jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rj.B. 9–10

Rj.B. 9 og Rj.B. 10 er to elektriske lokomotiver levert til Norsk Transportaktieselskab (Rj.B.) i 1958 for bruk på den nå nedlagte Rjukanbanen i Telemark. Lokomotivene er fireakslede boggilokomotiver bygget av Arnold Jung Lokomotivfabrik i Kirchen i Tyskland, som leverte den mekaniske delen, og Société anonyme des ateliers de Sécheron i Genève i Sveits, som leverte det elektriske utstyret.
Lokomotivene var de første på Rjukanbanen som gjorde det mulig å kjøre tog med trykkluftsbremser, mot tidligere manuell bremsing. De ble levert i en gul farge, noe som ga dem tilnavnet «gulostene», men ble relativt fort malt grønne sånn som de andre lokomotivene på banen. De ble opprinnelig levert for å kjøre på 10 kV spenning, som Rjukanbanen da var den eneste banen igjen i Norge som benyttet, men samtidig kunne de lett omstilles til 15 kV som på det øvrige jernbanenettet. Dette skjedde i 1966, da samtlige av de eldre typene ellok ble utrangert, mens man anskaffet to brukte lok fra NSB av typen El 1 (Rj.B. 14 og 15).Lokene var i drift på Rjukanbanen helt til nedleggelsen i 1991 og eksisterer i dag som museumslok. Begge lokomotivene er vedtaksfredet som en del av Rjukanbanen.


== Galleri ==

		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Payton, Gary; Lepperød, Trond (1995). Rjukanbanen: på sporet av et industrieventyr. Maana forlag. ISBN 82-993549-1-9. 


== Eksterne lenker ==
«Rj.B. 9–10». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.  – (lokomotivene har elementnummer 53 og 54)
Rj.B. 9–10 – NJK Materielldatabasen
Rj.B. 9 og 10 – Jernbane.net
Di 1

Di 1 var det første diesellokomotivet ved NSB og ble kjøpt fra tyske Krupp i 1942. MAN stod for de to store sekssylindrede dieselmotorene. Sylinderborringen var på hele 300x380 millimeter, og ytelsen var på underkant av 2000 hk. Dette var derfor et prøvelokomotiv, men erfaringene var ikke gode. 
På Bergensbanen var disse lokene tenkt benyttet i parkobling, men det ble bare bygget ett lok og dette hadde bare førerrom i en ende. Derfor måtte det snues på endestasjonene, som et damplokomotiv. Di 1 ble ikke et vellykket lok, noe som gjelder mye jernbanemateriell produsert på denne tiden. Den store tyske rustningsindustrien tok det meste av edelt metall. Etter krigen ble typen noe benyttet på Gjøvikbanen. I 1950-årene satte NSB nye Di 2 og vellykkede Di 3-lok i tjeneste, og lok 601 ble derfor tatt ut av tjeneste og hugget opp i 1959.


== Litteratur ==
«Di 1 – Norges første diesellok». På Sporet. 12. Norsk Jernbaneklubb. oktober 1973. s. 26–27. 


== Eksterne lenker ==
Di 1 – NJK Materielldatabasen
Di 1 – Jernbane.net
Hønsefugler

Hønsefugler (Galliformes) er en orden som tilhører gruppen ande- og hønsefugler (Galloanserae) og består av fem familier. Hannen kalles hane, hunnen høne og avkommet kylling. Gruppen teller cirka 307 arter.
Tidligere regnet man sju familier til denne gruppen, men Wang et al. (2013) plasserer de to tidligere familiene Meleagrididae (kalkunfamilien) og Tetraonidae (skoghønsfamilien) under Phasianidae (fasanfamilien). Dette støttes også av del Hoyo & Collar (2014).


== Evolusjon ==
For omkring 77,1 (± 2,5) millioner år siden separerte Galloanserae i to linjer. Den ene førte til dannelsen av Galliformes (hønsefugler), den andre ledet til Anseriformes (andefugler)..


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World og HBW Alive, som blant annet bygger på Wang et al. (2013).

Galliformes, hønsefugler (fem familier, 307 arter)
Megapodiidae, ovnhønsfamilien (21 arter)
Cracidae, hokkofamilien (56 arter)
Phasianoidea
Numididae, perlehønsfamilien (8 arter)
Odontophoridae, tannvaktelfamilien (35 arter)
Phasianidae, fasanfamilien (187 arter)


== Fylogeni ==
Nåtidsfuglenes basale klader i etterkomertreet under er i henhold til Sibley & Ahlquist (1990). Inndelingen støttes i hovedtrekk av nyere forskning med genom, jfr. Jarvis et al. (2014). Det er imidlertid nå klart at Notopalaeognathae er søstergruppen til strutsefuglene (Struthioniformes).

Nåtidsfuglers basale klader basert på Sibley-Ahlquists taxonomi, 1990, inkludert Mesitornithiformes, som er omdiskutert med hensyn til plassering.


== Se også ==
Tamhøns
Hønseraser


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) hønsefugler – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) hønsefugler i Encyclopedia of Life 
(en) hønsefugler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) hønsefugler hos Artsdatabanken 
(sv) hønsefugler hos Dyntaxa 
(en) hønsefugler hos Fauna Europaea 
(en) hønsefugler hos Fossilworks 
(en) hønsefugler hos ITIS 
(en) hønsefugler hos NCBI 
(en) Kategori:Galliformes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Galliformes – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Julia Margaret Cameron

Julia Margaret Cameron (født 11. juni 1815, død 26. januar 1879) var en britisk fotograf. 
Hun var født i Calcutta, India. Hun tok utdannelse i Frankrike, og flyttet senere til Isle of Wight med mann og barn.
Cameron er kjent for sine portrettfotografier, blant annet fotograferte hun mange av datidens kjente personer (som Charles Darwin). Selv om  Cameron ikke var noen ukonvensjonell fotograf, fulgte hun likevel sine egne normer når hun fotograferte. Stilen hennes var preget av nærbilder av modellene, og fotografiene hennes var ofte softe og litt uskarpe.
Cameron tok også illustrasjonsfotografier av historiske scener og litterære illustrasjoner. Hun pleide også å lage store tablåer som simulerte allegoriske malerier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Julia Margaret Cameron – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Julia Margaret Cameron – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Julia Margaret Cameron på Discogs 
(en) Julia Margaret Cameron hos The Peerage
La marca del hombre loco

La marca del hombre loco (oversatt: «Den gale mannens merke») er en spansk skrekkfilm fra 1968 regissert av Enrique L. Equiluz. Dettee er den første av i alt 11 filmer om grev Waldemar, alle spilt av Paul Naschy (også manus). Den siste, Tomb of the Werewolf, kom i 2004.
Filmen er kjent under flere engelske titler: The Vampire of Dr. Dracula, Frankenstein's Bloody Terror (USA), Hell's Creatures (UK) og The Mark of the Wolfman. Til tross for den amerikanske tittelen er det ingen Frankenstein-monster i filmen.


== Handling ==
Ett par berusede sigøynere som overnatter i et forlatt slott kalt Wolfstein. Men ved et uhell gjenoppliver de en varulv kalt Imre Wolfstein, når de fjerner et sølv-kors fra liket. Men varulven dreper sigøyner-paret, og ødelegger deretter en nærliggende landsby. Men landsbyboerne tror angrepet ble gjennomført av vanlige ulver, og noen jegere ønsker å avlive alle ulvene i området. 
På jakt blir grev Waldemar Daninsky kort tid senere angrepet av Imre Wolfstein. Men etter å ha drept flere uskyldige ofre midt i hans transformasjon, forsøker Wolfstein å få hjelp fra spesialister, Dr. Janos de Mikhelov og hans kone, som viser seg å egentlig være to vampyrer. 


== Rolleliste ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) La marca del hombre loco på Internet Movie Database 
(no) La marca del hombre loco hos Filmfront 
(sv) La marca del hombre loco i Svensk Filmdatabas 
(fr) La marca del hombre loco på Allociné 
(nl) La marca del hombre loco på MovieMeter 
(en) La marca del hombre loco på AllMovie 
(en) La marca del hombre loco på Rotten Tomatoes
Alfred Stieglitz

Alfred Stieglitz (født 1. januar 1864 i Hoboken i New Jersey, død 13. juli 1946 i New York City) var en kjent amerikansk fotograf. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var født i New Jersey og vokste opp i New York. Han var eldste sønn av fem barn av den tysk-jødiske innvandreren Edward Stieglitz (1833–1909) og hans hustru Hedwig Ann Werner (1845–1922). Faren var løytnant i Union Army og arbeidet som ullhandler.Han studerte fotografi i Berlin, men etter et dødsfall i familien måtte han returnere til USA. Allerede i sin tid i Europa hadde han begynt å gjøre seg bemerket.


=== Karriere i USA ===
Etter at han flyttet tilbake til New York, var Stieglitz både medlem og leder i flere fotoklubber og redaktør i ulike fotografiske blader. 
Et av hans mest kjente fotografier er «The Steerage» fra 1907, hvor man ser klasseforskjellene på dekket av et trans-atlantisk dampskip. 


=== Modernismen ===
Stieglitz åpnet også et galleri på Manhattan som han kalte «291». Her stilte han ut både maleri og fotografi. Han var en av de første i New York som stilte ut europeisk fotografi. Han introduserte også publikum i New York for europeiske malere, afrikansk kunst og amerikanske modernistiske malere som Georgia O'Keeffe, som han var gift med. De bodde sammen noen måneder i året, men til vanlig bodde han i New York og hun i New Mexico.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alfred Stieglitz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alfred Stieglitz på Internet Movie Database 
(en) Alfred Stieglitz på Discogs 
(en) Alfred Stieglitz hos American National Biography
Undersøkelseskommisjonen av 1945

Undersøkelseskommisjonen av 1945 var en granskningskommisjon nedsatt av Stortinget i 1945 for å granske sivile og militære myndigheters handlinger i 1940. Ifølge mandatet skulle kommisjonen «undersøke Stortingets, Regjeringens, Høyesteretts, Administrasjonsrådets og sivile og militære myndigheters forhold før og etter 9.4.1940». Kommisjonen ble ledet av høyesterettsadvokat Gustav Heiberg, andre medlemmer var Arnold Holmboe, professor Ole Hallesby, jurist (senere høyesterettsdommer) Ernst Fredrik Eckhoff, Nils N. Thune (jurist, fylkesmann) og historikerne professor Arne Bergsgård, professor Sverre Steen og Helge Sivertsen.
Fem innstillinger med totalt ni bilag ble offentliggjort høsten 1946. Kommisjonen kritiserte regjeringen, spesielt utenriksminister Halvdan Koht, presidentskapet og stortingsrepresentantene. Administrasjonsrådet ble godtatt, mens Høyesteretts opptreden fikk full anerkjennelse. Kommisjonens rapporter danner basis for forståelsen av hva som skjedde på norsk side ved den tyske invasjonen i 1940.
Innstillingen ble behandlet av Stortingets protokollkomité som ikke innstilte på tiltale om riksrett mot statsminister Nygaardsvold, utenriksminister Koht eller forsvarsminister Ljungberg.  Odelstinget behandlet saken høsten 1948, og etter en fem dager lang debatt ble det enstemmig vedtatt at de tre ikke skulle stilles for riksrett.


== Se også ==
Den militære undersøkelseskommisjon av 1946


== Referanser ==


== Litteratur ==
Undersøkelseskommisjonen av 1945 (1946). Undersøkelseskommisjonen av 1945. I. Oslo: Aschehoug.  [Utgitt av Stortinget]
Undersøkelseskommisjonen av 1945 (1946). Innstilling fra Undersøkelseskommisjonen av 1945 : Utenriks- og forsvarspolitikk under regjeringen Nygaardsvold til 7. juni 1940 ; Administrasjonsrådet ; Riksrådsforhandlingene ; Høyesterett ; Fylkesmennene og nyordningen av kommunene 1940. Oslo: Aschehoug.  [utgitt av Stortinget]
Tilråding frå Protokollkomiteen om "Innstilling fra Undersøkelseskommisjonen av 1945". Oslo. 1948. 


== Eksterne lenker ==
Om Undersøkelseskommisjonen av 1945 på Norgeslexi
Riksarkivet om Undersøkelseskommisjonen av 1945
Peter Andreas Brandt

Peter Andreas Brandt (født 14. juni 1792 i Trondheim, død 20. september 1862 i Brasil) var en norsk tegner og maler. Han reiste til Brasil i 1834 der han arbeidet sammen med den danske naturhistorikeren Peter Wilhelm Lund i byen Lagoa Santa i delstaten Minas Gerais. Brandt illustrerte Lunds funn i forbindelse med utgravninger i dryppsteinshuler. Han vendte aldri tilbake til Norge.
Før avreisen hadde Brandt grunnlagt det norske ukebladet Skilling-Magazin.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Birgitte Holten, Michael Sterll og Jon Fjeldså (red.): Den forsvundne maler. P.W. Lund og P.A. Brandt i Brasilien, Museum Tusculanums Forlag 2003, ISBN 978-87-7289-743-1


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Andreas Brandt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Frankenstein Must Be Destroyed

Frankenstein Must be Destroyed er en britisk film fra 1969, regissert av Terence Fisher og er en film i en serie «Frankenstein»-filmer fra produksjonsselskapet Hammer Horror. Filmen er etterfølgeren til Udyret Frankenstein og igjen spilte Peter Cushing rollen som «Baron Frankenstein». Neste film i serien, Frankenstein kom allerede året etter.


== Handling ==
Etter å ha blitt tvunget til å forlate landet på grunn av hans sprø eksperimenter, legger baron Victor Frankenstein seg inn på et lite pensjonat som drives av Anna Spengler. Han bygger et hemmelig laboratorium på rommet sitt. Annas forlovede Karl Holst er doktor ved et sinnssykehus hvor Frankensteins tidligere assistent, Dr. Frederick Brandt, nå er pasient etter å ha fått et mentalt sammenbrudd på grunn av Frankensteins mange sprø eksperimenter.
Frankenstein oppdager at Karl Holst har stjålet narkotika for å støtte Annas syke mor. I bytte for ikke å rapportere Karl til myndighetene, utpresser Frankenstein ham til å hjelpe til med kidnappingen av Dr. Brandt. I mellomtiden får Brandt et hjerteinfarkt. Han ønsker at Frankenstein skal kidnappe professor Richter, slik at de kan transplantere Brandts hjerne til Richters kropp. Dette ser ut til å lykkes, og de begraver Brandts kropp. Men liket blir snart gravd opp igjen av politiet, og Frankenstein er bekymret for at politiet er på sporet etter dem.


== Rolleliste ==


== Filmer i serien ==
The Curse of Frankenstein (1957)
Frankensteins hevn (1958)
The Evil of Frankenstein (1964)
Udyret Frankenstein (1967)
Frankenstein Must Be Destroyed (1969)
Frankenstein (1970)
Frankenstein og Helvetesmonsteret (1973)


== Se også ==
Liste over Frankensteinfilmer


== Eksterne lenker ==
(en) Frankenstein Must Be Destroyed på Internet Movie Database 
(no) Frankenstein Must Be Destroyed hos Filmfront 
(sv) Frankenstein Must Be Destroyed i Svensk Filmdatabas 
(da) Frankenstein Must Be Destroyed i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Frankenstein Must Be Destroyed på Allociné 
(nl) Frankenstein Must Be Destroyed på MovieMeter 
(en) Frankenstein Must Be Destroyed på AllMovie 
(en) Frankenstein Must Be Destroyed på Turner Classic Movies 
(en) Frankenstein Must Be Destroyed på Rotten Tomatoes
Georgia O’Keeffe

Georgia O'Keeffe (født 15. november 1887, død 6. mars 1986) var en amerikansk kunstmaler, anerkjent som en av 1900-tallets største amerikanske malere innen den modernistiske tradisjonen. Hun var elev av Arthur Wesley Dow og  var gift med fotografen Alfred Stieglitz.
O'Keeffe er kjent for sine abstrakte malerier av blomster, dyrebein og landskap. Av mange er hun betraktet som den første amerikanske kunstner som arbeidet uten innflytelse fra den europeiske malertradisjon, og slikt skapte et eget amerikansk billeduttrykk.
I 1993 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Georgia O'Keeffe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Georgia O'Keeffe på Discogs 
(en) Georgia O'Keeffe på MusicBrainz 
(en) Georgia O'Keeffe hos American National Biography 
(en) Georgia O`Keeffe Museum
DS «Hardangeren»

D/S «Hardangeren» er et dampskip bygget i 1869 for rederiet Interessentskabet Hardangeren. Skipets første kaptein var Kaptein Helje Aga som også var initiativtakeren til etableringen av selskapet. Skipet var det første skipet i flåten til Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (HSD) og var i HSDs eie fra 1880 til 1950.


== Teknisk informasjon ==
Byggeår: 1869
Bygget av: Bergens mek. Værksted, Bergen (# 16)
Brutto RT: 136
Lengde: 39,9 meter
Bredde: 6 meter
Dybde: 3 meter
Motor: 2cyl.Comp. (BMV), 320 iHK


== Historie ==
1869: Juli: Levert som «Hardangeren» for Interessentskabet Hardangeren, Bergen
1880: Overtatt av HSD, Bergen
1884: Forlenget: 230 brt, 170 nrt 43,80 x 6,00 x 3,00
1889: Ny maskin: 3Exp. (BMV, b.1879), 250 iHK
1896: Ombygget: 226 brt, 136 nrt, 250 iHK
1924: Ny maskin: 3Exp. (Nylands Verksted, Kristiania, b.1911), 225 iHK
1950: Solgt til A/S Sildefiskernes Exportlag, Bergen. Omdøpt «Harda»
1951: Solgt til hogging


== Kilder ==
www.skipet.no / Per Alsaker
DS «Søndhordland»

DS «Søndhordland» er et dampskip bygget i 1872 for Det Søndhordlandske Dampskibsselskab. Skipets første kaptein var kaptein Simonsen som også var en av initiativtakerne til å etablere selskapet. Skipet var i flåten til Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (HSD) fra 1880 til 1949.


== Teknisk informasjon ==
Byggeår: 1872
Bygget av: Bergens mek. Værksted, Bergen (# 25)
Brutto RT: 103
Netto RT: 67
Lengde: 29,30 meter
Bredde: 5 meter
Dybde: 2,40 meter
Motor: 2cyl.Comp. (BMV), 35 NHK


== Historie ==
1872: Juli: Levert som «Søndhordland» for Det Søndhordlandske Dampskibsselskab, Bergen
1880: Overtatt av HSD, Bergen
1884: Forlenget: 154 brt, 108 nrt 35,40 x 5,00 x 2,40
1949: Solgt til Sigvald Waagen, Askøy/Bergen. Omdøpt «Skarholmen»
1955: Solgt til hogging


== Kilder ==
www.skipet.no / Per Alsaker


== Eksterne lenker ==
(no) DS «Søndhordland» – Krigsseilerregisteret
DS «Folgefonden»

DS «Folgefonden» var et dampskip bygget i 1875 for D/S Folgefonden. Skipet kostet den gangen 140 000 kroner. Skipet var i flåten til Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (HSD) fra 1883 til 1908 da det grunnstøtte og sank (se historie).


== Teknisk informasjon ==
Byggeår: 1875
Bygget av: C. Mitchell & Co., Newcastle (# 324)
Brutto RT: 210
Netto RT: 119
PC: 200
Lengde: 36,7 meter
Bredde: 5,8 meter
Dybde: 2,9 meter
Motor: 2cyl.Comp. (Thompson & Boyd), 45 NHK, 215 iHK


== Historie ==
1875: November: Levert som «Folgefonden» for I/S for D/S Folgefonden, Bergen
1878: Solgt til Det Vestlandske Dampskibsselskab, Bergen
1883: Overtatt av HSD, Bergen
1908: 22. august: Underveis fra Bergen til Sunnhordland med post og passasjerer grunnstøtte skipet på Trøskenesfluen ved Skånevik og sank. 23 passasjerer og 3 av besetningen omkom. Vraket ble senere hevet og hogd


== Kilder ==
Alsaker, Per (2011). «Skipet» (DOC) (norsk). Norsk Skipsfartshistorisk Selskap. Besøkt 6. oktober 2012.
DS «Lyderhorn»

DS «Lyderhorn» var et dampskip bygget i 1878 for Det Vestlandske Dampskibsselskab. Skipet var i flåten til Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (HSD) fra 1883 til 1916, da skipet kolliderte og sank.


== Historie ==
1878: April: Levert som «Lyderhorn» til Det Vestlandske D/S, Bergen
1883: Overtatt av HSD, Bergen
1897: Ny maskin: 2cyl.Comp. (BMV), 66 NHK, 450 iHK
1916: 1. mars: Kolliderte i Lerøyosen med D/S «Leander» av Kristiania og sank. Var da på reise Bergen – Ålvik i Hardanger med stykkgods


== Kilder ==
www.skipet.no / Per Alsaker
Frankenstein og helvetesmonsteret

Frankenstein og helvetesmonsteret er en britisk film fra 1974, regissert av Jimmy Sangster, fra produksjonsselskapet Hammer Horror. Filmen inngår i en serie, og er etterfølgeren til Frankenstein. Filmen er den siste i serien fra Hammer Horror.


== Handling ==
Baron Victor Frankenstein havner på et mentalsykehus hvor han blir kirurg og får en rekke privilegier, fordi han sitter på hemmelig informasjon om Adolf Klauss - sykehusets korrupte direktør. Frankenstein, under alias som Dr. Carl Victor, bruker sin nye posisjon for å fortsette sine eksperimenter og skape det perfekte mennesket. Når Simon Helder, en ung doktor og en beundrer av Frankensteins arbeid, ankommer som en ny innsatt blir Frankenstein imponert over Helders talenter og tar ham inn som lærling.
Sammen planlegger de en ny skapning. Det Simon ikke vet, er at Frankenstein får tak i kroppsdeler ved å drepe pasientene ved sykehuset. Frankensteins nye eksperiment er den ape-lignende Herr Schneider, en drapsmann som han har holdt i live etter et selvmordsforsøk. Sarah, en vakker stum jente forsøker også å hjelpe Frankenstein, som avslører at Sarah er datteren til Klauss og har vært stum helt siden han forsøkte å voldta henne. Snart får skapningen nye øyne, og en ny hjerne.
Men denne skapningen dreper flere individer ved sykehuset, inkludert Adolf Klauss, før skapningen blir fullstendig overveldet og ødelagt av en en rekke innsatte. Men Dr. Frankenstein føler imidlertid at dette var det beste som kunne ha skjedd med en slik skapning, og han vurderer allerede et nytt eksperiment med andre ufrivillige givere av forskjellige kroppsdeler.


== Rolleliste ==


== Filmer i serien ==
The Curse of Frankenstein (1957)
Frankensteins hevn (1958)
The Evil of Frankenstein (1964)
Udyret Frankenstein (1967)
Frankenstein Must Be Destroyed (1969)
Frankenstein (1970)
Frankenstein og Helvetesmonsteret (1973)


== Se også ==
Liste over Frankenstein-filmer


== Eksterne lenker ==
(en) Frankenstein og helvetesmonsteret på Internet Movie Database 
(no) Frankenstein og helvetesmonsteret hos Filmfront 
(fr) Frankenstein og helvetesmonsteret på Allociné 
(nl) Frankenstein og helvetesmonsteret på MovieMeter 
(en) Frankenstein og helvetesmonsteret på AllMovie 
(en) Frankenstein og helvetesmonsteret på Turner Classic Movies 
(en) Frankenstein og helvetesmonsteret på Rotten Tomatoes
Andres Serrano

Andres Serrano (født 15. august 1950 i New York) er en amerikansk kunstner og fotograf. 
Serranos arbeider har vakt sterke offentlige reaksjoner i USA, og han har blant annet blitt anklaget for blasfemi av medlemmer av den amerikanske kongressen. Serranos kanskje mest kjente verk, Immersion (Piss Christ), viser et krusifiks senket ned i kunstnerens urin. Piss Christ, som verket populært blir kalt, er en del av en serie arbeider som benytter menneskelige kroppsvæsker som kunstnerisk og metaforisk materiale. En annen mye omtalt bildeserie er The Morgue; en gruppe «portretter» av brutalt omkomne og drepte mennesker fra ulike likhus. 
I april 2011 ble Piss Christ vandalisert av en gruppe voldelige katolske ekstremister.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Andres Serrano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Serrano på Artcyclopedia
Peter Henry Emerson

Peter Henry Emerson (født 1856, død 1936) var en cubanskfødt amerikansk fotograf, og en av de første som kjempet for at fotografi skulle bli anerkjent som en kunstform.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Henry Emerson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Galleri av Emersons verker
Tomomi Okazaki

Tomomi Okazaki (japansk 岡崎朋美, født 7. september 1971 på Hokkaido) er en japansk skøyteløper. Hun tok bronsemedalje på 500 m i OL 1998 i Nagano.
Åtte år senere kom hun på fjerdeplass på samme distanse under OL 2006 i Torino.
Hun har også tre bronsemedaljer på 500 meter fra VM enkeltdistanser, fra 1996, 1998 og 1999.


== Personlige rekorder ==


== Se også ==
Liste over flaggbærere for Japan under OL


== Eksterne lenker ==
(en) Tomomi Okazaki – Olympics.com 
(en) Tomomi Okazaki – Olympic.org 
(en) Tomomi Okazaki – Olympedia 
(en) Tomomi Okazaki – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tomomi Okazaki – Speedskatingbase.eu 
(en) Tomomi Okazaki – SpeedSkatingNews.info 
(en) Tomomi Okazaki – SpeedSkatingStats.com 
(en) Tomomi Okazaki – TheSports.org