jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ulkefamilien

Ulkefamilien er en gruppe ulkefisker som omfatter omtrent 300 arter i 75 grupper.


== Om gruppen ==
Artene i ulkefamilien er utbredt i nordlige deler av Atlanterhavet, nordlige deler av Stillehavet og i arktiske områder. Det finnes kun et fåtall arter på den sydlige halvkule.


=== Beskrivelse ===
Har en kort slank kropp med stort piggete hode. Antallet pigger varierer. To ryggfinner der kun den første har piggstråler. Brystfinnene er ofte store. Det er tydelig forskjell mellom kjønnene hos mange arter.


=== Habitat ===
De aller fleste artene er marine, men det finnes noen som lever i ferskvann og brakkvann.


== Arter som finnes i Norge ==
Artediellus
krokulke
Cottus
hvitfinnet steinulke
steinsmett, steinulke
dvergulke
Gymnocanthus
glattulke
hornulke
Icelus
tornulke
Myoxocephalus
vanlig ulke
piggulke
Triglops
knurrulke, arktisk knurrulke
nordlig knurrulke


== Eksterne lenker ==
(en) Ulkefamilien – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Ulkefamilien i Encyclopedia of Life 
(en) Ulkefamilien i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Ulkefamilien hos Artsdatabanken 
(sv) Ulkefamilien hos Dyntaxa 
(en) Ulkefamilien hos Fauna Europaea 
(en) Ulkefamilien hos Fossilworks 
(en) Ulkefamilien hos ITIS 
(en) Ulkefamilien hos NCBI 
(en) Kategori:Cottidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cottidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Catalogue of Life:2007 Annual Checklist:Family Cittidae
Diego Carrillo de Mendoza y Pimentel

Diego Carrillo de Mendoza y Pimentel, marqués de Gélves y conde de Priego (født ca. 1560, død 1631) var visekonge av Ny-Spania fra den 21. september 1621 til den 15. januar (eller til den 1. november) 1624.
Kragerø stasjon

Kragerø stasjon (i Kragerø kommune i Telemark) var endestasjon på Kragerøbanen. Stasjonen åpnet den 2. desember 1927 idet strekningen fra Lunde til Kragerø åpnet. Stasjonen ble nedgradert til holdeplass i 1971, og trafikken på strekningen ble nedlagt fra nyttår 1989.
Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Eivind Gleditsch. Den inneholdt tidligere turistinformasjon, skysstasjon og kontor for havnevesenet, mens et vinmonopolutsalg holder til i det tidligere godshuset (ark. Gudmund Hoel og Ralph Werenskiold). Andre bygninger i stasjonsområdet (lokstall, velferdsbygg, hvilebu, traktorstall og venteskur) er revet, og fylkesvei 38 opptar mye av det som var jernbanetraseen ved stasjonen.
Bygningen ble i August 2020 overtatt av Sparebankstiftelsen DNB som ønsker å gjøre det til et åpent hus for allmennyttig aktivitet, og planlegger å gjennomføre renoveringsarbeider før åpning i 2021 eller 2022.


== Historiske bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Kilder ==
Thor Bjerke, Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 263. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1984). NSBs bygningsregistrering: Kristiansand distrikt: Sørlandsbanen. NSB Arkitektkontoret. s. 213–224. 


== Eksterne lenker ==
(no) Kragerø stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Kragerøbanen
Paz de Valecillo

Paz de Valecillo var visekonge av Ny-Spania i en kort periode fra den 14. mars til september 1621. Valecillo overtok som visekonge etter Diego Fernández de Córdoba.
Charles Grant

Charles Grant, 1. baron Glenelg, (født 26. oktober 1778, død 23. april 1866) var en skotsk politiker og koloniadministrator.
Han var født i India og var den eldste sønnen til Charles Grant som var styreformann for direktørene i British East India Company. Han utdannet seg ved Magdalene College i Cambridge. Han ble kalt til skranken i 1807 og ble i 1811 valgt til underhuset som medlem av parlamentet for Inverness Burghs. Han ble sittende til 1818 da han ble valgt som parlamentsmedlem for Inverness-shire.
Han var Lord of the Treasury fra desember 1813 til august 1819 da han ble Chief Secretary for Ireland og medlem av det kongelige råd. I 1823 ble han utnevnt som visepresident for Board of Trade. Fra september 1827 til juni 1828 var han president for Board of Trade og Treasurer of the Navy.
Grant brøt med toriene over reformer og sluttet seg til whigene. Han var president over kontrollstyret under Charles Grey og William Lamb fra november 1830 til november 1834. Ved kontrollstyret hadde Grant hovedansvaret for loven av 1833 som endret konstitusjonen til styret av India. I april 1835 ble han statssekretær for krig og koloniene og ble gjort til baron Glenelg.
Hans periode var stormfull. Hans uenigheter med Benjamin d'Urban, guvernør i Kappkolonien, var alvorlig, men enda mer alvorlig var hans uengiheter med kong William IV og andre over administrasjonen av Canada. Lord Glenelg var fremdeles sekretær da den canadiske opprøret brøt ut i 1837. Hans vaklende og svake politikk ble fiendtlig angrepet i parlamentet. Han ble involvert i krangler med John Lambton, og kravet om å fjerne ham fikk til og med støttespillere blant hans kolleger i regjeringen. I februar 1839 gikk lord Glenelg av. Han har blitt kalt den siste av Canningittene. Hans bror, Robert Grant, var også parlamentsmedlem og senere guvernør i Bombay.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Charles Grant, 1st Baron Glenelg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Charles Grant, 1st Baron Glenelg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Charles Grant hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Charles Grant hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Charles Grant hos The Peerage
Leslie Knighton

Albert Leslie Knighton (født 1884, død 1959) var en engelsk fotballmanager.
Etter perioder som assisterende manager i Huddersfield Town og Manchester City, ble Knighton utnevnt som manager i Arsenal i 1919,
kort tid etter at klubben ble valgt tilbake til første divisjon. Han ledet klubben i seks år, men Arsenal ble ikke bedre enn niende i hans periode.
I hans periode i klubben, var Knighton involvert i den første registrerte dopingsaken. Før den uavgjorte FA-cupkampen mot West Ham United, i januar 1925,
gav Knighton spillerne sine det han kalte "små sølvpiller" som han fikk fra en doktor (som var Arsenal-fan) fra Harley Street. Pillene hadde en suksessfull
energistimulerende effekt, men etter tre kamper nektet spillerne å ta flere fordi de fryktet bivirkninger. Utdelingen av pillene, som var lovlig på den tiden,
var ikke offentlig kjent før Knighton fortalte om saken i sine memoarer.
Knighton hadde flere store krangler med Arsenal formann Henry Norris. Norris hadde satt et absolutt tak på £1 000 ved spillerkjøp og han nektet å signere spillere
med høyde under  5 fot 8 tommer (ca. 172 cm] og med vekt under 11 "stone" (ca. 70 kg), men Knighton signerte likevel den 5 fot (152 cm) store Hugh "Midget" Moffat fra
Workington i 1923. Norris ble rasende da han fant det ut, og solgte spilleren videre til Luton Town over hodet på Knighton, Moffat hadde ikke spilt en
eneste ligakamp for Arsenal.
Til tross for at Norris blandet seg inn, så signerte Knigton flere kvalitetsspillere for Arsenal, bl.a. Bob John, Jimmy Brain og Alf Baker. Han klarte likevel
ikke å sy sammen et solid og vinnende lag og Arsenals resultater gikk nedover mot slutten av hans periode, 19.-plass i 1923-24 og 20.-plass i 1924-25, og Knighton fikk
sparken sommeren 1925. Knighton påsto senere at den egentlige grunnen var at Norris sparket han for å unngå å betale en bonus han hadde rett på fra en veldedighetskamp.
Norris benektet dette og viste til Knigtons dårlige resultater i hans managertid, men Norris angret senere oppsigelsen, og testamenterte £100 til Knighton, 
et beløp som var av en betraktelig sum på den tid.
Etter Arsenal. så fortsatte han sin managerkarriere i Bournemouth (1925–28), Birmingham (1928–33) som han ledet til finalen i FA-cupen i 1931,
Chelsea (1922–39) og Shrewsbury Town før laget ble valgt inn i "the Football League".
Knighton pensjonerte seg fra fotballen p.g.a. dårlig helse og flyttet til Bournemouth der han tok den mindre strevsomme jobben som golfklubb-sekretær. Han skrev da også biografien
"Behind the Scenes in Big Football" (1948), der han kom med mange avsløringer.
Diego Fernández de Córdoba

Diego Fernández de Córdoba y López de las Roelas Benavides y Melgarejo, marqués de Guadalcázar (født 1578, død 6. oktober 1630) var visekonge av Ny-Spania fra den 18. oktober 1612 til den 14. mars 1621. Han var også visekonge av Peru fra den 25. juli 1622 til den 14. januar 1629.


== Referanser ==
Sassari

Sassari er en by og kommune på øya Sardinia i Italia. Byen er hovedstaden i provinsen Sassari og byen har 
126 759 innbyggere. Sassari er et handelssentrum for jordbruksprodukter, korkprodukter, tekstilindustri og metallindustri.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sassari – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sassari – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Pedro de Otálora

Pedro de Otálora (født om lag 1570 i Mondragón i Guipúzcoa, død 1624 i Guadalajara, Mexico) var en spansk prest. Han var president for «Real Audiencia de México», kolonien Ny-Spanias høyeste rettsinstans. Fra da visekonge García Guerra døde den 22. februar 1612 til neste visekonge ankom 18. oktober 1612 representerte han kolonimaktens høyeste myndighet.
Han var sønn av Miguel Ruiz de Otálora, tidligere minister for «El Real y Supremo Consejo de Indias» (indisk råd). Hans bror Juan de Otálora ble dommer i Galicia og Valladolid. En annen bror, Alonso Núñez de Otálora, studerte ved Universitetet i Salamanca og nådde indisk råd som sin far.
Otálora kom inn ved Universitetet i Salamanca i 1595, etter å ha oppnådd graden Canons 22. august 1594. Han ble utnevnt til oidor for Audiencia de Mexico 29. november 1597, og fikk tillatelse 3. juni 1599 for å seile til Ny-Spania i selskap med sine tjenere. 2. juni 1609 ble han ordinert til prest.
2. mai 1612 presiderte han over et tribunal som dømte 35 opprørere til døden. Han opptrådte da i visekongens sted.Han avanserte til president for Audiencia i Guadalajara ved konsultasjon 29. mai 1618, og med fullverdig tittel 22. juni 1618. Han døde i denne stillingen, selv om indisk råd hadde avtalt i begynnelsen av mai 1618 at han skulle reise tilbake til Spania i tre eller fire år, hvis han skulle fratre stillingen som dommer i Mexico. Han oppholdt seg i Guadalajara 10. desember 1623 og døde kort tid etter.


== Referanser ==
Faunens ettermiddag

Faunens ettermiddag, eller  "Après midi d'un faune" (fransk originaltittel, 1894)  er et musikkstykke for orkester på omtrent 10 minutter av Claude Debussy. 
Det er også en enakters ballett med libretto og koreografi av Nijinskij, til musikk av Claude Debussy og dekor av Bakst. Oppsatt 19. mai 1912 med Ballets russes av Sergej Djagilev på Theatre du Chatelet i Paris med Nijinskij i hovedrollen.

En faun spiller dovent på sin fløyte en varm ettermiddag og blir overrasket av noen nymfer som er på vei til badeplassen. Han blir amorøst inntatt i en av dem før hun forlater scenen og kjæler lekent med et sjal som hun har etterlatt.
Balletten er basert på Claude Debussys berømte Après midi d'un faune fra 1894 som igjen var inspirert av Mallarmés dikt fra 1876. Selv om publikum den første kvelden ble skandalisert av det uttalte erotiske i fremførelsen, har musikken ofte blitt rekoreografert senere – leilighetsvis også som solodans (Lifar 1935). Den mest berømte samtididsversjonen er Robbins Afternoon of a Faun.


== Kilder ==
The Concise Oxford Dictionary of Ballet (Oxford Paperback Reference) by Horst Koegler (1982)
Hendrik Lücke: Mallarmé – Debussy. Eine vergleichende Studie zur Kunstanschauung am Beispiel von „L'Après-midi d'un Faune“. Studien zur Musikwissenschaft, Bd. 4. Hamburg 2005, ISBN 3-8300-1685-9.
García Guerra

Don García Guerra (født 1545, død 22. februar 1612) var erkebiskop av Mexico fra den 3. desember 1607 og frem til sin død den 22. februar 1612. Fra den 19. juni 1611 var han også visekonge av Ny-Spania.


== Referanser ==
Torhild Bransdal

Magny Torhild Roland Bransdal (født 10. april 1956, død 28. september 2022) var en norsk politiker (KrF) som var ordfører i Vennesla kommune fra 1999 til 2017, og stortingsrepresentant i perioden 2017–2021. I 2015 var hun Norges lengstsittende kvinnelige ordfører.Bransdal var fylkesleder i Vest-Agder KrF fra 2005 til 2011 og fra 2013 til 2015. Fra 2011 til 2013 var hun avløst av Hans Fredrik Grøvan i ordførerstolen.Bransdal var leder i Knutepunkt Sørlandet. Hun sto på andreplass på Kristelig Folkepartis liste foran stortingsvalget 2013 i Vest-Agder.
Hun kom inn på Stortinget i 2017 som følge av et utjevningsmandat for KrF i Vest-Agder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Torhild Bransdal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Torhild Bransdal hos Stortinget 
(no) Torhild Bransdal hos Norsk senter for forskningsdata
Stavline

Stavline er en konstruksjonsmetode for hus kjent fra Norge, og brukes som betegnelse både for hele bygget (en/ei stavline) og for den sentrale konstruksjonsdelen.


== Geografisk utbredelse ==
Metoden har vært brukt fra Romsdal og Nordmøre i sør til Nordland og Troms, og finnes også i Agder og på Østlandet.
Stavlinehuset er brukt i de deler av Norges kyst der den sterkeste vindstyrke er målt, og konstruksjonen utmerker seg blant annet ved sin motstandskraft mot vind.


== Karakteristika ==
Stavline er en lett konstruksjon som brukes i uisolerte bygninger som løer, sjøboder og naust, på samme måte som den beslektede grindverkskonstruksjon på Vestlandet. På Nordmøre har trøndersk/nordnorsk stavlinekonstruksjon dominert, mens på Sunnmøre har vestnorsk grindverk dominert.
Stavlinekonstruksjon er en form for stavkonstruksjon der langsgående dragere (stavline) først binder sammen stavene øverst. Dette skiller seg fra grindverksbygg, der tverrgående stokker (bete eller tverrline) er det tilsvarende elementet. I grindverkene blir bygget bundet sammen i lengderetningen med stokk (kalt raftall) som ble tredd over stav (også kalt stolpe) og bete. Dette førte til at grindbyggene ble reist på tvers (hver grind for seg), mens stavlinebygg ble reist på langs (veggene reist først og hver for seg). I Trøndelag ble en langsgående stokk som var lagt på betene kalt raftstokk, mens en langsgående stokk lagt på stavene kaltes stavline. På Østlandet har betegnelsen toppsvill vært brukt for stokker som binder sammen toppen av stavene. I noen stavlinebygg er det lagt raftstokk over betene i tillegg til stavline som betene hviler på (dobbel raft). Det finnes en del stavlinebygg der stavene står på bunnsviller og danner en rammekonstruksjon på samme måte som i stavkirkene.
Det ble trolig bygget gammer med bærende konstruksjon av stavlinetypen, og disse ble kalt nordmannsgammer. Nord for Lofoten var det til omkring 1800 vanlig at bolighus hadde torvdekkede vegger. Saltenstavline er en variant der det brukes staver med skråband (skråstivere) og sperretak eller kombinert sperre-/åstak.Stavlinehuset ble lenge oversett i historien om norsk byggeskikk, og er kommet i skyggen av lafting og grindverk.
Staver sto normalt med stor avstand, fra knapt 2 meter til 5 meter. Tynnere vertikale stokker med mindre avstand kalles stendere, og brukes for å bære liggende bordkledning. (I standard norsk byggemetode siden omkring 1960 består veggene bare av stendere i 60 cm avstand, og disse bærer både vekten av taket og er underlag for bordkledning.) For å bære stående bordkledning ble det lagt tynnere liggende stokker utenpå stavene. I stavkirkene er det derimot vanlig med fylte vegger (mellom og ikke utenpå stavene).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jon Bojer Godal: Beresystemet i eldre norske hus. 1994


== Eksterne lenker ==
Stavlinebygg på 3 minutter
Stavlinebygg på oalannblog
Strevar i nordmørsk stavline
Luis de Velasco y Castilla

Don Luis de Velasco y Castilla y Mendoza, Conde de Santiago y Marqués de Salinas (født ca. 1534, død 7. september 1617) var sønn av Luis de Velasco y Ruiz de Alarcón. Velasco y Castilla var visekonge av Ny-Spania i 2 perioder og visekonge av Peru i 1 periode.
Den første perioden som visekonge av Ny-Spania varte fra den 27. januar 1590 til den 4. november 1595. Den andre perioden som visekonge av Ny-Spania varte fra den 2. juli 1607 til den 10. juni 1611. I Peru var han visekonge i 8 år fra den 24. juli 1596 til den 18. januar 1604.


== Referanser ==
Juan de Mendoza y Luna

Don Juan de Mendoza y Luna, marqués de Montesclaros (født januar 1571, død 9. oktober 1628) var visekonge av Ny-Spania fra den 27. oktober 1603 til den 2. juli 1607. Senere var han visekonge av Peru fra den 21. desember 1607 til den 18. desember 1615.


== Referanser ==
Selvstendighetspartiet

For dagens parti, se Selvstendighetspartiet
For partiene på Island og Færøyene, se Sjálfstæðisflokkurinn og Sjálvstýrisflokkurin.
Selvstendighetspartiet (danskepartiet, prinsepartiet, de ilende) var en uformell gruppering av representanter som utgjorde flertallet i Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814. Under diskusjoner om Riksforsamlingens mandat og landets statsrettslige stilling viste det seg at forsamlingen delte seg i to løse grupperinger. Disse blir gjerne kalt selvstendighetspartiet og unionspartiet.
Det er en del usikkerhet rundt motivene til selvstendighetslinjens talsmenn, men gjennomgående var flertallet innstilt på at landet burde være en selvstendig stat med konstitusjonelt monarki som styreform. De fleste var også innstilt på å velge Christian Frederik som ny norsk konge. At han også var tronarving til Danmark, ville i så fall åpne for en mulig gjenforening med nabolandet. Det var neppe noen som ønsket at en ny union da skulle bli en helstat som Danmark-Norge, og et nytt enevelde var utelukket. Ideen om et styresett basert på folkesuverenitet hadde på dette tidspunkt fått bred tilslutning blant de toneangivende medlemmene. En eventuell forening med Danmark måtte i tilfelle bli en personalunion mellom to likeverdige stater. Et sterkere samlende motiv innenfor selvstendighetspartiet var trolig motviljen mot å bli tvunget inn i en union med Sverige på Kiel-traktatens premisser, uten likeverdighet mellom partene.
Selvstendighetspartiet hadde flertallet i forsamlingen, rundt 80 representanter. Christian Magnus Falsen var gruppens fremste talsmann og uformelle leder. Han hadde med seg Georg Sverdrup, Peter Motzfeldt og Wilhelm Frimann Koren Christie. Deres viktigste felles programpost var å bevare Norge som et selvstendig land. De ønsket også å begrense Riksforsamlingens oppgave til å utarbeides en grunnlov og deretter velge en konge. Når dette var gjort, skulle forsamlingen oppløses.
Partiet samlet flertallet av forsamlingens 37 bønder, og disse stemte omtrent som de mer fremstående representantene fra samme amt. De deltok i liten grad i debattene.
Gaspar de Zúñiga y Acevedo

Don Gaspar de Zúñiga y Acevedo, 5º Conde de Monterrey (født 1560, død 16. mars 1606) var visekonge av Ny-Spania fra den 5. november 1595 til den 26. oktober 1603. Han var også visekonge av Peru fra den 18. januar 1604 til den 16. mars 1606.
Álvaro Manrique de Zúñiga

Don  Álvaro Manrique de Zúñiga, primer marqués de Villamanrique (død 1590) var visekonge av Ny-Spania fra den 17. oktober 1585 til den 26. januar 1590.
Pure Love

Pure Love var en norsk duo bestående av Solveig Skjelin og JP Paulsen som i 2003 utga albumet At Your Feet. Albumet ble distribuert av Master Music og spilt på amerikansk radio, men salgstallene uteble. Duoen skiftet etterhvert navn til Soapbox.
Bortenfor stillheten

Bortenfor stillheten (originaltittel: Jenseits der Stille) er en tysk film av Caroline Link fra 1996.


== Handling ==
Filmens hovedperson «Lara» har døvstumme foreldre, og må oversette for dem når de gjør dagligdagse ting som å gå i banken eller på foreldremøter.
En julaften gir hennes musikkinteresserte tante Clarissa henne en klarinett, og «Lara» begynner å oppdage musikkens verden, som er ukjent for hennes foreldre. Hun blir en dyktig klarinettist, og da hun er 18 ønsker hun å begynne på musikkonservatoriet i Berlin. Dette må hun kombinere med farens avhengighet av henne, og hans sorg etter morens død i en trafikkulykke.


== Priser og nominasjoner ==
Filmen mottok i 1997 den tyske filmprisen i klassen for beste skuespillerinne og beste musikk. Den ble dessuten nominert til prisen for beste film, beste regissør og beste debutant. Videre mottok filmen den bayerske filmprisen i klassen for beste unge regissør og beste musikk og hovedprisen ved filmfestivalen i Tokyo. I 1998 ble filmen nominert til Oscar for beste utenlandske film.


== Medvirkende ==
Sylvie Testud: Lara
Tatjana Trieb: Lara som barn
Howie Seago: Martin
Emmanuelle Laborit: Kai
Sibylle Canonica: Clarissa
Matthias Habich: Gregor
Alexandra Bolz: Marie
Birge Schade: frøken Mertens
Hansa Czypionka: Tom
Doris Schade: Lilli
Horst Sachtleben: Robert


== Eksterne lenker ==
(en) Bortenfor stillheten på Internet Movie Database 
(no) Bortenfor stillheten hos Filmfront 
(sv) Bortenfor stillheten i Svensk Filmdatabas 
(da) Bortenfor stillheten i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Bortenfor stillheten på Allociné 
(nl) Bortenfor stillheten på MovieMeter 
(en) Bortenfor stillheten på AllMovie 
(en) Bortenfor stillheten på Turner Classic Movies 
(en) Bortenfor stillheten på Rotten Tomatoes
Hong Jeong-ho

Hong Jeong-ho (født 21. mai 1974) er en sørkoreansk håndballspiller. Hun spilte for Bækkelaget SK sammen med Anja Andersen, Sorina Teodorovic, Gitte Madsen, Cecilie Leganger m.f. mot slutten av 1990-årene. Etter det ble hun med Anja Andersen til Danmark for å bygge opp Slagelse DT til verdens beste klubb.
Meritter Sør-Korea:

OL 1992: Gull
VM 1995: Gull
OL 1996: Sølv
OL 2008: Bronse
Kåret til beste høyre bakspiller under OL 1996.Meritter klubb:

Cupvinnercup-mester med BSK 1998/1999
Vant den danske pokalturneringen med Slagelse DT 2002
Seier i EHF-cupen med Slagelse DT 2002/2003
Vant grunnspillet med Slagelse DT i den danske ligaen 2002/2003


== OL-medaljer ==
 1992  Barcelona -  Gull i håndball, damer  Sør-Korea
 1996  Atlanta -  Sølv i håndball, damer  Sør-Korea
 2008  Beijing -  Bronse i håndball, damer  Sør-Korea


== Eksterne lenker ==
(en) Hong Jeong-ho – Olympedia 
(en) Hong Jeong-ho – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Hong Jeong-ho – Det europeiske håndballforbundet (EHF)
William Scoresby

William Scoresby (født 5. oktober 1789, død 21. mars 1857) var en engelsk utforsker, vitenskapsmann og geistlig. 
Hans far, William Scoresby (1760 – 1829), tjente en formue på arktisk hvalfangst. William var med på sin første reise sammen faren da han var 11 år gammel, men fortsatt skolegangen sin etter denne turen, og fram til 1803. 
Etter endt skolegang seilte han sammen faren, og var overstyrmann på hvalfangstskuta Resolution da denne nådde 81° 30' N. lat. 25. mai 1806. Dette var i 25 år rekord det nordligste noen hadde seilt på den østlige halvkule. 
På sin reise til Grønland i 1822 kartla han med imponerende nøyaktighet 400 km av Grønlands østkyst, fra 69° 30' til 72° 30', dette var første gang øst-Grønland ble kartlagt på denne måten. 
Både månekrateret Scoresby og byen Scoresbysund (Ittoqqortoormiit) er oppkalt etter ham.


== Referanser ==