jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Erland Josephson

Erland Josephson (født 15. juni 1923 i Stockholm, død 25. februar 2012 i Stockholm) var en svensk skuespiller, regissør, forfatter og teatersjef ved Dramaten fra 1966 til 1975. Tidligere var han gift med Kristina Adolphson. Han er far til skuespilleren Charlotta Larsson og er framfor alt kjent for det mangeårige arbeidet med Ingmar Bergman, både på scenen og film.


== Utvalgt filmografi ==


=== Skuespiller ===
1946 – Det regnar på vår kärlek
1956 – Sceningång
1958 – Nära livet
1958 – Ansiktet
1970 – Röda rummet (TV-serie)
1972 – Viskningar och rop
1973 – Scener fra et ekteskap (TV-serie)
1974 – Monismanien 1995
1977 – Den allvarsamma leken
1978 – Høstsonaten
1980 – Ett drömspel (TV-film)
1981 – Zéb-un-nisá (TV-film)
1982 – Fanny og Alexander
1984 – Nostalghia
1984 – Efter repetitionen
1986 – Amorosa
1986 – Offeret
1988 – Varats olidliga lätthet
1990 – God aften, herr Wallenberg
1991 – Den ofrivillige golfaren
1991 – Rosenbaum (TV-serie)
1994 – Drömspel
1995 – Kristin Lavransdatter
1995 – Pakten
1995 – Odyssevs' blikk
1995 – Vendetta
1995 – Som löven i Vallombrosa (TV-film)
1997 – Larmar och gör sig till (TV-film)
1998 – Den tatuerade änkan (TV-film)
1998 – Från regnormarnas liv (TV-film)
1999 – Magnetisörens femte vinter
2000 – Troløs
2003 – Saraband (TV-film)
2004 – Dag och natt


=== Regissør ===
1980 – Marmeladupproret
1978 – Rätt ut i luften (TV-film)
1978 – En och en


=== Manusforfatter ===
1956 – Sceningång
1961 – Lustgården
1964 – För att inte tala om alla dessa kvinnor (sammen med Ingmar Bergman)


== Bibliografi ==
Cirkel 1946
Spegeln och en portvakt 1946
Spel med bedrövade artister 1947
Ensam och fri 1948
Lyssnarpost 1949
De vuxna barnen 1952
Sällskapslek 1956
En berättelse om herr Silberstein 1957
Kungen ur leken 1960
Benjamin 1963
Doktor Meyers sista dagar och kandidat Nilssons första natt 1964
Loppans kvällsvard 1986
Kameleonterna 1987
Färgen 1988
Rollen 1989
Sanningslekar 1990
Föreställningar 1991
Självporträtt 1993
Gubbröra 1994
Vita sanningar 1995
Svarslös 1996


== Priser og utmerkelser ==
Svenska Dagbladets litteraturpris 1957
Litteris et Artibus 1973
O'Neill-stipendiet 1992
Svenska Akademiens teaterpris 1987
Natur och Kulturs kulturpris 1994
Samfundet De Nios Särskilda pris 2002
Liste over mottakere av Hedersguldbagge 2003
Kungliga priset 2003


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erland Josephson på Internet Movie Database 
(sv) Erland Josephson i Svensk Filmdatabas 
(da) Erland Josephson på Filmdatabasen 
(da) Erland Josephson på danskefilm.dk 
(da) Erland Josephson på danskfilmogtv.dk 
(da) Erland Josephson på Scope 
(fr) Erland Josephson på Allociné 
(en) Erland Josephson på AllMovie 
(en) Erland Josephson hos Turner Classic Movies 
(en) Erland Josephson hos Rotten Tomatoes
Uncle’s Institution

Uncle's Institution er bandprosjektet til ørstaværingen Egil Olsen. Han har gitt ut to album: Brand New Fool (2002) og Walkie Talk To Me (2005). Hans første utgivelse var singelen Santa Claus Is Gay fra 2002, siden den tiden har han turnert landet rundt med sin lekne og positive popmusikk.


== Eksterne lenker ==
Uncle's Institution hjemmeside
Intervju med Uncle's Institution fra 2003
Millerntor-Stadion

Millerntor-Stadion er et fotballstadion i bydelen St. Pauli i Hamburg, Tyskland og er hjemmebanen til FC St. Pauli. Også før andre verdenskrig ble det spilt fotball her, men anlegget ble ødelagt av alliert bombing. Stadionet ble påbegynt gjenoppbygd i 1961 og sto ferdig i 1963. Mellom 1970 og 1998 var stadionet kjent som Wilhelm-Koch-Stadion, oppkalt etter FC St. Paulis tidligere styreformann. Kochs medlemskap i NSDAP gjorde imidlertid navnet kontroversielt, og også i denne perioden ble navnet Millerntor brukt på folkemunne.
Stadionet ble modernisert mellom 2006 og 2015 og har siden en tilskuerkapasitet på 29 546, fordelt på 16 940 stå- og 12 606 sitteplasser [1]. Sitteplassene inkluderer 2491 VIP-seter og 96 plasser for rullestolbrukere med ledsagere [2].


== Eksterne lenker ==
Faktaside på St. Paulis hjemmeside Arkivert 30. mars 2016 hos Wayback Machine.
Gulskinn

Gulskinn (Flavocetraria nivalis) er en lavart tidligere regnet til slekten kruslav, med flatt buskformet thallus som blir opptil 6 cm høyt. Fargen er gul eller grågul, sterkere gul eller gulbrun ved basis. Løst festet til underlaget. Lober (utløpere på thallus) er ruglete med innbøyde kanter, uregelmessig innskåret i spissen. Vokser på marken, vanlig i fjelltraktene i hele landet, noe mer sjelden i lavlandet.
Tidligere er den også kalt «gullav», eller «snølav». I uår har den vært benyttet som mat, og ligger svært nær islandslav i næringsverdi.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Krog, Hildur/Østhagen, Haavard/Tønsberg, Tor: Lavflora. Norske busk- og bladlav, Oslo 1994, ISBN 82-00-41445-0


== Eksterne lenker ==
(en) Gulskinn i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Gulskinn hos Artsdatabanken 
(en) Gulskinn hos Index Fungorum 
(en) Gulskinn hos ITIS 
(en) Gulskinn hos MycoBank 
(en) Kategori:Flavocetraria nivalis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Flavocetraria nivalis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Corbin Bleu

Corbin Bleu (født Corbin Bleu Reivers 21. februar 1989) er en amerikansk skuespiller, modell, danser og sanger. Han er best kjent for sine roller i Disney Channel-filmene High School Musical, High School Musical 2 og Jump In!.
Corbin Bleu var også med i Hannah Montana-episoden «Lilly, Do You Want to Know a Secret?», og med i krimserien Castle i sesong 8 episode 9 Tone Death.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Corbin Bleu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Corbin Bleu – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Corbin Bleu på Internet Movie Database 
(sv) Corbin Bleu i Svensk Filmdatabas 
(da) Corbin Bleu på Scope 
(fr) Corbin Bleu på Allociné 
(en) Corbin Bleu på AllMovie 
(en) Corbin Bleu hos Turner Classic Movies 
(en) Corbin Bleu hos Rotten Tomatoes 
(en) Corbin Bleu hos The Movie Database 
(en) Corbin Bleu hos Internet Broadway Database 
(en) Corbin Bleu hos Behind The Voice Actors 
(en) Corbin Bleu på Discogs 
(en) Corbin Bleu på MusicBrainz 
(en) Corbin Bleu på SoundCloud 
(en) Corbin Bleu på Songkick 
(en) Corbin Bleu på Last.fm 
(en) Corbin Bleu på Genius — sangtekster 
(en) Corbin Bleu på AllMusic 
Corbin Bleu på Twitter 
Corbin Bleu på Facebook 
Corbin Bleu på Instagram 
Corbin Bleu på YouTube 
Corbin Bleu på Myspace
Joan Fry

Joan Fry (født 6. mai 1906 i Horsham, Sussex, død 29. september 1985) var en britisk tennisspiller.
Fry var en av Storbritannias fremste tennisspillere i andre halvdel av 1920-tallet. Hun var som best rangert som nummer sju (1927) og deltok i tre Grand Slam-finaler. Som 19-åring debuterte hun i Wimbledon, hun kom til finalen der hun møtte den franske verdenseneren, Suzanne Lenglen. Fry tapte med 2-6, 0-6 i en kamp som kun varte i 26 minutter og Lenglen vant sin sjette singletittel i Wimbledon. 
I 1927 var hun i doublefinalen sammen med den 16-årige, britiske Betty Nuthall i Det amerikanske mesterskapet. De tapte for Kathleen Godfree / Ermyntrude Harvey med 1-6, 6-4, 4-6. Sin tredje og siste Fry spilte sin tredje Grand Slam-finale i 1929 i Wimbledon. Hun spilte mixeddouble sammen med Ian Collins, de tapte til Francis Hunter / Helen Wills med 1-6, 4-6.   
Joan Fry deltok på det britiske Wightman Cup-laget 1925–27 og 1930.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata
Beagle

Beagle (FCI #161) er en middels stor jakthund av støvertype (drivende hund) som opprinnelig stammer fra Storbritannia.


== Opprinnelse og alder ==
Støvere av beagletypen har eksistert i mer enn 2 000 år, men beagle som egen hunderase slik vi kjenner den oppsto i Storbritannia på 1830-tallet. Før den tid fantes det flere typer beagle på De britiske øyer. Disse varierte i størrelse fra 20 til 45 cm i skulderhøyde. Likeledes hadde de ulike typene forskjellig utfargning.

Dagens beagle hevdes å være en blanding av disse, blant annet av Talbothund, North Country beagle, Southern hound (også kalt sørlig beagle) og kanskje også Harrier. Det eksakte blandingsforholdet er ukjent, men den minste av disse hundene var den såkalte «Elisabeth-beaglen». Den skal ha hatt en skulderhøyde på mindre enn 20 cm og en meget klangfull los. Den gikk derfor under tilnavnet «den syngende beagle».
Beagle er i dag populær over store deler av den industrialiserte delen av verden. I hjemlandet ble den første spesialklubben dannet alt i 1890. Alt i 1860 ble det eksportert beagle av «ny type» til Frankrike, der den første beagleklubben ble dannet i 1914. Man antar at rasen også ble eksportert tidlig til USA, der man vet at oppdrett med den «nye typen» tok til i 1870-årene. American Kennel Club (AKC) anerkjente rasen alt i 1884.


== Utseende, anatomi og fysikk ==
Beagle ligner på Foxhound, men den er betydelig mindre og har kortere ben. Pelsen er glatt og blank uten underull. Den mest typiske fargen er rødbrun med sort sadel og hvite tegninger på snuten, halsen, brystet, buken, nedre del av lemmene og haletippen (det siste obligatorisk). Tofarget brun/sort og lysbrun/hvit er også vanlig, men leverfarget/hvit er ikke ønskelig. Skulderhøyden er normalt 33–41 cm.


== Bruksområde ==
Beagle ble opprinnelig avlet for jakt på hare og kanin, men den har også glimrende egenskaper som jakthund på rev, rådyr og annet småvilt. Den kan brukes både i flokk (som såkalt packhunter – se hetsjakt og parforsejakt) og alene. Førstnevnte jaktform er imidlertid forbudt i mange land, blant annet i Norge. I senere år har rasen på grunn av sin hendige størrelse og usedvanlig godt utviklede luktesans også blitt svært populær som tolltjenestehund og politihund. Beagle er også en flott familiehund og en populær utstillingshund.


== Lynne og væremåte ==
Beagle har normalt et svært vennlig vesen og passer godt som familiehund, spesielt i en aktiv familie. Den regnes også som et godt valg for en barnefamilie. Den har jaktinstinkt og vil jage om den kommer løs. Den trenger også oppgaver og mye mosjon for å trives godt. Pelsstellet er minimalt om kostholdet er godt. Om det jaktes med den må også potene vedlikeholdes.


== Eksterne lenker ==
(en) Beagle (dog) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Beagle – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Beagle.no
Keine Experimente

Keine Experimente (tysk for «ingen eksperimenter») var CDU/CSUs slagord i det tyske føderale valget i 1957. 
CDU/CSU ønsket med det å oppfordre velgerne til å fortsette den kursen CDU/CSU hadde staket ut de siste årene. Vest-Tyskland hadde opplevd et økonomisk «Wirtschaftswunder». 
Samtidig mente CDU/CSU at en sosialdemokratisk seier ville være et stort usikkerhetsmoment under den kalde krigen. Innmarsjen i Ungarn i 1956 var i frisk erindring. SPD gikk under valgkampen i 1957 inn for utmelding fra NATO, for å få til en rask tysk gjenforening. SPD ønsket et nøytralt Tyskland som hverken var del av vest- eller østblokken. Konrad Adenauer sa på CSUs partidag i Nürnberg: «En seier for SPD betyr Tysklands undergang».CDU/CSU gjorde sitt beste valg noensinne i 1957, og fikk 50,2 % av stemmene og nesten 55 % av mandatene. Unionen inngikk likevel i koalisjon med FDP. SPD fikk bare 31,8 % av stemmene. Slagordet regnes som det mest kjente av alle tyske valgkampslagord.
Slagordet ble utformet for CDU/CSU av et reklamebyrå, og Konrad Adenauer skal ha sagt: «Wenn die Reklamefritzen dat meinen, dann machen wa dat so!» («Når reklamegutta mener det, da gjør vi det sånn!»).


== Referanser ==
Mysterious Skin

Mysterios Skin er en amerikansk-nederlandsk film fra 2005, regissert av Gregg Araki. Den er basert på en roman av Scott Heim fra 1996. I 2004 fikk den hovedprisen Juryens pris ved Bergen Internasjonale filmfestival.


== Handling ==
En sommer utsettes to åtte år gamle gutter for overgrep av sin pedofile baseball-trener.
Ti år senere har guttene ikke sett hverandre siden overgrepene. Brian (Brady Corbet) kan ikke huske noe av det som skjedde, men likevel bærer han dype sår av hendelsene. Han er aseksuell, blør lett neseblod og tror han har kontakt med ikke-jordiske romfartøy. Niel (Joseph Gordon-Levitt) husker alt i detalj og lever nå som homofil prostituert.
Brian forsøker å få kontakt med Niel, slik at han kan få klarhet i det som skjedde.


== Produksjon ==
Regissøren Gregg Araki klippet filmen selv på sin egen hjemmedatamaskin.
Halloween-huset som ble brukt i filmen er det samme som ble brukt til Vernita Greens (Vivica A. Fox) hus i Kill Bill: Vol. 1 (2003).
For å beskytte de unge barneskuespillerne mens de spilte i scenene med overgrep, ble disse scenene skutt separat fra hverandre – en versjon med bare barna, og en med bare baseball-treneren. Scenene ble senere klippet sammen slik at det så ut som om barna ble mishandlet. Barna fikk ikke samme manuskript som resten av skuespillerne.


== Skuespillere ==

Joseph Gordon-Levitt som Neil McCormick
Chase Ellison som en ung Neil McCormick
Brady Corbet som Brian Lackey
George Webster som en ung Brian Lackey
Michelle Trachtenberg som Wendy
Riley McGuire som en ung Wendy
Jeff Licon som Eric Preston
Mary Lynn Rajskub som Avalyn Friesen
Elisabeth Shue som Ellen McCormick
Bill Sage som Coach
Chris Mulkey og Lisa Long som Mr. and Mrs. Lackey
Richard Riehle som Charlie.
Kelly Kruger som Deborah.
Rachael Nastassja Kraft som en ung Deborah.
Billy Drago som Zeke.


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
(en) Mysterious Skin på Internet Movie Database 
(no) Mysterious Skin hos Filmfront 
(no) Mysterious Skin på NRK TV 
(sv) Mysterious Skin i Svensk Filmdatabas 
(da) Mysterious Skin i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Mysterious Skin på Allociné 
(nl) Mysterious Skin på MovieMeter 
(en) Mysterious Skin på AllMovie 
(en) Mysterious Skin på Turner Classic Movies 
(en) Mysterious Skin på Rotten Tomatoes
Kornelia Bouman

Kornelia «Kea» Bouman (født 23. november 1903 i Almelo i Nederland, død 17. november 1998) var en tennisspiller som deltok i De olympiske leker i 1924 i Paris.
Kornelia Bouman er kjent for sin seier i singleturneringen 1927 i French Open. Hun beseiret Irene Peacock fra Sør-Afrika med 6–2, 6–4 i finalen. Hun ble dermed den første og hittil eneste kvinnelige tennisspiller fra Nederland som har vunnet en singletittel i en grand slam-turnering. I 1929 vant hun sin andre Grand Slam-tittel, sammen med spanske Lili de Alvarez vant hun damedoublen i French Open.
Bouman vant en olympisk bronsemedalje under Sommer-OL 1924 i Paris, sammen med Hendrik Timmer vant hun mixeddoubleturneringen.   
Kornelia Bouman spilte også golf og landhockey, hun var nederlandsk mester i golf og hun spilte landhockey på Nederlands damelandslag.


== OL-medaljer ==
1924  Paris -  Bronse i tennis, mixeddouble  Nederland


== Grand Slam-titler ==
 French Open:
Single damer – 1927 (hun beseiret Irene Peacock med 6-2, 6-4 i finalen).
Double damer – 1929 (sammen med Lili de Alvarez)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kornelia Bouman – Olympics.com 
(en) Kornelia Bouman – Olympic.org 
(en) Kornelia Bouman – Olympedia 
(en) Kornelia Bouman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kornelia Bouman – ITF Tennis
Diamonds Are Forever (album)

Diamonds Are Forever er Bjøro Hålands 22. musikkalbum. Det kom ut i juni 2007. Albumet er innspilt i  Nashville. Det er et samarbeidsprosjekt mellom Håland og Todd Cerney, Casey Kelley og Lesley Ellis, som er musikere og låtskrivere fra Nashville. Trioen, som  spiller alt fra mandolin og munnspill til gitar og keyboard, har turnert med Håland i USA i mange år og har også deltatt på Dark Season Festival i Kristiansand. 
Andre som medvirker på plata er Dan Dugmore, steelgitar, Andy Hull, trommer, Charlie McCoy, munnspill, Oddvar Høgetveit, bass og Per Kolstad, piano. 
Platen ble lansert i Kristiansand 14. juni 2007.


== Sporliste ==
«A Good Love Is Like a Good Song»
«Devil Woman»
«Somewhere Down the Line»
«Diamonds Are Forever»
«Blue Train»
«Any Old Love Will Do»
«I'm Just a Dreamer»
«The Way I Am»
«Every Time I Lose I Win»
«Hank Williams Blues»
«I Wish I Was Eighteen Again»
«Mañana»


== Eksterne lenker ==
Anmeldelse i Dagbladet
Anmeldelse i Adresseavisen
Anmeldelse i Bergens Tidende
Charlie McCoy

For den afroamerikanske blues musiker, se Papa Charlie McCoy.Charlie McCoy (født Charles Ray McCoy 28. mars 1941 i Oak Hill, Vest-Virginia) er en amerikansk musiker kjent for sitt spill på munnspill.
Han ble født i West Virginia, men familien flyttet til Miami i Florida da han var en liten gutt. Da han var åtte år gammel begynte han å spille munnspill og utviklet sine ferdigheter så langt at han valgte å satse på en karriere i musikk. I 1959 flyttet han så, 18 år gammel, til Nashville i Tennessee, hovedstad for countrymusikk. Da han ikke var i stand til å finne nok arbeid som en løsarbeider i musikk, vendte han tilbake til sitt hjem, men nektet å gi slipp på drømmen om å spille munnspill. Han begynte derfor på kurs i musikkteori mens han også tok stemmeundervisning. Han stahet ga belønning da han fikk en sjanse hos Monument Records til å spille munnspill på Roy Orbisons innspilling av Candy Man i 1961. Sangen åpner med et riff på munnspil som er en integrert del av musikkproduksjonen. Som et resultat av dette vellykkede samarbeidet ble døren åpnet på vidt gap for McCoy og han startet å jobbe som løsarbeider for noen av de andre store navn i musikk, inkludert Elvis Presley, Bob Dylan, Johnny Cash og Paul Simon.McCoy er også dyktig på gitar, bass, keyboard og trommer så vel som på flere treblåseinstrumenter og messing. I tillegg til studioarbeid har han vært musikalsk leder i 19 år for det populære TV-programmet Hee Haw. Han har også sunget og spilt på mer enn to dusin egne musikkalbum og i 1973 fikk han Grammy Award for Best Country Instrumental Performance for sitt album, Charlie McCoy/The Real McCoy.
McCoy har et internasjonalt renomme og har blitt populær med årene både i Japan og Europa, hvor han turnerer jevnlig. Han er med på siste plata til Bjøro Håland: Diamonds Are Forever.


== Kjente sanger som han medvirker på ==
Bob Dylans Desolation Row, fra albumet Highway 61 Revisited
Bob Dylans Sad Eyed Lady of the Lowlands, fra albumet Blonde on Blonde
Bob Dylans John Wesley Harding


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Charlie McCoy på Internet Movie Database 
(en) Charlie McCoy hos The Movie Database 
(en) Charlie McCoy på Discogs 
(en) Charlie McCoy på MusicBrainz 
(en) Charlie McCoy på Songkick
Alessandro Proni

Alessandro Proni (født 28. desember 1982) er en italiensk landeveissyklist. Han har ble profesjonell for ProTour-laget Quick Step i 2007. I 2009 gikk han over til italienske ISD Cycling Team, og i midten av 2010 gikk han til Acqua & Sapone.
Han vant 3. etappe i Sveits rundt 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alessandro Proni – ProCyclingStats 
(en) Alessandro Proni – Cycling Archives 
(en) Alessandro Proni – Cycling Quotient 
(en) Alessandro Proni – CycleBase
Joe McQue

Joe McQue (født februar 1870 i Glasgow, død 1934) var en skotsk fotballspiller. Mest kjent er han fra sin tid som midtbanespiller i Liverpool FC.
McQue begynte sin karriere i amatørklubben Pollokshields og Celtic. Han ble hentet til Liverpool av managerne John McKenna og W. E. Barclay, som en av 13 skotter til Anfield under klubbens første sesong.
McQue spilte Liverpools første obligatoriske kamp gjennom tidene i Lancashire League, i 8–0 seieren på Anfield mot Higher Walton. Liverpool vant Lancashire League denne sesongen, og rykket dermed opp til 2. divisjon i The Football League.
McQue var også en av de elleve spillerne som fikk æren over å spille i Liverpools første kamp i 2. divisjon i 2–0 seieren borte mot Middlesbrough Ironopolis på Paradise Ground 2. september 1893. McQue scoret det første målet i kampen, og dermed også Liverpools første mål i ligaen gjennom tidene. Liverpool gikk ubeseiret i 2. divisjon denne sesongen, og vant også mot Newton Heath, (ble til Manchester United i 1902), i opprykskampen til 1. divisjon.
Liverpool rykket ned igjen etter kun en sesong i den øverste divisjonen i sesongen 1894/1895, men i den påfølgende sesongen vant Liverpool 2. divisjon for andre gang på tre sesonger, og opprykket var nok en gang sikret.
McQue spilte i klubben frem til april 1898 etter å ha spilt 146 kamper og scoret 14 mål for de røde. Sommeren 1898 satte han kursen for hjemlandet Skottland, og spilte noen kamper for Falkirk FC.
Han døde i 1934, 64 år gammel.


== Statistikk ==


=== Kamper ===
Liverpool

1892-1898: Ligakamper – mål: 103 kamper – 10 mål.
1892-1898: Totalt kamper – mål: 146 kamper – 14 mål.


=== Medaljer ===
1892/1893: Lancashire League – Vinner.
1893/1894: 2. Divisjon – Vinner.
1895/1896: 2. Divisjon – Vinner.


== Se også ==
Statistikk om Liverpool FC.


== Eksterne lenker ==
Profil på Liverpools offisielle hjemmeside.
Profil på LFChistory.net.
K

Denne artikkelen omhandler bokstaven K. For annet bruk se K (andre betydninger).
K, k er den ellevte bokstaven i det latinske alfabetet. Uttales «kå» på norsk. Den tilhører den gruppen bokstaver vi kaller konsonanter.


== Koder for datamaskinen ==


== Alternative representasjoner av K ==

		
		


== Eksterne lenker ==
(en) K – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) K – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Poståpnernes Landsforbund

Poståpnernes Landsforbund var et norsk fagforbund som ble stiftet i 1909. Mange av poståpnerne var før foreningens start passive medlemmer av de to andre postforbundene, men fant at interessene deres ikke ble ivaretatt der. Fagforeningen sluttet seg til Postfolkenes Fellesforbund og LO i 1954.

I 1977 slo foreninga seg sammen med Det norske Postmannslag og dannet Den norske Postorganisasjon.


== Kilder ==
Kretsnytt nr. 5 2000 for Oslo og Akershus avdeling av Den norske Postorganisasjon
Bennys video

Bennys video er en østerriksk film fra 1992, regissert av Michael Haneke.
Den handler om en 14-åring som dreper en jevngammel jente.


== Handling ==
Filmen åpner med et hjemmevideoopptak av grisslakting på en bondegård. Like etter at grisen er skutt i hodet med en slaktepistol, spoles videoen tilbake og slaktingen gjentas.
Videooptaket tilhører 14 år gamle Benny. Han bor sammen med sine foreldre i en middelklasseleilighet i Wien.
I helg drar foreldrene bort, og Benny blir alene i huset. Han går til en forretning som driver videoutleie, der han leier to VHS-er. Ved utgangen møter han en jevngammel jente. Benny snakker med jenta, men kameraet befinner seg på andre siden av vinduet, så seeren hører ikke hva samtalen dreier seg om.
I neste scene er de på vei hjem til Benny. Inne i leiligheten viser han jenta rundt og forteller som sin lidenskap til film. Han viser henne kameraene sine, som tar opptak av soverommet hans og gaten utenfor. Benny viser henne også slaktepistolen som ble brukt under i grisslaktingen i begynnelsen av filmen. Plutselig skyter Benny jenta med pistolen. Jenta faller på gulvet, og Benny skyter henne to ganger til, slik at hun dør. Han tørker opp blodet og gjemmer liket i skapet.
Når foreldrene kommer hjem, viser Benny fram filmen der han dreper jenta. Foreldrene reagerer med sjokk, men hjelper sønnen sin med å skjule drapet for resten av verden.


== Eksterne lenker ==
(en) Bennys Video på Internet Movie Database 
(no) Bennys Video hos Filmfront 
(sv) Bennys Video i Svensk Filmdatabas 
(da) Bennys Video i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Bennys Video på Allociné 
(nl) Bennys Video på MovieMeter 
(en) Bennys Video på AllMovie 
(en) Bennys Video på Turner Classic Movies 
(en) Bennys Video på Rotten Tomatoes