jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
H.S.D. Bilane

H.S.D. Bilane var en samordning av biltrafikken i Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (HSD) fra 1. januar 1955. Selskapet drev buss- og godstransport i HSDs kjerneområde, i korrespondanse med egne ferger og båter. H.S.D. Bilane var en relativt desentralisert organisasjon, med egne disponenter på hvert avdelingskontor. Bussene var røde med selskapets logo og navn på begge sider. Godsbilene hadde røde førerhus med hvite skap.
På 1980-tallet delte HSD forretningsområdene sine i egne divisjoner, og i den forbindelse ble H.S.D. Bilane delt i to; Godsdivisjonen (HSD Godstrafikk) og Bussdivisjonen (HSD Busstrafikk).
I 2013 ble en frivilling organisasjon med navnet H.S.D. Bilane stiftet med base på Mosterhamn på Bømlo. Styrets leder er Asgeir Totland, og formålet er bevaring av gamle HSD-busser.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kolltveit, Bård (1980). Over fjord og fjell: Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap 1880–1980. Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap. ISBN 82-990617-0-9. 
Kolltveit, Bård (2005). I rute: HSD 125 år – 1880–2005. Vigmostad & Bjørke. ISBN 8241904045.
Qualia

Qualia (av latin, betyr «hva slags») er flertall for en quale, og ble introdusert av den amerikanske filosofen C.I. Lewis i 1929. 
En quale er simpelt forklart essensen av en opplevelse, slik den fremstår i bevisstheten.
Musikk kan rent fysisk beskrives som bølger, men opplevelsen av selve stimulien vi kaller musikk er en quale. Vi kan beskrive lys som elektromagnetisk stråling som treffer netthinnen og omdannes til impulser som hjernen tolker som f.eks. fargen rød. Men selve opplevelsen av fargen rød er en quale. 
Det er vanskelig å benekte at vi har opplevelser, men like fullt diskuteres det heftig om hva qualias egentlige natur er, innen bevissthetsfilosofien. Eksisterer det uavhengig av det fysiske?
En typisk motstander av qualia er Daniel Dennett, mens en stor tilhenger er David Chalmers.
Cannalonga

Cannalonga er en liten fjellandsby i Sør-Italia i regionen Campania. Kommunen er en del av provinsen Salerno. Ved folketellingen i 2001 var det registrert 1144 innbyggere.


== Historie ==

Landsbyen ble grunnlagt en gang mellom det 9. og 10. århundre e. Kr.. Den ble godt kjent i regionen rundt 1450 da tradisjonen med festivalen "Fiera di Santa Lucia" startet. Idag er festivalen bedre kjent som Fiera della Frecagnola.


== Etymologi ==
Ifølge enkelte kommer navnet Cannalonga fra den store forekomsten av bambusstenger (italiensk: canne di bambù) i området. Andre hevder at det har sitt opphav i den gamle italienske måleenheten "canne".


== Tradisjonelle måltider ==
Laane e ciciari (store tagliateller og kikerter)
Fusilli al sugo di castrato (lokal pasta med tomatsaus og kastrert lammekjøtt)
Tiano (En fattigmanns påske-måltid basert på en deig med mais, melk og ost)
Pizza chiena (Påskepai basert på ris, egg, ost og salami)
Bollito di capra (kokt geitekjøtt basert på en gammel, tradisjonell oppskrift. Servert som en spesialitet på festivalen 'Fiera della Frecagnola')


== Festdager ==
23. mars: Hyllest til San Turibio de Mongrovejo
Juli: Sagra del Fusillo
16. juli: Hyllest til Madonna del Carmine.
2. lørdag i september: Fiera della Frecagnola


== Bilder ==

		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Cannalonga – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Clarence Irving Lewis

Clarence Irving Lewis (født 12. april 1883 i Stoneham i Massachusetts, død 3. februar 1964 i Cambridge i Massachusetts) var en amerikansk akademiker, filosof og grunnlegger av conceptual pragmatism. 
Lewis ble berømt tidlig i karrieren som logiker. Han beveget seg epistemologi og brukte sine siste 20 år som forfatter innen emnet etikk. Han var utdannet ved Harvard University, og underviste der mellom 1920-1953, hvor han holdt den pretisjetunge «Edgar Pierce Chair of Philosophy».


== Referanser ==
Oslo bys kulturstipend

Oslo bys kulturstipend deles ut årlig til mer enn 30 stipendmottagere, med stipendbeløp à 20 000 kr, i noen tilfeller 10 000 kr. 
Prisene deles ut til utøvere innen de fleste kunstarter, og de fleste stipendiene deles ut etter innstilling fra kunstnerorganisasjonene. Stipendiene kan bare deles ut én gang til hver mottager. To stipend går til ledere for amatørvirksomheter og deles ut av byråden for næring og kultur. De øvrige stipend kan søkes av erfarne kunstnere og kulturarbeidere med tilknytning til Oslo. Kunstnerorganisasjonene foretar en anbefaling til stipendene.
Stipendiet het tidligere Oslo kommunes kunststipend, eller varianter av dette. 


== Eksterne lenker ==
Bytådsavdelingen for næring og kultur, kulturstipend
Mappiq

Mappiq (eller mapiq, mapik, mappik, på hebraisk: מפיק) er et diakritisk tegn som er brukt i det hebraiske alfabet. Det er en del av det massoretiske system for vokaltegn (niqqud).

Mappiq brukes for å merke bokstaven he (og i sjeldne tilfeller aleph) for å indikere at bokstaven skal fungere som en konsonant, og at den ikke representerer en vokallyd, i tilfeller der det kunne forventes. Før vokalpunktene ble oppfunnet så brukte man enkelte konsonanter til å representere vokallyder; disse konsonantene kalles matres lectionis.
Bokstaven he (transkribert H) i slutten av et ord (hebraisk skrives fra høyre mot venstre) kan brukes for å representere vokallyden a. Når dette gjøres fungerer ikke bokstaven som en konsonant, og derfor skal det bibelske navnet Sakarja (Zekharja) ikke skrives med H til slutt (ikke Sakarjah).
Gudsnavnet Jah har mappiq (en prikk inne i den siste bokstaven), og dermed skal ikke den siste bokstaven oppfattes som vokallyden a, men som konsonanten H. Derfor Jah og ikke Ja.
The Notwist

The Notwist er et band fra Tyskland som spiller indie rock. 
Bandet startet opprinnelig som et punkeband, men har på de siste albumene fjernet seg helt fra det musikalske uttrykket, og nærmet seg elektronika. Bandet ble startet i 1989 i Weilheim, nær München, av brødrene Markus og Michael Acher og Mecki Messerschmidt. Det første selvtitulerte albumet var en blanding av grunge og metal, mens det neste, Nook, var indie rock. På 12 begynte flørtingen med elektronikaen. I 1997 ble Martin Gretschmann med i bandet, og den påfølgende utgivelsen Shrink var en blanding av jazz, elektronika rock. Med Neon Golden, fra 2002, fikk bandet sitt internasjonale gjennombrudd. Da musikknettstedet Pitchfork kåret de beste albumene utgitt i perioden fra 2000 til og med 2004 kom albumet på 23.-plass.
I 2004 startet tre av medlemmene bandet 13 & God sammen med medlemmene av hiphop-gruppa Themselves. De har gitt ut et selvtitulert album. Vokalist Markus Acher er også med i bandet Lali Puna.


== Bandmedlemmer ==
Markus Acher – gitar, vokal
Michael Acher – bass
Mecki Messerschmidt – trommer
Martin Gretschmann (også kjent som  Console) – musikkprogrammering


== Diskografi ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Notwist – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Notwist på Internet Movie Database 
(da) The Notwist på Filmdatabasen 
(en) The Notwist på Apple Music 
(en) The Notwist på Discogs 
(en) The Notwist på MusicBrainz 
(en) The Notwist på SoundCloud 
(en) The Notwist på Spotify 
(en) The Notwist på Songkick 
(en) The Notwist på Last.fm 
(en) The Notwist på AllMusic
Oslo bys kulturpris

Oslo bys kulturpris har vært delt ut årlig siden 1966; og deles ut til «en person, gruppe eller kulturvirksomhet som gjennom lengre tid har gjort en særlig fremragende innsats innen kunst, vitenskap eller annet kulturarbeid i byens eller landets kulturliv».Jury for prisen er kommunestyrets forretningsutvalg, etter innstilling fra kultur- og utdanningsutvalget. Alle innbyggere i Oslo kan foreslå kandidater til prisen. Prisen består av et diplom og et pengebeløp, siden 1997 har beløpet vært 100 000 kr. Prisen utdeles samtidig som Oslo bys kunstnerpris, som årlig tildeles inntil fem personer. 


== Mottagere ==

1966 – Professor Francis Bull
1967 – Forfatter Johan Borgen
1968 – Sanger Aase Nordmo Løvberg
1969 – Arkitekt Gerhard Fischer
1970 – Skuespiller Edvard Drabløs og skuespiller Lars Tvinde
1971 – Maler og grafiker Rolf Nesch
1972 – Billedhugger Nils Aas
1973 – Museumsdirektør Reidar Kjellberg
1974 – Pianist Kjell Bækkelund
1975 – Forfatter Thorbjørn Egner
1976 – Skuespiller Per Aabel
1977 – Tegner Gösta Hammarlund
1978 – Skuespiller Leif Juster
1979 – Pianist Robert Levin
1980 – Forfatter André Bjerke
1981 – Maler Else Christie Kielland
1982 – Forfatter, oversetter, litteraturkritiker Carl Fredrik Engelstad
1983 – Filmkunstner, forfatter/dramatiker og journalist Arne Skouen
1984 – Forfatter og kulturhistoriker Mentz Schulerud
1985 – Pianist Robert Riefling
1986 – Orkesterleder Øivind Bergh
1987 – Professor Egil A. Wyller
1988 – Skuespiller Wenche Foss
1989 – Forfatter Stein Mehren
1990 – Forfatter Anne-Cath. Vestly
1991 – Prisen ble ikke delt ut på grunn av manglende bevilgning
1992 – Skuespiller Knut Wigert
1993 – Orkesterleder Mariss Jansons
1994 – Fiolinist Arve Tellefsen
1995 – Komponist John Persen
1996 – Kunsthistoriker og museumsdirektør Alf Bøe
1997 – Skuespiller Aud Schønemann
1998 – Musikere og musikkpedagoger Stephan Barratt-Due og Soon-Mi Chung
1999 – Billedhugger Nina Sundbye
2000 – Forfatter Ingvar Ambjørnsen
2001 – Komponist Arne Nordheim
2002 – Koreograf Kjersti Alveberg
2003 – Fotograf Morten Krogvold
2004 – Visesanger, komponist og tekstforfatter Lillebjørn Nilsen
2005 – Regissør Stein Winge
2006 – Kulturarbeider Kai Zahl, grunnleggeren av Dissimilis
2007 – Komiker og skuespiller Harald Heide-Steen jr.
2008 – Skuespiller Lise Fjeldstad
2009 – Skuespiller, teatersjef og instruktør Svein Sturla Hungnes
2010 – Skuespiller og komiker Elsa Lystad
2011 – Øyafestivalen
2012 – Skuespiller Liv Ullmann
2013 – Forfatter Jo Nesbø
2014 – Skuespiller, teatersjef og regissør Toralv Maurstad
2015 – Rockemusiker Michael Krohn
2016 – Biblioteksjef Liv Sæteren
2017 – Møllergata skoles musikkorps, Torshovkorpset og Kampen skoles musikkorps på vegne av byens korpsbevegelse
2018 – Dramatiker og teaterregissør Cliff A. Moustache
2019 – Oslo-Filharmonien
2020 – Den Mangfaldige Scenen ved Liv Hege Skagestad og Camara Lundestad Joof
2021 –  Tegneserieskaper, dramatiker, forfatter og animatør Christopher Nielsen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Statutter
Luitpold av Bayern

Luitpold Karl Joseph Wilhelm (født 12. mars 1821 i Würzburg, død 12. desember 1912 i München) var prinsregent av Bayern fra 10. juni 1886 til sin død i 1912.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var tredje sønn av kong Ludwig I av Bayern og prinsesse Therese av Sachsen-Hildburghausen. Hans søsken var kong Maximilian II av Bayern (f. 1812), Mathilde (f. 1813), kong Otto I av Grekenland (f. 1815), Theodolinde (f. 1816), Adelgunde (f. 1823), Hildegard (f. 1825), Alexandra (f. 1826) og Adalbert (f. 1828).


=== Tidlig karriere ===
Luitpold gjorde militær karrière, og ble i 1869 generalinspektør for den bayerske armé. Under en av sine mange utenlandsreiser møtte han sin fremtidige kone, Augusta av Østerrike, datteren av storhertugen av Toscana. De ble gift 15. april 1844 i Firenze.


=== Regent ===
Etter at hans nevø, kong Ludwig II av Bayern, ble umyndiggjort av den bayerske regjering den 9. juni 1866, ble Luitpold utnevnt til regent, og regjerte først på vegne av Ludwig og etter dennes død på vegne av hans sinnslidende etterfølger Otto I av Bayern.
I løpet av sin 25 år lange regjeringstid oppnådde prinsregenten gjennom sin beskjedenhet, dydighet og folkelighet å vinne folkets kjærlighet til tross for den opprinnelig skepsis mot ham. De såkalte «prinsregentårene» har blitt kalt en gullalder for Bayern.
Luitpold var en betydelig kunstelsker, og München ble under hans styre en ledende kunstby der både mestre av den gamle skole og moderne kunst fikk en plass. Den tyske jugendstilen fikk sitt navn i München i 1896.
Luitpold svermet ikke bare for kunsten og spesielt hellenismen, men også for naturen, skogen og fjellene. Han begynte tidlig med sin lidenskapelige hobby, jakt. Han gjorde Oberstdorf til sin offisielle hoffjaktmark. Luitpold var øverste jaktherre for over 130 000 hektar kongelig jaktmark, ca. 15 % av kronens skog. Han jaktet i hele Bayern, fra Spessart over Ingolstadt og München til Oberbayern og Allgäu-fjellene. I Oberstdorf gav han skolebarna fri på sin fødselsdag og serverte dem pølser. Det er fortalt flere slike anekdoter om prinsregentens folkelighet.
Tallrike gater i Bayern og bayersk Pfalz er oppkalt etter ham, bl.a. den berømte Prinzregentenstraße i München. Det samme er bl.a. byens Prinzregententheater, Luitpoldpark og Luitpold-Gymnasium.


== Familie ==
Luitpold og Augusta hadde følgende barn:

Ludwig III (1845–1921), konge av Bayern
Prins Leopold (1846–1930), generalfeltmarskalk
Prinsesse Therese (1850–1925)
Prins Arnulf (1852–1907)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ty) Biografi, Haus der Bayerischen Geschichte
Wessels gate (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Wessels gate.Wessels gate (1-15, 2-16) på Meyerløkka i Oslo går fra Ullevålsveien til Langes gate. 
Gaten ble i 1864 oppkalt etter dikteren Johan Herman Wessel (1742–1785). Wessel kom fra Latinskolen i Christiania og fortsatte ved Københavns Universitet i 1761. Han tok aldri noen eksamen, men livnærte seg som litterat. Han var med og stiftet Det Norske Selskab i 1772. Wessel skrev parodien Kjærlighet uten strømper, som første gang ble spilt i 1772 og som har vært spilt ved utallige scener helt opp til våre dager. Han har også blant annet skrevet Herremannen, Hundemordet, Smeden og bakeren , Gaffelen og en hel del småvers som fremdeles leses av nordmenn og dansker. Wessel prøvde seg også som forfatter av mer seriøst stoff, med oder til søvnen og nøysomheten. Nest etter Ludvig Holberg er Johan Herman Wessel ett av våre største navn i felleslitteraturen. 
På 100-årsdagen for Wessels død, 29. desember 1885, ble det avduket en bronsebyste av ham på Wessels plass bak Stortinget. Denne er utført av Carl Ludvig Jacobsen og er en gave fra Det Norske selskab.
OBOS-gården i Wessels gate 15 ble tatt ned i 1999 og gjenoppført på Norsk Folkemuseum i 2001.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Wessels gate». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 631. ISBN 978-82-573-1760-7. 
Arild Svensgam (1999). «Wessels gate». De er døde - men lever fortsatt i Oslo! Gateskiltene i Oslo oppkalt etter avdøde personer (2. utg.). Oslo: Galehuset forlag. s. 222. ISBN 82-992894-2-4.  [Versjon på Bokhylla.no, tilgjengelig for norske IP-adresser]
Prinsregent

En prinsregent er en kongelig prins som er utnevnt til regent og utfører en monarks funksjoner. Dette kan være midlertidig eller permanent. Den norske kronprinsen har i perioder fungert som kronprinsregent under sin fars sykdom. Luitpold av Bayern var derimot prinsregent i hele 25 år, ettersom han regjerte på vegne av umyndiggjorte konger.Den mest kjente prinsregenten var trolig George Augustus Frederick av Storbritannia, som regjerte for sin far, den "gale" kong Georg III fra 1811 til 1820. Denne perioden har fått betgenelsen «Regency» etter styreformen i perioden.


== Referanser ==
Live – The Farewell Tour

Live! The Farewell Tour er en CD-plate av den amerikanske sangeren Cher og inneholder hennes konsert fra Miami Continental Arena som ble spilt inn den fredag den 8. november 2002 på hennes turne kalt «Living Proof Farewell Tour» (= «Levende bevis farvel turne»)
Albumet ble utgitt som en begrenset utgave med kun 200 000 kopier tilgjengelige. Den har 18 hitsanger og ble utgitt av plateselskapet Warner Brothers Records og debuterte på 44.-plass på de amerikanske salgslistene.


== Sporliste ==
«I Still Haven't Found What I'm Looking For»
«Song for the Lonely»
«All or Nothing»
«I Found Someone»
«Bang Bang (My Baby Shot Me Down)»
«All I Really Want to Do»
«Half-Breed»
«Gypsies, Tramps, and Thieves»
«Dark Lady»
«Take Me Home»
«The Way of Love»
«After All»
«Just Like Jesse James»
«Heart of Stone»
«The Shoop Shoop Song (It's in His Kiss)»
«Strong Enough»
«If I Could Turn Back Time»
«Believe»


== Kilder ==

(en) Live – The Farewell Tour på Discogs


== Eksterne lenker ==
(en) Live – The Farewell Tour på MusicBrainz
Abelia (forening)

Abelia er NHOs forening for teknologi- og kunnskapsbedrifter og ble grunnlagt i 2001. Foreningen ble etablert i NHO-familien med utgangspunkt i Kunnskapsbedriftenes landsforening og IT-næringens forening (ITF). Foreningen ledes av Øystein Eriksen Søreide etter at Håkon Haugli gikk av i 2019. Haugli overtok etter Paul Chaffey i 2014. Han var foreningens administrerende direktør ved etableringen i 2001.   
Abelia har tatt initiativ til organisasjonen Forskningsinstituttenes fellesarena (FFA) som tilsvarer UHR for frittstående forskningsinstitutter. Abelia har også egne bransjeforeninger for innovasjonsselskaper (FIN), fagskoler (FFF)] og friskoler (FRI).Abelia er en arbeidsgiver- og interesseorganisasjon med en rolle innen tarifforhandlinger. Organisasjonen har et sekretariat på i overkant av 30 medarbeidere, herunder advokater og juridiske rådgivere som bistår medlemsbedriftene i arbeidsrettslige spørsmål. Videre arbeider Abelia med næringspolitiske spørsmål innen utdanning, forskning, innovasjon, IT/teknologi og verdiskapning med mer. Abelia tilbyr en rekke aktuelle seminarer og konferanser innen ulike temaer for sine medlemmer der målet er å skape nettverk og samarbeidsfora for kompetanseutvikling og fornyelse. Abelia har også som formål å synliggjøre næringens betydning overfor myndigheter og samfunn. 
Abelia har som formål å arbeide for å oppnå gode og forutsigbare betingelser for lønnsomhet, vekst og utvikling hos medlemmene, styrke innovasjonstakten i Norge gjennom et effektivt samspill mellom forskning, undervisning og næringsliv og posisjonere norsk næringsvirksomhet i det internasjonale kunnskapssamfunnet. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Prinzregententheater

Prinzregententheater er en teaterbygning i München.
Det er oppkalt etter prinsregent Luitpold av Bayern, og ble åpnet 21. august 1901 med fremførelsen av Richard Wagners Die Meistersinger von Nürnberg.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Prinzregententheater – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Welding Olsens vei (Oslo)

Welding Olsens vei (1-19, 2-110) er en vei på Rustad i Oslo. Den er oppkalt etter kaptein Leif Welding Olsen (1895–1940). 
Han var sjef på bevoktningsfartøyet «Pol III» som oppdaget og varslet om den tyske invasjonen i Oslofjorden natt til 9. april 1940. Welding Olsen var den første nordmann som falt 9. april. Egentlig før midnatt 8. april. Flere norske sjøfolk var falt før dette, men Norge var da formelt ikke i krig.
Veinavnet ble vedtatt av Bystyret 19. januar 1962.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Welding Olsens vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 630. ISBN 978-82-573-1760-7. 
Arild Svensgam (1999). «Welding Olsens vei». De er døde - men lever fortsatt i Oslo! Gateskiltene i Oslo oppkalt etter avdøde personer (2. utg.). Oslo: Galehuset forlag. s. 221. ISBN 82-992894-2-4.  [Versjon på Bokhylla.no, tilgjengelig for norske IP-adresser]
Dunga

Carlos Caetano Bledorn Verri, kjent som Dunga, (født 31. oktober 1963 i Ijuí i Rio Grande do Sul) er en brasiliansk tidligere fotballspiller, og senere -trener. Han har per juni 2016 trent Brasils herrelandslag i fotball i to perioder; fra 2006 til 2010, da han trakk seg etter tapet mot Nederland i kvartfinalen i fotball-VM, og fra 2014 til 2016, da han ble avskjediget etter en rekke svake resultater i Copa América.Dunga var med i VM-turneringene 1990, 1994 og 1998. Totalt spilte Dunga 91 landskamper og laget seks mål.
På klubblagsnivå spilte Dunga for Internacional (1980–1984, 1999–2000), Corinthians (1984–1985), Santos (1986–1987), Vasco da Gama (1987), Pisa (1987–1988), Fiorentina (1988–1992), Pescara (1992–1993), VfB Stuttgart (1993–1995) og Jubilo Iwata (1994–1998).Han spilte sentral midtbane og var kjent som en kompromissløs tøffing på banen, som "aldri" slo en eneste feilpasning.
Kallenavnet uttales på brasiliansk portugisisk IPA: [ˈdũɡɐ], og er hentet fra den portugisiskspråklige versjonen av Snehvit og de syv dvergene. Dunga ligner veldig på dvergen som går under kallenavnet Dunga (Minsten på norsk).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dunga – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Dunga – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Dunga – Olympedia 
(en) Dunga – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pt) Dunga – Brasils olympiske komité 
(en) Dunga – FIFA 
(jp) Dunga – J.League Data 
(fr) Dunga – LÉquipe 
(en) Dunga – Transfermarkt 
(en) Dunga – Transfermarkt (manager) 
(en) Dunga – national-football-teams.com 
Ukas legende: Dunga
Kompetanse Norge

Kompetanse Norge var et direktorat underlagt Kunnskapsdepartementet med oppgaven å bidra til økt deltakelse i arbeids- og samfunnsliv. 1. juli 2021 ble det slått sammen med flere andre etater til Direktoratet for høyere utdanning og kompetanse.Fra 1. januar 2017 skiftet Vox, nasjonalt fagorgan for kompetansepolitikk navn til Kompetanse Norge, og nettstedet byttet til domenenavnet kompetansenorge.no.


== Arbeidsfelt ==
Kompetanse Norge forvaltet driftstilskudd til studieforbund, fjernundervisningsinstitusjoner og andre organisasjoner. Dessuten tildelte de midler til pedagogisk utviklingsarbeid og forvalter Kompetansepluss. 
Organisasjonen gjennomførte også undersøkelser, utredninger, analyser og evalueringer basert på data fra offentlige registre og dokumenterer. Kompetanse Norge la ut tall og fakta om voksnes læring i sin statistikkbank.. De har hatt ansvar for forsøk med modulstrukturert opplæring i ulike lærefag i videregående opplæring,  og har hatt eierskap til nettstedet utdanning.no som drives fra Tromsø.
Den følger opp læreplan og norskprøver knyttet til opplæring i norsk og samfunnskunnskap for voksne innvandrere, samt etter- og videreutdanning for lærere og skoleledere.  
Kompetanse Norge utviklet metoder og kartleggingsverktøy som bygger på kompetansemålene for voksnes grunnleggende ferdigheter og etablerer etter- og videreutdanningstilbud for lærere og instruktører.
Nasjonal enhet for karriereveiledning er en del av Kompetanse Norge, som administrerte tiltak og kvalitetsarbeid for karriereveiledning for unge og voksne. Dette omfattet utvikling av tilbud innen realkompetansevurdering.
Organisasjonen deltok i Europakommisjonens arbeid med kompetansepolitikk og i europeiske nettverk på feltene basisferdigheter, realkompetanse, integreringsarbeid og karriereveiledning.


== Organisasjon ==
Det hadde i 2011 et budsjett på 60 millioner kr. Organisasjonen hadde 106 ansatte (2014), og hadde ti år før 140.Gina Lund var direktør fra januar 2015 til 2019. Sveinung Skule ble utnevnt til direktør fra februar 2020 frem til han ble direktør for Direktoratet for høyere utdanning og kompetanse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted