jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hydrogenklorid

Hydrogenklorid er en kjemisk forbindelse med formel HCl. Ved romtemperatur er hydrogenklorid en fargeløs gass, som danner en hvit damp av saltsyre når det kommer i kontakt med vanndamp i luft. Formelen HCl refererer ofte også til saltsyre, som er hydrogenklorid i vannløsning. Hydrogenklorid og saltsyre er svært viktige stoffer i teknologi og industri.


== Kjemi ==
Hydrogenklorid er et diatomisk molekyl, bygget opp av en kovalent binding mellom ett hydrogenatom og ett kloratom. Siden kloratomet er langt mer elektronegativt enn hydrogenatomet, er den kovalente bindingen svært polar. Molekylet har derfor et stort dipolmoment med en negativ partiell ladning δ- ved kloratomet, og positiv partiell ladning δ+ ved hydrogenatomet. Den høye polariteten bidrar til at hydrogenklorid er svært løselig i vann (og andre polare løsemidler).
Når hydrogenklorid kommer i kontakt med vann, vil det dannes oksoniumioner (H3O+) og klor anioner (Cl−) i en reversibel kjemisk prosess:
HCl + H2O → H3O+ + Cl−Den resulterende løsningen kalles saltsyre, og er en sterk syre. Syrekonstanten Ka er høy, hvilket betyr at praktisk talt alle HCl-molekylene dissosierer i vannet. Selv i fravær av vann, kan hydrogenklorid opptre som en syre. For eksempel kan hydrogenklorid løses i enkelte andre løsemidler slik som metanol, protonere molekyler eller ioner og virke som en syrekatalysator for kjemiske reaksjoner hvor man ikke ønsker tilstedeværelse av vann.
På grunn av syreegenskapene til hydrogenklorid, er det en korrosiv gass. Dette gjelder spesielt når man samtidig har tilstedeværelse av vanndamp.


== Referanser ==
Hov (tettsted)

Hov er et tettsted og administrasjonssenteret i Søndre Land kommune i Innlandet. Tettstedet har 2 055 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger på østsiden av Randsfjorden der fylkesvei 247 og fylkesvei 34 møtes. Hov hadde jernbanestasjon på Valdresbanen, da banen hadde  persontrafikk fra 1902 til 1988. Her ligger flere butikker og servicetilbud samt Hov kirke. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hov i Land – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Manjari

Trude Trefall (født 16. desember 1978 i Bergen) med artistnavnet Manjari er en norsk sanger og musiker.


== Bakgrunn ==
Trefall er kjent for sin deltagelse i Melodi Grand Prix-finalen i 1997 med sangen «Lys». Sangen var komponert og arrangert av Rune Lindstrøm som tidligere var kjent som trommeslager i deLillos. Lindstrøm var også med som musiker under den norske finalen.I en artikkel kalt «Absolutt Grand Prix vol. II» har Jostein Pedersen skrevet om finalen i: «Årets store overraskelse og en av Grand Prix-historiens mest originale og beste sanger ble nr. 2 – Rune Lindstrøms sang Lys sunget av 18-årige Trude Trefall fra Bergen under artistnavnet Manjari. Lindstøm var tidligere trommeslager i deLillos, men hadde brutt med det verdslige for å bli medlem av Hare Krishnabevegelsen. Der traff han Trefall med sin flotte stemme. Lys var en moderne popsang, en blanding av tidlig Bel Canto med world music/etniske påvirkninger overbevisende fremført. Sangen ble utgitt som radiosingel på Virgin og siden ble det stille fra Manjari. Anonymitetet, kvaliteten og originaliteten har ført til at Lys er et meget ettertraktet samlerobjekt blant Grand Prix-entusiaster og popsamlere over hele Europa.»Trefall ble gift i 1997 og har to barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Absolutt Grand Prix vol. II» av Jostein P
Shangri-La (album)

Shangri-La er det fjerde soloalbumet fra Mark Knopfler siden oppløsningen av rockegruppa Dire Straits i 1995. Det kom ut på Warner Bros. Records/WEA 28. september i 2004.


== Sporliste ==
Alle sangene er skrevet av Mark Knopfler.

«5.15 A.M.» – 5:54
«Boom, Like That» – 5:49
«Sucker Row» – 4:56
«The Trawlerman's Song» – 5:02
«Back to Tupelo» – 4:31
«Our Shangri-La» – 5:41
«Everybody Pays» – 5:24
«Song for Sonny Liston» – 5:06
«Whoop De Doo» – 3:53
«Postcards from Paraguay» – 4:07
«All That Matters» – 3:08
«Stand Up Guy» – 4:32
«Donegan's Gone» – 3:05
«Don't Crash the Ambulance» – 5:06


== Musikere ==
Mark Knopfler – gitar, vokal
Richard Bennett – gitar
Jim Cox – orgel, piano, harmonika
Chad Cromwell – trommer, perkusjon
Glenn Worf – bassgitar, bass
Paul Franklin – steelgitar
Guy Fletcher – orgel, piano, clavinet


== Eksterne lenker ==
(en) Shangri-La på Discogs 
(en) Shangri-La på MusicBrainz 
(en) Shangri-La på Spotify 
(en) Shangri-La på AllMusic
Dobbeltørn

Dobbeltørn er en allegorisk, grafisk og heraldisk figur som gjengis som en stilisert ørn med to ørnehoder på hver sin hals på samme kropp, med en vinge til hver side, med et ben til hver side og med halefjær rett ned.
Dobbeltørn eller lignende fuglefigur med to hoder og vinger til sidene, finnes på gjenstander fra hettittene og kulturer i Midtøsten, fra antikken og fra Amerika før Columbus. Det er teorier om at figuren kan ha symbolisert en altseende guddom, fordi den har fire øyne og kan fly over menneskene. Dobbeltørnen skal ha vært brukt som symbol for den romerske guden Jupiter.
Fra senmiddelalderen er denne figuren brukt som symbol på en keiser. Den er brukt i våpenskjold for tyske, østerrikske og russiske keisere. Dobbeltørn finnes både i offentlige våpen slik som landskapsvåpen, og i private våpen slik som laugsvåpen og slektsvåpen fra mange europeiske land. I skomakerlaugets segl fra 1822 i Oslo (Christiania), er det en dobbeltørn og den finnes i flere danske skomakerlaugs segl. I norske slektsvåpen er det dobbeltørn i skjoldets skjoldhode til slekten Caspary som innvandret ca. 1850 fra Sveits, mens slekten Lund fra Farsund har i skjoldets 1. felt en ørn med to halser uten hoder. I Italia skal visstnok dobbeltørn i skjoldhodet symbolisere at personen/slekten var tilhenger av den tysk-romerske keiseren.
Dobbeltørn brukes også som symbol for den ortodokse kirke.


== Eksempler på bruk av dobbeltørn ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Litteratur ==
Oluf Kolsrud: «Handverkarlags-segl fraa Oslo og Christiania», tidsskriftet St. Hallvard, Oslo 1915
Hans Cappelen: Norske slektsvåpen, Oslo 1969 (2. opplag Oslo 1976)
Herman L. Løvenskiold: Heraldisk nøkkel, Oslo 1978
Harald Nissen og Monica Aase: Segl i Universitetsbiblioteket i Trondheim, (Trondheim 1990)
Carl-Alexander von Volborth: Alverdens heraldik i farver, Politikens Forlag, København 1972 (oversatt av Sven Tito Achen)
Ottfried Neubecker: Heraldik. Kilder, brug, betydning, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)
Carl-Alexander von Volborth: Heraldry – Customs, Rules and Styles, Dorset, England 1981


== Eksterne lenker ==
(en) Double-headed eagles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Linnorm

Linnorm eller lindorm er et fabelvesen brukt som allegorisk, grafisk og heraldisk figur. Den ligner på fabelvesenet drage, men har to ben og ikke fire som dragen. De oppholder seg gjerne i de store skoger eller i vollgraver. Ordet lindorm kommer fra det norrøne linnormr, hvor forleddet linnr eller linni betyr «slange». I betydningen «bøyelig, smidig og myk» kan ordet også ha gitt navn til treslaget lind.


== Utseende ==
Linnorm gjengis som et dyr med dragehode, ørneben, flaggermusvinger og bakkropp i form av en hale med en krøll på og som ender i en pilformet spiss. Linnorm er omtalt i sagn som å ligne en orm eller slange med vinger og med man og lugg som en hest. 
Linnorm finnes i en rekke våpenskjold, bl.a. kommunevåpen for Skiptvet i Østfold og slektsvåpen for Aall. Fra ca. 1440 var det en linnorm som våpen for de venders, blant feltene i det dansk-norske unionsvåpen. De venders og goters var en del av den danske kongens tittel.  En linnorm figurerer dessuten i kommunevåpenet i Stjørdal i Nord-Trøndelag. Bakgrunnen for motivet er det gamle Stiordølafylkes segl, hvor Sankta Margareta av Antiokia (symbol på det gode) har beseiret lindormen (symbol på det onde). Hele motivet ble imidlertid ikke godtatt av Riksarkivets førstearkivar, slik at kommunestyret måtte velge lindormen (da personer visstnok ikke skulle figurere i kommunevåpen).Linnorm brukes om forskjellige fabelslanger og i heraldikken om en dragefigur med to bein og med flaggermusvinger. Det tyske Lindwurm kan oversettes med «drage».


== I eventyr og i ballader ==
Linnormen (AT 433) er også tittelen på et omskapingseventyr. I varianten fra Vestfold har kongen har lovet bort sin datter, skjøn Valborg, til den første han møter. Det viser seg å være en linnorm. I Danmark er eventyret kalt Kong Lindorm. Her er linnormen en drage uten bein, men ved å kaste av seg den ene hammen etter den andre, som prinsessen sørger for å brenne, fremstår etter hvert slangen som en prins. I den norske varianten fra Vestfold heter prinsen Hedevig. Det er kun kjent to norske eventyrvarianter, og disse er begge sammenblandet med andre typer. Eventyret har god utbredelse i Europa, og finnes også i India og Kina.
Den naturmytiske balladen Lindormen (TSB A29) har mange motiv felles med eventyret Lindormen, mens kjempevisa om Ormkampen (TSB E156) forteller om hvordan en kjempe smører seg inn med demonavvergende midler for å overvinne slangen i kamp. Som belønning blir han tilbudt en brud, men han er enten allerede gift eller så dør jenta like etter bryllupet har funnet sted.


== Referanser ==


== Se også ==
Bøyg
Drage
Draugen
Kraken
Midgardsormen
Seljordsormen
Sjøorm
Wyvern, engelsk navn på en linnorm- eller dragevariant med bare to bein og lang hale
Kryptozoologi


== Eksterne lenker ==
(en) Lindworms – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Oppslagsordet «Lind-orm» i Ordbog over det danske sprog 1700-1950 (ordforklaring på dansk)
Enghammeren tunnel

Enghammeren tunnel (sic) er en 160 meter lang tunnel på fylkesvei 812 i Bodø kommune. Tunnelen ligger i lia ved Misværfjorden, ved Enget nordvest for Misvær.
Et vannrør med vann til Oldereid kraftverk går over tunnelen.


== Se også ==
Sandkollen tunnelVeitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Eksterne lenker ==
Statens vegvesen veikart
Kvikstadheia

Kvikstadheia er en liten fjellovergang på riksvei 812 i Bodø kommune som stenges ved dårlig vær. 
Den tidligere kommunegrensen mellom Skjerstad kommune og Bodø kommune gikk her (kommunene ble slått sammen 1. januar 2005)
Mahendra Bir Bikram Shah

Mahendra Bir Bikram Shah (født 11. juni 1920, død 31. januar 1972) var konge i Nepal fra 1955 til sin død. 
Han var sønn av kong Tribhuvan av Nepal og hans kone dronning Kanti, faren hadde flere koner inkludert søsteren til dronning Kanti. Kong Tribhuvan arvet kongetittelen tre år gammel, han hadde aldri noen reell makt, statsministerposten gikk i arv i dynastiet Rana som var de virkelige herskerne i Nepal. I 1951 ble ranaene kastet og et halvdemokratisk styre innført, dette ble støttet av den aldrene kong Tribuvan. I 1955 døde kong Tribuvan og kong Mahendra tok over. Han kom etterhvert på kant med statsministeren og i desember 1960 gjennomførte han et statskupp der han innsatte seg selv som statsminister. Etter noe press trakk han seg i 1963 fra posten som statsminister, men innførte en ordning der han selv utpekte stasministerne.Han døde av hjerteinfarkt i 1972.


== Se også ==
Birendra Bir Bikram Shah Dev
Gyanendra Bir Bikram Shah Dev
Shah-dynastiet
Gorkha
Liste over Nepals konger
Nepal - liste over statsministre
Rana-dynastiet
Nepals Kongressparti
Bishweshwar Prasad Koirala


== Referanser ==
Birendra Bir Bikram Shah Dev

Birendra Bir Bikram Shah Dev, वीरेन्द्र वीर विक्रम शाहदेव Vīrendra Vīra Vikrama Śāhadeva, (født 28. desember 1945, død 1. juni 2001 i Katmandu slott) var konge i Nepal fra 1972 til sin død. 
I 1990 var han med på å gjeninnføre det parlamentariske demokratiet som hans far, kong Mahendra, hadde avskaffa i 1960.
Han blei drept sammen med sin nærmeste familie i en massakre i Katmandus slott. Ifølge den offisielle forklaringa var den skyldige hans egen sønn, kronprins Dipendra, som sjøl blei dødelig såret og døde tre dager seinere uten å ha kommet til bevissthet. Men de fleste trodde at Birendras egen yngre bror, Prins Gyanendra, var den virkelige bakmannen bak massakren, kanskje med hjelp av sin sønn, prins Paras. 
Birendra blei fulgt på tronen av sin sønn, Dipendra, som lå i koma de fire dagene han formelt var konge, og deretter av Gyanendra.


== Se også ==
Massakren i Katmandus slott i 2001
Tribhuvan Bir Bikram Shah
Shah-dynastiet
Gorkha
Liste over Nepals konger
Nepal - liste over statsministre
Rana-dynastiet
Nepals Kongressparti
Bishweshwar Prasad Koirala
Nepals Kommunistiske Parti (maoistisk)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Birendra Bir Bikram Shah Dev – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Birendra Bir Bikram Shah Dev på Internet Movie Database
Adam av Dryburgh

Adam av Dryburgh (født ca. 1140, død ca. 1212), også kalt for Adam Scotus (= Adam Skotten) og Adam Anglicus ble født i Berwickshire i sørlige Skottland og fungerte i de første årene som predikant. Under en reise i Premontre i Frankrike ble han kjent med den strenge karteuserordenen ved Val St. Pierre. Ordenen var blitt grunnlagt av Roger, den første abbed ved klosteret i Dryburgh som likesom han selv ble kannik hos premonstratenserordenen i 1184. Etter å ha søkte råd fra Hugh av Lincoln kunne han tre inn som karteuser ved Witham i Somerset i England i 1188. Han var øyensynlig i St. Andrews og rundt tyve år senere hadde han steget i gradene og blitt abbed og biskop ved Candida Casa i Whithorn i Galloway.
Adam oppnådde europisk anerkjennelse for sine mystisk-estetiske skriverier i middelalderen, inkludert en opptegnelse av premonstratenorden, en samling av festseremonier, og Soliloquia de instructione discipuli, som tidligere var blitt tilegnet hans samtidig Adam av St. Victor. Guds kvaliteter er beskrevet i De triplici genere contemplationis, tabernakelet bygget av Moses i De tripartito tabernaculo, en dialog mellom fornuft og sjel i Soliloquium de instructione animae. Noen av Adams skrifter har overlevd, en del ble utgitt i 1518 i Paris og en annen del ble utgitt i Antwerpen i 1659.


== Referanser ==
Józef Andrzej Załuski

Józef Andrzej Załuski  (født 12. januar 1702, død 7. januar 1774) var en polsk katolsk prest, biskop i Kyiv, som støttet forskning og kultur, kjent som en stor bibliofil. Han er kjent som grunnleggeren av Załuski-biblioteket, en av de største samlinger av bøker fra 1700-tallet [1].
Sammen med sin bror, Andrzej Stanisław Załuski, ble han oppdratt av sine onkler (Andrzej Chryzostom Załuski, biskop i Warmia og Ludwik Załuski, biskop i Płock). 


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Erkebiskop Opizio Pallavicini (1632-1700)
Biskop Andrzej Chryzostom Załuski (1628-1711) * bispeviet 1684
Biskop Jerzy Albrecht Denhoff (1640-1702) *1686
Biskop Kazimierz Łubieński (1652-1719) *1701
Biskop Michał Szembek (1665-1726) *1706
Biskop Stanisław Józef Hozjusz (1674-1738) *1719
Biskop Adam Stanisław Grabowski (1698-1766) *1733
Biskop Wojciech Stanisław Leski, O. Cist. (1702-1758) *1747
Biskop Kajetan Ignacy Sołtyk (1715-1788) *1749
Biskop Józef Andrzej Załuski


== Referanser ==
Frans Hals

Frans Hals (født 1582 el. 1583 i Antwerpen, død 26. august 1666 i Haarlem) var en nederlandsk maler, som sammen med Rembrandt regnes som en av Nederlands store portrettkunstnere.


== Liv og virke ==
Hals flyttet til Haarlem fra Antwerpen da han fortsatt var barn. Han spesialiserte seg i én malersjanger, og oppfant nye komposisjoner – fra bysten til enkeltpersoner, til store scener som representerte gruppeportretter. Noen av hans største verk er fortsatt i Haarlem, hvor Hals bodde nesten hele livet. 
Lite er kjent om ham som elev og om hans tidlige verker, selv om han ble påvirket av studiene med den lærde maleren Karel van Mander, som fremdeles fulgte høyrenessansetradisjonen. I 1616, da han ikke lenger var ung, malte han sitt første store gruppeportrett, «Banketten for offiserene i St. Georgs skytterlag», som nå henger i Frans Hals Museum i Haarlem. 
Etter dette arbeidet utviste maleren stor frihet fra de tidligere rigide oppstillingene, og portretterte grupper i bevegelse, utført vibrerende, livlig og freidig, med hurtige penselstrøk og en rik bruk av farge.
Den kromatiske effekten og raske utføringen, som ikke henger seg opp i detaljer, men favner de flyktige uttrykkene til personene, er karakteristisk for Hals' portretter inntil 1610.
Hals ble kjent med den caravaggeske stilen gjennom Utrecht-skolens malerier, og han bruker ofte diagonalt lys og nøytral grundering, mens hans tette, tykke maling minner om Rubens og Antwerpen-skolen.
Han er og var en kjent maler – han hadde et effektivt verksted med mange elever og etterfølgere, han malte store offisielle portretter og bilder av aristokratiske beskyttere, og ved noen tilfeller modeller fra hverdagslivet, som drankere, fiskergutter, vertshusjenter, fløytespillere, sigøynerskjønnheter og gamle hekser, alle avbildet med en følelsesmessig og kommunikativ umiddelbarhet.
Hals malte sine lerreter uten å lage skisser, med en teknikk som vi kanskje kan kalle «impresjonistisk». Bildene ble studert av noen franske mestere fra 1800-tallet. Etter 1640, som i Rembrandts sene malerier, utviklet Hals en kald palett og så ut til å konsentrere seg om svart og hvitt, som noen ganger gav dramatisk spenning.
Hals var medlem av Sint-Lucasgildet i Haarlem fra 1610.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frans Hals – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Frans Hals – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Fredrikstad bru

Fredrikstad bru er en buebro over elven Glomma i Østfold, Viken, som skiller Fredrikstad sentrum fra Gamlebyen. Broen er 824 meter lang og ble åpnet av kronprins Olav 18. august 1957.  Fredrikstad bru ble åpnet ca to år etter «søsterbrua» Karmsund bru. Broen har et hovedspenn på 196 meter og 39,5 meter seilingshøyde. I alt er broen 64 meter høy med 23 spenn. Den er en del av riksvei 110 og betraktes som et av byens landemerker.
Fredrikstad bru og rundkjøringen på østsiden av broen ble i 2002 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Riksantikvaren fredet broen og rundkjøringen 17. april 2008.


== Populærkultur ==
Populærkulturelt er Fredrikstad bru blitt referert til i sangen Fredrikstad av rapgruppen Pen Jakke, med teksten «En hykler som sykler på Fredrikstadbrua // Synd han glemte lua // Nå blir det høysnua».


== Selvmordsgjerde ==
I mars 2004 stod brua ferdig sikret med et nytt, høyere rekkverk. Før rekkverket ble forhøyet har om lag tre personer hvert år tatt livet sitt ved å hoppe fra Fredrikstad bru, og enda flere har prøvd. Det 2,5 meter høye gjerdet strekker seg 400 meter nedover på hver side av broen, og er et forsøk på å få satt en stopper for den dystre statistikken.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fredrikstadbrua på broer.no
NRK Østfold: – Helt suverent å bygge brua (17. august 2007)
NRK Østfold: Fredrikstadbrua 50 år (galleri)
«Fredrikstad bru». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Lebor Bretnach

Lebor Bretnach (gælisk for «Den britiske bok») er en oversettelse til gælisk av latinsk tekst Historia Brittonum (= Britenes historie) fra tidlige på 800-tallet.
Historia Britonum er et historisk verk som ble skrevet en gang kort tid etter 820, og eksisterer i ulike avskrifter med et innhold som avviker en del fra hverandre. Forfatteren har tradisjonelt blitt tilskrevet den dulgte personligheten(e) Nennius eller Nemnivus fra Wales.
Lebor Bretnach er en komplett tekst og en kritisk revisjon av den latinske originalen, og er tradisjonelt tilskrevet en irsk historiker Gilla Coemáin som man vet var i live i 1071. Deler av teksten er bevart i en irsk kodeks, Lebor na hUidre, nedskrevet ca. 1100.
Det har blitt argumentert at i det minste deler av Lebor Bretnach har blitt skrevet ved klosteret Abernethy i Perthshire i Skottland i løpet av regimet til kong Mael Coluim III (Malcolm III av Skottland), 1058–1093 ettersom han er den siste kongen som blir nevnt. Teksten har likevel kun overlevd takket være et manuskript som har vært bevart på Irland.
Lebor Bretnach inneholder en omfattende liste over piktiske konger, den såkalte lange piktiske kongeliste (i motsetning til andre lister som er kortere, som den listen som har overlevd på latin i Poppelton-manuskriptene). Den lange listen går ikke lengre enn til Cinaed mac Alpíns forgjenger øyensynlig for at listen over konger av Alba starter med denne.
Den piktiske kongeliste starter med Bridei (Bridei er det piktiske navnet og Drest er det tilsvarende skotske), den første historiske konge som kjennes også fra andre kilder:

Bruide mac Maelcon .xxx. a. r. Mochtaauuo anno regni eit baibtizatus est. Esancto Columba.
Gartnait f. Domnach .xi. a. r.
Neachtan nepo. Uerp .xx. a. r.
Cinhoint f. Luitriu .xix. a. r.
Gartnait mac Uiud .u. a. r.
Tolorc frater eorum duodeicim a. r.
Tolorcan f. Enfret .iiii.
Gartnairt f. Donuel .ui. a. r. & deimidium anni.
Drusc frater eius .uii. a. r.
Bride f. Fle .xx. a. r.
Taran f. En Fidaid .iiii.
Brei f. Deirilei .xi. a. r.
Nechtan f. Deirile .x. a. r.
Drest & Elpen conneganaueint .u. a. r.
Onbes f. Urgurt .xxx. a. r.
Breite f. Uugut .xu. a. r.
Ciniod f. Iuuredeg .xu. a. r.
Alpin f. Uuoid .iii. annis regnauit & dimidon regni.
Drest f. Talorcan .i. a. r.
Talorcan f. Drostan u uel .u. deg.
Talorcen f. Onust .xii. & dimidoin a. r.
Canul f. Tang .u. a. r.
Cuastantin f. Uurguist .xxxu.
Uidnust f. Uurgust .xii. an. r.
Drost f. Consatin & Tolorc f. Uuthoil .iii. a. r. conregnauerunt.
Unen f. Unest .iii.
Urad f. Bargoit .iii. a. & Brod .io. a. r.
Cinaed f. Ailpin .xui. a. r.
Domnall f. Ailpin .iiii. r. & Custantan f. Cinaeda .xx. a. r.
Aed f. Cinaed .io. a. r.
Girig mac Dungaile .xi. uel .iii. a. r.
Domnall f. Consantin .xi. a. r.
Constantin f. Aed .xlu. a. r.
Maelcolaim f. Domnaill .ix. a. r.
Cuilein f. Ildoilb f. Constandtin .iiii. a. r.
Cinaed, uel Dub, f. Mailcolaim .uii. a. r.
Cuilein .i. dimidoin r..
Cinaed f. Duib. ocht a. r.
Maelcolaim mac Cinaeda .xxx. a. reg.
Dondchad ua Mailcolaim .uii. r.
Macbeathad mac Fin mic Laig .xui. a. r.
Lulach .u. mis.
Maelcolaim mac Colaim mic Donncaid iar sin.


== Eksterne lenker ==
Leabhar Breathnach annso sis – Lebor Bretnach online