jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ekmanspiral

Ekmanspiralen er en modell for forholdet mellom retningen på den vinden som driver en havstrøm og strømretningen på vannet. Modellen ble utforma av den svenske oseanografen Vagn Walfrid Ekman i 1902. Foranledningen til modellen var observasjoner gjort av Fridtjof Nansen under Fram-ekspedisjonen i 1893. Ekman fikk oppdraget med å gjøre beregninger på Nansens observasjoner.
Modellen forutsetter et idealisert hav der en rent vinddreven strøm får utvikle seg, dvs. at den ser bort fra temperaturforskjeller o.a. tetthetsforskjeller ned gjennom vannmassene, og at ingen friksjonskrefter virker fra havbunn eller kyst.
Ekman fant at på hver vannpartikkel i vannsøylen virker det tre krefter: friksjonskrafta fra partiklene over, corioliskrafta og friksjonskrafta fra vannet under. På havoverflata vil vinden være den overliggende friksjonskrafta. Disse tre kreftene trekker på vannpartikkelen i ulike retninger, med en innbyrdes vinkel på 120°. Summen av disse tre kreftene får vannet på overflata til å bevege seg 45° til side for vindretningen – på den nordlige halvkula til høyre og på den sørlige til venstre. Corioliskrafta vil alltid virke vinkelrett på strømretningen. Nedover i vannlaga vil strømmen ha et stadig større avvik fra vindretningen – samtidig som hastigheten svekkes – inntil strømmen på et visst dyp går motsatt av overflatestrømmen. Fenomenet kalles ekmanvridningen. En avbildning av strømretningens vektorer nedover i vannsøylen tar seg dermed ut som en vindeltrapp med stadig smalere trinn.
Det dypet der strømmen går motsatt av overflatestrømmen kalte Ekman D-dypet; vannlaget ned til dette dypet har fått benevnelsen ekmanlaget eller ekmandypet. Eksempelvis vil en vindhastighet på 7 m/s på 50° bredde gi et ekmanlag på 60 m. På D-dypet vil strømhastigheten være 1/23 av overflatestrømmens.
Den gjennomsnittlige strømretningen for hele ekmanlaget vil på den nordlige halvkula være 90° til høyre for vindretningen, og på den sørlige 90° til venstre. Det forklarer den virkninga vinder parallelt med kysten har på de havstrømmene som stryker langs kontinentenes vestkyster fra høyere mot lavere breddegrader (Benguelastrømmen og Perustrømmen på den sørlige halvkula, Kanaristrømmen og Californiastrømmen på den nordlige). Når vindretningen går mot ekvator, trekkes vannet vekk fra kysten, og erstattes med kaldt og næringsrikt dypvann – såkalt oppstrømning. Denne vinddrevne oppstrømningen har benevnelsen ekmanpumping.
Ekmans modell har samme gyldighet i gasser som i væsker, og også atmosfæren har sin ekmanvridning og sitt ekmanlag.


== Litteratur ==
V. W. Ekman, Om jordrotationens inverkan på vindströmmar i hafvet, Nyt Magazin f. Naturvidenskab, bd. 40, h. 1, Kristiania 1902. Doktorsdisputation i Uppsala 26. april 1902.
Oliver Lieb

Oliver Lieb (født 1969) er en tysk produsent av elektronisk musikk. Etter å ha startet med å spille bass i ulike band, begynte han med elektronisk musikk i 1992. Lieb er kjent som en av pionerene innen sjangeren trance og er også anerkjent for produksjoner innen techno og ambient. Diskografien hans er svært omfattende, og han har produsert låter under over 50 forskjellige aliaser. I tillegg til hans eget navn er aliasene L.S.G., Spicelab og Paragliders blant de mest profilerte navnene han har gått under. Berømte plateselskap han har vært en sentral bidragsyter til inkluderer Harthouse og Superstition.
Lieb har et studio i Frankfurt am Main, og han er særlig anerkjent for det store spekteret av utsyr han bruker til å lage musikken sin. I motsetning til de fleste produsentene innen elektronisk musikk, som bare bruker en eller et fåtall maskiner, har Lieb over 30 maskiner i studioet sitt.
Lieb er mest berømt for sin produksjon innen trance, først og fremst under aliaset L.S.G. Blant annet hadde han en stor hit med «Netherworld» i 1997. De siste årene har han imidlertid tatt avstand fra kommersialiseringen innen sjangeren, og har konsentrert seg om utgivelser innen techno.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oliver Lieb på Internet Movie Database 
(en) Oliver Lieb hos The Movie Database 
(en) Oliver Lieb på Discogs 
(en) Oliver Lieb på Discogs 
(en) Oliver Lieb på Discogs 
(en) Oliver Lieb på MusicBrainz 
(en) Oliver Lieb på MusicBrainz 
(en) Oliver Lieb på MusicBrainz 
(en) Oliver Lieb på SoundCloud 
(en) Oliver Lieb på Spotify 
(en) Oliver Lieb på Songkick 
(en) Oliver Lieb på AllMusic 
(en) Oliver Lieb på AllMusic 
Oliver Lieb på Twitter 
Oliver Lieb på Facebook 
Oliver Lieb på Myspace 
Oliver Lieb på Myspace 
Full diskografi (discogs.com)
Hjemmeside (myspace)
The Exploited

The Exploited er et britisk punkband. De hadde sin storhetstid på 80-tallet, men er fortsatt aktive. 
Noen kjente sanger: «Punk's Not Dead», «Let's Start a War», «I Belive in Anarchy», «Jesus is dead», «Cop Cars», «Beat the Bastards» og «Fuck the System».


== Medlemmer ==
Wattie Buchan – vokalist
Wullie Buchan – trommeslager
Mikie – bassist
Gav – gitarist


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===
Punk's Not Dead – 1981
Troops of Tomorrow – 1982
Let's Start a War (Said Maggie One Day) – 1983
Horror Epics – 1985
Death Before Dishonour – 1987
The Massacre – 1990
Beat the Bastards – 1996
Fuck the System – 2003


=== Singler/EP ===
"Army Life" – 1980  (EP)
"Exploited Barmy Army" – 1980 (EP)
"Dogs of War" – 1981
"Dead Cities" – 1981 (EP)
"Attack/Alternative" – 1982
"Computers Don't Blunder" – 1982
"Troops of Tomorrow" – 1982
"Rival Leaders" – 1983 (EP)
Jesus Is Dead – 1986 (12")
War Now – 1988 (12")


=== Konsertalbum ===
On Stage – 1981
Apocalypse Tour (Limited Edition) – 1981
Live At The Whitehouse – 1985
Live And Loud – 1987
Live Lewd Lust – 1989
Don't Forget The Chaos – 1992
Live In Japan – 1994
Live at the White House-1996
25 Years of Anarchy and Chaos-2005
‘’Live Leeds ‘83’’


=== Video ===
Live At The Palm Cove – 1983
Sexual Favours – 1987
The Exploited: 83-87 (1993)
Live In Japan – 1993
Alive At Leeds – 1995
Rock and Roll Outlaws – 1995
Buenos Aires 93 (1996)
Beat 'Em All – 2004


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Exploited – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Exploited – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Exploited på Discogs 
(en) The Exploited på MusicBrainz 
(en) The Exploited på Encyclopaedia Metallum 
(en) The Exploited på Spotify 
(en) The Exploited på Songkick 
(en) The Exploited på AllMusic
Andrea Ypsilanti

Andrea Ypsilanti (født 8. april 1957 i Rüsselsheim) er en tysk politiker (SPD). Hun var medlem av Hessens landdag fra 1999 og leder av SPDs fraksjon fra 2003 til 2009. Fra mars 2003 til 2009 var hun leder for SPD i delstaten Hessen. Den 2. desember 2006 ble hun valgt til partiets ministerpresidentkandidat ved delstatsvalget 27. januar 2008.


== Bakgrunn og utdannelse ==
Etter å ha avsluttet gymnasiet jobbet hun først en tid som sekretær og flyvertinne i Lufthansa.
Ypsilanti studerte så sosiologi, statsvitenskap og pedagogikk i Frankfurt am Main, og tok hovedfagseksamen.


== Politisk karrière ==
Hun var leder for Jusos i Hessen fra 1991 til 1993, og jobbet deretter i det hessiske statskanselliet for ministerpresident Hans Eichel.
I 1999 ble hun innvalgt i landdagen, delstatens parlament, fra valgkretsen Frankfurt am Main (nord/øst). Hun ble nestleder for SPD-fraksjonen i landdagen i 2001. I mars valgte partiet henne til delstatsleder med 74 prosent av stemmene.
Hun gjorde sitt ministerpresidentkandidatur kjent i august 2006. Den 2. desember valgte så delstatspartiet henne til ministerpresidentkandidat.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Andrea Ypsilanti – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Singel (musikk)

En singel (engelsk: single record), også forkortet SP (dvs. single playing), er en grammofonplate. Den ble laget for avspilling på grammofon, men betegnelsen er senere også blitt brukt om CD-plater.
Singelplatene satte strenge begrensninger på artistene, siden radiostasjonene nektet å spille plater som varte lenger enn 2 minutter og 29 sekunder. The Rolling Stones endret på dette i april 1966 da de tok med Going Home, et opptak som varte 11 minutter og 35 sekunder, på LP-en Aftermath.


== Varianter ==
I motsetning til andre formater som (EP = Extended Play) og LP = Long Play-plater) har singelplaten kun et lydopptak eller lydspor på hver side. Hovedsangen er vanligvis gjengitt på A-siden, mens B-siden er å regne som et bonusspor. Imidlertid hender det at singler kommer som dobbelte A-sider. Det kan f.eks. merkes AA og A istedenfor A og B. En av de tidligste eksemplene er The Beatles' We Can Work It Out / Day Tripper.
Standardformatet på grammofonsingel er 7 tommer (= 7") eller en diameter på 17,5 cm, og den skal spiller med hastigheten 45 omdreining per minutt (= rpm). De omtales derfor også som «45-plate». For å få plass til lengre opptak forekommer imidlertid singler som skulle avspilles på 33 1/3 rpm. På 1970-tallet ble det dessuten lansert 12 tommers maxi-singler, under påstand om at det ville gi bedre lydkvalitet.


== Promotering ==
Det har vært vanlig å sende ut demo-plater Not for sale til radiostasjoner og discjockeyer, og singleplatene har i tillegg blitt utgitt i forkant av kommende studioalbum som en forsmak på hva disse inneholdt, og som salgsfremmende tiltak for å promotere musikken. Fra omkring 1980 overtok musikkvideoene mye av denne funksjonen.
The Beatles fulgte gjerne et annet mønster ved ikke å inkludere singelutgivelsene på LP-platene, og heller ikke B-sidene. Men da singelplatene gjerne kom ut i mono, ble det ofte oppnådd ekstra oppmerksomhet rundt senere utgivelser av låtene på samlealbum, som gjerne utkom i stereo.
Enkelte artister har i stedenfor å lage unike B-sider til singlene, valgt å inkludere alternative innspillinger eller konsertopptak.


== Historikk ==
De første singelplatene kom på markedet i 1948, samtidig som plater i LP-format ble lansert. Det krevde nye typer platespillere og andre pickuper enn de stiftene og hastighetene de tradisjonelle 78-platene fordret. Det ble i 10-15 år produsert plater parallelt i begge formater. Det var imidlertid gjort forsøk med å skape singelplater allerede flere tiår tidligere, men det viste seg temmelig ugjørlig nettopp fordi grammofonene beregnet på 78-plater og et mye hardere materiale i platene. Datidens stifter ville rett og slett ripe seg tvers gjennom den plasten som ble brukt i singelplatene.


== Referanser ==
Guinness

Guinness er en tørr stout (overgjæret, sterkt øl) som har sin opprinnelse Arthur Guinness' bryggeri St. James's Gate Brewery i Dublin, Irland. Guinness er et av de mest populære ølmerker internasjonalt.


== Historie ==
Guinness er basert på det mørke ølet som ble utviklet i London tidlig på 1700-tallet. Det har også kommet mange etterligninger. Ølets særtegn og smak er basert på nybrent bygg som forblir ugjæret. I mange år ble en del av ølet aldret for å gi den en skarp laktosesmak, men Guinness vil ikke gi svar om denne prosessen fortsatt skjer. Den tykke kremaktige toppen er et resultat av en nitrogenblanding som blir lagt til i tappeprosessen.
Guinness produseres på lisens på rundt 50 bryggerier over hele verden og selges i omkring 200 land. Ølmerket er fortsatt tett assosiert med Irland, til tross for at hovedkontoret har vært i London i England siden 1932, og selskapet siden ble videreutviklet til et multinasjonalt alkoholkonglomerat og omdøpt til Diageo.


== Bruk i blandede drinker ==
Guinness brukes i flere blandede drinker, som Badger, Irish Car Bomb og Black and Tan.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dege, Hroar: Beretninger om øl fra næring til nytelse. Kildeforlaget 1999. ISBN 82-7627-019-0


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Guinness – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Guinness på Beeripedia
Dublin City University

Dublin City University er et universitet nord i Dublin, Irland. Opprettet som National Institute for Higher Education, Dublin i 1975. De første studentene ble registrert i 1980 og institusjonen fikk universitetsstaus i 1989.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Dublin City University
SecuriWiki – Wiki om IT-sikkerhet og teknisk etterforskning opprettet av studentene ved Master of Security and Forensic Computing ved DCU
Bruichladdich

Bruichladdich er en skotsk Islay whisky. Destilleriet ligger i landsbyen Bruichladdich.


== Historie ==
Bruichladdich ble bygget i 1881 av brødrene Robert William and Jhon Gourlay Harvey ved Loch Indaal. Destilleriet var ute av produksjon fra 1929 til 1937. Destilleriet ble igjen stengt i 1994 og ble kjøpt opp av Murray McDavid i 2000. Jim McEwan som tidligere hadde jobbet ved Bowmore ble ansatt som produksjonssjef. Whiskyen er på folkemunne også kjent under kallenavnet «The Laddie».


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Bruichladdich distillery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bruichladdich på whiskywiki.no
Bruichladdich på Onlymalts.com
Blanche Majors Forsoningspris

Blanche Majors Forsoningspris tildeles personer eller organisasjoner som på ulike plan engasjerer seg i forsoning og forsoningsprosesser. Den er oppkalt etter Blanche Major (født 1925 i Ungarn – død 2014 i Norge) og kom i stand ved initiativ fra Helga Arntzen, grunnleggeren av Aktive Fredsreiser. Prisen deles ut hvert år, og går til personer eller institusjoner som har utmerket seg i arbeidet med å forsone parter som er, eller har vært, i konflikt. Prisen skal være med på å peke på viktigheten av forsoningsarbeidet som et ledd i fredsskapende arbeid.


== Bakgrunn ==
I juli 1944 ble Blanche Major sendt fra ghettoen i Pecs i Ungarn til Auschwitz-Birkenau sammen med 32 slektninger. 31 av dem ble sendt rett i gasskammeret, bare Blanche og søsteren overlevde. Hun har uttalt: «Vi kan ikke gjøre noe med fortiden. Men jeg er overbevist om at vi kan gjøre noe med fremtiden.» Major og mannen bodde i flyktningleir i Bad Windesheim i Tyskland og kom som kvoteflyktninger til Norge i 1947.Daglig leder Helga Arntzen i Aktive Fredsreiser, ble imponert over Majors holdninger da hun møtte henne, og mener ettertiden har mye å lære av henne. Hun legger vekt på at vi aldri må glemme, men at vi må tilgi og gå videre sammen. Arntzen opprettet Blanche Majors forsoningspris i 2003 for å sette fokus på forsoning som element i fredsarbeid. 


== Prisen ==
Prisen er på 50 000 kroner. 
Prisen er tildelt: 

2003 – Enver Djuliman, jurist i Den norske Helsingforskomité, for hans innsats for flyktninger i Norge.
2004 – Anne Kristine Herje, frelsesoffiser og misjonær i Frelsesarmeen, for sin innsats for syke og hjemløse barn på Haiti.
2005 – Inge Eidsvåg, forfatter og lektor ved Nansenskolen på Lillehammer, for sitt engasjement for livssynsdialoger og oppbygging av dialogsentra på Balkan.
2006 – Petter Skauen, for sin evne og vilje til å skape arenaer der stridende parter kan møtes.
2007 – Safia Y. Abdi for sitt engasjement for pluralisme og inkluderende politikk. Hun har satt fokus på ukulturer både i norsk offentlig forvaltning og i ulike innvandringsmiljøer.
2008 – Elias Akselsen, for sitt arbeid som brobygger mellom taterfolket og det norske samfunn.
2009 – Asgeir Føyen, gjennom en årrekke arbeidet som tilrettelegger for vennskap og forsoning i Midtøsten
2010 – Tom Hatlestad, for hans fotodokumentariske utstilling Tracing Freedom - på sporet av frihet.
2013 – Konfliktrådet for sitt flotte og konstruktive arbeid med forsoning mellom parter i konflikt.
2014 – Bastøy fengselfor deres humanøkologiske verdisyn og forståelse.
2015 - Jan Egeland for sitt mangeårige arbeid med menneskerettigheter, konfliktløsning og nødhjelp.
2016 - Trond Bakkevig for sitt mangeårige arbeid med å skape mellommenneskelig forståelse og forsoning på tvers av nasjonale, etniske, kulturelle og religiøse skillelinjer.
2017 - Michael Melchior for sitt livslange arbeid for dialog og forsoning mellom folkeslag både i Norge og Midtøsten.
2018 - Nina Grünfeld for gjennom sin kunstneriske virksomhet har satt forsoning mellom religionene på dagsorden.


== Referanser ==


== Kilder ==
Blanche Majors Forsoningspris, Aktive Fredsreiser
Oddvar Tegnander

Oddvar Tegnander (født 1. november 1931, død 7. august 2018) var en norsk misjonær, predikant, og forfatter. Han hadde tilknytning til den norske pinsebevegelsen. Han var gift med Sigrunn Tegnander. De har ett barn sammen.
Tegnander fikk tidlig et kall til å forkynne Guds ord. I unge år var han lærer på søndagskolen og leder på barne- og ungdomsleirer. Senere reiste han rundt i Norge som evangelist sammen med Gunnvald Oppheim, Willy R. Sæther og David Østby. Sammen med David Østby fikk Tegnander opplevde å stå i vekkelsesmøter i over to år, fra Sørlandet til Trøndelag. Han har vært forstander (pastor) i pinsebevegelsen.
Tegnander har i en periode vært medlem i Trondheim bystyre, for Krf.


== Misjonær ==
Sigrunn og Oddvar Tegnander har vært misjonær i Japan i over seks år, utsendt av pinsemenigheten Betel Trondheim. I Japan fikk ekteparet være med å grunnlegge to menigheter.


== Forkynner ==
Med sin store bibelkunnskap, og med sin måte å formidle på, var Tegnander etterspurt som taler, både innenfor og utenfor pinsebevegelsen. 


== Undervisning ==
Som 50-åring tok han cand.mag-eksamen i kristendom, pedagogikk, historie og media, ved Universitetet i Trondheim. 
Tegnander har vært daglig leder av International Correspondence Institute (idag: Global University).
Han har vært lærer ved ungdoms- og videregående skoler og vært ansatt ved Artic Missions bibelskole på Kola, Helgeland Folkehøgskole, Hedmarktoppen Folkehøyskole.
Han var den første rektoren ved Troens Bevis Bibel- og Misjonsinstitutt, han har vært rektor ved Betelinstituttet (idag: Bibelskolen i Trondheim).


== Bibliografi ==
Tegnander har skrevet 25 bøker og en mengde artikler om den kristen troen i aviser og tidsskrifter. I sin periode som misjonær i Japan, skrev han flere barnebøker med tema fra misjonsarbeidet i Japan. Han har også skrevet mye i den kristne ukeavisen Korsets Seier. 
Bøker av Oddvar Tegnander. 

…Listen er mangelfull…
1970  – Fotspor mot evigheten
1988  – Kongen bryter seglene
1989  – Kongen oppretter sitt rike : verdens framtid etter den store trengsel
1989  – Seier i Sollandet
1990  – Folkevekkelse
1991  – Den Hellige Ånd
1992  – Kraften i Jesu blod
1993  – Menigheten
1997  – Israel og Jesu gjenkomst
1998  – Araberne, jødene og endetiden


== Litteratur ==
Johansen, Oddvar; Hagen, Kjell; Nyen, Astrid Neema; Kolbjørnsrud, Paul og Filberg, Trond. 2010. I all verden. Pinsemisjon i 100 år. PYM 100 år 1910-2010 (jubileumsskrift) De norske pinsemenigheters ytremisjon (PYM).
Stensheim, Otto. Oddvar Tegnander – 75 år.. Korsets Seier 27. oktober 2006, s. 35.


== Referanser ==
Lisbeth Jensen Fumero

Lisbeth Jensen Fumero (født i 1945) er en norsk misjonær i Honduras og Spania, utsendt fra pinsemenigheten Salen Halden. Hun er gift med misjonær Mario Fumero fra Cuba. De har tre barn.
Lisbeth Jensen ble sendt ut som misjonær fra pinsemenigheten Salen Halden, til Chile i 1971 (? 1966). Hun var nyutdannet sykepleier og arbeidet i Chile i tre år, avbrutt av ett år i Paraguay. 


== Honduras - Den kristne kjærlighets brigade ==
Etter at hun giftet seg med Mario Fumero i 1971 reiste de til Honduras, hvor de arbeidet i elleve år som misjonærer. Fattigdommen og nøden var stor. De engasjerte seg i menighetsarbeid, men sosialtarbeid tok mesteparten av tiden. Barnehjem, daghjem, skoler, hjem for rusmiddelavhengige, alenemødre og vanskeligstilte familier. 
Deres motto var: Hjelp til selvhjelp. Arbeidet vokste og fikk etterhvert et eget navn, Den kristne kjærlighets brigade, med over 100 nasjonale medarbeidere. Team ble sendt ut til steder for å hjelpe der det var behov.
I 1983 overlot Lisbeth og Mario til menigheter og nasjonale ledere. Elleve år skulle gå før ekteparet Fumero kom tilbake i 1994. Her ble de i fire nye år, før Lisbeth reiser tilbake til arbeidet i Spania i 1998.


== Spania ==
Fra 1983 deltok ekteparet Fumero i menighetsarbeid, ledertrening og sosialt hjelpearbeid i Córdoba i Spania. De arbeidet mest blant rusmiddelavhengige. Etter elleve år, fikk de spørsmål om å komme tilbake til Honduras, og de overlot arbeidet i Spania, til spanjolene.
Fra 1998 har Lisbeth hatt sin hovedbase i Spania, mens ektemannen Mario har sin base i Honduras. Lisbeth Jensen Fumero har sammen med menigheten i Córdoba grunnlagt menigheter i Lucena og i Fuengirola. 
Lisbeth administrerer misjonsarbeidet, underviser og forkynner.


== Kongens fortjenstmedalje ==
Lisbeth Jensen Fumero viser omsorg for enkeltmennesker, Hennes motto er: til tjeneste for den som trenger det mest. Misjonsoppgaven har vært et kall og en livsstil. For denne sin trofaste og uegennyttige innsats mottok hun Kongens fortjenstmedalje i sølv.


== Litteratur ==
Johansen, Oddvar; Hagen, Kjell; Nyen, Astrid Neema; Kolbjørnsrud, Paul og Filberg, Trond. 2010. I all verden. Pinsemisjon i 100 år. PYM 100 år 1910-2010 (jubileumsskrift) De norske pinsemenigheters ytremisjon (PYM).
Samuelsen, Solveig. Med misjon som livsstil. Korsets Seier.
Ragnar Sjølie

Ragnar Sjølie (født 8. november 1936) er en norsk sanger, men han er mest kjent som mediemann. Han har vært med å etablere flere kristne radio- og TV-stasjoner, hvor han også har vært sentral i ledelsen. Han har også produsert kristne radio- og TV-programmer.


== Bakgrunn ==
Sjølie er utdannet innen markedsføring ved Reklameskolen på Oslo Børs. Han fikk tidlig et kall til kristent arbeid gjennom kreativ kommunikasjon i massemediene. Han arbeidet en periode hos Fabritius Reklamebyrå, hos Internasjonalt Masse Media Institutt og hos Kristelig Kringkastingslag (KKL) (idag Familie & Medier). 


== Sangeren ==
Ragnar Sjølie har vært fast solist i Filadelfiakoret (Oslo). Han er initiativtaker til og leder av Minns du Sången i Norge, som tar for seg perler fra den kristne sangskatten, for å formidle den til nye generasjoner.
Plateinnspillinger (...…mangelfull liste…...)

Sanger til mor. Flygel: Daniel Strøm. Klango F 98


== Radio- og TV-arbeid ==
Sjølie var med under oppstarten av den skandinaviske pinsebevegelsens misjonsradio IBRA Radio (idag IBRA Media). Han var også med på å starte nærradiostasjoner da NRK-monopolet ble oppløst tidlig på 1980-tallet. Han har vært med på å etablere nær-tv fra pinsemenighetene Filadelfia Oslo og Filadelfia Kristiansand. 


== TV Inter ==
Sjølie har vært daglig leder i produksjonsselskapet TV Inter i femten år. Han har deltatt i oppbygningen av selskapet, med gode lederegenskaper, faglig dyktighet og menneskelig nærhet. TV Inter er idag en av Norges største leverandører av livssynsprogram, særlig TV 2 har sendt program produsert av TV Inter. Det er de som bl.a. står bak de mange produksjonene / prosjektene med "TV 2-pastoren" Egil Svartdahl.


== Undervisning ==
Ragnar Sjølie har også undervist i programledelse og produksjon av radio- og fjernsynsprogrammer.  


== Kilder ==
Svartdahl, Egil. 2006. Ragnar Sjølie – 70 år. Korsets Seier 10. november 2006.
Smågodt

Smågodt er godteri som selges i løsvekt. 
Smågodtet ble utbredt i Norge på 1970-tallet, og frem til 1990-tallet ble det også solgt med stykkpris. Det ble omsatt smågodt for 991 millioner kroner i Norge i 2012, noe som utgjorde 11% av det totale godterimarkedet. De to største smågodt-produsentene på det norske markedet er Nidar og Candyking.

Prismessig ligger smågodt betydelig under prisen av innpakket godteri, og spesielt sjokolade er langt billigere om man kjøper det i løsvekt.Smågodt selges som regel med pris per kilogram (kg). Tidligere ble smågodt i Norge solgt pris per hektogram (per 100 gram), men som for de fleste andre matvarer brukes kilogram i økende grad.


== Se også ==
Liste over Nidars produkter
Liste over Freias produkter


== Referanser ==