jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eivin Sannes

Eivin Johan Sannes (født 7. oktober 1937 i Kristiansund, død 3. september 2019) var en norsk musiker (piano, orgel), kjent fra flere jazz-innspillinger og internasjonale samarbeid.Etter oppveksten på Hønefoss spilte han med Pete Browns orkester (1958–59), før han virket i Bergens jazzmiljø (1960–72) som leder av fast husband på Hotell Neptun der han spilte med Dexter Gordon, som senere ga ut Hotell Neptun (1964) dedikert til Sannes. Perioden ga også samarbeid med Arvid Genius, Bergen Big Band og Bergenskvintetten, før han relokerte til Stavanger (1972) og Oslo (1979).  Han var medlem i besetninger ledet av Harald Gundhus, Ditlef Eckhoff, Atle Hammer, Bjarne Nerem, Harald Bergersen, Per Nyhaug, Paul Weeden, Rowland Greenberg, Big Chief Jazzband og Tore Faye/Andreas Skjold/Monica Borgen.
Selv ga han ut Sandu med Ronnie Gardiner og Sture Janson bass (Gemini Records, 1991), og Jubilee med en rekke gjesteartister (Gemini Records, 1997). Med Inge Stangvik på vokal utga han Together med Eyvind Olsen på trommer og Christian Mortensen på bass (Gemini Records, 1998) og Together again (Hot Club Records, 2001). Etter dette deltok han i «The Dexter Gordon Project» med Harald Gundhus, Stig Hvalryg og Sverre Gjørvad.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Diskografi i Jazzbasen
World Open

World Open var en profesjonell snookerturnering. Turneringa ble første gang spilt i 1982 under navnet Professional Players Tournament. Ray Reardon vant den første finalen etter 10–5 over Jimmy White. Pengepremier var da på 5000 britiske pund. 
I 1984 skifta turneringa navn til Rothmans Grand Prix. Navnet har skifta flere ganger, fra 2005 til 2009 var navnet Grand Prix. Det har blitt spilt på flere forskjellige steder i England. Blant annet i Reading og Preston. I 2006 og 2007 ble turneringa  holdt i Aberdeen i Skottland, før den i 2008 ble arrangert i Glasgow.
Samtidig som turneringen ble flyttet til Aberdeen ble formatet endret, til et såkalt Round robin-system, slik at spillerne både i kvalifiseringen og i innledningen av hovedturneringen ble oppdelt i grupper. Alle som var i samme gruppe spilte en kamp mot hverandre, hver seier gav ett poeng. De to spillerne i hver gruppe som hadde flest poeng gikk så videre til åttendedelsfinaler, hvor man møtte en spiller fra en av de andre gruppene. Vinneren av åttendedelsfinalen går så videre til kvartfinale og så videre. Det vanlige cup-formatet ble imidlertid tatt tilbake i 2008.


== Vinnere ==
Welsh Open

Welsh Open er en profesjonell snookerturnering. Den er en av rankingturneringene. Turneringen ble en ranket turnering i 1992. Den blir spilt i Newport Center. Vinneren får 35 000 britiske pund.


== Vinnere ==
Magnus Beite

Magnus Beite (født 3. februar 1974 i Kragerø) er en norsk komponist, musikkprodusent og pianist bosatt på Lillehammer.
Beite er utdannet filmmusikkomponist ved University of Southern California i Los Angeles. Han har skrevet musikk til blant annet spillefilmene Izzat (2005) og Fritt vilt (2006), samt en rekke kortfilmer, TV-programmer og reklamefilmer. I 2001 mottok han The ASCAP Harry Warren Award. Som musiker har han samarbeidet med artister som Sigvart Dagsland, Iver Kleive, Jan Eggum og Demis Roussos, og han har komponert musikk for blant andre Jessica Simpson, Mary J. Blige og Espen Lind. I 2006 startet han å produsere musikk til såpeserien Hotel Cæsar på TV 2, sammen med Anders Neglin. Beite står også bak musikken til NRKs julekalender i 2007, Barnas Superjul.
I 2008 vant Beite prisen for årets mest spilte sang på amerikansk radio. Prisen fikk han for sangen «Closer», som han har skrevet sammen med Stargate, Bernt Rune Stray og Ne-Yo. Han var nominert til Gullruten 2018 i klassen beste originalmusikk for musikken til NRK-serien Monster.Beite er en av initiativtakerne bak «pophøgskolen» Lillehammer Institute of Music Production and Industries (LIMPI), et ettårig studium innen musikkproduksjon og bransjekunnskap.


== Filmmusikk ==
Battle (2018) - regi av Katarina Launing, manus av Maja Lunde
Monster (2017)
Sammen om drømmen (2017) - regi av Daniel Fahre - En dokumentarfilm om Marcus & Martinus
Snekker Andersen og Julenissen (2016) - regi av Terje Rangnes
Børning 2 (2016) - regi av Halvard Bræin
Bølgen (2015) - regi av Roar Uthaug
Børning (2014) - regi av Halvard Bræin
Kule kidz gråter ikke (2013)
Gåten Ragnarok (2013)
Flukt (2012)
Arme Riddere (2011)
Blåfjell 2: Jakten på det magiske horn (2011)
Knerten gifter seg (2010)
Fritt vilt III (2010)
Julenatt i Blåfjell (2009), regi Katarina Launing og Roar Uthaug
Appelsinpiken (2008), regi Eva Dahr
Fritt vilt II (2008), regi Mats Stenberg
Kalde Føtter (2006), regi Alexander Eik
Fritt vilt (2006), regi Roar Uthaug
Marias menn (2006), regi Vibeke Ringen
Izzat (2005), regi Ulrik Imtiaz Rolfsen


== TV-serier ==
Monster (2017 -) 7 episoder
Hotell Cæsar (2006 -)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Reelbeats
Magnus Beite på IMDb
LIMPI
Indiske elvedelfiner

Indiske elvedelfiner (Platanistidae) er en liten familie med tannhvaler som lever i noen av Asias større elvessystemer. Gruppen består av to arter som tilhører samme slekt. Vanligvis regnes de to slektene som en egen familie.


== Beskrivelse ==
Indiske elvedelfiner er relativt små, som regel 2-2,6 meter lange. Begge artene har, i motsetning til de fleste andre hvaler, tydelig markert nakke. Ryggfinnen er liten (kort) og de har et langt, smalt nebb og kjever fylt med tenner. Øynene er små og mangler krystallinse, noe som gjør dem nærmest blinde.
I 2001 ble det anslått at det fantes omkring 1 100 indiske elvedelfiner.


== Arter ==
Før 1998 ble Ganges- og Indusdelfin regnet som to distinkte arter, men ny forskning førte til at de ble regnet som underarter av samme art fra dette året. Laura May-Collados og Ingi Agnarssons store undersøkelse (publisert i 2005), der 64 (63 anerkjente) hvalarter inngikk, har midlertid ført til en revurdering av alle elvedelfinene, som gjør at de to nevnte delfinene nå må regnes som separate arter igjen.
Platanista (indiske elvedelfiner)
Platanista gangetica (Gangesdelfin)
Platanista minor (Indusdelfin)


== Annet ==
På generelt grunnlag kan man hevde at alle elvedelfiner er svært utrydningstruet, fordi deres naturlige habitat står under konstant press. Overfiske og forurensning utgjør den største trusselen. Populasjone er dessuten svært fåtallige i utgangspunktet.
Asiadelfinen, som også er kjent som kinesisk elvedelfin, hvitflaggdelfin og baiji, ble erklært som «funksjonelt utryddet» den 13. desember 2006, etter at ledende eksperter i 45 dager hadde lett etter den i Chang Jiangelven, der den normalt lever, uten å finne spor av den. Den siste sikre observasjonen av dette dyret fant sted i september 2004.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Platanistidae» (On-line), Animal Diversity Web. Accessed February 21, 2007
Smith, B.D., Braulik, G. & Sinha, R.K. 2004. Platanista gangetica ssp. gangetica. In: IUCN 2006. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Downloaded on 21 February 2007.
Braulik, G.T., Smith, B.D. & Chaudhry, A.A. 2004. Platanista gangetica ssp. minor. In: IUCN 2006. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Downloaded on 21 February 2007.


== Eksterne lenker ==
(en) Indiske elvedelfiner – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Indiske elvedelfiner i Encyclopedia of Life 
(en) Indiske elvedelfiner i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Indiske elvedelfiner hos Fossilworks 
(en) Indiske elvedelfiner hos ITIS 
(en) Indiske elvedelfiner hos NCBI 
(en) Kategori:Platanistidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Platanistidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Kristiansund Svømme- og Livredningsklubb

Kristiansund Svømme- og Livredningsklubb er en svømmeklubb fra Kristiansund, stiftet i 1922 og er blant landets eldste svømmeklubber.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Mother (sang)

«Mother» er en sang av det britiske bandet Pink Floyd, skrevet av Roger Waters. Den ble utgitt på albumet The Wall i 1979.


== Komposisjon ==
Sangen bygger seg gradvis opp fra en rolig intro med akustisk gitarstemme og en vokalstemme til å inkludere flere og flere instrument, som harmonium, piano, trommer, bass, vokalharmonier og elektrisk gitar. Sangen begynner med et tydelig inn- og utpust for det første verset begynner, sunget av Roger Waters. David Gilmour synger refrenget, før Waters følger etter med et nytt vers. Etter ennå et refreng, slutter sangen med en nedbygging og en ritardando, der Waters synger «Mother, did it need to be so high?»


== Historien ==
Som de andre sangene på The Wall, forteller «Mother» en del av historien til hovedrolleinnehaveren Pink. Sangen er en samtale mellom Pink (stemmen til Waters) og hans mor (stemmen til Gilmour). Vi får vite at hans mor er spesielt overbeskyttende, og uten å vite om det, gir hun sønnen nye mursteiner til muren som følge av dette. Hun insisterer på at Pink skal holde seg med henne, selv etter at han er voksen, og tåler ikke at Pink etterhvert blir eldre og forelsker seg.


== Inspirasjon ==
Mye av handlingen i The Wall er hentet fra Roger Waters sitt eget liv, særlig den delen om faren, som han mistet under et slag i Anzio i Italia under Andre verdenskrig. Men i motsetning til hva mange tror, hadde Waters et mye bedre forhold til sin egen mor enn det Pink har.


== Filmversjonen ==
Selv om sangen handler om forholdet mellom Pink og hans mor, omhandler filmklippet mer om Pink og hans kone. På slutten kan en se kona til Pink i et kjærlighetsforhold med lederen i en antikrigsgruppe.


== Coverversjon ==
Guns N' Roses' gitarist Slash spilte ofte «Mother» som intro til deres sang «Paradise City» på en del konserter.


== Personell ==
David Gilmour – vokal (refreng), gitar og bass
Roger Waters – vokal (vers), akustisk gitar
Bob Ezrin – orgel, piano og synthesizer
Jeff Porcaro – trommer


== Kilder ==
Fitch, Vernon. The Pink Floyd Encyclopedia (3rd edition), 2005. ISBN 1-894959-24-8
Giat Caesar

Caesar (fra fransk: Camion équipé d'un système d'artillerie) er en 155 mm, 52 kaliber haubitser fra franske GIAT i samarbeid med Lohr Industrie.  Den er montert på et lastebilchassis, og er beregnet på bruk av raskt deployerbare styrker.
Caesar er eller har vært i tjeneste med Frankrikes hær, den kongelige thailandske hær og Saudi-Arabias nasjonalgarde.


== Historie og utvikling ==
Caesar ble utviklet fra den tidligere 155 mm AM F3, som var basert på chassiset til den lette stridsvognen AMX-13.  Den ble tatt fram spesielt for å møte behovet for hurtig utplassering av styrker.  Giat og Lohr Industrie samarbeidet om utviklingen.
Opprinnelig ble fem systemer bestilt av den franske hæren og levert i juni 2003 for tekniske og operasjonelle prøver.  I desember 2004 fikk Giat en bestilling på 72 systemer for å utruste åtte batterier som hittil hadde benyttet den tauede TRF1.  Leveranser ble planlagt til å foregå i perioden 2007–11.
I mars 2004 undertegnet Giat en avtale med United Defense, nå en del av BAE Systems Land and Armaments, om markedsføring i USA. I september samme år ble en avtale inngått med ADI i Australia om å delta i en konkurranse om å levere artilleri til den australske hæren.  Systemet er også demonstrert i Malaysia.
I april 2006 bestilte Thailand seks systemer til den thailandske hæren, den første produksjonsordren for systemet.  Produksjonen startet i juni 2006. I juli samme år bestilte den saudiarabiske nasjonalgarden 76 systemer.
Systemene som skal leveres til den franske hæren vil bruke Sherpa 5 6×6-chassis fra Renault.  Prototypene brukte Unimog 6×6-chassis.


== Teknisk ==
Vognføreren sitter framme i kabinen sammen med resten av kanonmannskapet på seks.  Kabinen er beskyttet mot splinter og håndvåpenild.
En haubitser på 155 mm og 52 kalibre lang er montert bak på chassiset.  Den kan holde en skuddtakt på seks til åtte skudd i minuttet kontinuerlig, eller tre skudd på 15 sekunder.  16 granater bæres på vogna.  Et digitalt ildledningssystem kalt FAST-Hit fra Giat og EADS styrer det hele, og har en radar som måler munningshastighetene og et SAGEM navigasjonssystem i tillegg til en GPS-mottaker.  Våpenet er hydraulisk styrt, og legges automatisk av ildledningssystemet.  Det kan eleveres til 66°.  Ladingen foregår halvautomatisk.  Fabrikanten hevder det tar omtrent 30 sekunder å rigge ned systemet og være klar til å forlate plassen.
Caesar er integrert i den franske hærens Atlas K2IS-system fra Thales Group.
Motoren er en sekssylindret dieselmotor som yter 240 hk.  Maksimal hastighet på vei er 100 km/h og rekkevidden er 600 km.  Lufttrykket i dekkene kan styres fra førerplassen.
Caesar kan transporteres, minus mannskap og ammunisjon, i en enkelt C-130 Hercules.


== Se også ==
Archer (artillerisystem)


== Eksterne lenker ==
Army Technology (engelsk)
Kabriolet

Kabriolet (fra fransk, av cabriole «bukkesprang», av latin caper «geitebukk») er en karosseribetegnelse for en bil med kalesje eller metalltak som kan slås ned.
Tll forskjell fra en roadster, som også har nedfellbart tak, har en kabriolet vinduer, slik at man med vinduene oppsveivet og taket lukket sitter beskyttet.
I bilens barndom var alle biler kabrioleter, og det var først i 1910 at Cadillac kom med den første dekkede bilen. Med unntak for enkelte konservative bilprodusenter forsvant kabrioletene nesten helt på 1970-tallet, men på 1980-tallet fikk de et comeback med Chrysler LeBaron og Saab 900.


== Lignende biltyper ==
Landauer
Roadster


== Eksempler på kabrioleter ==
Alfa Romeo Spider
Aston Martin DB9 Volante
Audi A4 Convertible
Audi TT
Bentley Azure
Bentley Continental GTC
Buick Electra
BMW Z3
BMW Z4
BMW 3 Series Convertible
BMW 6 Series Convertible
Cadillac Sixty Special
Cadillac Eldorado
Cadillac XLR
Chevrolet Corvette
Chrysler LeBaron
Chrysler PT Cruiser Convertible
Chrysler Sebring Convertible
Chrysler TC by Maserati
Dodge 400
Dodge Viper
Honda S2000
Ford Mustang
Jaguar XK series
Lincoln Continental
Lotus Elise
Lotus Elan
Mazda MX-5/Miata
Mercedes-Benz G-Class Convertible
Mercedes-Benz SL
Mercedes-Benz SLK
Mercury Capri
MG TF
MGB
MINI
Mitsubishi Eclipse Spyder
Nash Metropolitan
Nissan 350Z Roadster
Opel Astra Cabrio
Opel Tigra TwinTop
Peugeot 206 CC
Peugeot 307 CC
Pontiac G6 Retractable Hardtop
Pontiac Solstice
Pontiac Sunfire
Porsche 356
Porsche Boxster
Renault Mégane CC
Saab 900
Saab 9-3
Toyota Camry Solara
Toyota MR2
Vauxhall VX220
Volvo C70
Volkswagen Beetle
Volkswagen Cabriolet
Volkswagen Thing


== Eksterne lenker ==
(en) Convertibles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980–81

Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980–81 er et konsertalbum fra Pink Floyd, satt sammen av ulike opptak fra konserter under The Wall-turneen bandet spilte i 1980 og 1981. Konserten ble kun fremført i fire byer: Los Angeles, New York, London og Dortmund. Konsertene ble fremført mange ganger på samme stedet, og nærmest samtlige konserter var utsolgt. CD-en er utgitt i et vanlig dobbel-CD-boks og i en limited edition, der CD-ene ligger inni en bok med bilder og intervju av bandmedlemmene og crewet.


== Sporliste ==


=== Disk en ===
Alle sangene er skrevet av Roger Waters unntatt der annet er notert.

«MC: Atmos» – 1:13
«In the Flesh?» – 3:00
«The Thin Ice» – 2:49
«Another Brick in the Wall Part I» – 4:13
«The Happiest Days of Our Lives» – 1:40
«Another Brick in the Wall Part II» – 6:19
«Mother» – 7:54
«Goodbye Blue Sky» – 3:15
«Empty Spaces» – 2:15
«What Shall We Do Now?» – 1:39
«Young Lust» (Waters/Gilmour) – 5:17
«One of My Turns» – 3:41
«Don't Leave Me Now» – 4:08
«Another Brick in the Wall Part III» – 1:15
«The Last Few Bricks» (Waters/Gilmour) – 3:26
«Goodbye Cruel World» – 1:41


=== Disk to ===
«Hey You» – 4:55
«Is There Anybody Out There?» – 3:09
«Nobody Home» – 3:15
«Vera» – 1:27
«Bring the Boys Back Home» – 1:20
«Comfortably Numb» (Gilmour/Waters) – 7:26
«The Show Must Go On» – 2:32
«Master of Ceremonies» (eller «MC: Atmos» på den nordamerikanske 2005 re-issuen) – 0:37
«In the Flesh» – 4:22
«Run Like Hell» (Gilmour/Waters) – 7:05
«Waiting for the Worms» – 4:14
«Stop» – 0:32
«The Trial» (Waters/Ezrin) – 6:01
«Outside the Wall» – 4:27


== Krediteringer ==
Dette er en ufullstendig liste over krediteringer på albumet.


=== Pink Floyd ===
Roger Waters vokal, bass, akustisk gitar
David Gilmour vokal og gitar
Nick Mason trommer
Richard Wright keyboard & piano


=== The Surrogate Band ===
Andy Brown (bass)
Snowy White (gitar 1980)
Andy Roberts (gitar 1981)
Willie Wilson (trommer)
Peter Woods (keyboard)


=== Bakgrunnsvokal ===
John Joyce
Stan Farber
Jim Haas
Joe Chemay


=== MC ===
Gary Yudman


=== Lyd ===
Produsert og mixet av James Guthrie
Teknisk support og synkronisering: Nigel Taylor
Digital Masonry: Christopher Brooks
Assistent-tekniker: Joel Plante
Innspilt av Goug Hopkins og James Guthrie
Mastret av Doug Sax på The Mastering Lab


=== Artwork ===
Coverdesign av Storm Thorgersonmed Peter Curzon og Sam BrooksGrafikk av Peter Curzon og Richard Evans
Fotografert av Rupert Truman
Live-fotografering av Brian D. Mclaughlin, Jill Furmanovsky, David Brownlow, Mick Treadwell og Mark Fisher
Intervju arrangert and redigert av Nick Sedgwick


=== The Wall-konsertene ===
Skrevet og regissert av Roger WatersMusikalsk leder – David Gilmour
Scenedesign – Mark Fisher, Jonathan Park
Kunstnerisk leder – Gerald Scarfe
Mikser – James Guthrie


== Eksterne lenker ==
(en) Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980–81 på Discogs 
(en) Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980–81 på MusicBrainz 
(en) Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980–81 på AllMusic
Kristiansund Atletklubb

Kristiansund Atletklubb (K.A.K.) er en norsk bryteklubb fra Kristiansund, stiftet 4.september 1939.
Helt fram til i dag har bryteklubben vært med på å gjøre Kristiansund til landets bryteby nummer 1. Klubbens brytere har hentet hjem seks kongepokaler og 160 NM-gull i klassene for gutter, ungdom, junior, senior og lag. KAK har flere ganger vist at klubben mestrer gjennomføring av store oppgaver. Den største var junior-VM i 1983.
En rekke store stevner – blant annet Nordvest cupen – er arrangert i klubbens regi.
Over 100 ivrige barn og unge representerer bredden i klubben mens Gudrun Høie representerer i dag toppen. KAK har fem dager i uka treninger for barn og unge i sitt nye brytelokale ved Clausenenga, på Dale, Rensvik og Averøy. KAKs heltidsansatte polske trener Dariuzs Pryzstolik sørger for at ung treningsiver blir omsatt til ferdigheter få – om noen – andre idretter kan vise maken til.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Tekstbehandling

Tekstbehandling (engelsk: word processing) er en samlende betegnelse for å redigere tekst for fremstilling overfor et publikum eller mottaker. Vanligvis refererer det til tekstbehandlingsprogrammer, det vil si programvare som har som mål å gjøre det enkelt å skrive inn, endre, formatere, korrekturlese og flytte innhold i tekster. Tekstbehandlingsprogram har gjerne støtte for å markere ord som ikke forekommer i en ordliste ("ordrettefunksjon") for å gjøre det lett å fjerne feilstavinger, og enkelte programmer kontrollerer grammatikk i teksten basert på regelsett.
Verdens første tekstbehandlingsprogram var Wang 1200, som ble skapt i 1971, men var ikke tilgjengelig på markedet før 1972.Tekstbehandlingsprogrammer er vanligvis basert på at teksten lagres som filer på brukerens datamaskin. Vanlige filformat for tekstbehandling er .odt, .doc/.docx, .rft. Fra (særlig 2010-tallet) er det blitt vanlig at tekstbehandlingsdokumentene lagres i nettjeneste, noe som muliggjør at flere kan samarbeide i skrivingen av samme tekst samtidig (såkalt samskriving). 
Det er vanlig å skille mellom begrepene tekstbehandling og tekstredigering, hvor sistnevnte er redigering av ren tekst uten formatering.
Siden 1990-tallet har Microsoft Word vært markedsledende  tekstbehandlingprogram. 


== Kjente frie tekstbehandlingsprogrammer ==
AbiWord utgis av Free Software Foundation.
KWord er en del av KOffice fra KDE.
Lyx
Writer er en del av OpenOffice.org fra Sun Microsystems.


== Proprietære tekstbehandlere ==
Microsoft Office Word er en del av Microsoft Office.
Microsoft Works (MacWrite)
WordPad
WordPerfect utgis av Corel.


== Verktøy for redigering av ren tekst ==
Hovedartikkel: TeksteditorGedit
Kate
Notepad2
Notepad++
Windows Notisblokk
Emacs
vim


== Referanser ==
Spermasetthvaler

Spermhvaler og dvergspermhvaler (Physeteroidea) er en gruppe med tannhvaler som lever i alle verdens havområder. Gruppen består av tre nålevende arter, fordelt i to familier og to slekter, og inkluderer det største pattedyret blant alle tannhvalene.


== Slekter og arter ==
Det hersker forvirring omkring inndelingen av såkalte spermhvaler. Noen forskere har ment at de tilhører to ulike biologiske familier (Physeteridae og Kogiidae), andre at de er underfamilier som tilhører samme familie (Physeteridae). Inndelingen her er ifølge førstnevnte syn, som nylig har blitt forsterket gjennom en stor undersøkesle som omfattet mer en 60 hvalarter.

Physeteroidea, spermasetthvaler
Physeteridae, spermhvalfamilien
Physeter, spermhvaler
P. macrocephalus, spermhval
Kogiidae, dvergspermhvalfamilien
Kogia, dvergspermhvalslekten
K. breviceps, pygmespermhval
K. simus, dvergspermhvalDen største tannhvalen som er kjent er den for lengst utdødde spremhvalen Leviathan melvillei, som levde i havet for omkring 12–13 millioner år siden, men hvis levninger ble funnet i en ørken i Peru. Den kunne trolig veie opp mot 57 000 kg og måle 13,5–17,5 meter. Den ble oppkalt etter forfatteren av den berømte romanen om monsterhvalen Moby Dick, Herman Melville.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Spermasetthvaler hos Fossilworks 
(en) Kategori:Physeteridae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Physeteroidea – detaljert informasjon på Wikispecies
Inge Stangvik

Inge Stangvik Vindorum (født 2. september 1966 i Tønsberg) er en norsk sanger og tekstforfatter, kjent fra flere jazz-innspillinger.
Etter oppvekst i Finnmark turnerte hun med samiske ensembler, før flytting til Oslo (1990) og studier under Liv Nina Mosveen og Magni Wentzel, samt ved Statens balletthøgskole og Romerike Folkehøgskole.  
Hun har ledet (1995–96) sin egen Inge Stangvik kvartett med Olga Konkova piano, Per Mathisen bass og Jarle Vespestad trommer.  Stangvik var også i Christian Reim trio en tid.
Hennes tekster var sentrale da The Alf Kjellman Project (med en rekke jazzmusikere fra Nord-Norge) ga ut You'll always need friends (Gemini Records, 1998).  En av hennes sentrale samarbeidspartnere har vært  Eivin Sannes; de ga ut Together (Gemini Records, 1998) med tekster av Pär Lagerkvist og Olof von Dalin, samt egne verk.  Derpå kom
Together again (Hot Club Records, 2001) bl.a. med musikk av Miles Davis.


== Referanser ==
Reidar Andresen

Reidar Andresen (født 15. juli 1917 i Kristiania, død 12. februar 2000) var en norsk sanger og komponist, kjent fra over femti slager-innspillinger som «Gamle Svarten» og «Gi meg et hjem» / «Den sang vi nynnet engang».
Den platedebuterende industriarbeideren (1937) samarbeidet under den andre verdenskrig med storheter som Harry Brandelius og Bjarne Buntz, og ble fast spilt i radioprogrammet Lirekassen. Han solgte meget av Herman Hermanis «Kan du se at våren kommer», samt «En liten blåveis» som ble oversatt til ni språk. Han spilte også inn «Sangen om Warszawa» (som  han selv likte best) og laget to innspillinger av «Avskjedstoner», sistnevnte i 1961.
Andresen var aktiv på platemerkene Telefunken, Musica og Odeon.


== Sanger (i utvalg) ==
«Kan du se at våren kommer»
«En liten blåveis»
«Bel Ami»
«Gamle Svarten»
«Hvis du bærer på en hjertesorg»
«Violetta»


== Eksterne lenker ==
biografi og bilder fra Norsk Musikkinformasjon
La Giovine Italia

La Giovine Italia (unge Italia) var navnet på en hemmelig politisk organisasjon grunnlagt i 1831 av den italienske nasjonalisten Giuseppe Mazzini. Bevegelsens mål var å samle Italia til en republikk. Italia var på den tiden oppdelt i småstater dominert av Keiserdømmet Østerrike.
I revolusjonsåret 1848 ble det med gruppens støtte etablert en romersk stat, men ved fransk og østerriksk hjelp til pavestaten ble opprøret slått ned. Etter nok et feilet opprør mot Østerrike i Milano i 1853 hadde den republikanske italienske bevegelsen utspilt sin rolle; Italias samling kom til å skje under kongen av Sardinias, som utropte seg til Viktor Emmanuel II av Italia.