jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Høyjord stavkirke

Høyjord stavkirke (Haugagerðis kirkja) står i tettstedet Høyjord i Sandefjord kommune og har fått sitt navn etter gården den ble bygd ved. Det er den eneste stavkirken i Vestfold og den sydligste i Norge som har overlevd inn i vår tid fra middelalderen.


== Bygningen ==

Høyjord stavkirke er en enskipet midtmastkirke. Det har vært vanlig å datere denne kirken til ca. år 1300, men den antas å ha blitt bygd i to faser. Koret er trolig reist i siste halvdel av 1100-tallet, mens selve skipet er fra ca. 1275. Dette kan indikere at deler av kirken har vært tatt ned og gjenoppbygd. Kirken hadde også svalganger fram til 1689, men siden har disse forsvunnet. Siste gang kirken ble restaurert var i perioden 1948–1953. Arbeidene ble ledet av arkitekt Otto L. Scheen. Det var under denne restaureringen at man oppdaget at kirken opprinnelig var en såkalt midtmastkirke. Midtstav og takrytter ble rekonstruert i 1952. Kirken ble gjenåpnet 20. september 1953.
Kirken er en av kun tre gjenværende midtmastkirker. De to andre er stavkirkene i henholdsvis Nore og Uvdal. Det er en type stavkirke med en sentralt plassert midtmast som bærer en takrytter med spir. Takrytteren er da et virkelig tårn og ikke bare et dekorativt innslag. I tillegg til den sentrale midtmasten har kirken 12 bærende staver. Hver av dem har sin egen unike dekor.


== Se også ==
Høyjordfløyen


== Eksterne lenker ==
(no) «Høyjord stavkirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Høyjord stavkirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Sandefjord kirkelige fellesråd
Kulturarv i Vestfold fylkeskommune om Høyjord stavkirke
Tv-serien ARVEN om Høyjord stavkirke og andre middelalderkirker i Vestfold
Høyjord stavkirke på stavkirke.info
Miljøstatus i Norge: Høyjord stavkirke 
Vestfolds vakre middelalderkirker
The Honda Classic

The Honda Classic er en golfturnering på PGA-touren som arrangeres på PGA National Golf Club i Palm Beach Gardens i Florida. Turneringen ble opprettet i 1972 som Jackie Gleason's Inverrary Classic, oppkalt etter skuespilleren Jackie Gleason, men har gjennomgått flere navneendringer. Bilprodusenten Honda har vært tittelsponsor siden 1982.
Flere av verdens mest kjente golfspillere har vunnet turneringen, inkludert Jack Nicklaus i 1977 og 1978, men i de senere år har turneringen fått rykte på seg for å slite med å tiltrekke de største navnene. Tiger Woods har aldri deltatt, Ernie Els har holdt seg borte siden 1999 og Phil Mickelson siden 2002. Dette til tross for at premiepotten er like stor som i de fleste andre turneringene på PGA-touren. Noe av problemet ligger i plasseringen på turneringskalenderen; den spilles to uker før storturneringen The Players Championship og fire uker før The Masters, en av golfsportens Major-turneringer, og ligger klemt mellom to meget populære turneringer, WGC-Mexico Championship og Arnold Palmer Invitational. Mange av toppspillerne tar seg derfor fri i uken da The Honda Classic arrangeres.


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Profil på PGATOUR.com
Nordvik gamle handelssted

Nordvik gamle handelssted  ligger i Dønna kommune, og er kommunens tusenårssted.  Det er trolig Nord-Norges eldste og best bevarte handelssted.  
Handelsmannen i Nordvika hadde også gjestgiveribevilgning, og drev med jektefart til Bergen. Etterhvert fikk stedet også telegrafstasjon og poståpneri.  I fem generasjoner satt slekten Zahl på handelsstedet, fra slutten av 1600-tallet til 1898.  Da ga den siste Zahl opp og solgte stedet til familien Smith fra Lauvøy.  
Den mest kjente av Zahl-slekten er kanskje han som ble handelsmann på Kjerringøy - Erasmus Benedigt Kjerschow Zahl.  Han var født og oppvokst i Nordvika.  
Da Nordvika hadde sin storhetstid i 1880-årene sto det i alt 16 bygninger på stedet. Hovedbygningen med sine 35 meter og 26 rom er bygd i flere etapper. Den eldste delen er antagelig fra midten av 1700-tallet.  
Handelsstedet ligger ca. 1,5 km nord for kommunesenteret Solfjellsjøen. Stedet eies av foreningen "Nordvika gamle handelssted", og huser i dag Dønna museum, en avdeling i Helgeland Museum.   


== Kilder ==
Dønna kommunes hjemmeside arkivert utgave
Helgeland Museums side om Nordvika arkivert utgave
National League

National League (blir ofte nevnt som The Vanarama National League av sponsorgrunner) er en engelsk landsdekkende divisjon i ligaen National League som ligger divisjonen over National League North og National League South. Ligaen er det øverste nivået i National League System, og  det femte øverste nivået i det engelske ligasystemet. Den er også den laveste landsdekkende divisjonen i engelsk fotball. Ligaen kalles også Conference Premier.


== Konkurransen ==
Divisjonen har 24 lag. Alle lagene møter hverandre 2 ganger i løpet av sesongen (en gang på eget gress, og en gang på motstanderens hjemmebane). For seier får man 3 poeng, for uavgjort 1 poeng og for tap 0 poeng. På slutten av sesongen vil det beste laget rykke opp til EFL League Two (nivå 4). Lagene som havner på 2. til 7. plass spiller kvalifisering om en andre opprykksplass. Først spilles en preliminær runde mellom lagene på 4. til 7. plass. Vinnere av disse kampene spiller semifinale mot lagene på 2. og 3. plass  Vinnerne av disse semifinalene møtes i en finale på Wembley eller en annen bane av rimelig høy standard. (Britannia Stadium, hjemmebanen til Stoke City ble brukt fra og med 2003 til og med 2006 mens Wembley ble revet og bygget opp igjen). Vinneren av finalen rykker opp. De 4 dårligste lagene rykker ned til National League North og National League South (nivå 6, avhengig av geografisk plassering).


== Historie ==
Alliance Premier League var navnet fra og med 1979/80
Ble kalt Football Conference fra og med sesongen 1986/87. Fra og med denne sesongen fikk også vinnerlaget rykke opp til Ligaens 4. divisjon.
Conference National ble divisjonens navn fra og med 2005/06
Fra og med 2015-16 sesongen heter ligaen National League


== Vinnere av Conference National ==


== Playoff i Football Conference ==
Siden 2002-03 sesongen har to lag fra Football Conference hatt muligheten til å rykke opp til The Football League. Laget som vinner divisjonen rykker direkte opp, mens de lagene som ender på plassene 2, 3, 4 og 5 spiller en playoffturnering om den siste plassen i EFL League Two. I den ene semifinalen møter lagene som ble nummer 2 og 5 hverandre, og i den andre møter lagene som ble nummer 3 og 4. Semifinalene går over to kamper, mens finalen er en kamp på nøytral bane.  


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) National League (division) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kart som viser hvor lagene finnes geografisk
Henry Bardal

Henry Bardal (født 28. desember 1919 i Sandnessjøen, død 17. juli 2000) var en norsk grafiker og maler. Han var utdannet ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole og Statens kunstakademi (1952–1956). Han ble antatt til Høstutstillingen hvert år mellom 1958 og 1985. I 1958 fikk han også grafikerprisen.
Bardals verk er innkjøpt av bl.a. The Library of Congress i New York, Oslo Kunstforening, Riksgalleriet, UD, Kunst på Arbeidsplassen, Kunst i skolen, Oslo kommunes kunstsamlinger, Nasjonalgalleriet og Museet for moderne kunst, Oslo.


== Utstillinger / prosjekter ==


=== Separatutstillinger, prosjekter (i utvalg) ===
Debututstilling som grafiker i Kunstnerforbundet (1961)
København (1969)
Galleri Per Oslo (1971)
Bergen Kunstforening Bryne Kunstforening (1972)
Ålesund Kunstforening (1975)
Kunstnernes Hus Oslo (1977)
Oslo Kunstforening (1979–1985)


=== Gruppeutstillinger, prosjekter, festivaler (i utvalg) ===
Festspillene Harstad
Biennaler: Kraków, Berlin, Leipzig, Varna, Biella, Torino
Nordkalottutstillingen Tromsø – Sverige – Finland


=== Utsmykninger ===
Bodø sykehus (1965)
Universitetet i Tromsø (1986)


=== Års- eller landsdelsutstilling ===
Den Nord-Norske Kunstutstilling
Østlandsutstillingen
Høstutstillingen, alle år 1958 – 1985


=== Utmerkelser ===
Grafikerprisen, Oslo, 1958
Diplom fra international trykk og bokdesign utstilling, Leipzig, 1965
Polarsirkel-festival-prisen, Norge, 1968


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Galleri Bardal
Harer

Harer (Lepus) er en slekt i harefamilien.
Karakteristisk for harer er at de har en liten tann bak den store fortanna i hver kjevehalvdel, og at bakbena er betraktelig mer utviklet enn forbena, noe som gir arten en «hoppende» gange.
Vanlige harer i Europa er;

hare (nordhare) (Lepus timidus).
sørhare (felthare) (Lepus europaeus).I Sør-Europa finnes det flere former som tidligere ble regnet til sørhare, men som nå regnes som egne arter.
I Norge er hare (Lepus timidus) den vanligste arten. Lengden varierer mellom 60 og 75 cm, og vekten kan bli opptil 5 kg. Pelsen skifter farge med årstidene; gråbrun om sommeren og snøhvit om vinteren. På deler av Vestlandet, bl.a. på Jæren hvor det sjelden finnes snø, blir derimot harens pels gråblå om vinteren. Harer får vanligvis 1–3 unger i kullet, men noen arter kan få opp til 10 unger.


== Litteratur ==
A. Semb-Johansson, red. (1986). Gnagere, bind 5 i serien Verdens dyr. Oversatt av R. Frislid. Cappelen. s. 130–141. ISBN 82-525-1909-1.  [originalens tittel Rodents i serien World of Animals, Equinox Ltd., Oxford, 1984]
D.E. Wilson og D.M. Reeder (red.). «Lepus». Mammal Species of the World, 3rd edition. Besøkt 7. mai 2018. 


== Eksterne lenker ==
(en) harer – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) harer i Encyclopedia of Life 
(en) harer i Global Biodiversity Information Facility 
(no) harer hos Artsdatabanken 
(sv) harer hos Dyntaxa 
(en) harer hos Fauna Europaea 
(en) harer hos Fossilworks 
(en) harer hos ITIS 
(en) harer hos NCBI 
(en) Kategori:Lepus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lepus – detaljert informasjon på Wikispecies
Småkraftverk

Småkraftverk, ofte kalt «småkraft», er vannkraftverk med en installert elektrisk effekt på mellom 1 og 10 MW. Kraftverk på mellom 100 kW og 1 MW benevnes minikraftverk og kraftverk inntil 100 kW betegnes mikrokraftverk.
Småkraftverk bygges ofte ut av private grunneiere. Kraft selges på markedet via kraftmeglere. Interesseorganisasjonen Småkraftforeninga jobber for bedre rammevilkår for småkraftutbyggere. Utbygging av småkraftverk tok for alvor til rundt årtusenskiftet på grunn av endringer i lovverket. Etter dette har det blitt dannet selskap som utelukkende satser innenfor småskala vannkraftverk. Det kan nevnes utbyggingspartnere som blant annet Småkraft, Elvekraft, Fjellkraft, Blåfall og Tinfos. Det har også oppstått nisjebedrifter slik som Småkraftkonsult som leverer spesialiserte tjenester til småkraftutbyggere.
Innslagspunktet for grunnrenteskatt for vannkraftverk ble i statsbudsjettet for 2015 hevet fra 5,5 til 10 MVA.


== Se også ==
Småkraftforeninga


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
European Union publication, Layman's hydropower handbook,12 MB pdf
Minikraftverk

Minikraftverk er vannkraftverk med en installert effekt på mellom 100 og 1000 kW.
Minikraftverk bygges ofte ut av private grunneiere for produksjon til eget bruk og leveranse av eventuell overskuddskraft til et kraftselskap. Mindre kraftverk over 1 MW benevnes småkraftverk, mens kraftverk under 100 kW kalles mikrokraftverk.


== Eksterne lenker ==
West Virginia University – «Small Hydroelectric Plants». (USA)
Styggtjønna mikrokraftverk

Styggtjønna mikrokraftverk er et vannkraftverk i Løkken Verk  i Orkland kommune i Trøndelag.
Det utnytter et fall på 174 meter fra Styggtjønna.
Installert effekt er 22 kW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 0,1 GWh.
Kraftverket er bygget inn i en gammel trafostasjon.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Meldal.no
Hajime Isogai

Hajime Isogai (født 26. oktober 1871, død 19. april 1947) er en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan i 1937 av Kodokan.
Isogai ble medlem i Kodokan i 1891 og trente under Jigoro Kano. Ble i 1899 valgt ut til å dra til Butokai i Kyoto hvor han jobbet i mange år med utbredelsen av judo og utvikle nye trenere.
Han ble tildelt 10. dan 22. desember 1937 av Jigoro Kano, bare noen måneder før Kano døde. Han er en av kun tre judoka som er tildelt 10. dan av grunnleggeren selv.


== Kilder ==
judoinfo.com Profiles of Kodokan 10th Dan Holders
Kunisaburo Iizuka

Kunisaburo Iizuka (født 1875, død 1958) er en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan i 1946 av Kodokan.
Ble medlem i Kodokan i 1891, og fikk 10. dan 5. april 1946.
Som ung ønsket han å dra utenlands, men i 1906 ble han spurt om å bli judoinstruktør på Keio (det eldste private universitetet i Japan) og ble der i mer enn 50 år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
judoinfo.com Profiles of Kodokan 10th Dan Holders
Shotaro Tabata

Shotaro Tabata (født 1884, død 25. mai 1950) var en japansk judoka. Han var en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan i 1948 av Kodokan.
Ble medlem av Kodokan i 1900 og ble tildelt 10. dan 5. april 1948. Han var da den tredje yngste til å motta denne beltegraden.
Fra 1905 var han instruktør på Butokai i Kyoto hvor han lærte opp mange nye instruktører og bidro sterkt til utvikingen av judo.
Sammen med Hajime Isogai, også 10. dan, har han en spesiell plass i Kansai Judo.


== Referanser ==


== Kilder ==
judoinfo.com Profiles of Kodokan 10th Dan Holders
Kotaro Okano

Kotaro Okano (født april 1885, død 1967) var en japansk judoka. Han var en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan etter sin død 2. juni 1967 av Kodokan.
Han var den første som ble uteksaminert fra Budo Senmon-Gakko (kampsport-skole) og ble shihan (mester i kampsport) i 6th Okayama Higher School og Okayama Police.


== Referanser ==

judoinfo.com Profiles of Kodokan 10th Dan Holders
Matsutaro Shoriki

Matsutaro Shoriki (født 11. april 1885 i Imizu, død 9. oktober 1969 i Atami) var en japansk politiker og judoka. Han var en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan etter sin død 9. oktober 1969 av Kodokan.
Han jobbet i politiet, og i avisen Yomiuri Shimbun (senere eier av avisen). Politiker og statsminister i Japan. Etablerte Japans første kommersielle tv-stasjon Nippon TV. Startet profesjonell baseball og bidro til utviklingen av sporten i Japan. President i Japanese University Judo Association, formann i Nippon Budokan, og president i National Dietman's Judo Federation. 
Han er den eneste ikke-profesjonelle i historien som er tildelt 10. dan av Kodokan.


== Referanser ==


== Kilder ==
judoinfo.com Profiles of Kodokan 10th Dan Holders
Shozo Nakano

Shozo Nakano (født januar 1888, død 1977) var en japansk judoka. Han var en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan etter sin død 22. desember 1977 av Kodokan.
Han ble mesterinstruktør på Tokyo Ikashika University (medisinstudier). Med sin energi promoterte han kodokan judo til verden. Hans uchi-mata var veldig kjent, og ikke minst følgende utsagn: – Min strategi er å la motstanderen få sitt favorittgrep, og så kaster jeg ham så hardt jeg kan.


== Referanser ==
judoinfo.com Profiles of Kodokan 10th Dan Holders
Simensbråten

Simensbråten er et strøk i bydel Nordstrand, og dessuten navnet på grunnkrets 3503 i Oslo.
Området utgjør den nordligste del av åsen som strekker seg fra Brattlikollen og nesten ned til blokkene Oslo Panorama. Simensbråten tilhørte i gammel tid Ryen. I vest grenser området til Lille Ekeberg.
I tidligere tider var Simensbråten nærmest å regne for et hytteområde på landet. Idag er det stort sett villabebyggelse med enkelte innslag av småblokker. Det gikk trikk på Simensbråtenlinja, en sidebane av Ekebergbanen fra Jomfrubråten frem til Simensbråten holdeplass til 28. oktober 1967. Simensbråten er forøvrig navn på bussholdeplassen like øst for Ekeberg skole. 
Våningshus og uthus på plassen Simensbråten ble solgt og revet i 2004. Simensbråten hadde vært husmannsplass under Ryen gård, og ble utskilt som eget bruk i 1845.
Kjente personligheter på Simensbråten var søskenparet Enok Abrahamson (lyriker) og Birgit Abrahamson (maler). 
Simensbråten har i dag en egen og aktiv velforening med nærmere 300 medlemmer: Simensbråten vel.


== Simensbråten postkontor ==
Inntil Oslo også fikk postnr så hadde adressene som tilhørte daværende Simensbråten postkontor postadresse Simensbråten og ikke Oslo 6 eller Oslo 11 som de omliggende områdene. Simensbråten postkontor lå opprinnelig i Vårveien 12 før det ble flyttet til nyere lokaler i Olleveien 1.
Postkontoret ble på midten av 1990-tallet foreslått nedlagt, men etter protester ble det vedtatt i bystyret 27. november 1996 (sak 773/96)
at det ikke skulle legges ned.
I 1999 var det dog kroken på døra for Simensbråten postkontor. Etter 9 ran siden 1971 bestemte Posten å legge ned kontoret av hensyn til de ansattes sikkerhet.


== Simensbråten IL ==
Simensbråten IL ble stiftet 24. januar 1933. Klubben er primært kjent for fotball, men har tidligere også drevet med blant annet friidrett og langrenn. Simensbråten stilte i 2014 et seniorlag i 6. divisjon, samt et old boys-lag og et veteranlag, begge i 2. divisjon. Både seniorlaget og veteranlaget rykket opp fra sine avdelinger, slik at seniorlaget i 2015 skal spille i 5. divisjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Simensbråten IL: Klubbens hjemmesider
Simensbråten Vel: Velets hjemmesider
Tamio Kurihara

Tamio Kurihara (født 1896 i Himeji i Japan, død 1979) er en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan etter sin død 8. oktober 1979 av Kodokan.


== Historie ==
Kurihara var utdannet ved Kyoto Budo Senmon-Gako (kampsport-skole) og ble shihan (mesterinstruktør i judo) fra Kyoto Highschool. 
Etter å ha blitt slått av Yamagata i ungdomsårene i ne-waza sverget han på å trene dag og natt, og han ble etterhvert en ne-waza ekspert. Han far var lege, og for å følge japansk tradisjon skulle også Kurihara bli lege. Han valgte heller å starte på Busan (Profesjonell kampsport-skole) i Kyoto i 1915. En av hans sensei, Hajime Isogai, fortalte ham tidlig: – Du er ikke så talentfull, så du må trene hardere enn de andre. Kurihara tok rådene seriøst og løp daglig i Yoshita-fjellet og praktiserte tachiki uchi-komi (teknikker mot et tre) dobbelt så mye som hans motstandere. Innsatsen bar frukter og når han sluttet på skolen i en alder av 23 år hadde han fått 4. dan, den yngste judoka med den graden på skolen.


== Mester i Ten-Ran Shiai i 1929 ==
En av Kuriharas største seire var i Ten-Ran Shiai, et stevne med Japans keiser tilstede. Han var 34 år gammel, og en av de minste av de 32 deltagerne.
Han feiet gjennom de innledende rundene, og kvartfinalen vant han med holdegrepet yoko-shio-gatame. Semifinale var mot Abe som var 15 cm høyere og veide 20 kg mer enn Kurihara. Kampen svingte frem og tilbake, og endte etter 29 minutter og 30 sekunder. Dommeren utnevnte Kurihara som vinner på grunn av hans aggressivitet.
Finalekampen var mot 26 år gamle fremadstormende Tatsukuma Wushijima (som senere ble All Japan Champion i 1931 og 1932) med 5. dan. Wushijima hadde vist seg god i både lange og korte kamper. Kvartfinalen hans varte i 33 minutter før han fikk inn en uchi-mata som vant kampen. Finalen mellom Kurihara og Wushijima var uten poeng i 25 minutter, med Kurihara som den mest aggressive. Kurihara ble erklært seierherre av dommeren.


== Eksterne lenker ==
judoinfo.com Profiles of Kodokan 10th Dan Holders
judoinfo.com Judo Greats – Past and Present
Sumiyuki Kotani

Sumiyuki Kotani (født 1903, død 19. oktober 1991) er en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan i april 1984 av Kodokan. Han var lenge den eldste som var tildelt 10. dan, helt til Ichiro Abe ble tldelt graden i en alder av 83 år.
Kotani studerte på Tokyo College of Education og studerte judo direkte under Jigoro Kano. Som ung var han kjent for å ta på seg alle utfordringer som måtte komme.
Kotani var veldig aktiv i å promotere judo overalt i verden, og var hovedinstruktør i den internasjonale divisjonen på Kodokan i mange år. Han var også professor på Tokai Universitetet.
Han var Kodokans fremste representant og visepresident i All Japan Judo Federation.


== Referanser ==


== Kilder ==
judoinfo.com Profiles of Kodokan 10th Dan Holders


== Eksterne lenker ==
(en) Sumiyuki Kotani – Olympedia 
(en) Sumiyuki Kotani – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Sondre Kåfjord

Sondre Kåfjord (født 7. juni 1948) er en norsk fotball-leder som var president i Norges Fotballforbund (NFF) fra 2004 til 2010. Han har tidligere vært leder for toppfotballkomiteen.
Kåfjord var i en periode formann i Molde Fotballklubb. Siden har han hatt en rekke verv innen NFF, og var blant annet delegasjonsleder under EURO 2000. Han er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i Bergen og har vært rektor ved Høgskolen i Molde og ansatt i Sparebanken Møre, Molde. I perioden 2007–2009 var Kåfjord 1. nestleder i UEFAs mediekomité.
Kåfjord ble erstattet som fotballpresident av Yngve Hallén fra Sogndal ved forbundstinget i mars 2010.


== Eksterne lenker ==
(no) Sondre Kåfjord i Store norske leksikon
Tender Prey

Tender Prey er et musikkalbum med Nick Cave & the Bad Seeds. Det kom ut i 1988 på plateselskapet Mute Records. 
Tender Prey åpner med den klassiske Cave-sangen «The Mercy Seat», som i etterkant har blitt spilt på nesten alle gruppens konserter, og som også har blitt utgitt som coverlåt av Johnny Cash.
Albumet har en gjennomgripende mørk og dyster tone. Dette kommer av den vanskelige livssituasjonen til Cave på tidspunktet platen ble innspilt, han var rusmisbruker på denne tiden.


== Sporliste ==
«The Mercy Seat» (7:17)
«Up Jumped the Devil» (5:16)
«Deanna» (3:45)
«Watching Alice» (4:01)
«Mercy» (6:22)
«City of Refuge» (4:48)
«Slowly Goes the Night» (5:23)
«Sunday's Slave» (3:40)
«Sugar Sugar Sugar» (5:01)
«New Morning» (3:46)
«The Mercy Seat» (video mix) (5:05)


== Deltagende artister ==
Nick Cave – vokal, munnspill, piano, hammondorgel, tamburin
Mick Harvey – gitar, piano, orgel, xylofon, bass, trommer, bakgrunnsvokal
Blixa Bargeld – gitar, bakgrunnsvokal
Roland Wolf – gitar, piano, orgel
Kid Congo Powers – gitar, bakgrunnsvokal
Thomas Wydler – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Tender Prey på Discogs 
(en) Tender Prey på MusicBrainz 
(en) Tender Prey på AllMusic
The Good Son

The Good Son er et musikkalbum av Nick Cave & the Bad Seeds. Det utkom i 1990 på plateselskapet Mute Records.
Platen er veldig forskjellig fra forgjengeren Tender Prey, sangene har et mye roligere tempo, og musikken er mindre intens.
Sangene «The Ship Song» og «The Weeping Song» ble sluppet som singler.


== Sporliste ==
«Foi Na Cruz» (5:39)
«The Good Son» (6:01)
«Sorrow's Child» (4:36)
«The Weeping Song» (4:21)
«The Ship Song» (5:14)
«The Hammer Song» (4:16)
«Lament» (4:51)
«The Witness Song» (5:57)
«Lucy» (4:17)


== Deltagende artister ==
Nick Cave – vokal, munnspill, piano, orgel
Mick Harvey – vokal, gitar, bass, slagverk
Blixa Bargeld – gitar, bakgrunnsvokal
Roland Wolf – gitar, piano, orgel
Kid Congo Powers – gitar
Thomas Wydler – trommer, slagverk


== Eksterne lenker ==
(en) The Good Son på Discogs 
(en) The Good Son på MusicBrainz 
(en) The Good Son på AllMusic
John Bellamy Foster

John Bellamy Foster er professor i sosiologi ved University of Oregon og for tiden eneste redaktør av tidsskriftet Monthly Review. Han har særlig fokusert på spørsmål i skjæringspunktet mellom sosiologi og økologi, og har skrevet flere bøker om emnet, deriblant The Vulnerable Planet, Marx' Ecology og Ecology Against Capitalism.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) John Bellamy Foster – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Robert McChesney

Robert McChesney er en amerikansk mediekritiker som for tiden underviser ved University of Illinois Urbana-Champaign. Han er særlig opptatt av sammenhengen mellom media og storkapital, og dermed en forkjemper for større uavhengighet for media. I 2000 ble han medredaktør i Monthly Review, et verv han trakk seg fra i 2004 på grunn av for mye arbeidspress. Han er imidlertid fortsatt knyttet til tidsskriftet. Han er også en av drivkreftene bak Free Press, en stiftelse som jobber for reform av media. Han har også sitt eget radioprogram, Media Matters for America på radiokanalen WILL.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Robert McChesney på Internet Movie Database 
(en) Robert McChesney hos The Movie Database