jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Max van Heeswijk

Max Lambert Peter van Heeswijk (født 2. mars 1973 i Hoensbroek, Limburg) er siden 1995 profesjonell, nederlandsk landeveissyklist. Han kalles også Mad Max.
Van Heeswijk begynte sin profesjonelle karriere for Motorola. Han er sprintspesialist som foretrekker å sprinte i motbakker. Under Vuelta a España i 2004 fikk han den gyldne trøyen på den 2. etappen, men han ble nødt til å bryte løpet på den 9. etappen, en tung fjelletappe. Han var også ofte hjelperytter, blant annet for Roberto Heras og Lance Armstrong. Den siste belønnet ham da han startet sprinten for van Heeswijk under Ruta del Sol i 2004. I det løpet vant van Heeswijk 2. og 4. etappe.


== Viktigste seire ==
1996Ronde van Nederland, 2. etappe1997Vuelta Ciclista a España, 22. etappe1998Ruta del Sol, 4. etappe
Österreich-Rundfahrt, 3. etappe1999Tour Méditerranéen, 5. etappe
GP de la ville de Rennes2000Paris-Bruxelles
Ronde van Nederland, 5. etappe2001Volta Ciclista a Catalunya, 2. etappe2002Route du Sud, 2. etappe2004Vuelta Ciclista a Murcia, 1. og 3. etappe
Ruta del Sol, 2. og 4. etappe
Nokere Koerse
Quatre jours de Dunkerque, 6. etappe
Volta Ciclista a Catalunya, 6. etappe
Ronde van Nederland, 1. og 2. etappe2005Vuelta a España, 7. etappe
ENECO Tour of Benelux, 1. og 5. etappe2006Polen rundt, 1. etappe2007Ruta del Sol, 3. etappe


== Lag ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Max van Heeswijk – Olympedia 
(en) Max van Heeswijk – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Max van Heeswijk – ProCyclingStats 
(en) Max van Heeswijk – Cycling Archives 
(en) Max van Heeswijk – Cycling Quotient
Thorwald Veneberg

Thorwald Veneberg (født 16. oktober 1977 i Amsterdam, Noord-Holland) er en tidligere profesjonell nederlandsk landeveissyklist. Han syklet for det nederlandske laget Rabobank i perioden 2001-2007.
Etter at Veneberg hadde blitt nederlandsk mester for lærlinger i 2000 gikk han over til å sykle profesjonelt for Rabobank den følgende sesongen. I løpet av det første året som profesjonell landeveissyklist tok han en femtendeplass under Midi Libre og viste med det at han var et klatretalent. Etter dette hadde han en periode med mindre gode resultater, blant annet fordi han gjorde ferdig studiene med en oppgave over angst for å mislykkes. I 2005 slo han Tomas Vaitkus i en sprintduell under Scheldeprijs, og tok dermed sin første seier som profesjonell syklist. Veneberg hadde et stygt fall under Tirreno-Adriatico i 2006 og brakk da både krage- og skambenet.


== Lag ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thorwald Veneberg – ProCyclingStats 
(en) Thorwald Veneberg – Cycling Archives 
(en) Thorwald Veneberg – Cycling Quotient 
(en) Thorwald Veneberg – CycleBase
Gobuntu

Gobuntu er et tidligere operativsystem og en Linuxdistribusjon som var basert på Ubuntu. Distribusjonen hadde som mål å tilby en distribusjon som består helt og holdent av fri programvare.


== Historie og utviklingsprosess ==
Mark Shuttleworth nevnte først idéen om å lage et Ubuntu-derivat, kalt Gnubuntu, bestående helt og holdent av fri programvare, 24. november 2005. Fordi Richard Stallman ikke godkjente navnet, ble prosjektet senere omdøpt til Ubuntu-libre.  Stallman har tidligere stått for en distribusjon basert på Ubuntu, kalt gNewSense, og har kritisert Ubuntu for å bruke proprietær og ufri programvare i påfølgende distribusjoner, spesielt i Ubuntu 7.04.Mens han introduserte Ubuntu 7.10, sa Mark Shuttleworth at
Ubuntu 7.10 vil inneholde en ny smak - ennå ikke navngitt - som tar et ultra-ortodoks syn på lisensiering: ingen firmware, drivere, bilder, lyder, appliksjoner eller annet innhold som ikke inkluderer fulle kildematerialer og kommer med fulle rettigheter for modifiksjon, gjenmiksing og gjendistribusjon. Det skulle ikke være noe mer konservativt hjem for de som krever en super-streng tolkning av ordet «fri» i fri programvare.
Gobuntu ble offisielt kunngjort av Mark Shuttleworth 10. juli 2007.Siden 10. juli 2007 har daily builds av Gobuntu 7.10 vært tilgjengelig for offentligheten, men prosjektet ble avsluttet med utgave 8.04.1, siden gNewSense nå gjør mye av oppgaven med å finne ut hvilke pakker som har lisensproblemer, og standardutgaven av Ubuntu har fått et nytt installasjonsvalg «Bare fri programvare» som sørger for at ingen proprietær kode blir installert.


== Se også ==
Ubuntu
gNewSense


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Gobuntu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Daglige kompilasjoner
Shortland-øyene

Shortland-øyene er ei øygruppe i Vestprovinsen i Salomonøyene i Stillehavet. Dette er de vestligste øyene i staten. De ligger bare ni kilometer fra Bougainville i Papua Ny-Guinea. Øyene har et flateinnhold på om lag 340 kvadratkilometer. Folketallet er rundt 3500.
De viktigste øyene er Shortland (Alu) og Fauro.


== Historie ==
Nærheten til Papua Ny-Guinea gjør det sannsynlig at det har vært tidlig bosetting her. Arkeologisk er øyene imidlertid mest kjent for tallrike funn av keramikk fra perioden 800-1000 e.Kr. På dette grunnlaget har en har kartlagt et førtitall tidligere landsbyer. 
De første europeerne kom med skipet Alexander i 1788, under kommando av John Shortland. Kontakten de neste 50 åra var bare sporadisk.
Som på Salomonøyene generelt var det hyppige stammekriger. I 1878 inngikk høvding Gorai en avtale om å levere arbeidskraft til plantasjer i Australia (blackbirding). Til gjengjeld fikk han moderne våpen, noe som gjorde det mulig for ham å få herredømme over heile øygruppa.
Shortland-øyene var de første av Salomonøyene som blei tatt av Japan under andre verdenskrig. De allierte klarte i løpet av 1943 å erobre det meste av de japansk-okkuperte territoriene, men ikke Shortland-øyene. Disse forblei under japansk herredømme til 1945, men i lang tid uten mulighet til å få forsyninger eller forsterkninger.


== Øya Shortland ==
Øya, med det lokale navnet Alu, er nokså rektangulær av form, ca. 22 x 16 km. Høyeste punkt er Balo Hill på 185 meter.
Den største byen er Korovou på østsida. Området her og nærliggende øyer var det sentrale området for de japanske troppene, og det er tallrike spor etter krigen, både til lands og til vanns.
Vestkysten er prega av små øyer og rev. Det er gode fiskemuligheter og et rikt fugleliv. Den viktigste byen er Harapa.


== Mangusaiai ==
Ei mindre øy ved sørøstkysten av Shortland. Området rundt landsbyen Maleai var kjerneområdet for keramikkproduksjonen på øyene.
Kongsberg-Bamblefeltet

Kongsberg-Bamblefeltet er et geologisk område som grenser mot Telemarksfeltet i nord og vest, Oslofeltet i øst og kysten i sør. Området langs kysten kalles Bamblefeltet, mens Kongsberg-området kalles Kongsbergfeltet.
Berggrunnen i Kongsberg-Bamblefeltet består av gneiser, skifre, granitter, dioritter og amfibolitter. Sølvverket på Kongsberg finnes i dette området. Ved Modum i nordøst er det forekomster av kobolt som lå til grunn for Blaafarveværket. I Bamblefeltet i sørvest er det forekomster av jernmalm og forbindelser med utvinnbart nikkel, foruten apatitt.
BloodRayne

BloodRayne er en skrekkfilm fra 2006, basert på videospillet Bloodrayne fra Majesco og Terminal Reality, regissert av Uwe Boll. Kristanna Loken, Ben Kingsley og Matthew Davis spiller hovedrollen.
Filmen var den tredje filmen basert på et videospill av Uwe Boll som tidligere lagde filmene House of the Dead og Alone in the Dark.


== Handling ==
Filmen er basert på videospillet ved samme navn, og filmen handler om figuren Rayne (Kristanna Loken), en hedensk art av menneske og vampyr kalt Dhampir. Dhampirer blir ikke påvirket av krusifikser og tørster ikke etter menneskeblod. Hun er datteren av vampyrkongen Kagan (Ben Kingsley), som har samlet en hær av slaver, både vampyrer og mennesker, slik at han skal kunne utslette menneskerasen. Rayne ble unnfanget da Kagan voldtok moren hennes, og hun var senere vitne til at han tok livet av henne.
Sebastian, Vladimir og Katarin er tre medlemmer av Brimstone Society, en gruppe som har som mål å bekjempe vampyrene. Da de hører om Dhampiren planlegger Vladimir å rekruttere henne.


== Response ==
Filmen hadde premiere den 6. januar på nesten 1000 kinoer i USA. Opprinnelig skulle filmen lanseres på mye fler kinoer, men antallet sank da det viste seg at en rekke kinoer ikke hadde lisensiert filmen. I åpningshelgen spilte filmen inn kun en og en halv million dollar. Filmen ble kritisert for ikke å inneholde noen historie, og for at den leide inn prostituerte som statister og stand-ins slik at produksjonskostnadene skulle holde seg nede. Filmen ble også kritisert av fans for å ha lite til felles med videospillet.
BloodRayne ble nominert til hele seks Golden Raspberry Awards under den 27. Razzie-utdelingen, inkludert prisene for verste film, verste skuespillerinne og verste regissør.


== Rolleliste ==
Kristanna Loken som Rayne. En dhampir
Michael Madsen som Vladimir
Ben Kingsley som Kagan. Kongen av vampyrene og Raynes far.
Michelle Rodriguez som Katarin.
Matthew Davis som vampyren Sebastian.
Will Sanderson som Domastir
Billy Zane som Elrich. Far til Katarin, og en mektig adelsmann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) BloodRayne på Internet Movie Database 
(no) BloodRayne hos Filmfront 
(fr) BloodRayne på Allociné 
(nl) BloodRayne på MovieMeter 
(en) BloodRayne på AllMovie 
(en) BloodRayne på Turner Classic Movies 
(en) BloodRayne på Rotten Tomatoes 
(en) BloodRayne på Metacritic 
(en) BloodRayne på Box Office Mojo 
Video fra innspillingen av filmen Arkivert 28. juli 2012 hos Wayback Machine.
Simo Häyhä

Simo Häyhä (født 17. desember 1905, død 1. april 2002) var en finsk soldat under vinterkrigen. Han regnes gjerne som historiens fremste skarpskytter. Under vinterkrigen drepte han omkring 800 soldater, hvorav 542 med et vanlig M/28-gevær uten teleskopsikte.
Han brukte en hvit skidress som kamuflasje i vinterterrenget. Han unnlot å bruke teleskopsikte, fordi han var redd for at solen skulle reflekteres i glasset og avsløre gjemmestedet hans. For å skjule dampen fra sin egen pust fylte han munnen med snø. Simo Häyhä kom opp i 542 bekreftede drap før en russisk kule traff kjeven hans 6. mars 1940. Han ble kalt «Den hvite døden» ettersom ingen så ham i den hvite vinterdressen.


== Liv og virke ==
Før han gikk inn i krigen arbeidet Häyhä som bonde og jeger. I en alder av 17 år, vervet Häyhä seg til den finske militsen suojeluskunta og han mottok flere utmerkelser for sine skyteferdigheter. Hans gård skal angivelig vært full av trofeer. Under Vinterkrigen (1939–1940), mellom Sovjetunionen og Finland var han skarpskytter for den finske hæren mot Den røde armé. Med temperaturer mellom −40 og −20 ℃ gikk Häyhä kledd i helt hvit kamuflasje, og han ble kreditert for å ha tatt livet av 505 sovjetiske soldater. Dette skal angivelig ha blitt oppnådd i løpet av mindre enn 100 dager som gir et gjennomsnitt på syv drepte soldater per dag, på en tid av året med få timer dagslys. Det er rapportert at Häyhä på det meste drepte så mange som 25 sovjetiske soldater på én dag. Det oppnådde Simo 21. desember 1939.Den 6. mars 1940 ble Häyhä skutt i nedre venstre kjeve av en russisk skarpskytter. Han ble plukket opp av medsoldater som sa halve hodet hans var borte. Men  Häyhä var ikke død og han gjenvant bevisstheten den 13. mars, dagen da freden mellom Sovjetunionen og Finland ble erklært. Kort tid etter krigen ble Häyhä forfremmet fra korporal til fenrik av feltmarskalk Carl Gustaf Emil Mannerheim. Ingen andre hadde steget så raskt i rang i Finlands militære historie.
Det tok mange år for Häyhä å samle krefter etter det alvorlige skuddet i kjeven. Kulen hadde knust kjeven og ødelagt hele hans venstre kinn. Häyhä tilbrakte sine siste år i Ruokolax, en liten landsby som ligger i det sørøstlige Finland, i nærheten av den russiske grensen. Skuespiller Steven Wiig portretterte Häyhä i filmen Hemingway & Gellhorn som kom ut i 2012.


== Se også ==
Vinterkrigen
Slaget om Kollaa


== Litteratur ==
Saarelainen, Tapio A.M. (2008): The Sniper Simo Häyhä, Apali Oy, ISBN 978-952-5026-74-0


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Skarpskyttere under andre verdenskrig (engelsk)
Gothic II

Gothic II er et rollespill og fortsettelsen til Gothic, utviklet av Piranha Bytes. Det ble først sluppet ut den 29. november 2002 i Tyskland, med Nord-Amerika følge nesten et år senere på 28. oktober 2003. Spillet ble publisert av Jowood og Atari.


== Handling ==
I likhet med det forrige spillet, Gothic, foregår handlingen hovedsakelig i byen Khorinis. Byen inneholder blant annet et kloster, gårder og en stor skog. Det siste stedet besøkt i spillet er Irdorath, et fangehull som ligner på et tempel i gotisk stil. Khorinis er et rikt område med vakre gårder og tette skoger. Den viktigste handelsressursen er magisk malm som leveres fra en fengselskoloni.
De fleste gårdene i Khorinis, blir eid av en grunneier som har ansatt leiesoldater for å beskytte ham og hans områder mot en milits som forsøker å kreve inn skatt fra alle gårdene. Dette har fått Khorinis til å stå på randen av borgerkrig. Byen har lite mat og behøver omreisende kjøpmenn ettersom skipene fra fastlandet har sluttet å komme på grunn av konflikten.
Folk i Khorinis tror på tre guder: Adanos, guden for vann og balanse. Innos, gud for ild og god. Beliar, ondskapens og mørkets Gud. Etter at en barriere rundt fengselkolonien blir ødelagt, har malm-forsyning til kongeriket stoppet. Kongen bestemmer seg for å sende et sendebud, Lord Hagen, med 100 paladiner til øya i forsøk på å sikre malm. På Khorinis raider fanger som unnslapp leiren området, og militsen kan ikke lenger beskytte dem. Enkelte bønder grunnlegger derfor sin egen allianse.


== Eksterne lenker ==
(en) Gothic II på Steam 
(en) Gothic II på GOG.com 
(en) Gothic II hos MobyGames 
(en) Gothic II hos MobyGames 
(en) Gothic II på Metacritic 
(en) Gothic II hos Internet Game Database
De Tomaso Mangusta

De Tomaso Mangusta er en sportsbil fra den italienske bilprodusenten De Tomaso. Modellen ble lansert i 1967 som erstatter av Vallelunga, og var i produksjon frem til 1970. Ordet «Mangusta» er latin for Mungo. Meningen var at Mangusta skulle være et alternativ til AC Cobra og andre italienske superbiler. Mangusta ble erstattet av De Tomaso Pantera, som var adskillig billigere å produsere, i 1971.

Mangusta er utstyrt med en midtmontert V8-motor. Bilen ble designet av Giorgetto Giugiaro, men var svært dyr, og led av stabilitetsproblemer i høye hastigheter, noe som gjorde at den ikke ble noen særlig suksess.
Mangusta-navnet ble gjenopptatt sent på 1990-tallet, da konseptbilen De Tomaso Biguà ble til Qvale Mangusta etter en krangel mellom De Tomaso og forretningspartneren Qvale.
Qvale Mangusta

Qvale Mangusta er en sportsbil produsert av den italienske bilprodusenten Qvale. Den ble produsert mellom 2000 og 2002, og var utstyrt med en 4.6-liters Ford-motor med 320 hestekrefter. Modellen er designet av Marcello Gandini, og navnet «Mangusta» er hentet fra sportsbilen De Tomaso Mangusta.


== Historie ==
Mangusta ble opprinnelig utviklet som en ny modell for De Tomaso, i et samarbeid mellom De Tomaso og Qvale. Modellen hadde opprinnelig navnet Biguá, men ble omdøpt til Mangusta før produksjonen startet. Så snart de første eksemplarene var bygget tok samarbeidet mellom De Tomaso og Qvale slutt, Qvale tok over produksjonen og gav bilen navnet Qvale Mangusta.
Paleogeografi

Paleogeografi er læren om geografiske forhold i tidligere geologiske perioder.  Ordet er laget fra geografi ved å sette til forstavelsen paleo, fra gresk palaios = gammel.
Begrepet brukes i hovedsak om studiet av forhenværende landformer, selv om det også kan omfatte andre geografiske aspekt.  Avgrenset til studiet av landformer er begrepet ekvivalent med paleogeomorfologi, fra geomorfologi.
Kontinentaldrift forårsaker kontinuerlige endringer i form og utstrekning på hav og kontinenter, studert i fagfeltet platetektonikk.  Endringer i klimaforhold    
vil kunne føre med seg forandringer i det globale havnivået og også påvirke landskapsformene på mange andre måter.   Vulkanisme kan føre til voldsomme og plutselige endringer i landskapet.  Geologiske prosesser som landheving og sedimentasjon kan bygge nye landskapsformer, mens erosjon vil virke nedbrytende.  
Studiet av paleogeografi spiller en viktig rolle både i geologi og i geofysikk.  I oljeleting er paleogeografi viktig både for å lokalisere potensielle kildebergarter og potensielle oljereservoar.  I oljeutvinning brukes paleogeografi for å kartlegge strømningsegenskaper til bergartene i reservoaret.
Forstavelsen paleo brukes ofte i ulike sammensetninger for å omtale forhenværende landskapsformer.  Eksempel på dette er  paleo-elveterrasser, paleo-strandlinje og paleo-landskap.


== Se også ==
Paleoklima
 Paleomagnetisme
Paleontologi
Sverre Spjeldnæs

Sverre Spjeldnæs (født 27. februar 1882, død 16. april 1948) var en norsk offiser. Han var bataljonssjef for I/IR 13 i Narvik ved krigsutbruddet i Norge 9. april 1940.
Spjeldnæs tok eksamen ved Krigsskolens øverste avdeling i 1903. Han ble premierløytnant samme år og kaptein i 1911. Han tjenestegjorde som kompanisjef, og gikk fra 1930 i overtallig stilling som major. I det sivile arbeidet han i forsikringsselskapet Pallas, fra 1942 som administrerende direktør.Han var far til professor i geologi Nils Spjeldnæs og kunsthistoriker og forfatter Johanne Huitfeldt, født Spjeldnæs.


== Andre verdenskrig ==
Han er særlig kjent for å ha gått i front foran sine soldater fra I/IR 13 under den spektakulære utmarsjen, bløffen, ut av Narvik sentrum om morgenen 9. april foran øynene på de tyske soldatene som hadde beleiret byen, og etter at øverstkommanderende i Narvik, oberst Sundlo, hadde kapitulert.       
Den første skuddveksling på norsk jord mellom norske infanterisoldater og tyske infanterisoldater hadde denne gruppen ved Ytre Djupvik, like etter utmarsjen fra Narvik om morgenen 9. april 1940. Under ledelse av den nye avsnittssjefen major Sigurd Omdal og major Spjeldnæs kom denne styrken seg ut av byen og de forsvarte Ofotbanen i en uke. Styrken var på under 190 mann ut av Narvik, men ble på nærmere 210 med dem som allerede var utstasjonert ved Norddalsbrua fra samme bataljon og enkelte andre som kom til senere. 11. april tok de en tysk speiderpatrulje på 14 mann til fange. I et forsøk på å hindre tyskerne i å kunne ta i bruk og ha nytte av banen senere, ødela de 13. april banelegemet og sprengte malmvogner i tuneller, og dagen etter ble Norddalsbrua forsøkt sprengt og ødelagt, men den ble bare delvis ødelagt pga. mangel på sprengstoff. Styrken ble nedkjempet om morgenen 16. april ved og i nærheten av Bjørnfjell stasjon etter harde kamper, samme dag som de skulle ha dratt av gårde for å slutte seg til de øvrige norske styrkene i nord. Fem nordmenn falt 16. april, og en hadde falt dagen før på Spionkopen under et patruljeoppdrag. 6 offiserer og 45 soldater ble tatt til fange. Noen helt få kom seg av gårde til øvrige norske styrker, mens resten kom seg over til Sverige der de ble internert. Tyskerne oppga minst en død i slaget 16. april.       


== Referanser ==


== Kilder ==
Abrahamsen, R. (1997). Forsvar av Ofotbanen. Narvik
Hembre, O. (2017). Et familieanliggende. Oslo
Sandvik, T. (1965). Operasjonene til lands i Nord-Norge, bind I. Oslo
De Tomaso Pantera

De Tomaso Pantera er en sportsbil fra den italienske bilprodusenten De Tomaso. Modellen ble produsert fra 1971 til 1996, og navnet «Pantera» er italiensk for panter. Bilen var designet av Tom Tjaarda, og erstattet den tidligere De Tomaso Mangusta.


== Historie ==
De første eksemplarene var utstyrt med en 5.8-liters Ford Cleveland V8-motor, som hadde en effekt på 330 hk. Denne var koblet til en femtrinns manuell girkasse fra ZF. Skivebremser på alle fire hjul var standard, og en 1971 Pantera kunne akselerere fra 0-100 km/t på 5.5 sekunder.
Sent i 1971 begynte Ford å importere Pantera for salg på det amerikanske markedet gjennom sine Lincoln-forhandlere. De første 75 bilene var europeiske utgaver, og kjennetegnes med sine trykknapp-dørhåndtak og håndbygde Carrozzeria Vignale-karosserier. Totalt 1 007 eksemplarer kom til USA det første året. Dessverre var disse bilene dårlig bygget, og flere modeller brøt sammen under testing på Fords egen testbane. Rustbeskyttelsen var ikke-eksisterende tidlig på 1970-tallet, og passformen var svært dårlig.

I 1972 ble flere endringer gjennomført, og en ny Cleveland-motor med lavere kompresjon ble brukt for å oppfylle amerikanske utslippskrav. Luksusmodellen «Lusso» (Pantera L) ble også introdusert dette året, med store, svarte støtfangere og en 248 hestekrefters Cleveland-motor.
I 1975 avsluttet Ford importen av Pantera, etter å ha solgt omkring 5 500 eksemplarer. De Tomaso fortsatte å bygge modellen, og et lite antall eksemplarer ble parallellimportert til USA på 1980-tallet. Totalt ble 7 135 Pantera bygget.
De Tomaso Vallelunga

De Tomaso Vallelunga er en midtmotorisert sportsbil fra den italienske bilprodusenten De Tomaso, som ble produsert fra 1965 til 1967. Vallelunga var basert på De Tomasos Formel 1-teknologi, og cabriolet-utgaven ble første gang vist på bilutstillingen i Torino i 1963. Bilen ble satt i produksjon (hos Ghia) to år senere, og 53 coupé-utgaver ble bygget.
Vallelunga var en av de første midtmotoriserte bilene i serieproduksjon. Bilen fungerte som inspirasjon for Lamborghini, Ferrari og Lotus, som alle satte midtmotoriserte biler i produksjon kun få år senere.
Motoren var en 1.6-liters (1 592 ccm) rekkemotor med fire sylindre fra Ford, som leverte en effekt på 104 hk. Den lille bilen veide kun 585 kilo, og hadde uavhengig hjuloppheng på alle hjul.
St Peter ad Vincula (London)

Det kongelige kapell St. Peter ad Vincula («St. Peter i lenker») er sognekirken for Tower of London, datert fra 1520 og er et såkalt Royal Peculiar, det vil si at det er en kirke som faller direkte inn under domsmyndigheten av monarken heller enn bispedømmet. Navnet på kapellet viser til Apostelen Peters fengsling under Herodes i Jerusalem. Kapellet er gravstedet for noen av de mest kjente fangene som ble henrettet i eller ved Tower of London.
Den eksisterende bygning ble reist for kong Henrik VIII av England i årene 1519–1520. Den erstattet en eldre, muligens før-normannisk, kirke som var sognekirke for området utenfor det opprinnelige Tower of London, og som ble innlemmet i slottet da det ble utvidet under Henrik III. På vestsiden er det et lite tårn, omgitt av lanterne bell-cote, og på innsiden av kirken er et kirkeskip og en kortere nordlig midtgang, opplyst av vinduer med spisse lys, men ikke flettverk, et typisk tudordesign.Kapellet har flere monumenter. I det nordvestlige hjørnet er det et minnesmerke for John Holland, 2. hertug av Exeter, som døde i 1447 og som var konstabel av Tower of London. Under den sentrale buegangen er bildet av Richard Cholmondeley, som døde i 1521 og hadde tjenestegjort som løytnant ved Tower of London. I helligdommen er det et monument for Richard Blount, som døde 1564, og hans sønn Michael, som døde i 1610, begge tjenestegjorde som løytnant ved Tower of London og som var vitne til mange henrettelser.
Det er orgel fra 1600-tallet, dekorert av utskjæringer av mestergraveren Grinling Gibbons.Kapellet er begravelsesstedet for noen av de mest berømte fangene i Tower of London, blant annet tre dronninger, Anne Boleyn og Katarina Howard, den andre og den femte hustruene til Henrik VIII, og Lady Jane Grey, som regjerte i ni dager i 1553. Thomas More og John Fisher, som fikk Henrik VIIIs vrede og senere ble kanonisert av Den katolske kirke, er også gravlagt her.
En liste over de som ble henrettet kan ses på vestveggen.
Kapellet kan besøkes som en del av spesiell tur innenfor Tower of London; et besøk der er ikke med i den vanlige omvisningen. Den fungerer ellers som sognekirke for de som bor eller har sitt virke i Tower, og kan også brukes av dem til anledninger som bryllup og dåp.


== Eksterne lenker ==
St. Peter ad Vincula at the Tower of London official website