jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Politiroman

Politiroman er betegnelsen på en undergenre innenfor kriminallitteraturen.
I vid forstand er en politiroman en kriminalfortelling der etterforskningen av en forbrytelse foretas av representanter for politiet. I den «klassiske» politiromanen er skildringen av politiets arbeid noenlunde realistisk. Heller enn en enkelt hovedperson, fokuserer en «klassisk» politiroman på et kollektiv av etterforskere.
Politifolk som hovedpersoner i kriminalfortellinger har forekommet gjennom hele kriminalgenrens historie, men til tross for at Georges Simenons suksess med Maigret-fortellingene fra begynnelsen av 1930-tallet inspirerte til flere kopier (blant annet i Norge), ble ikke politiromanen etablert som egen undergenre før etter annen verdenskrig.
En pionér innen politiroman-genren var amerikaneren Hillary Waugh. Mer innflytelsesrik er Waughs landsmann Ed McBain (Ewan Hunter), og hans langlivede serie om 87. politidistrikt i en fiktiv amerikansk storby. McBain var mer påvirket av radio- og TV-serier, som Dragnet, enn av den trykte litteraturen. Med det svenske forfatterparet Maj Sjöwall og Per Wahlöö slo genren på 1960-tallet ut i full blomst i Norden. Sjöwall & Wahlöö var inspirert av McBain, men også (i de tidlige bøkene) av Simenon. Norges første politiromanforfattere var Tor Edvin Dahl (under pseudonymet David Torjussen; mest påvirket av Waugh) tett fulgt av Gunnar Staalesen (med fortellingene om Dumbo & Maskefjes, inspirert av amerikaneren Chester Himes) – riktignok med en slags forløpere i 1930- og 40-tallets fortellinger om trauste politibetjenter (Arthur Omres Webster, i tillegg til Stein Ståle og Lorentz N. Kvam).
Fra begynnelsen av 1990-tallet har varianter av politiromanen dominert norsk og internasjonal krim. Kjell Ola Dahl innledet den norske trenden i 1993 med Dødens investeringer, men ble raskt fulgt av Anne Holt, Karin Fossum og Unni Lindell. Jo Nesbø, Jørgen Gunnerud. Bjørn Bottolvs og Jørn Lier Horst må også regnes til de viktige, norske bidragsyterne til genren. Anne Holt, Bjørn Bottolvs og Jørn Lier Horst har alle yrkesbakgrunn fra norsk politi.
Dagens politiromaner vil ofte ha en enkelt helt eller heltinne, fremfor politikollektivet. Tidlige eksempler på slike politihelter finnes hos P.D. James, Ruth Rendell og Colin Dexter – i tillegg til pioneren Simenon. Det fremste eksemplet i dag er trolig skotske Ian Rankin, og hans bøker om John Rebus. Blant forfatterne som fortsatt holder fast på politikollektivet, kan nevnes svensken Håkan Nesser, som i likhet med McBain henlegger sine fortellinger til en fiktiv by.
The Stepford Wives (2004)

For skrekkfilmen fra 1975 med Katharine Ross i hovedrollen, se The Stepford Wives (1975)The Stepford Wives er en filmkomedie fra 2004 som er løst basert på Ira Levins roman-thriller The Stepford Wives, fra 1972. 
Den ble overført til film allerede i 1975.


== Beskrivelse ==
Filmen avviker fra andre versjoner av The Stepford Wives i det at den er en komedie, og at filmens feministiske tema er undertrykte i forhold til originalen. Mesteparten av filmen ble spilt inn i Darien, New Canaan og Norwalk, alle i Connecticut.


== Handling ==
Joanna Eberhart og hennes mann Walter flytter til den idylliske forstaden Stepford i Connecticut. Der møter de Bobbie Markowitz, som også nylig har flyttet til byen, samt det homofile paret Roger og Jerry. De oppdager at noe merkelig er på ferde, og undersøker litt rundt. 
De finner raskt ut at det merkelige i byen er kvinnene, de oppfører seg alle likt Clair Wellington, og er vakre, lykkelige og uvanlig kreative. De kan bake, male hus, klippe gress, leke med ungene, og allikevel underholde ektemannen når han kommer hjem fra jobben. Mennene på sin side tilbringer veldig mye tid i en manneklubb.


== Rolleliste ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Stepford Wives på Internet Movie Database 
(no) The Stepford Wives hos Filmfront 
(sv) The Stepford Wives i Svensk Filmdatabas 
(da) The Stepford Wives i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The Stepford Wives på Allociné 
(nl) The Stepford Wives på MovieMeter 
(en) The Stepford Wives på AllMovie 
(en) The Stepford Wives på Turner Classic Movies 
(en) The Stepford Wives på Rotten Tomatoes 
(en) The Stepford Wives på Metacritic
Team 60

Team 60 er det svenske flyvåpenets offisielle oppvisningsgruppe. Med røtter i en da ennå udøpt flygruppe fra 1974 begynte man å trene med seks fly året derpå. Våren 1976 var den første offisielle oppvisningen som Team 60 på Säve. Gruppen har siden det fløyet med SK 60. I motsetning til mange andre lands oppvisningsgrupper så har gruppens piloter flytjeneste på heltid. Noen sesonger har man av ulike årsaker vært tvunget til å fly med kun fire fly.


== Bilder ==

		


== Eksterne lenker ==
Försvarsmakten – Team 60 (svensk)
Leônidas da Silva

Leônidas da Silva (1913–2004) var en brasiliansk fotballspiller.
Leônidas Da Silva ble også kalt «den svarte diamanten» og  «gummimannen». Han anses av mange å ha vært den beste spilleren før 1950-tallet. Noen av de som er gamle nok til å ha sett både Leônidas og Pelé spille, hevder faktisk at Leônidas var den beste. Han var den første brasilianske fotballspilleren som ble stor stjerne i utlandet.
Leônidas hadde en utmerket teknikk og spilleoppfattelse. Han forfinet brassesparket og under VM i fotball 1938 i Frankrike, var brassesparket en nyhet for europeerne, noe som bidro til at han ble en superstjerne også i Europa. Han var den store stjernen på det brasilianske laget og ble turneringens toppscorer med 7 mål. Men det ble bare en bronsemedalje i VM, treneren Ademar Pimenta valgte å la Leônidas hvile i semifinalen, noe som kanskje ikke var så lurt, da Brasil tapte 2-1 for Italia. 
Leônidas da Silva startet fotballkarrieren i São Cristóvão FC. Etter å ha scoret to mål i landslagsdebuten dro han i 1933 til Uruguay for å spille med Peñarol. Et år senere returnerte han til Brasil for å spille for Vasco da Gama og med dem vant han Rio State Championship.  Etter å ha spilt på Brasils landslag under VM i 1934 gikk han til Botafogo og han vant med dem Rio State Championship. Året etter byttet han klubb på nytt, denne gangen var det Flamengo som ble hans nye klubb, der spilte han frem til 1941. Med Flamenco vant i han 1939 sitt tredje Rio State Championship. I 1942 gikk Leonidas til São Paulo og der spilte han resten av sin aktive karriere frem til 1950.
På slutten av  40-tallet var det mange som mente han var landets beste spiller og han var meget skuffet da han ikke ble tatt ut til VM-laget 1950. Han var i en periode trener for São Paulo og senere radioreporter og eier av en møbelforretning i São Paulo.
Da Silva er oftest blitt kreditert «oppfinnelsen» brassesparket, men ifølge han selv var det en annen brasiliansk spiller, Petronilho de Brito, som var først, han bare videreutviklet teknikken.
Leônidas døde i 2004 etter komplikasjoner som skyldes Alzheimers, som han led av siden 1974. Han er gravlagt på Cemiterio da Paz i São Paulo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leônidas da Silva – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Leônidas da Silva på Internet Movie Database 
(en) Leônidas da Silva hos The Movie Database 
(de) Leônidas da Silva – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Leônidas da Silva – FIFA 
(en) Leônidas da Silva – Transfermarkt 
(en) Leônidas da Silva – national-football-teams.com 
(en) Leônidas da Silva – FootballDatabase.eu 
(en) Leônidas da Silva – Sambafoot
1500 meter (friidrett)

1500 meter er en mellomdistanse i friidrett og også en mesterskapsøvelse. Et 1500–meterløp løp er 3 runder og 300m. Løperne starter på langsiden som er 100 m bak målpassering, og etter 3 runder har de 300 m igjen å løpe. 
Per juli 2021 innehas ennå verdensrekorden på distansen av Hicham El Guerrouj, rekorden lyder på 3.26,00. Det tilsvarer rundetider på 54,9 sekunder. Norgesrekorden innehas av Jakob Ingebrigtsen med tiden 3.28,32, som også er ny olympisk og europeisk rekord. Distansen har stått på det olympiske programmet for herrer i samtlige moderne olympiske leker siden 1896 i Athen. 1500 meter for damer var med første gang under OL 1972 i München. Distansen inngår også i herrenes tikamp som siste øvelse.


== Utøvere på topp gjennom tidene ==


=== Topp 15 i verden – menn ===
(oppdatert pr. 8. august 2021)


=== Topp 15 i verden – kvinner ===
(oppdatert 9. august 2021)


== Referanser ==
Lipton

Lipton er verdens største teprodusent, og selger te i over 110 land. Lipton ble startet av skotten Thomas Lipton i 1889. I dag er varemerket eid av det britisk-nederlandske dagligvarekonsernet Unilever. Firmaet eier flere teplantasjer selv, blant annet i Kenya, Tanzania og India, men kjøper også opp råvarer på verdensmarkedet.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Lipton (tea) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jens-Petter Johnsen

Jens-Petter Johnsen (født 10. desember 1948) var Kirkerådets direktør 2006–2018. Stillingen som kirkerådsdirektør er tillagt ansvaret som øverste administrative leder av virksomheten i det felles sekretariatet for Kirkerådet, Mellomkirkelig råd og Samisk kirkeråd. Kirkerådet er Kirkemøtets forberedende og iverksettende organ og leder arbeidet mellom Kirkemøtets samlinger. 
Johnsen har i to perioder arbeidet i Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag (NKSS). Først som ledertreningssekretær (1975–1979) og assisterende generalsekretær (1979–1982). Etter fem år som kapellan i Jar menighet i Bærum, kom Johnsen tilbake til NKSS som generalsekretær i perioden 1987–1999. Fram til 2006 var han sokneprest på Lambertseter. 
Johnsen har vært formann i Organisasjonenes Fellesråd, medlem av sentralstyret i Kristelig Folkeparti og medlem av det regjeringsoppnevnte stat/kirke-utvalget (Gjønnes-utvalget) 2003–2005.
Örjans vall

Örjans vall er et fotballstadion i Halmstad. Det ble tatt i bruk i 1922, men har siden blitt ombygd flere ganger.
Örjans vall er Halmstads BK og IS Halmias hjemmebane. Tidligere, før løpebanene ble tatt bort, ble det også arrangert friidretts- og skøytekonkurranser her. Under VM i fotball 1958 ble det spilt to VM-kamper på Örjans vall, Nord-Irland-Tsjekkoslovakia og Nord-Irland-Argentina.
Publikumsrekorden er fra 1962 da 19 753 tilskuere var på kvalifiseringskampen mellom Halmia og Landskrona IF. Siden har arenaen blitt ombygd og publikumskapasiteten er i dag på rundt 15 500 tilskuere. I de seneste årene er det høyeste antall tilskuere 16 867, på kampen Halmstads BK-IFK Göteborg i 2004, da det var satt inn provisoriske tribuner.
Einar Kvamme

Einar Kvamme (født 16. september 1925 i Bergen, død 24. april 2014 samme sted) var en norsk maler.


== Utdanning og karriere ==
Kvamme hadde en solid faglig bakgrunn men utdannelse fra Bergen Kunsthåndverkskole, Ole Eydes malerskole og Statens kunstakademi i Oslo. Spesielt fremhevet han Jean Heiberg som en god læremester. Einar Kvamme debuterte på Vestlandsutstillingen i 1947 og var en av deltakerne på utstillingen 7 Bergensmalere i Bergen Kunstforening i 1952.
Så fulgte noen år da familien var i fokus og penselen ble lagt mer eller mindre på hyllen. Den neste separatutstillingen hadde han i 1974 i Bergen Kunstforening. Etter dette har han deltatt på en rekke utstillinger før han hadde sin neste separatutstilling i 2000. I 2005 hadde han en separatutstilling i Åsane kunstforening.
Kvamme var opptatt av at bildet er en selvstendig komposisjon som folk skal ha en selvstendig opplevelse av, så han presiserte at en ikke skal ta hans titler og tolkninger som en fasit.
Kvamme var medlem av Bildende Kunstneres Forening i Bergen, men ikke tilsluttet BONO. Hans verk er innkjøpt av Bergens Kunstforening, Bergen kommune og Hordaland fylkeskommune.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilder fra utstillingen 2005


== Litteratur ==
Norsk kunstnerleksikon ;  Oslo  1983, Bind 2. s. 667
Klaustrofobi

Klaustrofobi er angst for innestengte/lukkede rom, som for eksempel heiser. Den som har en slik fobi vil selv være klar over det og normalt forsøke å unngå trange, mørke rom. Klaustrofobi er vanlig, og mange som har denne type fobi som unge klarer i løpet av tiden å komme over det uten noen bestemt behandling.


== Kilder ==
(no) Klaustrofobi i Store norske leksikon
Olympia (arena)

Olympia, eller Olympiastadion er en fotballarena i Helsingborg, Sverige. Den ble innviet i 1898 og har blitt ombygd både i 1993 og 1997. Publikumkapasiteten er rundt 17 000 hvorav 9 673 sitteplasser. Gressbanen måler 105 x 68 m. Olympia er Helsingborgs IFs hjemmearena.
Publikumsrekorden er fra 14. mai 1954,  da 26 154 tilskuere så kampen mellom Helsingborgs IF og Malmö FF. Og etter ombygningen;  17 275 fra 1993 i en kamp mellom Helsingborgs IF-IFK Göteborg. 
I VM i fotball 1958 ble det spilt to VM-kamper på Olympiastadion;  Tyskland - Tsjekkoslovakia 2-2 (25 000) og Tsjekkoslovakia - Argentina 6-1 (16 448)
Joseph Wenzel av Liechtenstein

Joseph Wenzel Maximilian Maria von und zu Liechtenstein (født 24. mai 1995 i London) er prins av Liechtenstein. Han er eldste sønn av arveprins Alois av Liechtenstein og hans hustru, Sophie av Bayern. Når hans far blir fyrste av Liechtenstein, vil han selv bli arveprins av Liechtenstein, og i fremtiden vil han også bli fyrste av fyrstedømmet Liechtenstein.


== Dynastiske linjer ==


=== Fyrstehuset Liechtenstein ===
Siden fødselen har Joseph Wenzel innehatt titlene prins av Liechtenstein og greve Rietberg. Han er den andre i arvelinjen til den liechtensteinske tronen, før ham i arvelinjen er hans far som har vært regent siden den 15. august 2004. Joseph Wenzels farfar fyrst Hans Adam II er formelt fortsatt statsoverhode og overhode av Huset Liechtenstein. Når prins Alois arver den posisjonen vil Joseph Wenzel bli arveprins.


=== Kongehuset Stuart ===
Gjennom sin mor er prins Joseph Wenzel etterkommer etter stuartene. Jakobittene anser ham dermed som arving til Englands, Skottlands, Irlands og Frankrikes troner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joseph Wenzel av Liechtenstein hos The Peerage
Transmetro

Transmetro er det norske navnet på tegneserien «Transmetropolitan» skrevet av Warren Ellis og tegnet av Darick Robertson. Serien ble i Norge utgitt i bladet Inferno, som ble lagt ned før serien rakk å bli fullført.


== Handling ==
Handlingen i Transmetro foregår i en ikke navngitt storby en gang i fremtiden. Hovedpersonen er spaltisten Spider Jerusalem, som må dra ned fra sitt tilfluktsted i fjellene og inn til byen for å oppfylle en kontrakt med sin forlegger. Han gjenopptar jobben som spaltist i «The Word», som byens største avis.
Jerusalem driver oppsøkende journalistikk og er i opposisjon til alle etablerte autoriteter, og befinner seg ofte i klammeri med styresmaktene. Metodene hans er mildt sagt uortodokse, og innebærer både avlytting, trusler og utpressing.
Gjennom serien driver Ellis skarp satire rettet mot bl.a. politikk, religion, vitenskap og populærkulturen. Ved at handlingen er lagt til fremtiden abstraheres og overdrives dagligdagse situasjoner og resultatet er både humoristisk og tidvis også ganske skremmende.
Norrköpings Idrottspark

Norrköpings Idrottspark er en fotballarena i Norrköping, Sverige. Den innvigdes i 1904. Ved ombygningen i forbindelse med EM i fotball 1992 ble løpebanene fjernet og det er i dag en ren fotballarena. Publikumkapasitet er i dag 19 414. Størrelse 105 x 68 m. 
Det er hjemmearenaen til fotballklubbene IFK Norrköping og IK Sleipner 
Under VM i fotball 1958 ble det spilt tre VM-kamper, og toppscoreren Just Fontaine scoret  5 av sine 13 mål her på Idrettsparken.

Frankrike – Paraguay  7-3 (Just Fontaine scoret 3 mål)
Paraguay – Skottland 3-2
Kvartfinalen Frankrike – Nord-Irland 4-0  (to mål av Just Fontaine)Publikumsrekorden er fra 1956 da 32 234 tilskuere så kampen mellom IFK Norrköping og Malmö FF. Under kampen raste den nordre tribunen sammen.


== Tribuner ==
Arenaens maksimale publikumskapasitet er 19 414:

VM-tribunen, bygd til  VM i fotball 1958: 5599 sitteplasser under tak
Østre tribunen, bygd til EM i fotball 1992: 2228 sitteplasser under tak
Søndre tribunen, bygd til EM i fotball 1992: 6700 ståplasser
Nordre tribunen, bygd til EM i fotball 1992:
2387 sitteplasser uten tak
2500 ståplasser (for gjestende lags supporter)
Syrphoidea

Syrphoidea er en overfamilie av fluer som omfatter to familier, blomsterfluer og øyefluer. Begge er vanlige og artsrike familier. 
De varierer sterkt i størrelse, utseende og levevis. Overfamilien kan kjennes på visse særtrekk ved vingeårenettet, ellers er de to familiene vanligvis lette å kjenne igjen. 


== Larvene ==
Mange arter av blomsterfluer har larver som lever av bladlus, men noen blomsterfluer har larver som lever i vann.  Øyefluenes larver er parasitter på sikader og andre nebbmunner.
Alle fluer gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen tovinger, Diptera
fluer, Brachycera
Underordenen høyere fluer, Cyclorrhapha
Gruppen Aschiza
Overfamilien Syrphoidea
Familien blomsterfluer, Syrphidae
Familien øyefluer, Pipunculidae


== Eksterne lenker ==
(en) Syrphoidea – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(sv) Syrphoidea hos Dyntaxa 
(en) Syrphoidea hos Fossilworks 
(en) Syrphoidea hos ITIS 
(en) Syrphoidea hos NCBI 
(en) Kategori:Syrphoidea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Syrphoidea – detaljert informasjon på Wikispecies
Kvernaland

For industribedriften Kverneland, se Kverneland Group.Kvernaland er et tettsted ved grensen mellom Time og Klepp kommuner i Rogaland. Tettstedet ligger ved nordenden av Frøylandsvatnet, og har 7 720 innbyggere per 1. januar 2022 hvorav 4 331 er bosatt i Klepp kommune.


== Navnediskusjon ==
Det har vært mye diskusjon rundt navnevalget Kvernaland. Det har vært to diskusjoner:

Hvilken skrivemåte skal benyttes: Kverneland eller Kvernaland (med e eller a) og
Hvilket navn bør tettstedet ha: Kvernaland eller Frøyland/Orstad.Årsaken for diskusjonen er trolig at Kvernelands fabrikk (i dag Kverneland Group), som ble etablert på Kvernaland av Ole Gabriel Kverneland, hadde et postkontor som gjorde at postadressen ble Kverneland. Bygdehistorikerer sier at: «Fabrikken og folka som dreiv han fram gjorde så mykje av seg at namnet «Kvernaland» pressa tilbake det eldgamle og tradisjonsrike namnet «Frøyland».»
Postadressen i dag er Kvernaland. Årsaken til at Kvernaland ble «konstruert» som navn på tettstedet var for å ta vare på den gamle lokale uttalen av Kvernaland nemlig /"kvednalan/.Kverneland er trolig et resultat av danske embestsmenns skrivemåte av «Kvednaland». Første gang gården Kvernaland ble nevnt i skriftlige kilder var i 1567 og da var skrivemåten «Quenneland».I dag brukes hovedsakelig «Kverneland» som lokal uttale av navnet, men både «Kvernaland» og «Kvednaland» er i aktiv bruk i dagligtale. Familienavnet eller slekstnavnet er Kverneland.


== Frøyland ==
Gården Frøyland utgjør den største delen av arealet på stedet, og det er her alle sentrale funksjoner på stedet er plassert (skole, barnehager, butikker). Skolekretsen heter Frøyland og består av Frøyland skule og Frøyland ungdomsskule. Videre har idrettslaget og idrettsbanen fått navnet Frøyland idrettslag og Frøyland stadion, og bedehuset heter Frøyland forsamlingshus.


== Orstad ==
Kvernaland grenser til og har vokst sammen med Orstad i Klepp. Her finnes blant annet Orstad skule (som omfatter både barne- og ungdomsskole) og Orstad idrettslag og idrettsanlegg.
Frøyland og Orstad kirke er menigheten på Kvernaland. Dette er den første menighet i sitt slag i Norge som er et eget sogn på tvers av kommunegrenser. Kirken ble ferdig i desember 2008.


== Kjente personer fra Kvernaland ==
Margret Hagerup, stortingsrepresentant (H)
Nils Ove Hellvik, fotballspiller
Marius Lode, fotballspiller
Jørgen Mikkelsen, innebandyspiller
Hanne Sigbjørnsen, tegneserieskaper
Ragnvald Soma, fotballspiller


== Referanser ==
Just Fontaine

Just Fontaine (født 18. august 1933 i Marrakech, Marokko) er en fransk tidligere fotballspiller og trener.
Han begynte sin profesjonelle fotballkarriere i US Casablanca, der han spilte 1950–53. Fra 1953 spilte han tre sesonger med Nice, og scoret 44 mål for klubben. I 1956 byttet han klubb til Stade de Reims, og på sine seks sesonger scoret han 121 mål. Totalt scoret Fontaine 165 mål på sine 200 kamper i ligaen, og ble mester to ganger, i 1958 og 1960.
Hans meritter i den blå landslagstrøyen står det også respekt av. I sin landslagsdebut 17. desember 1953 gjorde han hat-trick da Frankrike vant med 8-0 over Luxembourg. På sju år scoret han 30 mål på 21 kamper.
Just Fontaine gjorde også stor suksess under sitt eneste fotball-VM i Sverige 1958. Fontaine scoret hele 13 mål på sine seks kamper under turneringen. Han ble VMs toppscorer, og Frankrike tok VM-bronse. Fontaine var den som hadde scoret flest VM-mål frem til 1974 da Gerd Müller gikk forbi med totalt 14 mål. Men Fontaine har gjort alle sine mål i én VM-turnering, og han er fremdeles den som har rekorden for flest antall scoringer under ett og samme VM-sluttspill.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Just Fontaine – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Just Fontaine – FIFA 
(en) Just Fontaine – UEFA 
(fr) Just Fontaine – LÉquipe 
(en) Just Fontaine – Transfermarkt 
(en) Just Fontaine – Transfermarkt (manager) 
(en) Just Fontaine – national-football-teams.com 
(en) Just Fontaine – FootballDatabase.eu 
(en) Just Fontaine – EU-Football.info 
(en) Just Fontaine – PlaymakerStats.com
Walter Sickert

Walter Richard Sickert (født 31. mai 1860 i München, Tyskland, død 22. januar 1942 i Bath, England) var eldste sønn av Oswald Sickert, en kunstmaler fra den danske minoriteten i Sør-Slesvig, og Eleanor Louisa Henry, datter av den engelske astronomen Richard Sheepshanks og en irsk danserinne han ikke var gift med. I 1868 flyttet familien til England, og Sickert ble britisk statsborger. 
Han ønsket først å bli skuespiller og hadde en rekke mindre roller i årene 1879-81, men i oktober 1881 begynte han i stedet ved Slade School of Fine Art. Få måneder senere sluttet han og ble i stedet elev av James McNeill Whistler.Som maler sluttet Sickert seg til impresjonismen og var medstifter av Camden Town Group sammen med Malcolm Drummond, Lucien Pissarro og Harold Gilman. De fire viet seg til å avbilde banale eller skumle opptrinn fra dagliglivet, inkludert Jack the Ripper-drapene på Londons østkant. Om malerkunst sa Sickert: «Hvis motivet for et bilde kunne uttrykkes i ord, ville det vært unødvendig å male det.»I boken Portrait of a Killer: Jack the Ripper – Case Closed, har kriminalforfatteren Patricia Cornwell hevdet å ha bevist at Sickert selv var Jack the Ripper. Denne påstanden har vært fremmet lenge før Cornwell kom inn i bildet, og selv har hun basert den på tolkninger av flere av hans malerier, slik som The Camden Town Murder. Cornwells fremgangsmåte er sterkt kritisert, siden hun kjøpte opp flere originale Sickert-malerier og rev opp det ene i håp om å finne DNA etter maleren. Uansett kan neppe Sickert ha vært Jack the Ripper, ettersom journalister fra The Sunday Times har avslørt at Sickert oppholdt seg med sin mor og sine brødre i Frankrike sommeren 1888, da mordene pågikk i Whitechapel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Walter Sickert – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
La Roche-affæren

La Roche-affæren var en affære som angikk Raymond LaRoche, en polsk journalist som ble utvist fra Norge i november 1946 for spionasje.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Tore Pryser (2000). Okkupasjonshistoriske sideblikk. Lillehammer: Høgskolen i Lillehammer. s. 171–173.
Rónald Gómez

Rónald Gómez Gómez (født 24. januar 1975 i Guanacaste) er en costaricansk fotballspiller som spiller for klubben Santos de Guápiles.
Han har deltatt i to VM-sluttspill for Costa Rica. Under VM 2002 scoret han to mål, blant annet ett mot verdensmestrene Brasil. Under VM i Tyskland fire år senere scoret han et mål i den siste gruppespillkampen mot Polen. Han er dermed delt toppscorer for Costa Rica i VM-sluttspill sammen med Paulo Wanchope.
I løpet av karrieren har han spilt for klubber i Guatemala, Spania, Hellas og Kypros. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rónald Gómez – FIFA 
(en) Rónald Gómez – Transfermarkt 
(en) Rónald Gómez – Transfermarkt (manager) 
(en) Rónald Gómez – national-football-teams.com