jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
León Quaglia

Leónhard «León» Giotti Quaglia (født 4. januar 1896) var en legendarisk fransk skøyteløper som deltok i de olympiske vinterlekene 1924 i Chamonix og 1928 i St. Moritz. 
Han vant sitt første franske mesterskap i 1913 (delt med Adrian Maucourt), og sitt siste i 1948. Til sammen vant han hele 16 franske mesterskap. 
Han deltok i kun to internasjonale mesterskap; Vinter-OL 1924 og Vinter-OL 1928. 


== Meritter ==
Vinter-OL 1924
9.-plass på 5 000 meter
14.-plass på 1 500 meter
7.-plass på 10 000 meter
6.-plass i allround
Vinter-OL 1928
26.-plass på 500 meter
18.-plass på 5 000 meterI tillegg satte han uoffisiell verdensrekord på timesløp i januar 1928 i Chamonix, med distansen 32 970 meter. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) León Quaglia – Olympics.com 
(en) León Quaglia – Olympic.org 
(en) León Quaglia – Olympedia 
(en) León Quaglia – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) León Quaglia – Eurohockey.com 
(en) León Quaglia – Eliteprospects.com 
(en) León Quaglia – Speedskatingbase.eu 
(en) León Quaglia – SpeedSkatingNews.info 
(en) León Quaglia – SpeedSkatingStats.com Ishockeyspiller og skøyteløper
Skøyteløper(en) Profil på The-Sports.org (mesterskapsresultater)
Muldvarpen (TV-serie)

Muldvarpen er en norsk realityserie som gikk tre sesonger på TVNorge fra 2000 til 2002. Lars Arentz-Hansen var programleder for den første sesongen, mens Ove Christian Owe ledet de to siste. Programmet ble innspilt i Frankrike, Spania og Canada.
Muldvarpen var basert på det belgiske reality-koseptet De Mol, fra 1999. Konseptet er solgt til en rekke land.


== Konsept ==
Tolv deltagere skulle deles inn i grupper og løse diverse oppgaver. Godkjente oppdrag gav dem penger til premiekassen. Blant deltagerne var det også en muldvarp som hadde som oppgave å sabotere oppgaver. Muldvarpen kunne ikke bli sendt hjem. På slutten av hver episode skulle hver deltaker svare på spørsmål om Muldvarpen. Den som visste minst om vedkommende, måtte forlate gruppen. I den norske utgaven ble resultatet kunngjort etter en fellesmiddag. Deltakerne hadde hver sin konvolutt ved siden av tallerkenen. De som gikk videre hadde fått en grønn fjær i konvolutten, mens den som visste minst om Muldvarpen fikk en rød fjær.
Ved noen anledninger ble enkeltdeltakere tilbudt frikort, som gjorde dem immune mot å bli sendt hjem ved neste utspørring, mot at de saboterte oppdraget.
Førstepremien var i utgangspunktet på rundt 500 000 kr, men da måtte deltakerne lykkes i alle oppdragene. Vinneren av førstepremien var den som hadde flest riktig svar på den aller siste testen om identiteten til muldvarpen og handlingene muldvarpen gjorde under oppdragene. Vinner av første sesong fikk 145 000 kr, vinneren av andre sesong fikk 220 000 kr og vinneren av tredje fikk 267 000 kr.


== Seertall og mottakelse ==
Første sesong hadde et seersnitt på 200 000  (Premieren ble sett av 227 000, mens finalen ble sett av 248 000) Andre sesong hadde et snitt på 315 000  og i tredje sesong lå seertallet på mellom 180 000 og 222 000.Dagbladets TV-anmelder gav premieren av første sesong forholdsvis lunken mottakelse. Aftenpostens TV-anmelder mente premieren hadde en viss spenning, men at selve komplottet virket kaotisk og forvirrende. VGs anmelder beskrev den som stilfull, men stillestående.


== Sesongoversikt ==


=== Sesong 1 (2000) ===


=== Sesong 2 (2001) ===


=== Sesong 3 (2002) ===


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Muldvarpen-konseptet
Shmuel N. Eisenstadt

Shmuel Noah Eisenstadt (født 10. september 1923 i Warszawa, død 2. september 2010) var en israelsk sosiolog, og professor ved Det hebraiske universitetet i Jerusalem.
Eisenstadt var særlig opptatt av komparativ sosiologi, siviliasjonsstudier og historisk sosiologi. Hans bidrag hadde hatt innflytelse langt utover sosiologien, da særskilt i statsvitenskap, historie, religionsvitenskap og antropologi.
Han har vært gjesteprofessor ved universitetene i Chicago, Harvard, Zürich, Wien, Bern, Stanford og Heidelberg.
I 2006 ble Eisenstadt tildelt Holbergprisen på grunn av sitt bidrag til komparativ kunnskap om sosial endring og modernisering samt om sammenhenger mellom kultur, verdi- og trossystemer og politiske institusjoner. 


== Utvalgte publikasjoner ==
The Political System of Empires (1963)
Modernization, Protest, and Change (1966)
Tradition, Wandel und Modernität (1979)
Revolution and the Transformation of Societies (1978)
European Civilization in a Comparative Perspective (1987)
Die Transformation der israelischen Gesellschaft (1987)
Japanese Civilization – A Comparative View (1996)
Kulturen der Achsenzeit (red.), 4 vol. (1987 og 1992)
Die Antinomien der Moderne
Die Vielfalt der Moderne
Theorie und Moderne (2006)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Professor Eisenstadts hjemmeside
Holbergprisens begrunnelse
Presentasjon av Eisenstadt av professor Björn Wittrock
Brukervennlig Holberg-vinner kronikk om Eisenstadt
Den siste revejakta (film)

Den siste revejakta er en norsk film fra 2008 basert på romanen Den siste revejakta av Ingvar Ambjørnsen. Filmen er en komedie/drama, ble filmet i 2007 og hadde premiere 29. august 2008. Regi er ved Ulrik Imtiaz Rolfsen, og manus er ved Mette Marit Bølstad og Thomas Seeberg Torjussen. Hovedrollene spilles av Kristoffer Joner og Nicolai Cleve Broch. Den er 90 minutter lang, og per 10. november var filmen sett av rundt 144 000 tilskuere.


== Handling ==
Handlingen er satt til et rusmiljø i Oslo. To kamerater som har vært hasjlangere, skal gjøre sin siste store handel, men så oppstår det en del forviklinger underveis.


== Medvirkende ==
Kristoffer Joner i rollen som Carl
Nicolai Cleve Broch i rollen som Robert
Kåre Conradi i rollen som Glenn
Bjørn Sundquist i rollen som Stalin Knudsen
Thomas Bo Larsen i rollen som Mogens
Gard Eidsvold i rollen som Arild
Linn Skåber i rollen som Else
Cecilie Mosli i rollen som Tone
Robert Skjærstad i rollen som Svarten
Jan Gunnar Røise i rollen som Espen
Hans Henrik Verpe i rollen som Christian
Marte Cristensen i rollen som Siv


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Den siste revejakta på Internet Movie Database 
(no) Den siste revejakta i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Den siste revejakta hos Filmfront 
(da) Den siste revejakta i Danmark Nationale Filminstitut 
(nl) Den siste revejakta på MovieMeter 
(en) Den siste revejakta på AllMovie 
(en) Den siste revejakta på Rotten Tomatoes 
(no)  Den siste revejakta hos Filmweb
Den siste revejakta hos Ung.no
Fylkesvei 4224

Fylkesvei 4224, går mellom Lauvvik i Sandnes og Dragli i Sirdal. Den lengste delen av forbindelsen, mellom Lauvvik og Lysebotn, er en fergestrekning på tilsammen 41 km.
Veistrekningen mellom Lysebotn og Sirdal går gjennom 27 hårnålssvinger opp ene fjellsiden og er sammen med strekningen i Vest-Agder 32,8 km lang. Den ble åpnet 1984 og har sitt høyeste punkt på 932 moh og er dermed Rogalands høyeste offentlige vei.
Fv4224 ble fastlagt 2019, og består av de tidligere fylkesvei 500 (Rogaland) og fylkesvei 986 (Vest-Agder).


== Kommuner og knutepunkter ==
 Rogaland fylke

SandnesLysevegen 

 Agder fylke

SirdalLyseveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4224
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Postcode Address File

Postcode Address File (PAF) er en oversikt over alle postadresser i Storbritannia, som vedlikeholdes og formidles mot lisensavgift av Royal Mail. PAF inneholder pr. januar 2007 over 27 millioner postadresser.
Filen kan kjøpes på flere forskjellige digitale medier, og det er også utviklet programvare av Royal Mail og av tredjepart for å behandle dataene.
I tillegg til å bruke filen for å få korrekt adressering, er det mange selskaper som bruker den til andre formål, som utregning av forsikringspremier der risikoen er avhengig av bosted, markedsføring, statistikk og annet.
Royal Mail er klar over og sier fra om at PAF inneholder feil, dels på grunn av feiltasting/feilinnlesning, og dels på grunn av at det kan gå en tid før nye adresser blir innlemmet, spesielt ved større utbyggingsprosjekter. Dette har ført til problemer for en del mennesker, fordi mange selskaper til tross for advarsler antar at PAF ikke inneholder feil, og derfor nekter å opprette kundeforhold med personer som oppgir avvikende adresser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
PAF fra Royal Mail
Andreas Papandreou

Andreas Georgiou Papandreou (gresk Ανδρέας (Γεωργίου) Παπανδρέου; født 5. februar 1919 på Khíos, Hellas, død 23. juni 1996 i Athen) var en gresk politiker og statsmann.  
Papandreou kommer fra en av Hellas' politikerfamilier. Faren Georgios Papandreou var også statsminister. Andreas Papandreou fikk sin utdannelse først ved Universitetet i Athen, fra 1942 ved Harvard-universitetet der han tok doktorgraden i økonomi. I 1944 ble han amerikansk statsborger. Han arbeidet ved en rekke amerikanske universiteter, lengst ved University of California, Berkeley der han var fra 1955 til 1963. Han var senere også ved Stockholms universitet og ved York University i Toronto, Canada. I 1963, da faren ble valgt til statsminister, vendte han tilbake til Hellas, men forlot landet og reiste i eksil etter kuppet i 1967. Fra eksil ledet han Den panhellenske frigjøringsbevegelsen (PAK). 
Etter gjeninnføringen av demokrati kom Papandreou igjen tilbake til Hellas. Han stiftet Den panhellenske sosialistbevegelsen (PASOK), et parti han ledet til valgseier i 1981. Papandreou ble Hellas' første sosialistiske statsminister. Han tjente to perioder som statsminister, først fra 1981 til 1989 og deretter fra 1993 til like før sin død i 1996. 
Sønnen Georgios Papandreou ble valgt til leder av PASOK i februar 2004, og ble Hellas' statsminister i 2009.


== Bilder ==

		
		


== Bibliografi ==
Høyt spill i Athen, John Griegs forlag (1970)
Mot en totalitær verden?, Pax (1970)


== Referanser ==
Storbritannias postbyer

En postby (engelsk post town) er i Storbritannia en del av alle postadresser. Begrepet brukes fordi postby og faktisk bosted kan avvike; det faktiske bostedet vises av postkoden og eventuelt ellers i adressen. For å sikre at brev blir levert i tide må postbyen alltid inkluderes ved adressering av brev i eller til Storbritannia. 


== Organisering ==
Det er pr. 2007 omkring 1500 postbyer. Disse defineres av Royal Mail ut fra postverkets egne kriterier. De fleste postbyer inneholder flere postdistrikter, og de kan dekke flere byer og landsbyer. En postbys grenser overlapper sjelden politiske og administrative grenser, og grupperer også steder som ellers ikke har noe spesielt felles sammen. Årsaken til dette er at det sentrale for Royal Mail er å lage praktiske ruter i forhold til sorteringskontorene, og veiforbindelser og avstand er derfor viktigere enn grensene som er definert for andre formål.
Noen steder tilhører flere postbyer samme postdistrikt, og i noen få tilfeller kan ett enkelt postdistrikt omfatte flere postbyer. I disse tilfellene er det bare de to siste sifrene i postkoden som identifiserer postbyen. 
Postbyens område sammenfaller i mange tilfeller med området som betjenes av et sorteringskontor. Dette er ikke en fast regel, og det er også eksempler på at flere postbyer deler sorteringskontor, mens man i større postbyer kan finne flere sorteringskontorer.


== Adressering ==
Royal Mail ber om at postbyen alltid tas med i adressen. Den skal plasseres rett over postkoden, og helst være skrevet mer kapiteler, for eksempel:

1 Valance Road
LONDON
E2 1AAI større postbyer er det vanlig å legge til et mer spesifikt stedsnavn, kalt dependent locality. Dette er i de fleste tilfeller ikke en påkrevet del av adressen, men det er vanlig og anses som fornuftig å legge den til. Dersom det ikke lykkes å sortere brevet automatisk, eller dersom det er feil i en annen del av adressen, vil dette stedsnavnet gjøre det langt enklere å sortere manuelt. Et eksempel er:

1 Valance Road
Bethnal Green
LONDON
E2 1AANoen steder brukes også en double dependent locality, en ekstra linje med stedsangivelse. Dette gjøres der det er to veier med samme navn i et område. 
Tidligere hadde man også en spesiell adresseringsform der postbyen var helt atskilt fra det geografiske stedet brevet skulle til, for eksempel:

1 High Street
Sewardstone
VIA LONDON
E4 1AAI eksempelet skal brevet til Sewardstone i Essex, som er det eneste stedet utenfor Stor-London som tilhører postbyen London. Bruken av VIA for å angi dette blir nå frarådet av Royal Mail, fordi det påvirker effektiviteten av de automatiske sorteringsmaskinene negativt. 


== Se også ==
Liste over Storbritannias postbyer
Fylkesvei 4566

Fylkesvei 4566 går mellom Haugesundsgata og Hundvåg i Stavanger. Veien er 8,1 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 435.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Stavanger
Bybrua 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4566
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Loyola University Chicago

Loyola University Chicago er et privat romersk-katolsk universitet i Chicago, grunnlagt i 1870 som Saint Ignatius College. Det drives av jesuittene. Det ble grunnlagt av den romersk-katolske kirke og er oppkalt etter jesuittordenens stifter St. Ignatius av Loyola.
Loyola er medlem av Association of Jesuit Colleges and Universities.
I 2006 var det 15 194 studenter og 1 143 vitenskapelig ansatte ved Loyola i Chicago, og skolepengene samme år var US$ 27 966. Loyola er det største av jesuittordenens universiteter i USA.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Loyola University Chicago – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Elsevier

Elsevier er verdens største forlag for medisinsk og vitenskapelig litteratur. Det utgjør en del av Reed Elsevier-gruppen. Forlaget har hovedkvarter i Amsterdam, men har betydelig virksomhet i Storbritannia, USA og andre steder.


== Se også ==
Academic Press
Pergamon Press


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Reed Elsevier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
António Ramalho Eanes

António dos Santos Ramalho Eanes (født 25. januar 1935 i Alcains, Castelo Branco i Portugal) er en portugisisk militær og politiker. Han var Portugals president fra 1976, den første om ble valgt etter at nellikrevolusjonen gjorde slutt på diktaturet. Han ble gjenvalgt i 1981.Som militær tjente Eanes i Portugals afrikanske kolonier. Under militærkuppet 25. april 1974 tjenestegjorde han i Angola, der han sluttet seg til kuppmakernes Movimento das Forças Armadas (MFA). Etter at han vendte tilbake til Lisboa ble han utnevnt til president av landets nye militære makthavere. Eanes sto på de moderate kreftenes side under den interne striden i MFA og sørget for utrenskning av mer radikale elementer.
Ved overgangen til demokrati stilte Eanes til valg og i 1976 stemte velgerne ham inn som Portugals president med 61,6 prosent av stemmene i første valgomgang. Han vant gjenvalg i 1980, også denne gang i første valgomgang, med 56,4 prosent oppslutning. I 1976 kom Otelo Saraiva de Carvalho på andre plass med 16,5 % av stemmene. Saraiva de Carvalho ledet planleggingen av Nellikrevolusjonen og var deretter en av landets mektigste og mest populære personer. I 1980-årene ble han tiltalt for terrorisme og frikjent. Ifølge The Guardian ble Saraiva de Carvalho løslatt på ordre fra president António Ramalho Eanes.I den første perioden var han i stadig konflikt med statsminister Mário Soares som ifølge grunnloven sto ansvarlig overfor både presidenten og parlamentet. Etter å ha avsatt Soares' regjering i 1978 begynte Ramalho Eanes å utnevne partiløse regjeringer bestående av teknokrater. Etter at tre teknokratregjeringer ble felt etter kort tid, utlyste presidenten nyvalg i 1979. Soares tilga aldri at han ble avsatt i 1978. De politiske urolighetene endte med grunnlovsendring i 1982 der statsministeren ble ansvarlig bare overfor parlamentet og ikke kunne avsettes av presidenten dersom statsministeren hadde parlamentets tillit. Ramalho Eanes var mot denne grunnlovsendringen, men hadde ikke anledning til å legge ned veto mot grunnlovsendringer.Ved presidentvalget i 1976 ble han støttet av de tre største partiene og gikk inn for en moderat lov-og-orden politikk. Ved presidentvalgene stilte Eanes som uavhengig. Han var knyttet til de militære kuppmakerne fra 1975 og sto som forsvarer av de sosialistiske målsettingene disse hadde fått innført i Portugals konstitusjon. Eanes sto også som forsvarer av de militæres rolle i portugisisk politikk, også institusjonelt gjennom Revolusjonsrådets konstitusjonelle vokterrolle, men måtte her etter hvert gi tapt for mer demokratiske krefter. Da han gikk av som president i 1986 ble han leder av Partido Renovador Democrático. Han gikk av som partileder i 1987.
Eanes ble i 1978 tildelt storkors med kjede av St. Olavs Orden. Han var på offisielt besøk i Norge i juni 1980. Det kjente fotografiet av kong Olav og katten på Bygdøy ble tatt ved dette besøket.Eanes ble etterfulgt som president av sosialisten Mário Soares.


== Referanser ==
Bernhard Eisel

Bernhard Eisel (født 17. februar 1981 i Voitsberg) er en østerriksk profesjonell landeveissyklist.
Han vant sitt første ritt som 11-åring. Da han var 17 år gammel, flyttet han til Italia for å sykle for Rinascita Ormelle. Etter det gikk han til Gli Amici Piave, laget til Moreno Argentin. Og i 2001 gikk han til Maipei, og ble en profesjonell syklist. To år senere, i 2003 gikk han til Française des Jeux.
Hans største seier er seieren i Gent–Wevelgem i 2010.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Bernhard Eisel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Bernhard Eisel – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Bernhard Eisel – Olympedia 
(en) Bernhard Eisel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Bernhard Eisel – ProCyclingStats 
(en) Bernhard Eisel – Cycling Archives 
(en) Bernhard Eisel – Cycling Quotient 
(en) Bernhard Eisel – CycleBase 
(en) Bernhard Eisel – TheSports.org
Momentum

Momentum kan vise til:

Momentum – nordisk festival for samtidskunst
Momentum – foreningen for arm- og benprotesebrukere
Momentum (Storbritannia)
Momentum, en spillefilm
Moment, herunder
Dreiemoment
Drivmoment
Treghetsmoment
Eduard Sjevardnadse

Eduard Sjevardnadse ( georgisk: ედუარდ შევარდნაძე, russisk: Эдуард Амвросиевич Шеварднадзе, født 25. januar 1928 i Mamati, Georgia, død 7. juli 2014 i Tbilisi) var en sovjetisk og georgisk politiker, mest kjent som Sovjetunionens utenriksminister fra 1985 til 1990, og Georgias president fra 1995 til 2003.


== Politisk karriere i Sovjetunionen ==
Sjevardnadse startet sin politiske karriere i Sovjetunionen, først i den georgiske sovjetrepublikken, senere på sentralt nivå. I 1946 gikk han inn i Kommunistpartiet, der han klatret i gradene.I 1959 ble han valgt til medlem av Georgias Øverste Sovjet. I 1965 ble han georgisk minister med ansvar for offentlig orden, et embete han besatte til 1972. Han hadde da rang av politigeneral.
Korrupsjonen i Georgia var den gang så pass utbredt og synlig at den ble pinlig for de sentrale myndighetene i Moskva. Som landets innenriksminister mellom 1964 og 1972 arbeidet Sjevardnadse hardt for å bekjempe korrupsjonen, deriblant ved å avsette Vasilij Mzjavanadze som generalsekretær i kommunistpartiet. Sjevardnadse overtok deretter selv dette embedet, med velsignelse fra Moskva. I 1972 ble han førstesekretær i Georgias Kommunistparti og dermed sovjetrepublikkens øverste leder.
Som republikkens leder var han også ansvarlig for at det ble slått ned på opposisjonelle og nasjonalister.
Eduard Sjevardnadse arbeidet for å bekjempe korrupsjonen, blant annet ved å avsette hundrevis av offentlige tjenestemenn, inntil han i 1985 ble utnevnt til Sovjetunionens utenriksminister.
I 1976 ble Sjevardnadse innvalgt i Sovjetunionens sentralkomité og i 1978 forfremmet til kandidat i Politbyrået. Fra 1985 til 1990 var Sjevardnadse sovjetisk utenriksminister.I 1991 ble Sjevardnadse døpt inn i Den georgiske ortodokse kirke.


== Politisk karriere i Georgia ==
Etter Sovjetunionens oppløsning vendte han tilbake til sitt fødeland Georgia, som nå var blitt selvstendig, og gikk inn i politikken der. Da president Zviad Gamsakhurdia, som Sjevardnadse hadde fått fengslet på 1970-tallet, ble tvunget til å gå av i et kupp i januar 1992, ble Sjevardnadse utnevnt til leder av statsrådet som overtok makten. Presidentembetet ble senere gjenopprettet og Sjevardnadse ble valgt til president. Under den såkalte roserevolusjonen i november 2003 ble han imidlertid selv tvunget til å gå av.


== Referanser ==
Carleton S. Coon

Carleton Stevens Coon (født 23. juni 1904, død 3. juni 1981) var en amerikansk fysisk antropolog og arkeolog, som var professor i antropologi ved Harvard University og University of Pennsylvania. Han er særlig kjent for sin forskning på det som innen tradisjonell antropologi ble forstått som ulike menneskelige raser, og hvordan moderne mennesker utviklet seg fra homo erectus. Han ble kjent særlig i 1950-årene gjennom flere populærvitenskapelige bøker som fikk mange lesere, særlig The Story of Man (1954). Hans definisjoner av de fem rasene (kaukasoid, mongoloid, australoid og negroid (inndelt i kongoid og kapoid)) ble innflytelsesrike innen antropologien i samtiden, men vitenskapen gikk bort fra hele dette teoriuniverset fra de siste tiårene av 1900-tallet. Coons faglige arbeid har i ettertiden blitt vurdert mer kritisk, selv om William W. Howells i 1989 mente hans arbeid fortsatt hadde verdi som datakilde.


== Bibliografi (utvalg) ==
1939: The Races of Europe
1942: Principles of Anthropology, sammen med E. D. Chapple
1954: The Story of Man
1962: The Origin of Races
1971: Living Hunters of the World


== Referanser ==
Parcelforce

Parcelforce (offisielt Parcelforce Worldwide) er et handelsnavn i Royal Mail. Det ble opprettet i 1986 for å stå for pakkeombæring. Brevombæringen håndteres fortsatt av Royal Mail, mens postkontorene drives av Post Office Ltd.
Parcelforce leverer over hele verden gjennom datterselskapet General Logistic Systems, og er dermed i direkte konkurranse med andre verdensdekkende budselskaper som DHL, FedEx og UPS. 
I Storbritannia har Parcelforce et nav lokalisert i Coventry, med underavdelinger andre steder. Hovedkvarteret ligger rett ved Coventry Airport, og er en av landets største bygninger. 
Selskapet har fått mye kritikk fra kunder som mener at det ikke har et godt nok servicenivå, og har blant annet blitt kalt for «Parcelfarce».


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Parcel Force – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Esko Aho

Esko Aho (født 20. mai 1954 i Vetil) er en finsk forretningsmann og tidligere politiker for partiet Centern.
Aho var i årene 1983 til 2003 medlem av den finske Riksdagen. I årene fra 1991 til 1995 var han statsminister i Finland. I 2000 stilte han til valg som president, men tapte i andre valgomgang for Tarja Halonen. Han tok deretter et sabbatsår fra politikken for å undervise ved Harvard University. Ved valget i 2003 forlot han Riksdagen, trakk seg tilbake fra politikken og ble president for SITRA, Finlands nasjonale fond for forskning og utvikling. Fra 1. november 2008 er han knyttet til Nokia, som viseadministrerende direktør og sjef for selskapets avdeling for myndighetskontakt og samfunnsansvar.


== Politisk ettermæle ==
Esko Aho vil bli stående som den som ledet Finland inn i EU. Hans eget parti, som fikk det meste av stemmene fra bygdene i Finland, var imot EU-medlemskap, men statsministerens diplomati overtalte folket til å velge medlemskap. Tidlig i 1990-årene var det en dyp økonomisk depresjon i landet, og Ahos regjering måtte ta upopulære avgjørelser for å senke arbeidsledigheten. Dette gjorde ham upopulær og medvirket til regjeringens fall ved valget i 1995. Centern i Finland fikk dermed en åtte år lang periode i opposisjon. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Esko Aho». Biografiskt lexikon för Finland (svensk). Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-4191-1416928956797. 
(sv) Esko Aho hos Finlands riksdag 
(sv) Esko Aho hos Finlands statsråd 
(en) Esko Aho hos Europarådets parlamentarikerforsamling