jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Edin Holme

Edin Holme (født 24. mai 1865, død 1. oktober 1927) var en norsk forkynner og forfatter.
Han var sønn av Marthinus Jeremiasson (1823–96) og Ellen Marie Baardsdtr. Skjærseth (1823–1917), som var husmannsfolk under Holme i Verdal.
Edin Holme er kjent for sine episke dikt med basis i Bibelen. En minneutgave av hans mest populære verker ble gitt ut i 1934: Edin Holme: Dikterverker (Aschehoug). 
I 1961 kom Bjarne Slapgard med en biografi: Edin Holme: Forfattar og forkynnar. 
I 2014 kom Ragnar Evenstad med en annen biografi: Poet og predikant. Edin Holme i liv og diktning.
Noen av diktene har dannet grunnlag for musikk.  


== Verker ==
Menneskesønnen 1906
Ildprofeten 1915
Fra forrådskammeret 1916
Manden fra Tarsus 1919
Ukjendte verdener. Et drømmedigt 1920
Sonofret 1922
Omkring Nasaræeren 1924
Tonen fra himlen 1926
Høvdinger 1927
Septembersol. Gamle og nye vers 1929


== Eksterne lenker ==
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Edin Holme
Karen Holmsen

Karen Antoinette Johanne Holmsen (født 6. juni 1832 i Christiania, død 17. januar 1912 i Kristiania) var en norsk sangerinne (alt).


== Familie ==
Karen Holmsen var datter av byråsjef, senere sorenskriver Clemet Holmsen (1796–1862) og Nicoline Caroline Nielsen (1807–1854). Hun ble i 1880 gift med sin tremenning, godseier Peter Ferdinand Fischer på Ottarsrud ved Drøbak.


== Liv og virke ==
Karen Holmsen studerte i Stockholm, København, og Paris  og debuterte i Christiania i 1863. Holmsen var en av Norges første profesjonelt utdannede operasangerinner og regnes som en av Norges første  store internasjonale sangerinner. Stemmen var svært omfangsrik, og hun kunne synge både sopran- og altpartier.  Hun sang ved mange scener i utlandet. I 1876 sang hun flere roller ved Christianaia Theater,


== Roller i utvalg ==
Valentine i Hugenottene av Giacomo Meyerbeer (Christiania Theater, 1877)
Donna Elvira i Don Giovanni av Wolfgang Amadeus Mozart (Christiania Theater, 1877)


== Referanser ==


== Kilder ==
Jensson, Liv (1981). Biografisk skuespillerleksikon. Universitetsforl. s. 77. ISBN 8200056228. 


== Eksterne lenker ==
Norsk biografisk leksikon: Karen Holmsen
Tylft

En tylft er en gammel mengdeenhet som tilsvarer 12 enheter. Tylfter ble særlig brukt om tømmerstokker i skogbruket og i sagtømmerindustrien. 
I middelalderen kunne tylft også bety en distanse på tolv gamle norske mil (12·11 295 m = 135 540 m); i andre sammenhenger én breddegrad (111 km).


== Se også ==
Dusin
Snes
Mallorn

I J.R.R. Tolkiens litterære legendarium er mallorn (flertall mellyrn – ordet er Sindarin) en type stort tre. Den Quenya formen av dette ordet er malinornë (flertall malinorni).
Mellyrn er beskrevet som noe liknende av et bøketre i formen av greinene og bladene. Barken var glatt og sølvgrå, og løvet ble gyllent om høsten. Det gylne løvet ble på treet hele vinteren igjennom og falt først av for å dekke bakken om våren, da de nye bladene kom, som var grønne på toppen og sølvfarget under. Det blomstret også gylne blomster på reinene i klaser, slik som kirsebærblomster. Frodo Lommelun forklarte at han kunne føle treets liv da han rørte ved en mallorn i Lothlórien. Frukten til en mallorn var en nøtt med et sølv-skall.
Mallorn trær vokste opprinnelig på øya Tol Eressëa og antakelig også i Valinor. Noldoene kan ha tatt med seg mellyrn til Gondolin da de kom til Midgard, men alle disse ble ødelagt sammen med byen i det første tideverv. Alvene fra Tol Eressëa brakte også med seg mallorn trær til menneskene fra Númenor, og de vokste på kysten rundt Eldanna bukta i det land. Selv Tar-Aldarion, den store sjøkongen, hugget ikke ned disse trærne.
Mallorn-nøtter ble gitt av Tar-Aldarion til hans venn Gil-galad, den Noldoske kongen av Lindon. Mellyrn vokste ikke i Lindon, men Galadriel tok noen nøtter med seg til Lothlórien, hvor de vokste seg svært høye. Lothlórien ble kjent som Gullskogen på grunn av mallorn trærne.
Caras Galadhon, byen til Galadriel og Celeborn i Lothlórien, var bygget i greinene av store mallorn-trær. Ringens brorskap tilbrakte en natt i en flet (en slags plattform) opp i et mallorn-tre i Lothlórien og ble senere gitt lembas som var pakket inn i mallorn-blader.
Galadriel ga Samvis Gamgod en eske med jord som også inneholdt en eneste sølvfarget mallorn-nøtt. Etter at krigen om ringen over plantet Sam denne nøtta i Hobsyssel, for å være nøyaktig i Hobbitun, på selskapsenga hvor tidligere det store selskapstreet hadde stått. Det var det eneste mallorn treet i Midgard utenfor Lórien. Når treet blomstret ble det sagt at hele Hobsyssel ble gyllen av blomstene.
Dusin

Et dusin er en gammel mengdeenhet for et antall av tolv. Dusin tilhører tolvtallsystemet, sammen med blant andre tomme (1⁄12 fot).
Mengde- og målenheter tilknyttet tolvtallsystemet:

fem dusin er en skokk (60).
ti dusin er et storhundre (120).
tolv dusin er ett gross (144).


== Andre dusin ==
Det går 13 på et bakerdusin. Det verserer flere forskjellige forklaringer på hvorfor det har vært vanlig å bake et ekstra brød på dusinet. 
En mulig forklaring er at brød en gang i tiden ble solgt i vekt. Bakerne ønsket da å være på den sikre siden, og la ved et ekstra brød for å unngå bøter.
En annen forklaring er at man baker et ekstra brød i tilfelle ett blir mislykket.


== Se også ==
tylft


== Eksterne lenker ==
«Gamle norske måleenheter», fra nettstedet maritimt.net
Moldauhafen

Moldauhafen er et 30 000 m² stort område i Hamburg havn omkranset av bydelen Hamburg-Mitte. Moldauhafen ble bortforpaktet til Tsjekkoslovakia for en periode av 99 år fra 1929 ved undertegnelsen av Versaillestraktaten. Fra 1993 tilhører Moldauhafen Den tsjekkiske republikk. Moldauhafen er Tsjekkias eneste havn ved et hav.
Denne frihavnen ble fra 1928 til 2002 drevet av det Tsjekkiske Elbeskipsfartsselskapet ČSPL. Etter konkursen har Moldauhafen i liten grad vært benyttet, og vil bli gitt tilbake til byen i 2028.


== Referanser ==
Princeton University

Princeton University er et privat universitet i Princeton i New Jersey i USA. Det er den fjerde eldste institusjonen for høyere utdanning i USA, grunnlagt i byen Elisabeth i 1746 som College of New Jersey. Det inntar i 2008 tolvteplass globalt på Times´ liste over verdens beste universiteter.I 1896 flyttet institusjonen til Princeton, og fikk samtidig navnet Princeton University. Samme år ble Woodrow Wilson ansatt som professor her, og han var rektor fra 1902. Under hans ledelse tok lærestedet et kvalitetssprang og etablerte seg som et av lndets ledende universitet. Wilson ble deretter nominert og valgt til guvernør i New Jersey.  
Princeton er ett av åtte Ivy League-universiteter i USA.
I 2006 var det i alt 7 242 studenter ved Princeton, og skolepengene utgjorde US$ 33 000 årlig. Med 1 025 vitenskapelig ansatte samme år, ga det en student:lærer-tetthet på 7:1, som er meget stor lærertetthet selv blant de bedre amerikanske universitetene.


== Kjente alumni og ansatte ==
James Baker – utenriksminister under president George H.W. Bush
Albert Einstein – arbeidet ved Institute for Advanced Study (IAS) ved Princeton
F. Scott Fitzgerald – forfatter
Joschka Fischer – tidligere tysk visekansler og utenriksminister
John F. Kennedy – USAs 35. president
Thomas Mann – tysk forfatter og nobelprisvinner i litteratur
Toni Morrison – forfatter og nobelprisvinner i litteratur
Robert Oppenheimer – «atombombens far», en periode leder for Institute for Advanced Study
Donald Rumsfeld – forsvarsminister under president George W. Bush
Brooke Shields – skuespiller
Woodrow Wilson – USAs 28. president
Syngman Rhee – Sør-Koreas første president
John Forbes Nash jr. – professor i matematikk og vinner av «Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel» (dagligtale: «nobelprisen i økonomi») i 1994
Atle Selberg – norsk matematiker og forfatter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Princeton University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
SEFRAK

SEFRAK er et landsdekkende register over eldre bygninger og andre kulturminner i Norge. Navnet er en forkortelse for SEkretariatet For Registrering Av faste Kulturminner, som var navnet på den institusjonen som påbegynte arbeidet med registeret. Registreringen ble avsluttet tidlig på 1990-tallet, og det er kommunene og fylkeskommunene som har ansvar for  bygningene i SEFRAK-registeret.
Registeret ble bygd opp gjennom et stort anlagt feltarbeid i åra 1975 til 1995. Alle bygninger fra før år 1900 ble registrert, foruten ruiner og en del andre kulturminner. I Finnmark ble grensa for innføring i registeret satt til året 1945. Alle objekter ble kartfesta, oppmålt og fotografert. I dag inneholder SEFRAK ca. 500 000 objekter, hvorav nesten 400 000 er bygninger som fortsatt står. Skjemamaterialet fra feltarbeidet oppbevares hos fylkeskommunene, mens det meste av fotomaterialet er overført til Nasjonalbiblioteket i Mo i Rana. Stedfestingskoordinater er lagt inn i GAB og en begrenset del av tekstinformasjonen er lagt inn i matrikkelen.
Det at et hus er registrert i SEFRAK gir det ikke automatisk vernesstatus, og legger heller ikke spesifikke restriksjoner på hva som kan gjøres med det. SEFRAK-registerert sier ikke noe om objektenes verneverdi. På den annen side kan også objekter som ikke er registrert SEFRAK ha verneverdi. Kulturminner fra før 1537 er automatisk freda gjennom kulturminneloven; for nyere objekter med nasjonal kulturminneverdi kan det gjøres fredningsvedtak i hvert enkelt tilfelle. Kommunene kan gjennom sin arealplanlegging regulere kulturminner av lokal, regional eller nasjonal verdi til hensynssone bevaring.
I 2000 startet Riksantikvaren sitt overvåkingsprogram "Gamle hus da og nå". Overvåkingsprogrammet har som mål å kartlegge tapsutviklingen og endringer for SEFRAK-registrerte bygninger og årsaker til dette. 18 kommuner overvåkes over en tidsperiode av fem år. I 2010 begynte det tredje omdrev, slik at de utvalgte kommunene kontrolleres nå for tredje gang.
Kulturminnene i SEFRAK fordelte seg slik på fylkene:

Østfold: 19 023
Akershus: 23 700
Oslo: 10 586
Hedmark: 51 152
Oppland: 42 194
Buskerud: 38 683
Vestfold: 17 541
Telemark: 25 161
Aust-Agder: 20 946
Vest-Agder: 23 296
Rogaland: 18 792
Hordaland: 46 265
Sogn og Fjordane: 32 134
Møre og Romsdal: 43 749
Sør-Trøndelag: 24 314
Nord-Trøndelag: 11 927
Nordland: 22 424
Troms: 16 401
Finnmark: 5 204
I alt: 493 492


== Eksterne lenker ==
Miljøstatus i Norge, nasjonale miljømål: Årlig tap av SEFRAK-bygninger
Se kart over SEFRAK-registrerte bygninger på Miljøstatus i Norge
Se Riksantikvarens Vitenarkiv for rapporter fra overvåkingsprogrammet "Gamle hus da og nå"
Einar Myklebust

Einar Frithjof Myklebust (født 17. mai 1922 i Ålesund, død 9. juni, 2017) var en norsk arkitekt. Han arbeidet i årene 1953–1964 i kompaniskap med arkitekt Gunnar Fougner. I perioden 1964–1970 var han ansatt som professor ved Norges tekniske høgskole (NTH) (fra 1996 integrert i NTNU) i perioden 1964–1970. Hans professorat var tilknyttet Institutt for byggekunst IV (monumentalarkitektur/kompleks arkitektur).
Fra 1970 gikk han inn i det nystartete arkitektfirmaet Arkiplan i Trondheim.
Etter en del år flyttet han til Stavanger hvor han hadde egen praksis. I 1995 debuterte han som kunstner i 1995. Som billedkunstner er han autodidakt. Etter debuten hadde han en rekke utstillingar i inn- og utland. 
Han har tegnet flere prosjekter sammen med sin kone, arkitekt Anne Midthaug Myklebust, blant annet ny bygning for Gunnerusbiblioteket i Trondheim. Denne sto ferdig i 1974.


== Arbeider i utvalg ==
1963: Fjellkirken på Sjusjøen (sammen med arkitekt Gunnar Fougner).
1963: Odontologisk institutt, Årstadvollen, Bergen (sammen med arkitekt Gunnar Fougner).
1963: Munchmuseet på Tøyen, Oslo (sammen med arkitekt Gunnar Fougner).
1994: Munchmuseet, Tøyen, Oslo. Utvidelse og rehabilitering.
1995: Jærmuseet, første byggetrinn av nytt museumsbygg (sammen med arkitektfirmaet Helliesen, Wåge og Hallgren).Han har dessuten tegnet en rekke skoler.


== Referanser ==
Skarvbergtunnelen

Se også Skarvbergtunnelen i Troms.
Skarvbergtunnelen er en tunnel på europavei 69 i Porsanger kommune i Troms og Finnmark. Tunnelen går under Skarvberget på strekninga mellom Smørfjord og Repvåg. Tunnelen er 2 920 meter lang og ble åpnet i 1968. Skarvbergtunnelen var den lengste tunnelen i Finnmark til Øksfjordtunnelen ble åpnet i 1988.
Tunnelen har kuldeporter i hver ende som holder kulden ute om vinteren, for å unngå isdannelse i fjellveggene. Disse portene åpner seg automatisk når en bil nærmer seg. På sommeren er normalt portene alltid åpne. Noen ganger skjer det uhell da biler kræsjer i kuldeporten.


== Ny tunnel ==
Statens vegvesen ønsket i 2006 å bygge en ny tunnel mellom Nordmannset og Skarvbergvika, fordi dagens tunnel er for lav, og fordi tilførselsveiene ligger i rasfarlig område. I 2007 truet brannsjefen i Porsanger med å stenge Skarvbergtunnelen på grunn av store mangler ved brannsikkerheten i tunnelen. Byggingen av en ny 3470 meter lang tunnel startet i april 2019 og den skal stå ferdig i våren 2023. Den hadde gjennomslag 4 mai 2021. Den vil gjøre E69 1,5 km kortere.


== Se også ==
Sortviktunnelen
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Alf Torp

Alf Torp (født 27. september 1853 i Stryn, død 26. september 1916 i Kristiania) var en norsk filolog og forfatter. Han er mest kjent for sitt arbeid med indoeuropeiske språk og nordisk språkhistorie, og tolkning av antikke språk.


== Liv ==

Alf Torp ble student i 1871, cand. philol. i 1877, professor i sanskrit og sammenlignende språkvitenskap i 1894. Han var elev av Sophus Bugge og under et opphold i Leipzig 1878–80 av Georg Curtius og Ernst Windisch. I 1881 fikk han doktorgraden ved universitetet i Leipzig med avhandlingen Die Flexion des Pali in ihrem Verhältnis zum Sanskrit.
Fra begynnelsen av 1890-tallet slo Torp i sin forskning inn på nye baner. Under påvirking av Bugge tok han energisk fatt på løsningen av de mange vanskelige problemene som knyttet seg til tolkningen av de bevarte restene av forskjellige italiske og lilleasiatiske språk: messapisk, venetisk, frygisk og lykisk. Han deltok således ved orientalistkongressen i Roma i 1899.Blant mange publiserte verk  av Torp kan nevnes Etymologisk ordbog over det norske og det danske sprog fra 1903–06, utgitt sammen med Hjalmar Falk (1859-1928). Sammen med hans Nynorsk etymologisk ordbok var dette den eneste norske etymologiske ordboken utgitt inntil 2000, da Våre arveord – etymologisk ordbok ble utgitt av Harald Bjorvand og Fredrik Otto Lindeman.


== Utvalgte verker ==
Die Flexion des Pali in ihrem Verhältnis zum Sanskrit, 1881
Vokal- og Konsonantstammer, 1889
Zu den phrygischen Inschriften aus römischer Zeit, 1894
Zum Phrygischen, 1896
Indogermanische Forschungen, 1897
Dansk-norskens syntax i historisk fremstilling, med Hjalmar Falk, 1900.
Etruskische Monatsdaten, 1902
Bemerkungen zu der etruskischen Inschrift von S. Maria di Capua, 1905
Gamalnorsk ordavleiding, 1909
Nynorsk etymologisk ordbok, 1919


== Litteratur ==
Gran, Gerhard (1919): «Alf Torp», i Norsk aandsliv i hundrede aar III. Kristiania: Aschehoug.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Alf Torp i BIBSYS
Digitaliserte bøker av Torp hos Nasjonalbiblioteket.
Søkbar digitalkopi av Etymologisk ordbog over det norske og det danske sprog af Hjalmar Falk og Alf Torp (originalutgave fra  1903-06, faksimileutgave utgitt av Bjørn Ringstrøms antikvariat 1991)
Ligatur (typografi)

Ligatur (av latin ligatura, «binding», dannet av ligare, «binde, forene») er et skrifttegn (glyf) som er dannet ved at to eller flere tegn er koplet sammen (skrevet eller støpt sammen). For eksempel er bokstaven æ en ligatur som er satt sammen til ett skriftbilde av bokstavene a og e.


== Eksempler og bruk ==
Ligaturer ble hyppig brukt i romerske innskrifter og i manuskripter, først og fremst av estetiske grunner, men også for at kopiering av manuskripter skulle gå fortere og for å spare dyrt pergament. 


=== I det latinske alfabetet ===

To ligaturer i det latinske alfabetet brukes fremdeles hyppig idag, men disse er så innarbeidet i skriftspråket at de oppfattes som egne tegn og ikke som en sammenskriving av to bokstaver. Disse er «&» (en sammenskriving av «et» latin for «og», som er betydningen dette tegnet har på alle språk, uavhengig av uttale) og «@» (en sammenskriving av «ad» som på latin betyr «til»). Det er forøvrig en annen variant av «@» som sirkulerer, nemlig à, som i «epler à 5 kr.» som viser at hvert enkelt eple koster 5 kr.
Ligaturer har forekommet i typografi siden de første bøkene ble trykt på 1400-tallet. I boktrykk er i utgangspunktet hver bokstav på toppen av hver sin lille blykloss – en type. For å unngå at avstanden mellom bokstavene i enkelte bokstavkombinasjoner ble unaturlig stor, ble disse bokstavparene støpt på én type – en ligatur. Mange ligaturer hadde f eller ſ som første bokstav.
I elektronisk typografi er det mulig å plassere tegnene så nær hverandre som vi ønsker – de kan til og med plasseres slik at de delvis dekker hverandre. Likevel er det fortsatt vanlig å bruke enkelte ligaturer hvor formen på bokstavene er endret for å tilpasse dem – som i ﬁ og ﬂ.


=== I arabisk skrift ===

Arabisk skrift benytter seg hyppig av ligaturer, den vanligste er kanskje «لا» (la - som forøvrig betyr «nei», men som brukes hver gang denne bokstavkombinasjonen opptrer i et ord). Det er også vanlig å skrive profeten Muhammeds navn med en ligatur: vanligvis ville navnet hans skrives som محمّد, men skrives istedenfor som på bildet. Hyppig bruk av ligaturer gjør at arabisk kan være vanskelig å lære seg å lese, siden bokstavene ikke skrives på en rett linje som går fra høyre til venstre, men også at noen skrives over og under hverandre. 


=== I laotisk skrift ===
Laotisk skrift bruker tre ligaturer. Laotisk er et tone-språk, og hver bokstav tilhører en serie som bestemmer hvilken tone en stavelse skal ha. De fem bokstavene ງ, ນ, ມ, ລ, og ວ er alle «lav-klasse»-konsonanter, og har ikke noen motsvarende «høy-klasse»-konsonant. Der man trenger en høyklasse-konsonant, settes en stum ຫ foran dem. ຫ-en danner ligaturer med tre av disse bokstavene: ຫ+ນ=ໜ, ຫ+ມ=ໝ og ຫ+ລ=ຫຼ. 


== Se også ==
Glyf (glyff), bildetegn
Monogram, en dekorativ sammenstilling av bokstavene, vanligvis forbokstavene, i et personnavn


== Litteratur ==
Øyvin Rannem Bokstavene i historien Forlaget Press 2017 ISBN 978-8232800759


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) category:Ligatures – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Paddy Kenny

Paddy Kenny (født 17. mai 1978 i Halifax i Yorkshire i England) er en irsk fotballkeeper som blant annet har spilt for Leeds United.
Karrieren begynte han i Bradford Park Avenue, hvor han ble hentet opp i ligasystemet til Bury. I Bury var sjansene få til å begynne med, grunnet storspillet til Dean Kiely. Da Kiely imidlertid ble solgt videre til Charlton for en million pund, ble Kenny gitt tillit som sisteskanse av manager Neil Warnock. Etter sesongen 2001/02 rykket Bury ned fra daværende Division Two og Warnock var raskt ute og hentet sin gamle keeper til klubben han nå var manager i, Sheffield United. I United hadde Kenny æren å ta opp arven etter den gamle legenden Simon Tracey, og han debuterte allerede i første ligakamp, på Highfield Road mot Coventry (tap 2-1). Siden den gang har Kenny vært Blades' udiskutable førstevalg i mål og spilt når han har vært skadefri. Hans eneste lille periode ute av laget kom høsten 2003 da han ble skadet under en kamp mot Crystal Palace på Selhurst Park. I hans sted agerte denne høsten Paul Gerrard før Kenny kom tilbake i desember. Kenny var fremdeles fast sisteskanse i Blades' opprykkssesong 2005/06.
27. februar 2008 var Paddy Kenny uheldig og skapte et selvmål i 8-delsfinalen mot Middlesbrough FC som sendte Sheffield United ut av den engelske cupen.
Til tross for at han ble tilbudt en forlenget avtale av Sheffield United, valgte Kenny å signere en tre års kontakt for ex boss Neil Warnock's lag Queens Park Rangers i juni 2010. Selv om Sheffield United ikke ønsket å selge ham, så brukte Kenny en klausul som hadde blitt satt inn i kontrakten hans som tillater ham å forlate klubben når noen la £ 750 000 på bordet. Warnock valgte Kenny som førstekeeper fremfor Radek Cerny, og holdt nullen i sine tre første kamper i Championship med en 4-0 seier over Barnsley, 3-0 seier over sin tidligere klubb Sheffield United og en 2 – 0 seier over Scunthorpe.  Ble kåret til både spillernes og fansens player of the season


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paddy Kenny – Transfermarkt 
(en) Paddy Kenny – national-football-teams.com 
(en) Paddy Kenny – WorldFootball.net 
(en) Paddy Kenny – Soccerbase.com 
(en) Paddy Kenny – Soccerway 
(en) Paddy Kenny – EU-Football.info 
(en) Paddy Kenny – FBref
Korslund

Korslund kan være flere ting:

Et gårdsnavn i Langset sogn i Eidsvoll kommune i Akershus. Gården er første gang nevnt i 1593 ("Korßlund"), men den er trolig langt eldre. Hvis forleddet i navnet sikter til et kristent kors er gårdsnavnet helst dannet i katolsk middelalder før Svartedauen (1000–1350). I middelalderen fantes det langs veiene en rekke bønnekors, og et slikt kan vel også ha stått her (selv om dette ikke er belagt i noen kilder). Etterleddet er lund m 'skog'.Flere småbruk på Østlandet har også navnet Korslund, men alle disse er trolig yngre oppkallinger etter gården Korslund i Eidsvoll.Et familienavn i Norge (199 personer har dette navnet pr 1.1.2006). Enten direkte etter gårdsnavnet Korslund i Eidsvoll kommune, eller eventuelt etter yngre oppkallingsnavn på småbruk andre steder på Østlandet.
Liuva II

Liuva II, den unge sønnen til Reccared I (født 583, død 603), var vestgoternes konge i Hispania fra 601 til 603. Han etterfulgte Reccared bare atten år gammel.
Våren 602 fikk Witterik, en av konspiratørene med Sunna de Mérida for å reetablere arianisme i 589, kommandoen over hæren for å slå tilbake bysantinerne. Fra sin maktposisjon omga han seg med folk han stolte på. Da tiden kom for å slå tilbake bysantinerne, brukte Witterik sine tropper i stedet mot kongen våren 603. Han invaderte det kongelige slott og avsatte den unge kongen, han stolte på støtte fra fraksjonen med adelsmenn som opponerte mot Liuvigild-dynastiet. Witterik skar av kongens høyre hånd og fordømte og henrettet ham sommeren 603. 


== Referanser ==
Morten Søgård

Morten Søgård (født 3. desember 1956) er en tidligere norsk curlingspiller. I 1988 var han med på laget som vant både VM i curling i Lausanne, Sveits, og curlingkonkurransen under OL 1988 i Calgary, Canada. Curling var demonstrasjonsgren i 1988, og curlinglaget vant den eneste norske gullmedaljen under disse olympiske vinterblekene.Søgård er utdannet Handelsøkonom og har jobbet innenfor IT-bransjen i Norge og i Norden. Han har internasjonal erfaring og har hatt en rekke lederstillinger i CSC, PMSC, og Computas, samt forsikringsbransjen. Han har også jobbet som salgs- og markedsdirektør i ErgoGroup, og er nå konserndirektør i EVRY (tidligere ErgoGroup og EDB Business Partner), evry.com.
Søgård er født i Brumunddal i Norge, men har bodd i Oslo siden han var 20 år. Han la opp den aktive curlingkarrieren i 1990 da han fikk en sønn. Morten Søgård ble i 2012 valgt til President i Norges Curlingforbund.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Morten Søgård – Olympedia 
(en) Morten Søgård – World Curling Federation