jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Riddarhuset

Riddarhuset i Stockholm er en praktbygning som bl.a. er lokale for møter som holdes av representanter for de svenske adelsslektene. Riddarhuset kan også betegne sammenslutningen av de slektene som utgjør Sveriges såkalte «ridderskap og adel».


== Bakgrunn ==
Huset ble tegnet av den fransk-svenske arkitekten Simon de la Vallée og påbegynt i 1641. Året etter ble de la Vallée drept, og den tyske arkitekten Heinrich Wilhelm overtok for ham. Ti år senere ble den nederlandske arkitekten Justus Vingboons engasjert, for å fullføre bygningens fasader. Den siste arkitekten som arbeidet med bygningen, var Simon de la Vallées sønn, Jean de la Vallée. Bygningen sto ferdig i 1674.Det tilhører kollektivt drøyt to tusen svenske adelsslekter. Bygningen anvendes mest til utleie for fester og selskaper for medlemmer av adelige slekter, men iblant også til arrangementer som konserter o.l. Det holdes omvisninger i bygningen og turister kan få se de flott utstyrte rommene og samlingene av kunstgjenstander, bl.a. porselen og gamle signeter. 
Riddarhuset forvalter et stort antall stiftelser. Avkastningen fra disse går til stipender, gratifikasjoner og pensjoner. Rundt 2 000 personer får årlige utdelinger, og disse personene er nesten utelukkende medlemmer av adelsslektene.
Pr. 2004 består den svenske adelen av 705 levende slekter, hvorav 49 grevelige, 137 friherrelige og 519 adelige. Nålevende og utdødde slekter som er såkalt «introdusert på Riddarhuset», har kopperplater med malte våpenskjold på veggene i den store møtesalen. De nålevende adelsslektene har omkring 26 200 medlemmer bosatt i Sverige, og registre over disse føres av riddarhus-genealogen. 
Siden 1869 samles representanter for den svenske adelen i Riddarhuset til «adelsmøte» hvert tredje år. Hver slekt har en stemme som utøves av dens såkalte «hovudmann» (eldste sønns linje). Ved adelsmøtet velges for den kommende treårsperioden, en ledelse som har ansvar for administrasjon og forvaltning av Riddarhuset og dets virksomhet.


== Se også ==
Ointroducerad adels förening


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ohlsson, Martin A. (1951). «Riddarhuspalatset». Stormaktstidens privatpalats i Stockholm: med en utblick över följande sekler. Stockholm: Forum bokförlag. Libris: 796716. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Riddarhuspalatset – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Europacupen i fotball for landslag 1964

Europamesterskapet i fotball 1964, den gangen kalt Den europeiske nasjonscupen var det andre europamesterskapet som ble arrangert. Som i det forrige mesterskapet, ble turneringen spilt etter cupmetoden, hvor semifinalene, finalen og bronsefinalen ble spilt i et sluttspill.
Denne gangen deltok de fleste nasjonene i Europa, men Vest-Tyskland glimret også denne gangen med sitt fravær. 29 land meldte seg på turneringen. Trekningen ga Sovjetunionen, Østerrike og Luxembourg walkover til andre runde. Hellas trakk seg fra turneringen da de ble trukket mot den gamle fienden Albania.
Norge falt også denne gangen i første runde ved å tape 3-1 sammenlagt mot Sverige. Ellers skapte Luxembourg, som alltid har vært en av Europas svakeste fotballnasjoner, en sensasjon da de slo ut Nederland. Luxembourgerne spilte også jevnt med Danmark i kvartfinalen, og var faktisk ikke langt unna å kvalifisere seg til sluttspillet.
Sluttspillet ble spilt i Spania. De andre nasjonene som kvalifiserte seg til sluttspillet var Danmark, Ungarn og de regjerende mesterne fra Sovjetunionen. I semifinalene tok Sovjetunionen en relativt enkel 3-0-seier over danskene, mens Spania trengte ekstraomganger for å slå Ungarn. Dermed møttes Sovjetunionen og Spania i finalen. Fire år tidligere hadde Spania nektet å spille mot sovjeterne, og trukket seg fra turneringen. Denne gangen ble det kamp, hvor vertsnasjonen til slutt vant 2-1.


== Kvalifisering ==


=== Første runde ===


=== Åttendedelsfinaler ===


=== Kvartfinaler ===


== Sluttspill ==


=== Semifinaler ===
17. juni 1964


=== Bronsefinale ===
20. juni 1964


=== Finale ===
21. juni 1964


== Kilder ==
Resultater og statistikk www.uefa.com
Katalog

Katalog, fra gresk katalogos, av katalegein, i betydningen «lese nedover», å opptelle, er en ordnet fortegnelse over personer, bøker, malerier eller andre gjenstander, i et bibliotek, galleri, auksjon, varehus og andre steder. En katalog kan være en trykt bok, en samling arkivkort, eller et digitalt register. 
Innenfor bibliotek er utviklet komplekse systemer med alfabetiske, systematiske og ordbokskataloger som alle kan på hvert sitt vis tjene ulike formål og er bestemt etter fastlagte og detaljerte regler.
Bokhandlere og forlag lager også kataloger i salgsøyemed.
I dataverden er kataloger database-baserte tjenester hvor det er mennesker som vurderer hvilke sider som skal lagres i databasen. I noen kataloger er det gratis å registrere seg, for eksempel Open Directory Project, mens andre tar betalt, for eksempel som Kvasir.


== Eksterne lenker ==
odp.no En emnekatalog som består av World/Norsk fra Open Directory Project.
Grimoire

Grimoire er en bok som beskriver magisk tro og praktisering av magi, skrevet fra slutten av middelalderen og 1700-tallet. Slike bøker inneholdt lister over engler og demoner, henvisning på hvordan man skulle kunne kaste trylleformular og forbannelser, blande medisiner, kalle på vesener fra en annen verden, og lage talismaner. 
Ordet grimoire er fra gammelfransk «gramaire» og det er fra den samme språkroten som både grammatikk og glamour. Det er delvis ettersom latinsk grammatikk på senmiddelalderen var grunnleggende for utdannelse i skolen og på universitetene, begge håndtert og kontrollert av kirken, og for en analfabet, noe som var flertallet av befolkningen, var alle ikke-kirkelige bøker antatt å være enten suspekte eller magiske eller begge deler. En grammatikk er for både den skriftlærde og analfabeten en beskrivelse av et sett av symboler og hvordan man skal kunne kombinere dem for å skape riktige setninger. Tilsvarende er en skyggebok eller grimoire en beskrivelse av et sett av magiske symboler og hvordan å kombinere dem riktig.

På slutten av 1800-tallet ble flere av disse tekstene, inkludert Abra-Melin-teksten og Salomos nøkler, gjenkrevet av magiske organisasjoner med fantasifulle navn som Hermetic Order of the Golden Dawn og Ordo Templi Orientis. Mystikeren og fantasten Aleister Crowley, en engelsk skikkelse som bevegede seg i begge organisasjoner, framhevet slike tekster og skrev selv tilsvarende, noe som har vært inspirasjoner for moderne bevegelser som Wicca og Satanisme og tilsvarende.
Se også Svarteboka.

[1]  Tekst fra de viktigste grimoirer her.
Kvalvik

Kvalvik eller Hvalvik (av norrønt «hvalr» (kval) og «vík» (vik)), ofte i bunden form Kvalvika, Kvalviki eller Hvalvika, er et stedsnavn som finnes mange steder i Norge:


== Finnmark ==
Kvalvik (Måsøy)


== Troms ==
Kvalvik (Balsfjord)
Kvalvik (Lyngen)


== Nordland ==


=== Vesterålen ===
Kvalvika (Andøy)
Kvalvika (Bø i Vesterålen)
Kvalvika (Hadsel)
Kvalvika (Sortland)
Kvalvika (Øksnes)


=== Lofoten ===
Kvalvika (Flakstad)
Kvalvika (Moskenes)
Kvalvik (Vestvågøy)
Kvalvika (Vestvågøy)
Kvalvika (Vågan)


=== Ofoten ===
Kvalvika (Lødingen)
Kvalvika (Narvik)


=== Salten ===
Kvalvik (Bodø)
Kvalvika (Bodø)
Kvalvika (Gildeskål)
Kvalvik (Hamarøy)
Kvalvika (Hamarøy)
Kvalvika (Steigen)
Kvalvika (Sørfold)


=== Helgeland ===
Kvalvika (Hemnes)
Kvalvika (Rødøy)
Kvalvika (Sømna)


== Nord-Trøndelag ==
Kvalvika (Flatanger)
Kvalvika (Nærøy)
Kvalvika (Osen)
Kvalvika (Vikna)


== Sør-Trøndelag ==
Kvalvika (Bjugn)
Kvalvik (Hitra)
Kvalvika (Hitra)
Kvalvika (Roan)
Kvalvika (Snillfjord)
Kvalvika (Åfjord)


== Møre og Romsdal ==
Kvalvika (Aukra)
Kvalvik (Frei)
Kvalvika (Haram)
Kvalvika (Midsund)
Kvalvika (Sandøy)
Kvalvika (Vestnes)


== Sogn og Fjordane ==
Kvalvika (Solund)
Kvalvika (Flora)


== Hordaland ==
Kvalvika (Bergen)
Kvalvika (Fedje)
Kvalviki (Radøy)
Kvalvika (Sund)


== Rogaland ==
Kvalvika (Karmøy)
Kvalvik (Utsira)


== Vest-Agder ==
Hvalvika (Kristiansand)


== Telemark ==
Hvalvik (Bamble)
Hvalvika (Bamble)
Inger S. Enger

Inger Sofie Enger (født 6. juli 1948 i Trøgstad, Østfold) er en norsk politiker (Sp). Hun satt to perioder på Stortinget fra Oppland, fra 2001 til 2009. Hun var leder for Senterkvinnene og sentralstyremedlem i Senterpartiet 2000–2005.
Enger var ordfører i Gausdal kommune 1994–2001, og hun var varaordfører fra 1991. Etter at hun gikk av som stortingsrepresentant høsten 2009 tiltrådte hun som rektor på Gausdal videregående skole.
Hun er søster til tidligere partileder Anne Enger. Hun er skilt, og har tre barn.


== Stortingskomitéer ==
2005–2009 medlem i Kirke-, utdannings- og forskningskomitéen.
2005–2009 varamedlem i Valgkomitéen.
2001–2005 medlem i Energi- og miljøkomitéen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Inger S. Enger hos Stortinget 
(no) Inger S. Enger hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Inger S. Enger på Internet Movie Database
Olav Olstad

Olav Olstad (født 24. august 1957) er en norsk politiker (Senterpartiet). Han er gårdbruker. 
Han var ordfører i Gausdal fra 2001 til 2007, da han overtok som følge av at daværende ordfører Inger Enger ble stortingsrepresentant.
Olstad tok i 2010 overgang til Venstre, og var varaordfører fra 2011 til 2015.


== Referanser ==
Brynhild Marie Foss

Brynhild Marie Foss (født 12. april 1978) er en norsk lokalpolitiker (Senterpartiet) fra Svatsum. Hun er utdannet sosionom.
Foss ble valgt inn i kommunestyret i Gausdal i 1999, og ble gjenvalgt ved valget i 2003. Hun stilte ikke til valg i 2007, og er dermed for tiden ikke aktiv politiker.


== Referanser ==
Operasjon Chastise

Operasjon Chastise var det offisielle navnet for Royal Air Forces angrep på tyske demninger 17. mai 1943. Angrepet ble utført av No. 617 Squadron som senere ble kjent under navnet Dam busters.


== Bakgrunn for operasjonen ==
Operasjonen ble planlagt rundt en ny bombe designet av Barnes Wallis. Bomben ble sluppet fra 9 meters høyde og ved en spesiell vinkel, dette gjorde at bomben spratt på vannoverflaten, på denne måten kunne man ramme demningen fra siden, der den var svakest.
For operasjonen ble det opprettet en ny skvadron, ledet av veteranen Guy Gibson. Dessuten ble en rekke Avro Lancaster bombefly modifisert til oppgaven, blant annet ble større deler av pansringen og midtskytteren fjernet.
Målene var tre demninger i Ruhrområdet, Möhne, Sorpe og Eder. Ødeleggelsene av disse demningene ville medføre tap av strøm og vann for et av Tysklands viktigste industriområder.


== Oppsummering ==
Vannmassene fra de ødelagte demningene forårsaket store skader i Ruhr-området, 1294 mennesker døde (blant dem 749 ukrainske krigsfanger fra en krigsfangeleir like nedenfor demningen). 
Sprengningen av demningene fikk ikke den ønskede langtidseffekten, etter en måned var strømnettet og vannforsyningen oppe igjen. Men aksjonen hadde en effekt for de alliertes moral.


== Eksterne lenker ==
The Night vom 16th. To 17th. May 1943 - «Operation Chastise»: The Destruction of the Möhne-Talsperre (tysk tekst)
Nicolás de Jesús López Rodríguez

Nicolás de Jesús López Rodríguez (født 31. oktober 1936 i Barranca, Den dominikanske republikk) er en av Den katolske kirkes kardinaler og erkebiskop av Santo Domingo i Den dominikanske republikk.


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Nicolás de Jesús López Rodríguez studerte filosofi og katolsk teologi ved Presteseminaret i Santo Domingo, og ble presteviet i 1961 i La Vega. Deretter virket han i menighetssjelesorgen. Ved siden av fortsatte han med fordypningsstudier, og ble etterhvert sendt til Roma der han spesialiserte seg innen pastoralsosiologi, sosialvietenskaper und kirkerett. Deretter fikk han forskjellige verv i forvaltningen av sitt hjembispedømme La Vega, og ble i 1970 generalvikar for dette bispedømmet. 


=== Biskop av San Francisco de Macorís ===
I 1978 ble han første biskop av det nyopprettede bispedømmet San Francisco de Macorís. Han var rektor for universitetet Nordestana i San Francisco de Macorís fra desember 1979 til mai 1984. 


=== Erkebiskop av Santo Domingo ===
I 1981 ble han promovert til erkebiskop av Santo Domingo. Mellom 1984 og 2002 var han formann for bispekonferansen. 


=== Kardinal ===
Pave Johannes Paul II tok ham opp i kardinalskollegiet i juni 1991.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1767
Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) *1819
Kardinal Giacomo Filippo Fransoni (1775-1856) *1822
Kardinal Carlo Sacconi (1808-1889) *1851
Kardinal Edward Henry Howard of Norfolk (1829-1892) *1872
Kardinal Mariano Rampolla del Tindaro (1843-1913) *1887
Kardinal Antonio Vico (1847-1829) *1898
Erkebiskop George Joseph (Jorge José) Caruana (1882-1951) *1921
Kardinal Manuel Arteaga y Betancourt (1879-1963) *1942
Kardinal Octavio Antonio Beras Rojas (1906-1990) *1945
Kardinal Nicolás de Jesús López Rodríguez (1936- ) *1978


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Fylkesvei 713

Fylkesvei 713 (Fv713) går mellom Vollen og Sandstad i Hitra.
Veien tar av fra fylkesvei 714 ved Sandstad og følger Hitras sørvendte kyst langs Trondheimsleia til Forsnes, derfra nordover til Kvenvær, videre østover til Straum ved Straumfjorden. Her forlater veien kysten og går østover mot Barmanfjorden og vegdelet på Vollen der den møter fylkesvei 714 igjen.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Trøndelag fylke ===

HitraVesthitterveien 

Sørhitterveien 

Innhitterveien 


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv713
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Attilio Nicora

Attilio Nicora  (født 16. mars 1937 i Varese, Italia, død 22. april 2017 i Roma, Italia) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var inntil pave Johannes Paul IIs død den 2. april 2005 president for forvaltningen av Vatikanstaten.
Attilio Nicora mottok etter filosofiske, teologiske og kirkerettslige studier prestevielsens sakrament i juni 1964. Før bispevielsen var han bl.a. kirkerettsdosent og rektor ved presteseminaret i Milano. I 1977 ble han hjelpebiskop i erkebispedømmet Milano.
I 1992 ble han biskop av Verona. I  2002 ble han kalt til Roma der han ble president for forvaltningen av Vatikanstaten. Pave Johannes Paul II gjorde ham til kardinal i oktober 2003.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Pave Benedikt XV (1854-1922) *1907
Pave Pius XII (1835-1958) *1917
Kardinal Eugène-Gabriel-Gervais-Laurent Tisserant (1884-1972) *1937
Pave Paul VI (1897-1978) *1954
Kardinal Giovanni Umberto Colombo (1902-1992) *1960
Kardinal Attilio Nicora (1937-2017) *1977


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Fylkesvei 716

Fylkesvei 716 (Fv716) er en vei som går mellom Hellesvik og Hammarvika i Frøya. Veiens lengde er 32,6 km.
Den går mellom Hammarvika vestover langs Frøyfjorden og Storhallaren, så nordover tvers over øya til Nordskaget, videre retning nordøst langs kysten til Hellesvik.


== Historikk ==
Opprinnelig gikk veien mellom Hellesvik via Flatval til Titran. Fra Flatval gikk ferjeforbindelsen Flatval–Kjerringvåg til Hitra.Da Frøyatunnelen ble åpnet 2000 ble strekningen mellom Hellesvik og Flatval del av riksvei 714, og Rv716 fikk ny trasé bortsett fra strekningen Hammarvika–Nordskaget.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Trøndelag fylke ===

FrøyaUtfrøyveien 

Sørfrøyveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Kartverkets norgeskart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv716
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Kazimierz Świątek

Kazimierz Świątek (født 21. oktober 1914 i Valga i Estland som da var del av Russland, død 21. juli 2011 i Pinsk i Hviterussland) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og erkebiskop av Minsk-Mogilev og apostolisk administrator av Pinsk.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Kazimierz Swiatek var hviterussisk av polsk bakgrunn. Han ble født onsdag den 21. oktober 1914 i Walga i det apostoliske administratur Estland, som da fortsatt var en del av Russland. Han fikk sin utdannelse ved presteseminaret i Pinsk, som da var en del av Polen.


=== Prest ===
Han ble presteviet 8. april 1939. Deretter utførte han pastoralt arbeid i bispedømmet Pinsk i bare noen måneder før russerne erobret området da Sovjetunionen og Tyskland delte Polen mellom seg. Han ble arrestert av KGB, satt på henrettelsesliste og senere kastet i dødscelle i Brest. Han ble dømt til døden tre ganger, og i 59 døgn ventet han på henrettelsesordren. Men han ble reddet av at Tyskland overfalt Sovjetunionen i 22. juni 1941.
Han utnyttet forvirringen og klarte å flykte. Han gjenopptok sitt prestelige virke, men den 18. desember 1944, etter at russerne hadde drevet tyskerne tilbake, ble han igjen arrestert av KGB og fengslet i Minsk, der han ble til juli 1945. Han ble dømt til ti års straffearbeid i fangeleirer for «spionasje for Vatikanet», og han arbeidet i ti år i saltgruvene og skogene i Sibir. I 1954 ble han løslatt og vendte tilbake til Pinsk.


=== Erkebiskop, kardinal ===
I 1991 utnevnte pave Johannes Paul II ham til erkebiskop av Minsk-Mogilev i Hviterussland og til apostolisk administrator av Pinsk. Han ble i 1994 kreert til kardinal.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio, O.P. (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
Pave Leo XII (1760-1829) *1794
Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) *1861
Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) *1901
Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) *1919
Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) *1933
Pave Johannes Paul II (1920-2005) *1958
Erkebiskop Tadeusz Kondrusiewicz (1946-) *1989
Kardinal Kazimierz Świątek


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Karelia

Republikken Karelia (russisk: Республика Карелия – Respublika Karelija, karelsk: Karjalan tazavaldu, finsk: Karjalan tasavalta) er en av 21 republikker i den russiske føderasjonen beliggende i Russlands nordvestre hjørne. Republikken Karelia er den østlige del av området Karelen som deles mellom Russland og Finland, og blir i Norge vanligvis kalt Øst-Karelen.
Republikken ligger mellom Østersjøen i sørvest og Kvitsjøen i nordøst. De store innsjøene Ladoga og Onega avgrenser republikken mot øst. Formelle grenser er mot Finland og de russiske føderasjonssubjektene Murmansk, Arkhangelsk, Vologda og Leningrad. Republikken er inndelt i 18 raiony (distrikt). Hovedstaden, Petrozavodsk, er republikkens administrative sentrum. 


== Historie ==
I middelalderen lå Karelen i utkanten av innflytelsessfæren til fyrstedømmet Novgorod. På 1200-tallet kom deler av området under svensk kontroll. I 1478 ble Novgorod underlagt fyrstedømmet Moskva, forløperen til det russiske imperiet, og Karelen ble svensk-russisk grenseland. I 1784 ble Petrozavodsk sentrum for en egen russisk provins. 
Under den russiske revolusjonen tok bolsjevikene kontroll over området i april 1918, men den samme sommeren kom de nordlige delene under kontroll av utenlandske intervensjonsstyrker, fra Finland, USA, Storbritannia og Frankrike. Intervensjonsstyrkene trakk seg ut i 1920 og området kom igjen under sovjetisk kontroll. 
Den 25. juli 1923 ble Den karelske autonome sovjetrepublikken etablert, underlagt Den russiske føderasjon.
Etter vinterkrigen, den 31. mars 1940, ble Karelen en egen sovjetrepublikk Den karelsk-finske sosialistiske sovjetrepublikken (finsk Karjalais-Suomalainen Sosialistinen neuvostotasavalta). Det karelske neset ble innlemmet i denne republikken. Under andre verdenskrig ble store deler av republikken okkupert av Finland, i det som  kalles den finske fortsettelseskrigen. Etter krigen ble Det karelske neset overført til Leningrad oblast. Karelen hadde status som sovjetrepublikk til den 16. juli 1956, da den ble innlemmet i Den russiske føderasjon igjen som en autonom republikk, og ordet "finsk" ble fjernet fra navnet.
Fra 1991 er republikken Karelia et føderasjonssubjekt i Den russiske føderasjon.


== Billedgallerier ==


=== Folk ===

		
		


=== Natur ===

		
		


=== Kultur ===

		
		


=== Historie ===

		
		


== Se også ==
Karelen


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Republic of Karelia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommersant artikkel
NUPI-artikkel
Kart
Russland.no – Informasjon om blant annet økonomi, lovgivning, kultur og turisme (på norsk)
Westminster erkebispedømme

Westminster erkebispedømme er et katolsk erkebispedømme med sete i Westminsterkatedralen i Westminster i London. Det dekker Londons bydeler nord for Themsen, mellom elven Lea i øst, Hillingdon i vest og inkludert grevskapet Hertfordshire i nord, og distriktet Spelthorne i grevskapet Surrey i syd, og er delt i 216 sogn. Den nåværende erkebiskopen er Vincent Nichols, som ble utnevnt til embetet i 2009.
Det er et metropolitanerkebispedømme, med bispedømmene Brentwood, Northampton, Nottingham og East Anglia som suffraganer. Westminster er etter areal et av de minste av katolske bispedømmene i England, men i antall katolikker, og i antall prester, er det et av de største.


== Historie ==
Westminster erkebispedømme begynte sin historie som det apostoliske vikariat England, grunnlagt i 1622. I 1688 ble dette delt i fire, og den delen som etterhvert ble Westminster fikk navnet London District of England. I 1850 ble det oppgradert til metropolitanerkebispedømme og fikk navnet Westminster. Senere har størsteparten av det opprinnelige området blitt utskilt i nye bispedømmer.


== Biskoper ==


== Erkebiskoper ==
Samtlige erkebiskoper har også blitt utnevnt til kardinaler. Den nåværende erkebiskopen er den tiende i rekken.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Roman Catholic Archdiocese of Westminster – kategori av bilder, video eller lyd på Commons