jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
The Mission

The Mission er en britisk dramafilm fra 1986, regissert av Roland Joffé. Hovedrollene spilles av Jeremy Irons, Robert De Niro, Aidan Quinn og Liam Neeson.
Filmen vant Gullpalmen ved filmfestivalen i Cannes. Filmfotografen Chris Menges vant Oscar for beste kinematografi for fotoarbeidet i filmen. The Mission ble også nominert til Oscar-priser for beste film, beste regi (Joffé), beste scenografi (Stuart Craig og Jack Stephens), beste kostymedesign (Enrico Sabbatini), beste filmklipp (Jim Clark) og beste originalmusikk (Ennio Morricone). Morricones filmmusikk ble kåret til tidenes 7. beste filmlydspor fra USA av det amerikanske filminstituttet.


== Handling ==
Spania og Portugal trekker i 1750 opp grensene mellom landenes områder i Sør-Amerika. Hensikten var å bestemme hva som skulle gjøres med de landområdene som den mektige jesuittordenen eide. Etter at en jesuittprest lider martyrdøden inne i jungelen, drar Fader Gabriel (Jeremy Irons) inn for å ta kontakt med indianerne som sto bak gjerningen. De er kjent for å være brutale, men ved hjelp av takt og toner klarer han å bli venner med dem.
En gjeng slavehandlere under ledelse av leiesoldaten Mendoza (Aidan Quinn) har også tatt seg inn i jungelen. Verken Gabriel eller Mendoza vet at de begge snart befinner seg på samme side i kampen for å bevare indianernes liv og rettigheter.


== Om filmen ==
The Mission er en av få som er blitt anbefalt av Vatikanet.


== Medvirkende ==
Robert De Niro som kaptein Rodrigo Mendoza
Jeremy Irons som Fader Gabriel
Ray McAnally som Cardinal Altamirano
Aidan Quinn som Felipe Mendoza
Cherie Lunghi som Carlotta
Ronald Pickup som Don Hontar
Chuck Low som Don Cabeza
Liam Neeson som Fader John Fielding
Bercelio Moya som Indian Boy
Sigifredo Ismare som Witch Doctor
Asuncion Ontiveros som Indian Chief
Alejandrino Moya som sjefsløytnant
Daniel Berrigan som Sebastian
Rolf Gray som Father Ralph
Álvaro Guerrero som jesuitt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Mission på Internet Movie Database 
(no) The Mission hos Filmfront 
(sv) The Mission i Svensk Filmdatabas 
(da) The Mission i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The Mission på Allociné 
(nl) The Mission på MovieMeter 
(en) The Mission på AllMovie 
(en) The Mission på Turner Classic Movies 
(en) The Mission på Rotten Tomatoes 
(en) The Mission på Box Office Mojo
Barnesykdom

Barnesykdommer er en type infeksjoner man får når man er barn. De er en del av den større gruppen infeksjoner som samlet kalles barneinfeksjoner. Barnesykdommer rammer oss nesten alltid når man er barn. Fordi sykdommene medfører livslang immunitet rammes sjelden eller aldri voksne. Ordet barnesykdommer kan strengt tatt egentlig beskrive enhver sykdom som rammer barn, men vanligvis brukes det om barnesykdommer. Begrepet barnesykdommer omfatter stort sett det samme som barnesykdommer med utslett, som igjen grovt sett er sykdommene nevnt i listen under. Man skiller mellom denne gruppen og mer alvorlige sykdommer det vaksineres barn mot, som også kan ramme voksne, men som sjelden gir utslett.
De fleste barnesykdommer gir barnet et utslett, men ikke alle. I barnevaksinasjonsprogrammet vaksineres det mot noen av barnesykdommene, men bare noen.

De vanligste barnesykdommer / barnesykdommer med utslettkusma
meslinger
røde hunder
skarlagensfeber
smittsom hjernehinnebetennelse (meningokokkinfeksjon)
vannkopper
tredagersfeber (4.(6.) barnesykdom, exanthema subitum)
den femte barnesykdom
Hånd-, fot- og munnsykdomLegg merke til at barnesykdommer og barnesykdommer med utslett ofte brukes om hverandre, men at kusma i listen over er ett unntak fordi denne barnsykdommen som regel ikke har noe karakteristisk utslett.
Strindens Promenade Orchester

Strindens Promenade Orchester er Studentersamfundet i Trondhjems studentorkester. Strindens består av 12 medlemmer og er lett gjenkjennelig i sine blå og hvite striper, kokkebukser og sjaketter.


== Historie ==
Strindens Promenade Orchester ble grunnlagt 28. april 1963 klokka 17.04 på Havstein kirkegård av fem studenter fra NTH, Jarle Drageset, Otto Fritzner, Erik Prøsch, Trond Skjefstad og Arne Sunde, som var lei av å være for gamle til å gå i barnetoget 17. mai.


== Aktiviteter ==
Strindens har som tradisjon å åpne festmøtene på Samfundet med å spille «The Stars and Stripes forever» kjempefort, et verk de har Guinness rekord i å spille hurtig. Rekorden lyder på 50,9 sekunder med alle slag og noteverdier intakt og ble satt i 1999. Normal spilletid er på 3 minutter og 50 sekunder. 
Strindens reiser også på turer, blant annet på NATOM og UKEN i Bergen og er sammen med flere andre av Samfundets gjenger «Husets ansikt utad».  
Strindens er også aktive under UKA i Trondheim.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Polpakke

Polpakke var et folkelig navn på en sending fra Vinmonopolet.Mellom 1920 og 1980 fantes vinmonopolutsalg bare i de største byene i Norge. Mange kommuner hadde heller ikke steder med skjenkebevilling for brennevin. Den som ville ha alkoholholdige varer, måtte ringe eller skrive bestilling til Vinmonopolet. Bestillingen ble ekspedert ved at de ønskede varene ble pakket i bølgepapp og tykt brunt innpakningspapir som ble forseglet med limbånd. Pakkene var knuselige, og kunne ikke gå som vanlig post. De ble derfor sendt med tog eller fraktrute, vanligvis slik at de kom fram på en bestemt tid.  Flaskene kostet det som sto i prislista, og i tillegg kom fraktprisen.
Polpakkene måtte håndteres med stor diskresjon. I Ålesund ble de ikke omtalt som «pakke fra Vinmonopolet i Bergen» eller «polpakke fra Bergen». De het «pakke fra Bergen». Det var mange nysgjerrige øyne som registrerte hvem mottakeren av polpakker var og hvor mange pakker de fikk. Tilgjengeligheten av alkoholholdige varer var dårlig, og ved en anledning var behovet for polpakke så påtrengende at adressaten stjal sin egen polpakke.Vinmonopolet har fortsatt plikt til å sende varer til kunder som bor uveisomt til, men behovet for å motta polpakke har avtatt gradvis etterhvert som antall utsalgssteder har økt.


== Referanser ==
Kommunestyrevalg i Kvenvær kommune

Kommunestyrevalg i Kvenvær kommune i perioden 1945 til 1959. Kvenvær var egen kommune fra 1. januar 1913 til 1. januar 1964. Da ble de tidligere kommunene Hitra, Fillan, Sandstad og Kvenvær slått sammen til den nye Hitra kommune.


== Kommunevalget 1959 ==


== Kommunevalget 1955 ==


== Kommunevalget 1951 ==


== Kommunevalget 1947 ==


== Kommunevalget 1945 ==


== Kommunevalget 1937 ==


== Se også ==
Kommunestyrevalg i Hitra kommune (1963–)
Kommunestyrevalg i Sandstad kommune (1945–1959)
Kommunestyrevalg i Fillan kommune (1945–1959)
Kommunestyrevalg i Hitra kommune (1837-1963) (1945–1959)


== Referanser ==
Kommunestyrevalg i Fillan kommune

Kommunestyrevalg i Fillan kommune i perioden 1945 til 1959. Fillan var egen kommune fra 1. januar 1877 til 1. januar 1964. Da ble de tidligere kommunene Hitra, Fillan, Sandstad og Kvenvær slått sammen til den nye Hitra kommune.


== Kommunevalget 1959 ==


== Kommunevalget 1955 ==


== Kommunevalget 1951 ==


== Kommunevalget 1947 ==


== Kommunevalget 1945 ==


== Kommunevalget 1937 ==


== Se også ==
Kommunestyrevalg i Hitra kommune (1963–)
Kommunestyrevalg i Sandstad kommune (1945–1959)
Kommunestyrevalg i Kvenvær kommune (1945–1959)
Kommunestyrevalg i Hitra kommune (1837-1963) (1945–1959)


== Referanser ==
Hågahaugen

Hågahaugen, også kalt for Bjørns haug, er en svensk gravhaug fra bronsealderen som ligger i Hågadalen vest for Uppsala.


== Beskrivelse ==
Gravhaugen er ca. 7 meter høy og 45 meter i diameter og ble anlagt omkring 1000 f.Kr.. Den historisk ubekreftede kong Bjørn på Håga kan på 800-tallet e.Kr. ha hatt sin maktposisjon i nærheten av haugen og kan dermed både fått og gitt navn til haugen.
På det tidspunkt da haugen ble anlagt var stedet en utskytende odde i en vik som strakte seg nordover om nåværende Uppsala. Lengre nede langs den daværende stranden fantes en fornalderfestning som kalles for Predikstolen, og lengre opp langs stranden finnes det ytterligere gravplasser og foralderfestninger, men ingenting som kan måle seg med den monumentale Hågahaugen. Kun mindre utgravninger har vært gjort i bronsealderens bosetningsområde som inneholder flere husanlegg i stein.


== Utgravningen ==
Gravhaugen ble gravd ut i 1902–1903 av Oscar Almgren og undersøkt med deltagelse av blant annet den kommende kong Gustaf VI Adolf. Haugen ble konstruert av gresstorv som ble lagt på toppen av en slags varde som ble bygget på over et kammer av trestokker som inneholdt en hul kiste av eik. Denne oppbevarte restene av en kort mann. I løpet av gravleggingen hadde det sannsynligvis blitt utført menneskeofring, noe som man antar ut ifra menneskelig beinrester hvor beinmargen var blitt fjernet.
Kisten inneholdt også rik, ubrent bronseobjekter som et bronsealdersverd, en barberhøvel, to brystnåler, et antall av tykke, forgylte knapper, to knipetenger og ulike andre objekter av bronse. De kan alle komme fra det samme verkstedet på Sjælland i nåværende Danmark.


== Se også ==
Gravhaug
Kongegraver
Anundshaugen
Bjørn på Håga


== Eksterne lenker ==
Historiska Museet
Bernard Ładysz

Bernard Ładysz (født 24. juli 1922 i Wilno i Polen, død 25. juli 2020 i Warszawa) var en polsk operasanger, en av etterkrigstidens mest anerkjente basser. Hans mest kjente innspillinger er som sanger i Lucia di Lammermoor (med Maria Callas) og The Devils of Loudon (med Tatiana Troyanos).


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han begynte musikkundervisningen i Wilno i årene 1940–1941. Under andre verdenskrig ble han sersjant i den polske Armia Krajowa som kjempet mot okkupantene. Etter andre verdenskrig fullførte han sangstudiene ved Musikkonservatoriet i Warszawa 1946–1948. 


=== Karriere ===
Han begynte sin karriere i årene 1946–1950 som solist ved Den polske hærs kunstneriske sentralensemble. I årene 1950–1979 var han solist ved Operaen i Warszawa og hadde tittelrollen i Mussorgskijs Boris Godunov, Mefisto i Gounods Faust og Skobuła i Moniuszkos Straszny Dwór.
Vendepunktet i karrieren ble sangkonkurransen i Vercelli 1956, som han vant og ble slik med ett internasjonal berømt. Han debuterte i Italia ved Teatro Massimo i Palermo, hvor han sang med  sangere som Victoria de los Ángeles, Antonietta Stella og Anita Cerquetti i Rossinis Il barbiere di Siviglia, Verdis I vespri siciliani og Don Carlo.
I 1959 ble han engasjert til en ny innspilling av Lucia di Lammermoor av Tullio Serafin i London for platekompaniet Columbia, med blant annet Ferruccio Tagliavini og den legendariske Maria Callas. Han ble den første polske sanger som ble engasjert til en større solistrolle i innspillingen av en komplett opera for en av de største platekompaniene. Han ble dessuten også den første polske sanger som kompaniet Columbia bad til innspilling av en hel plate med operaarier – i dette tilfellet arier av Verdi og russiske komponister.
I 1960 sang han til stor suksess i tittelrollen i Boris Godunov ved Operaen i Warszawa, og senere ved Bolsjojteateret i Moskva.
Hans fremragende basstemme med sin usedvanlig brede skala, og hans temperament og sceniske spill gjorde ham til en av samtidens fremste europeiske sangere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bernard Ładysz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bernard Ładysz på Internet Movie Database 
(en) Bernard Ładysz hos The Movie Database
Syre (bygd)

Syre er ei grend og grunnkrets i Skudenes, like utenfor Skudeneshavn i Karmøy kommune. Grunnkretsen hadde 468 innbyggere i 2001. Hjembygda til Knut Endresen Syre, talsperson for befolkningen i opprøret mot det danske riksstyret i 1801.  
Landhandel, «Krambuå», fram til 2003, gjort om til grendahus og aktivitetshus. I vest ligger Syreglåna og Syreneset fort. 


== Eksterne lenker ==
syrebu.net
Syre Båtforening
skudeneshavn.com Arkivert 17. juli 2012 hos Wayback Machine.
Arthur Ashe

Arthur Ashe (1943–1993) var en amerikansk profesjonell tennisspiller.
Ashe var en av verdens beste tennisspiller i slutten av 1960-tallet og i store deler av 1970-tallet og i 1976 var han rangert som verdens beste.
Han ble profesjonell i 1969 og som amatør i 1968 vant han Grand Slam-turneringen US Open. Han var den første fargede som vant en Grand Slam, og han beseiret den profesjonelle Tom Okker fra Nederland 3–2 i sett i finalen. Okker fikk en sjekk på $14 000 mens Ashe fikk $28 som erstatning for sine utlegg.
Ashe vant totalt 33 single- og 14 doubleturneringer, hvorav fem Grand Slam, i løpet av sin tenniskarriere. Han vant blant annet Stockholm Open to ganger; 1971 og 1974.
I 1970 vant han sin første Grand Slam-turnering som profesjonell da han beseiret Richard Crealy med 6–4, 9–7, 6–2 i finalen i Australian Open. I 1975 ble han den første fargede mannlige spilleren til å vinne Wimbledon da han beseiret sin landsmann Jimmy Connors 6–1, 6–1, 5–7, 6–4 i finalen.
Han var også den første fargede spilleren på USAs Davis Cup-lag. I årene 1963–1978 spilte han 34 Davis Cup-kamper hvorav han vant 28. Ashe var kaptein for det amerikanske Davis Cup-laget 1981–1986 og førte laget til seier de to første årene.
Ashe fikk et hjerteinfarkt i 1979 og gjennomgikk en hjerteoperasjon i 1988. Under operasjonen ble han i forbindelse med blodtransfusjoner infisert med hiv-smittet blod og utviklet etterhvert aids og døde i februar 1993.
I 1985 ble han opptatt i International Tennis Hall of Fame og han har også blitt tildelt Presidentens Frihetsmedalje.
Hovedarenaen for US Open fikk navnet Arthur Ashe Stadium i 1997 til hans ære.


== Grand Slam-titler ==
 Australian Open:
Single menn: 1970 (han beseiret Richard Crealy med 6-4, 9-7, 6-2 i finalen)
Double menn: 1977 (jan) (sammen med Tony Roche)
 French Open:
Double menn: 1971 (sammen med (Marty Riessen)
 Wimbledon:
Single menn: 1975 (han beseiret Jimmy Connors med 6-1, 6-1, 5-7, 6-4 i finalen)
 US Open:
Single menn: 1968 (han beseiret Tom Okker med 14-12, 5-7, 6-3, 3-6, 6-3 i finalen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Arthur Ashe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Arthur Ashe – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Arthur Ashe – Olympedia 
(en) Arthur Ashe – ATP-touren 
(en) Arthur Ashe – ITF Tennis 
(en) Arthur Ashe – Davis-cupen 
(en) Arthur Ashe – International Tennis Hall of Fame
Tobakksreklame

Tobakksreklame er reklame for å fremme salget av tobakk og tobakksprodukter. Tobakksindustrien har tradisjonelt brukt en mengde reklamekanaler og knep for å lokke nye og gamle kunder, også indirekte gjennom sponsing, for eksempel av idrettsarrangementer. Tobakksreklame er sammen med alkoholreklame blant de mest regulerte formene for markedsføring internasjonalt. Flere land har forbudt slik reklame helt. I Norge er tobakksreklame forbudt ifølge lov om vern mot tobakksskader (opprinnelig lov om restriktive tiltak ved omsetning av tobakksvarer m.v.) av 9. mars 1973, som trådte i kraft 1. juli 1975. Loven omfatter blant annet forbud mot tobakksreklame (§ 22). 


== Tobakksreklame i Norge ==
I alle år før forbudet kom, var reklame for tobakk en viktig del av inntektene til aviser og ukeblader. Da kinoer ble vanlige, var vanligvis tobakksreklame en del av det man fikk se. Det ble lagt ned mye kreativitet i å gjøre produktene så fristende som mulig. Mange av symbolene fra den tid hører til ting gamle mennesker husker fra barndom og oppvekst, slik som «bulldogen til Petterøe» med pipa i kjeften og termometeret til «Tiedemands Tobak».
Etterhvert som ny viten om skadevirkningene av røyking og annen tobakksbruk ble kjent, tok de store tobakksprodusentene ute i verden fatt på å sikre seg at reklamen fortsatt eksisterte, men mer  fordekt. Varemerker som «Camel Trophy» og armbåndsurene deres samt «Marlboro Classics» sikrer at varen som opprinnelig bar navnet alene ikke blir glemt, selv om Formel 1-bilene ikke lengre har logoen på vanlig sted.
I dag er alle pakninger med tobakksvarer utstyrt med advarsel om helseskader man kan få ved bruk av tobakk. Advarselen ble innført i Norge etter påbud fra Helsedirektoratet, senere stadfestet ved lov. WHO (Verdens helseorganisasjon) har anbefalt at alle verdens land gjør det samme.

		
		
		
		


== Se også ==
Tobakk
Tobakksskadeloven
Røykeforbud
Liste over røykeforbud etter land
Advarselsmeldinger på tobakksprodukter
Alkoholreklame


== Eksterne lenker ==
(en) Tobacco advertising – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bjørn på Håga

Bjørn på Håga var i henhold til Hervors saga sønn av Erik Bjørnsson og var en hersker i Svitjod sammen med sin bror Anund Uppsale en gang på 800-tallet.
Den historiske eksistensen av denne sagnkongen har blitt styrket av Rimbert, erkebiskop av Hamburg-Bremen, som forteller at kong Bjørn regjerte sammen med sin bror Anund (Anoundus) og ble etterfulgt av en kong Erik, noe som tilsvarende hva som nevnes i Hervarar saga. Foranledningen til at Rimbert forteller om Bjørn er at denne hadde bedt keiser Ludvig den fromme sende kristne misjonærer til Birka. Keiseren svarte ham ved å sende Ansgar i år 829. Bjørn tok imot Ansgar ved sitt hoff på Adelsö og ga ham tillatelse til å grunnlegge en kristen menighet.Bjørn skal ha fått tilnavnet «på Håga» ettersom hans hall lå ved siden av den store, allerede da fornaldergravhaugen Hågahaugen på Adelsö. Herfra kunne han kontrollere den nye handelsbyen og kaupangen Birka. Hans bror Anund Uppsale skal likeledes ha fått sitt tilnavn på grunn av han holdt til i kultsenteret Uppsala.
Snorre Sturlason siterer flere skaldekvad som ble diktet av Brage Boddasson. Brage skal ha vært hirdskald hos Bjørn på Håga, noe som også nevnes av Hervarar saga. Bjørns hirdskald skal være den første skald som er kjent ved navn, og han skal ha kvedet Ragnarsdråpa til minne om Bjørns forfar Ragnar Lodbrok.
Bjørn på Håga og Anund Uppsale blir også nevnt av Adam av Bremen som forteller at Bjørn og Anund etterfulgte en kong Olav. Hervarar saga nevner dog bare at Erik Anundsson som var far til Bjørn Eriksson og farfar til Erik Seiersæl og Olav Bjørnsson II. Før man slår fast at disse kildene motsier hverandre bør man spørre seg om sveaene sluttet med samkonge med Bjørn på Håga og Erik Seiersæl, eller om alle detaljer omkring sveaenes opplegg med samkonge ikke nevnes i de knappe kildene som har overlevd.


== Referanser ==
Diego de Ordás

Diego de Ordás, også kjent som Diego de Ordas (1480–1532) dro til Cuba som ung hvor han deltok under Spanias erobring av Cuba under conquistadoren Diego Velázquez de Cuéllar. I 1518 ble han med Hernán Cortés under erobringen av det som skulle bli Ny-Spania. Den 25. mars 1519 deltok han i slaget ved Ceutla mot mayafolket, ved Grijalvaelven i delstaten Tabasco. Ordás var den første europeer som besteg vulkanen Popocatépetl. Han var med på erobringen av Tenochtitlan i 1521. Etter erobringen utforsket han områder i Oaxaca og Veracruz hvor han seilte oppover Coatzacoalcoselven. Han ble sendt til Spania for å berette om erobringen av Tenochtitlan og kom tilbake til Mexico i 1525 hvor han oppholdt seg i 4 år. Senere reiste han tilbake til Spania for å søke om tillatelse til å utforske Syd-Amerika. Han døde i Venezuela i 1532.


== Referanser ==
Take the Lead

Take the Lead er en film om Pierre Dulain (Antonio Banderas) som lærer bort selskapsdans i sitt eget studio i New York. Han begynner å lære bort dans til elever på en offentlig skole. De har gjensitting og blir tvunget til å lære selskapsdans, noe som ligger milevidt fra deres hverdag. Dette er en fin blanding av hiphop og klassisk selskapsdans.
Antonio Banderas sa først nei til rollen i filmen fordi han ble fortalt at den handlet om selskapsdans, men etter at han hadde snakket med regissøren og skjønte at det ikke bare handlet om det, ble han med.
Dette er regissør Liz Friedlanders  første langfilm. Tidligere har hun bare laget musikkvideoer. 
Filmen er bygget på en sann historie.


== Handling ==
En gruppe studenter forbereder seg til en skole-dans. Men Rock ankommer med en ødelagt billett, og nektes inngang av Mr. Temple og rektor James. Etterpå blir Rock provosert av noen kjeltringer, og går med på å ødelegge rektors bil. Men når en ny danse-lærer, Pierre Dulaine, kommer dit, stikker alle sammen av. Pierre forsøker senere å lære studentene dansing, og forteller om en danse-konkurranse som han ønsker at studentene skal delta på. 
Men alle studentene må betale 200 dollar i gebyr for i det hele tatt få muligheten til å delta ved konkurransen. Imidlertid klarer Pierre å inspirere dem, og lover å betale gebyret for alle som ønsker å delta. Mr. Temple klager over skolens ressurser som blir kastet bort på danse-programmet. Når Pierre blir med på et møte sammen med foreldrene, overbeviser han dem om å holde programmet gående etter å ha demonstrert hvordan dans har lært studentene lag-arbeid, respekt og verdighet. Ved konkurransen kunngjøres det at en pris på 5 000 dollar skal gis til det vinnende laget. 


== Skuespillere ==
Antonio Banderas som Pierre Dulaine. En ny danse-instruktør.
Alfre Woodard som skolens rektor Augustine James
John Ortiz som Mr. Joseph Temple. En lærer som bare bryr seg om akademisk suksess.
Rob Brown som Jason "Rock" Rockwell
Yaya DaCosta som LaRhette Dudley
Dante Basco som Ramos
Elijah Kelley som Danjou
Jenna Dewan som Sasha Bulut.
Laura Benanti som Tina


== Eksterne lenker ==
(en) Take the Lead på Internet Movie Database 
(no) Take the Lead hos Filmfront 
(sv) Take the Lead i Svensk Filmdatabas 
(da) Take the Lead i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Take the Lead på Allociné 
(nl) Take the Lead på MovieMeter 
(en) Take the Lead på AllMovie 
(en) Take the Lead på Turner Classic Movies 
(en) Take the Lead på Rotten Tomatoes 
(en) Take the Lead på Metacritic
Red Ensign

Red Ensign er benevnelsen på Storbritannias handelsflagg. Navnet har det fått fordi flagget består av en rød flaggduk der unionsflagget, Union Jack, er innsatt i øvre felt ved stangen.
Flagget kalles også Red duster, fordi avlagte flagg angivelig skal ha blitt benyttet som filler til rengjøring ombord. Navnet Butcher's apron er også kjent, da mot bakgrunn av britisk kolonihistorie. Tidligere var en del britiske koloniers flagg basert på Red Ensign, deriblant både Canada og Sør-Afrika.


== Litteratur ==
Graham Bartram: British Flags and Emblems, 2004
Tim Wilson: Flags at Sea: A guide to the flags flown at sea by British and some foreign ships, from the 16th century to the present day, illustrated from the collections of the National Maritime Museum, 1999
Roscoe Tanner

Roscoe Tanner (født 15. oktober 1951 i Chattanooga i Tennessee) er en tidligere amerikansk profesjonell tennisspiller. Han hadde en av verdens hardeste server, den ble målt til hele 225 km/t.
Roscoe Tanner ble profesjonell i 1968 og var aktiv til 1985. I løpet av 1974–81 vant han 16 single- og 13 doubleturneringer på ATP-touren. Han spilte to Grand Slam-finaler og vant én Grand Slam-tittel. I 1979 var han ranket som verdens fjerde beste tennisspiller.  
Hans tenniskarriere var samtidig som Björn Borg, Jimmy Connors, John McEnroe og Guillermo Vilas var på topp. Han møtte disse spilleren ved 51 anledninger og vant 14. I 1977 vant Tanner sin eneste Grand Slam-tittel da han beseiret argentineren Guillermo Vilas med 6-3, 6-3, 6-3 i finalen i Australian Open. I 1979 var han i Wimbledon-finalen der han tapte knepent mot Björn Borg i en jevn og tøff kamp over fem sett.
Tanner spilte også på det amerikanske Davis Cup-laget 1975–77 og i 1981. Han spilte totalt 13 Davis Cup-kamper hvorav han vant 9.
Etter tenniskarrieren har Tanner begått en rekke økonomiske lovbrudd og avtjener for tiden (fra januar 2006) en fengselsstraff på to år for sjekkbedrageri. Han har skrevet selvbiografien «Double Fault: My Rise And Fall, And My Road Back».


== Grand Slam-titler ==
 Australian Open:
Single menn: 1977 (han beseiret Guillermo Vilas med 6-3, 6-3, 6-3 i finalen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Roscoe Tanner – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Roscoe Tanner – Tennessee Sports Hall of Fame 
(en) Roscoe Tanner – ATP-touren 
(en) Roscoe Tanner – ITF Tennis 
(en) Roscoe Tanner – Davis-cupen