jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gatemagasin

Et gatemagasin er et magasin, eller avis, som selges av hjemløse, personer med rusproblemer, og andre mennesker «på gata». Formålet med gatemagasiner er å gi mennesker i spesielt utsatte stillinger i samfunnet en verdig mulighet til å tjene til livets opphold, og unngå behovet for å ty til tigging eller vinningsforbrytelser. I tillegg er en viktig funksjon å øke forståelsen for, og formidle kunnskap om saker som påvirker livene til, dem som lever på gata.
Flere veldedige organisasjoner, religiøse grupper og arbeidstagerorganisasjoner prøvde å gjøre de hjemløses problemer mer synlige i samfunnet gjennom diverse publikasjoner mot slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet. Men først med Street News, som ble utgitt i New York i 1989, ble gatemagasiner et mer allment fenomen. I dag utgis tilsvarende magasiner i over 30 land, hvorav det Britiske The Big Issue er det mest kjente. The Big Issue er en ukentlig avis som utkom første gang i London i 1991, men som i dag har spredd seg til flere deler av England. Australia, Sør-Afrika, Namibia og Japan har i dag sin egen versjon av bladet med samme navn. Per 2011 finnes det 112 kjente gatemagasiner i 40 land, hvorav de fleste er organisert i International Network of Street Papers.


== Gatemagasiner i Norge ==


== Referanser ==
Yindjibarndi

Yindjibarndi (også skrevet jindjibandi og yinjtjipartnti) er et pamanyungansk språk som snakkes i Vest-Australia. Språket blir talt av yindjibarndi-folket, hvorav mange bor i byen Roebourne. Språket er et SVO-språk.


== Referanser ==
Beechcraft

Beechcraft er merkenavnet på en serie med sivile og militære fly produsert av den amerikanske flyprodusenten Beech Aircraft Corporation. Firmaet ble etablert i 1932 og drives ennå som en underavdeling av Raytheon som kjøpte opp Beech Aircraft Corporation i 1980. Blant de mest kjente modellene er Beechcraft Model 18 som ble bygget mellom 1937 og 1970 i 9 000 eksemplarer Beechcraft 35 Bonanza, som ble produsert fra 1947 til 1982 og solgt i over 10 000 eksemplarer, og det militære transportflyet Beechcraft C-45.


== Eksterne lenker ==
Beechcrafts hjemmeside
Dølafe

Dølafe er en tradisjonell norsk storferase med opprinnelse fra Gudbrandsdalen, Østerdalen og Hedmarken. 


== Historie ==
I de nevnte områder var det gode forutsetninger for å ha husdyr med lett tilgang på rikt fjellbeite. Det var imidlertid langt til tettsteder med avsetning for ferske melkeprodukter, og det var tradisjon for å fôre opp dyr til slakt i dølafeets distrikt. Derfor ble dølafeet avlet som et kombinasjonsfe for melk og kjøtt.
Rundt århundreskiftet (1900) ønsket en å lage en felles uniform på dølafeet. Da skulle dyret ha horn og være ensfarga svart med brun ål (stripe) etter ryggen. En stamme som ble foredla på Jønsberg landbruksskole i 1880-åra hadde denne uniformen som mal.
Dølafeet ble regnet for å være det tyngste feet i landet rundt århundreskiftet med ca. 350 kg levendevekt. Ei dølaku i dag veier ca. 500 kg, mens ei NRF-ku veier 550 kg i gjennomsnitt.


== Beskrivelse ==
Noe av det mest karakteristiske ved rasen er fargevariasjonen med farger som svart, brunt, rødt, hvitt og brandet. Tegningene kan være ensfarget, flekket, sadlet og sidet. Langt de fleste dyra har store horn, men det finnes også dyr som er født kollet. På slutten av 1800-tallet var dølafeet enda mer fargerikt. Det kunne være grå-, svart- og rødsidet, brandet eller ensfarget – og det var både kollete og hornete dyr.
Det meste av dølafeet som finnes i dag kommer fra én besetning i Fåvang i Gudbrandsdalen. Siden 1990-tallet har aktiviteten for rasen økt og antallet dyr har økt betraktelig. Norsk landbruksmuseum (Universitetet for miljø- og biovitenskap, Ås) fører stambokregister over alle kjente dyr av dølafe. Dette registeret er et svært viktig redskap i arbeidet for å ta vare på rasen. Det var i 2000 registrert cirka 150 kyr av rasen og den regnes i dag som utrydningstruet. I regi av  GENO, som formidler oksesæd til inseminering, formidles det også sæd av dølafeet til interesserte bønder.


== Andre norske kuraser ==
Sidet trønder- og nordlandsfe
Telemarksfe
Østlandsk rødkolle
Vestlandsk fjordfe
Vestlandsk raudkolle
Målselvfe
Norsk rødt fe


== Eksterne lenker ==
http://www.dolafe.no
https://web.archive.org/web/20160415031313/http://www.skogoglandskap.no/Artsbeskrivelser/dolafe/
http://geno.no
Om rasen på NordGen
Agraria (it)
Australske språk

Australske språk er en betegnelse som brukes om språk og språkfamilier som snakkes av aboriginene i Australia. De fleste australske språk er utdødde eller utrydningstruede. 
Av de språkene som har overlevd til i dag blir kun cirka 10 % videreført til barn. Dette er på grunn av den systematiske prosessen ført av tidligere australske regjeringer som var ment å utrydde aboriginenes kultur og språk, gjennom avstrafning, tvangsflytting, tvangssterilisering og tvunget fjerning av barn fra deres familier. Nå som denne praksisen er avsluttet, nyter enkelte australske språk stor framgang.
Slektskapet mellom de australske språkene er stort sett uklar. Omtrent halvparten av de australske språkene blir klassifisert sammen i den pamanyunganske språkfamilien. De andre språkene, som blir talt i nord, blir gjerne gruppert sammen som ikke-pamanyunganske, selv om dette ikke utgjør en genetisk familie. Tasmanske språk er trolig ikke beslektet med andre språk i Australia.
Heftyes rute

Heftyes rute er normalveien for klatring av Store Skagastølstind i Hurrungane i Jotunheimen. Heftyes rute er oppkalt etter Johannes Heftye som klatret ruten første gang 14. august 1880 sammen med Jens Jensson Klingenberg og Peder Melheim. 
Første vinterbestigning var i april 1960 av Arne Randers Heen, Bjarne Ugelvik og Oskar Mork.
Heftyes rute starter ved Hjørnet, en markert hylleformasjon ca. 2340 moh. Ruten traverserer via Galleriene frem til Heftyes renne, en ca. 10 meter lang kamin som fører opp i slakere terreng mot toppvarden. Det vanskeligste punktet på Heftyes rute er passasjen inn i denne kaminen og har vanskelighetsgrad 4.
Ved retur kan Heftyes renne passeres med rappell, før Galleriene traverseres tilbake. Et mer brukt alternativ er en 40 meter lang og bratt rappell rett ned Sydvestveien til Hjørnet.


== Kilder ==
Klatrefører for Jotunheimen, NTK, 1996.
Fylkesvei 5042

Fylkesveg 5042 går mellom Nordhuglo og Tveit i Stord. Veiens lengde er 5,9 km uten fergestrekningene.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 56 (Hordaland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Stord
Nordhuglo 

Sørhuglo 

Tveit 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5042
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 5076

Fylkesveg 5076 går mellom Lunde og Hodnanes i Tysnes kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 78 (Hordaland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 TysnesVevatnevegen 

Vetlabølsvegen 

Hovlandsstranda 
Liastranda 
Onarheimsvegen 

Flakkavågsvegen 

Hodnanesvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5076
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 5080

Fylkesveg 5080 går mellom Gjersvik og Gåsevik kai i Tysnes kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 80 (Hordaland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 TysnesGodøysundvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5080
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Nordmannsslepa

Nordmannsslepa er fellesnavn på tre av de eldre ferdselsveiene over Hardangervidda fra Østlandet til Hardanger. «Slepe» betyr i denne sammenhengen spor, sti eller trase slik ordet brukes i Hallingdal og Numedal. På Østlandet var det vanlig at last ble slept etter hestene over kortere strekninger, men dette var ikke praktisk i brattlandet mot Hardanger eller over selve vidda. Ferdselen gikk til fots og varer ble kløvet på hesteryggen. Navnet på disse slepene kom først i bruk omkring 1856, men slepene er blitt brukt i uminnelige tider. 
Disse slepene ble mest brukt for ferdsel mellom bygdene i Hardanger og bygdene i dalene i øst. Den viktigste fjellovergangen mellom øst og vest var Filefjell. Ferdsel til Kongsberg gikk langs Hardingslepa (med utgangspunkt i Børve, Sekse eller Espe ved Sørfjorden) eller langs søre Nordmannsslepa (med utgangspunkt i flere bygder ved Sørfjorden). Både store Nordmannsslepa og nordre Nordmannsslepa hadde forbindelse til Eidfjord. Et kart fra 1650 har rutene inntegnet.Navnet kommer av at det for folk i bygdene øst for Langfjellene ble Vestlandet regnet for å ligge i nord, og folk derfra ble kalt for nordmenn. De på vestsiden kalte på sin side folk på østsiden for austmenn. Til 1700-1800-tallet ble området fra Jæren til Nordfjord regnet for å ligge «nord i landet», man reiste «nord over fjellet» og der bodde det «nordmenn» som reiste langs «nordmannavegar» over Hardangervidda. Folk fra Østlandet ble på samme måte kalt «austmenn». Adkomsten mellom Tveit i Simadalen og vidda kalles Austmannavegen.I eldre tider ble det gått opp stier mellom de forskjellige bygdene omkring Hardangervidda, og dessuten mellom øst og vest. Mange av disse stiene gikk sammen over lange strekninger oppe på Hardangervidda, og det oppsto særlige stier som tok av fra bestemte samlesteder oppe på vidda. Fra Drøllstølen i Eidfjord tok den Nordre- og den Store Nordmannsslepa av. De gikk henholdsvis over stølene Særebakken og Rinden til Lakaset i Hol og Staupet i Uvdal. Fra stølen Hadlaskard i Ullensvang, tok den Søndre Nordmannsslepa av og gikk til Imingen i Uvdal, men driftekarene som skulle til Kongsbergmarknaden med fe, kunne holde frem fjell-leis over Sandbu helt ut til Veggli.Store deler av Hardangervidda er lagt ut som naturvernområde, men slepene er i bruk som turstier for interesserte. Området har mange minner fra gammel tid.
Slepene er så «inngått» at de kan sees fra fly når solvinkelen er riktig. Dette tjener samtidig som en påminnelse om hvor sårbar naturen på fjellviddene er.
Hallingdal hørte fra 1126 til 1631 under Stavanger bispedømme og Eidfjord hørte også under Stavanger for at folket der skulle bistå biskopen å komme seg over vidda. Fra Eidfjord gikk adkomsten til vidda hovedsakelig gjennom Hjølmodalen og ikke gjennom den isolerte Måbødalen. «Bispeveien» til Hallingdal fulgte nordre nordmannsslepa via Halne til Ustaoset. Mellom Halne og Dyranut tilsvarer traseen omtrent riksvei 7.


== Se også ==
Veiruter mellom Bergen og Oslo


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegar over vidda: Kunnskapsbasen Grind, Per Bremnes
Nordmannsslepene: Per Bremnes
Gamle ferdslevegar frå Eidfjord over Hardangervidda, Per Bremnes
Midnatt@nrk

Midnatt@nrk er et norsk musikkprogram som gikk på NRK1 i 1999. Serien er et åpent magasinprogram, med musikk som hoveddel og moderne kulturfenomener. Videre inneholder programmet dokumentarer, konserter, filmklipp, nye og gamle intervjuer med mediepersoner av forskjellig slag. Inkludert i programmet var også en norsk tegnefilmserien kalt Asle Søberg 29 år.  Det var ingen programleder. Informasjon kom som tekster på skjermen. Vivi Stenberg og Per Sundnes var reportere. Programmet gikk på fredager, like etter midnatt.Bak serien stod Niels Bierge og Jon Ola Sand.


== Referanser ==
Gunwinyguanske språk

Gunwinyguanske språk er den nest største familien blant de australske språkene. De blir talt i Arnhem Land i nordlige Australia. Det største språket i familien er gunwinygu, med rundt 1 500 brukere.
Språkfamilien er allment godkjent av akademikere, men inklusjonen av noen mindre kjente isolerte språk i familien er omstridt. For eksempel lister Ethnologue opp kakadu, enindhilyagwa og burarran-språkene blant de gunwinyguanske språkene, men det er tvil om dette.


== Eksterne lenker ==
Gunwinyguanske språk hos Ethnologue
Irsk terrier

Irsk Terrier er en hunderase av typen terrier fra Irland. Den irske terrieren regnes for å være den eldste av terrier rasene. Rasens historie starter i Cork, Irland, men har lenge vært en aktet hunderase i hele landet. Allerede på 1880-tallet var det den mest populære hunderasen i Irland.


== Irsk terrier ==
Irsk terrier er en allsidig hund som trives like godt i skogen, i fjellet, ved og på sjøen som på bilturen. Irsk terrier har moderat jaktinstinkt og holder seg i nærheten av eieren sin. Men en irsk terrier er veldig sosial, og det kan være fristende å følge etter lekekameratene som den møter på sin vei, istedenfor eieren sin! Irsk terrier modnes sent og holder seg ung langt opp i alderdommen. 
Irsk terrier har stri, rød pels med relativt lite pels på beina og i hodet. Pelsen er lett å holde ren, og snøen fester seg ikke i pelsen. Irsk terrierens pels må ikke klippes, men må trimmes, slik at den døde pelsen fjernes og ny, frisk pels kan vokse ut.  
Irsk terrier er en liten rase i Norge, da det fødes kun ett til to kull valper i året. I tillegg får vi noen importer, fortrinnsvis fra Sverige.


== Fotogalleri ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Irish Terrier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Irish Terrier – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Norsk Terrier Klub
Walter Mondale

Walter Frederick «Fritz» Mondale (født 5. januar 1928 i Ceylon i Minnesota i USA, død 19. april 2021 i Minneapolis i Minnesota) var en norskættet amerikansk politiker og medlem av Democratic-Farmer-Labor Party. Han hadde utdannelse som jurist. Mondale var USAs 42. visepresident 1977–1981 under president Jimmy Carter. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Mondale hadde norsk slektsbakgrunn. Familienavnet Mondale kommer av Mundal i Fjærland i Sogndal. Hans far var Theodore Sigvaard Mondale, som var metodistpastor, og moren var Claribel Hope (født Cowan), deltids musikklærer. Walters halvbror Lester Mondale ble unitariansk pastor. Mondale hadde også to brødre, Clarence, kjent som Pete (1926–2014), og William, kjent som Mort. Besteforeldrene på farssiden var innvandret fra Norge, og moren som var datter av en innvandrer fra Ontario, var av skotsk og engelsk avstamning.


=== Politikken ===
Han ble Minnesotas justisminister i 1960, 32 år gammel, bare fire år etter at han hadde tatt juristeksamen. Da Hubert Humphrey fraskrev seg sin plass i USAs senat, etter å ha blitt valgt til USAs visepresident, ble Mondale utnevnt til denne plassen for resten av mandatperioden. Han ble gjenvalgt i 1966 og 1972 med gode stemmemarginer, og var dermed senator hele tiden fra 1964 til 1977. Han ble spurt om å stå som kandidat som visepresident av den demokratiske presidentkandidaten George McGovern i 1972, men avslo tilbudet. 

Han gikk imidlertid med på å være Jimmy Carters visepresidentkandidat i 1976. Carter vant valget og Mondale var dermed USAs visepresident fra 1977 til 1981. Da han var visepresident besøkte Mondale Norge og bygda hvor slekten kommer fra, iført lusekofte.Han var demokratenes kandidat til presidentvalget i 1984 mot president Ronald Reagan. Mondale utpekte Geraldine Ferraro som første kvinnelige visepresidentkandidat. Reagan ble gjenvalgt i et valgskred hvor Mondale bare vant sin hjemstat Minnesota og District of Columbia.Bill Clinton utnevnte Mondale til ambassadør til Japan i 1992. Han var ambassadør fram til 1996.I 2002 gjorde Walter Mondale et kort comeback i politikken. Senator Paul Wellstone fra Minnesota døde i en flyulykke elleve dager før valget der han stilte til gjenvalg. Demokratene trengte en kandidat som var så kjent at han hadde mulighet til å vinne selv om det var så kort tid til valget. Walter Mondale stilte opp etter oppfordring fra Wellstones familie. Han tapte valget med to prosentpoeng for republikaneren Norm Coleman.Mondale ble i 1995 tildelt storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. I 2008 ble han utnevnt til norsk honorær generalkonsul i Minneapolis, en post han hadde til januar 2010.
Han var inntil sin død den eldste fortsatt levende amerikanske tidligere visepresident.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Walter Mondale – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Walter Mondale – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Walter Mondale på Internet Movie Database 
(en) Walter Mondale hos The Movie Database 
(en) Walter Mondale på Discogs 
(en) Walter Mondale hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek
Geir Kjetsaa

Geir Kjetsaa (født 2. juni 1937 i Oslo, død 2. juni 2008) var en norsk professor emeritus i russisk litteraturhistorie ved Institutt for østeuropeiske og orientalske studier ved Universitetet i Oslo. 


== Bakgrunn og virke ==
Kjetsaa var født i Oslo, men vokste opp i Setesdal. Han hadde kone og en datter. Han gjennomførte Forsvarets russiskkurs, ble cand. philol. i 1963, dr. philos. i 1969, og var siden 1971 professor i litteraturhistorie ved Universitetet i Oslo.
Kjetsaa skrev flere forfatterbiografier over russiske forfattere, og virket som oversetter. Blant bøkene han skrev er: Jevgenij Baratynskij: Liv og diktning (doktoravhandling 1969, russisk oversettelse 1973) og The Authorship of The Quiet Don (1984), samt biografier om Dostojevskij (1985), Gogol (1990), Gorkij (1994), Tolstoj (1999) og Tsjekhov (2004). Det siste som opptok ham var et prosjekt omkring Aleksandr Pusjkin. Han ble i 1978 tildelt Bastian-prisen for sin oversettelse av Revisoren.
Han var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og Det Norske Akademi for Språk og Litteratur. Han ble utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden i november 2007. Ved utnevnelsen ble det «lagt vekt på at han som kulturformidler ved sine biografier om de mest anerkjente russiske forfatterne og sine oversettelser, har gitt viktige bidrag til forståelse av og kjennskap til russisk litteratur.»
Kjetsaa skrev i 1977 et innlegg i Ibsenårbok (1977, side 22-45) om Henrik Ibsens vennskap og brevkorrespondanse med Oscar von Knorring (1822-1891, svensk offiser, forfatter og komponist), de sistnevnte deltok i feiringen av åpningen av Suez-kanalen i Egypt i 1869.


== Utmerkelser ==
2007 St. Olavs Orden
2004 Anders Jahres kulturpris


== Referanser ==


== Litteratur ==
Børtnes, Jostein: «Geir Kjetsaa 2 June 1937 – 2 June 2008», i Scando-Slavica 55 (2009), s. 201–202.
Egeberg, Erik: Biografi Geir Kjetsaa, 1937–2008, Norsk Oversetterleksikon.[1]


== Eksterne lenker ==
apollon.uio.no portrettintervju: «Professoren, livet og dikterne»
Geir Kjetsaa i Norsk Oversetterleksikon
Kjerrevei

Kjerrevei er en vei som er farbar med hest og kjerre, i motsetning til stier og hulveier, der transport av last med hest foregikk med kløv, slep eller slede.
Kjerreveier ble anlagt ettersom transportbehovet over land ble større, ofte i forbindelse med postruter og reisevirksomhet mellom landsdelene. Noen av kjerreveiene fikk status som kongeveier, og kjennetegnes av forseggjorte veikanter og velbygde broer med veibredde om lag to meter. Andre var det ikke så farlig med, bare lasset kom fram, og det var det bredden av veien og dybden på hullene som avgjorde. Mange gårder har hatt kjerrevei fram til våre dager.
Siden hesten gjorde fra seg i bevegelse, ble veien godt gjødslet. Dette satte spor i form av en rikholdig flora i veikantene. Planter som prøvde å vokse i sporene ble enten tråkket i stykker av hesteskoene eller kjørt ned av jernbeslåtte hjul. Når veien gikk ut av bruk ble den raskt overtatt av vegetasjon.


== Litteratur ==
Fønnebø, Reidar. Oldtidsveger – Slep og kongeveger i Oslo og på Østlandet. Oslo: Orion, 2004.
Nepal Federation of Indigenous Nationalities

Nepal Federation of Indigenous Nationalities (forkortes offisielt NEFIN) er en samleorganisasjon for nasjonale minoriteter i Nepal.
Organisasjonen ble grunnlagt som Nepal Federation of Nationalities men byttet navn til det nåværende i 2003.
NEFIN har 54 underorganisasjoner som representerer de individuelle folkegruppene.Som den største og mest anerkjente fellesorganisasjonen for nasjonale minoriteter, har NEFIN vært oppfattet som en moderat og ikke spesielt militant organisasjon.
Etter det omfattende opprøret med krav om økt politisk representasjon i Tarai i januar 2007, tok NEFIN også fra februar 2007 for første gang i bruk mer radikale metoder for å støtte kravet om større politisk makt til minoritetene i Nepal. I tillegg til demonstrasjoner organiserte NEFIN en bandh i Kathmandudalen, for så å ta i bruk denne aksjonsforma i flere andre distrikter forskjellige steder i Nepal. 
NEFIN var også en av flere agiterende organisasjoner som ble invitert til å forhandle med regjeringa. Dette sa organisasjonen ja til, etter å ha kommet med 42 krav som bl.a. gjaldt at Nepal skulle omgjøres til en føderal republikk med valg organisert ut fra nasjonale valgkretser, og økte rettigheter til minoritetsspråk.


== Referanser ==
Hawaiisk

«Hawaiisk» kan også referere til Hawaii.Hawaiisk (hawaiisk: ʻŌlelo Hawaiʻi) er et polynesisk språk som er offisielt på Hawaii. Språket tales kun av rundt 1 000 brukere, noe som er under 0,1 % av delstatens befolkning, men er likevel offisielt. Språket er imidlertid ikke utrydningstrua, fordi det har et fristed på øya Niʻihau, som har vært privateid i over hundre år, og bebos kun av hawaiisktalende personer. I de siste tiårene har det vært økende oppmerksomhet rundt språket, og det finnes nå skoler hvor barn kan gå for å lære språket som morsmål også utenfor Niʻihau.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hawaiian - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).
Mine damer og herrer

For Appolo-albumet, se Mine damer og herrer (Apollo-album)Mine damer og herrer er et norsk portrett- og musikkprogram med Frithjof Wilborn som gikk på TV 2 i 2002. Serien var et musikalsk portrettprogram der Wilborn inviterte to kjent norsk personer som ble portrettert. Programmet var rettet mot hele familien gikk på lørdager.Premieren ble sett av 566 000.Gjestelisten inneholdt navn som ekteparet Øivind Blunck og Guri Schanke, Wenche Myhre, Jahn Teigen, Elisabeth Andreassen, Benedicte Adrian og Ingrid Bjørnov, Jørn Hoel og Steinar Albrigtsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mine damer og herrer på Internet Movie Database 
(no) Mine damer og herrer hos Filmfront
Ruben Imingen

Ruben Notkevich Imingen (født 4. desember 1986) er en norsk fotballspiller som spiller for den norske klubben Fotballklubben Fauske/Sprint. Han er mest kjent som spiller for FK Bodø/Glimt i Eliteserien og 1. divisjon, og har også spilt for Steigen.
Imingen ble kjøpt fra Fauske/Sprint i 2005 sesongen da Bodø/Glimt rykket ned. Imingen ble sett på som et kommende talent og skulle først og fremst hjelpe Bodø/Glimt 2 til å rykke opp i 2. divisjon i sin første sesong i klubben. Han fikk sin tippeligadebut borte mot Lyn i siste serierunde etter at nedrykket allerede var et faktum. Bodø/Glimt tapte 6–0.  
2006-sesongen ble et gjennombrudd for Imingen som imponerte med bra forsvarsspill og gode offensive raid. Han etablerte seg fast på laget og henviste Costa Ricas landslagsback Roy Miller til benken. Imingen ble også tatt ut til juniorlandskamper, med kamper for G-19- og U-21-landslaget. 
Imingen ble skadet på slutten av 2006-sesongen, noe som gjorde at han stilte litt svekket i Bodø/Glimts sesongoppkjøring til 2007-sesongen. Imingen har vært ut og inn av laget i første halvdel av 2007-sesongen og har byttet på å være venstreback med Roy Miller. 
Oppladingen til høstsesongen startet med treningskamp mot Odd Grenland 15. juli 2007. I kampen ble Imingen taklet bakfra av Morten Fevang og knakk ankelen slik at Imingen var ute resten av 2007-sesongen. Siden dommeren hadde gitt gult kort og dermed gitt Fevang en straff, kunne ikke NFF gripe inn. Morten Fevang ble dermed ikke straffet av hverken NFF eller Odd Grenland for å ha brukket benet til Imingen.Imingen slet mye med kneskader i løpet av karrieren, og fra 2015 var han ikke lenger fast på Glimt-laget. I 2017 tegnet han kontrakt med 4. divisjonslaget Fauske/Sprint, men spilte ikke kamper for klubben.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ruben Imingen – Transfermarkt 
(no) Ruben Imingen – Norges Fotballforbund 
(en) Ruben Imingen – FBref 
Altomfotball.no – Biografi