jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rune Gustafsson

Rune Urban Gustafsson (født 25. august 1933 i Göteborg, død 15. juni 2012 i Stockholm) var en svensk jazzmusiker (gitar) og komponist, kjent blant annet for filmmusikk (Mannen som slutade röka, 1972; Släpp fångarne loss, det är vår!, 1975; Söndagsbarn, 1992).  
Hans tidlige profesjonelle karriere var med trommeslager Nils Bertil Dahlander i Göteborg, hvorpå han flyttet til Stockholm på 1950-tallet for samarbeid med Putte Wickman (Swedisk Jazz Kings, EP, 1957) og i Arne Domnérus' Radiobandet og Radiojazzgruppen og ble en mye brukt studiomusiker. Hans første viktige utgivelse var Young Guitar (Metronome, MLP 15072, 1961) med Arne Domnérus, Jan Johansson, Jimmy Woode, Bjarne Nerem, Börje Fredriksson og Jan Allan.
Rune at the Top utkom i 1969, og inkluderte blant andre norske Jon Christensen på trommer. Han spilte med Arne Domnérus' i duo (Dialog, 1972) og hans ulike orkestre, med Jan Johansson, Georg Riedel, Cornelis Vreeswijk, Ulf Johansson, Andreas Öberg med flere. På hans egen Rune Gustafsson himself plays Gilbert O'Sullivan (1973) spilte han med Egil Bop Johansen, som var en av hans ofte brukte medspillere, også på Killing me Softly (1973) og Move (1977).
Hans On a Clear Day (Sonet, SLP 2581, 1976) hadde blant andre Red Mitchell og Duke Ellingtons trommeslager Ed Thigpen medvirkende.  Med albumet Move (Sonet, 1977) fikk han utmerkelsen Gyllene Skivan.  Han spilte med Zoot Sims på to plater, derav In a sentimental mood, som ble Zoot Sims' siste.
Av norske partnere kan nevnes hans bidrag på Jan Eggums debutalbum (1975), med Sandviken Big Band (Live 30 Years In Business, 1999), og Det Norske Kammerkor (Jonas Ørstavik, World Tour, Kirkelig Kulturverksted, 2006).


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
2004 – Guitarpeople's Prize
2001 – Thore Erhling Stipendiet
1997 – Albin Hagströms Minnespris


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rune Gustafsson på Discogs 
(en) Rune Gustafsson på MusicBrainz 
(en) Rune Gustafsson på AllMusic 
(en) Rune Gustafsson på Internet Movie Database 
(da) Rune Gustafsson på Filmdatabasen 
(en) Rune Gustafsson hos The Movie Database
Trifon Trifonov

Trifon Trifonov (født 1952) er en bulgarsk jazzmusiker (saksofon og klarinett), mest kjent for sin medvirkning i den norske kvintetten Farmers Market, der han erstattet Håvard Lund i 1995.  Bandleder Stian Carstensen engasjerte Trifonov på basis av et mye omtalt 1-timers telefonintervju arrangert av kollega Borislav Zgourowski.  Han har også samarbeidet med Kaizers Orchestra (Maestro, 2005) sammen med bulgarsk trompetist Filip Ankov Simeonov og nevnte Carstensen.
Trifonovs musikkuttrykk er mye inspirert av den bulgarske fiolinist Ianko Petrov, og han trakterer ulike tradisjonelle instrument, også sekkepipen gaida (Musical Instruments In Bulgaria: Gaida CD, Gega, 2004).  Han har medvirket på flere utgivelser i hjemlandet, bl.a. med Ivo Papasov i The Best... (Balkanton, 2000).  Trifonov er også med på ulike samleutgivelser som The Folk Music Of Bulgaria (Proper, 1994) og nå senest Bulgarian Wedding Music from the Last Century (Winter&Winter, 2005) med gruppen «Stanimaka», som innbefatter Dimitar Dimitrov klarinett, Stoyan Nedelchev trompet, Stoyan Grigorov trekkspill, Iliya Krastev tapan og Velichka Trendafilova vokal.
Trifonov er bosatt i byen Katonitze, utenfor Plovdiv, der han dyrker peppermynte.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Trifon Trifonov på Discogs 
(en) Trifon Trifonov på MusicBrainz 
(en) Trifon Trifonov på AllMusic
Petter Vågan

Petter Vågan (født 6. juli 1982 i Brønnøysund) er en norsk vokalist og gitarist basert i Trondheim. Han er dessuten bror av Ole Morten Vågan (født 1979) som spiller ståbass.
Vågan er utdannet ved Jazzlinja (NTNU), hvor han har graden utøvende master. Han er bandleder, vokalist og gitarist i elektropopbandet The Fjords. Han har tidligere gitt ut en rekke plater med diverse jazz og improband.


== Diskografi ==
2006: Slant of Light (Jazzaway Records), within Eyewaterlillies
2007: Selected Recordings (Parallell), within Peloton
2008: That is a Step (FMR Records), within duo Petter O Hanna (Hanna Gjermundrød)
2009: Trondheim Jazz Orchestra & Kobert (MNJ Records)
2010: "Shapes & Phases" (SOFA Records), Vertex
2010: A festa Vale Tudo (Parallell), within Erik Nylanders Orkester
2010: Facienda (Jazzland Records), within Motif[1]
2010: Shapes and Phases (Sofa Music), within Vertex
2010: Tsar Bomba, within Juxtaposed
2010: Marianne Halmrast Kvintett (Aim)
2010: Lucy (STWD), with Samuel Tramp
2011: Volt/Revolt (Gigafon), within Marvel Machine
2011: Treehouse, within -phy
2012: Early Years (Parallell), within Peloton
2012: Scent of Soil (Hubro), with Tore Brunborg and Kirsti Huke[2]
2013: "Rendition of a whisper" (Gigafon Records), Petter O Hanna
2013: "7th Day Saviour" (Aspén), Kari Harneshaug
2013: "Babylove" (Propeller Recordings), Ingrid
2014: "All In EP (Impeller Recordings), The Fjords
2014: "Mechanical Fair (Jazzland), Ola Kvernberg
2015: "Silhouettes" (Propeller Recordings), The Fjords
2015: "Savages" (Propeller Recordings), Kristoffer Lo & Trondheim Jazzorkester
2015: "Sustain Ability" (Gigafon Records), Vertex/Axel Dörner/Andrea Neumann
2015: "Ember Sky, Silver Sun" (Gigafon Records) Marvel Machine
2016: "Dreamarcher" (Indie Recordings), Dreamarcher
2017: "Fieldfare" (Øra Fonogram), Fieldfare
2018: "Ladders" (kosmos), The Fjords


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
myspace.com/pettervaagan
Plymouth Brethren

Plymouth Brethren, også kalt Plymouth-brødrene eller Darbyister, er en kristen trosretning som ble grunnlagt i Plymouth/Dublin under ledelse av John Nelson Darby på 1800-tallet.Formelt ble samfunnet organisert i 1831 av en gruppe personer som hadde kommet sammen til møter noen år i forveien. De la vekt på Jesu gjenkomst og profetiene. Darby ønsket å ha en så enkel organisasjon som mulig, kirken har ikke fast presteskap. Han drog flere steder, blant annet til Sveits, hvor han forsøkte å forkynne sin lære. I 1845 ble samfunnet delt i to. Darby gikk da sammen med den ene delen, som deretter ble kjent som Exclusive Brethren, mens den andre delen ble kjent som Open Brethren. Senere har samfunnet blitt delt i flere retninger. 
Skillet mellom Exclusive og Open går først og fremst på at de åpne menighetene velger å engasjere seg mer i samfunnet rundt dem, men mange av de lukkede menighetene foretrekker en eksklusiv livsstil med bestemte sektlignende trekk. De må respektere et antall forbud:
Ikke TV eller radio
Ikke stille til valg eller stemmer ved valg
Ikke tegne livsforsikring
Ikke bære våpen
Ikke delta i fagforeninger eller noen gruppe som omfatter ikke-medlemmer
Ikke bo i samme hus som, eller spise samme med ikke-medlemmer.Darby praktiserte barnedåp, men i dag praktiserer de fleste samfunn innen Plymouth Brethren voksendåp. Samfunnene har en nokså enkel organisasjon hvor menighetene ledes av eldste. Gudstjenestene er ganske enkle. 
Samfunnenes medlemmer er hovedsakelig bosatt i USA, Storbritannia, Australia, Færøyene og noen afrikanske og latinamerikanske land, og teller omkring 1 million. På Færøyene er Brøðrasamkoman det nest største trossamfunnet.
Plymouth Brethren har hatt innflytelse på tankegangen til flere lekmannsbevegelser, også i Norge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Brethren Online
Plymouth Brethren, samling av forfattere online
Lucie Paus Falck

Lucie Paus Falck (født Märtha Lucie Paus 8. mai 1938) er en norsk politiker (Ap). Hun var statssekretær i Kommunal- og arbeidsdepartementet under William Engseth, senere Kjell Borgen, i regjeringen Brundtland fra 11. mars 1988 til 16. oktober 1989.
Hun er utdannet fysioterapeut, og arbeidet som avdelingsdirektør for arbeidsmiljø i Postdirektoratet og senere som direktør for AKAN. Hun har også vært ordfører i Enebakk kommune.
Lucie Paus Falck er datter av Frimurerordenens tidligere stormester Bernhard Paus og Brita Collett Paus, grunnleggeren av Fransiskushjelpen.


== Eksterne lenker ==
(no) Lucie Paus Falck hos Stortinget 
(no) Lucie Paus Falck hos Norsk senter for forskningsdata
Akutten

Akutten (originaltittel: ER) er en amerikansk dramaserie fra et sykehusmiljø i Chicago. Serien ble sendt på NBC fra 1994 til 2009 og ble skapt av Michael Crichton. George Clooney fikk sitt store gjennombrudd som skuespiller i denne serien.Serien ble gjennom årene tildelt 119 forskjellige priser. Dette inkluderer 23 Emmy, en BAFTA, 11 BMI TV Music Award, fire Directors Guild of America, en Golden Globe, ni People's Choice Awards og en Writers Guild of America.Akutten hadde høye seertall i USA og var den mest sette serien i årene 1995–97 og 1998–99. Fra 2004 opplevde den sviktende seertall.Serien har blitt solgt til en rekke land. I Norge har den vært vist på TV3 fra 1995 til 2011.


== Rollebesetning ==
Angela Bassett som Dr. Catherine Banfield (2008-2009)
David Lyon som Dr. Simon Brenner (2008-2009)
Linda Cardellini som sykepleier Samantha Taggart (2003-2009)
Parminder Nagra som Dr. Neela Rasgotra (2003-2009)
Scott Grimes som Dr. Archie Morris (2005-2009)
John Stamos som Dr. Tony Gates (2006-2009)
Shane West som Dr. Ray Barnett (2004-2008)
Laura Innes som Dr. Kerry Weaver (1995-2007)
Anthony Edwards som Dr. Mark Greene (1994–2002)
George Clooney som Dr. Douglas "Doug" Ross (1994–1999)
Sherry Stringfield som Dr. Susan Lewis (1994–1996; 2001–2005)
Noah Wyle som Dr. John Carter (1994–2005; gjesteopptreden 2006-2009)
Julianna Margulies som sjefssykepleier Carol Hathaway (1994–2000)
Eriq La Salle som Dr. Peter Benton (1994–2002)
Gloria Reuben som Jeanie Boulet (1995–1999)
Alex Kingston som Dr. Elizabeth Corday (1997–2004)
Paul McCrane som Dr. Robert 'Rocket' Romano (1997–2003)
Maria Bello som Dr. Anna Del Amico (1997–1998)
Kellie Martin som  Lucy Knight (1998–2000)
Michael Michele som Dr. Cleo Finch (1999–2002)
Erik Palladino som Dr. Dave Malucci (1999–2001)
Ming-Na som Dr. Jing-Mei "Deb" Chen (gjesteopptreden 1995; 2000–2004)
Sharif Atkins som Dr. Michael Gallant (2001–2004; gjesteopptreden 2005–2006)
Goran Višnjić som Dr. Luka Kovač (2000-2008)
Maura Tierney som Dr. Abigail "Abby" Lockhart (2000-2008)
Mekhi Phifer som Dr. Gregory Pratt (2002-2008)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Akutten på Internet Movie Database 
(en) Akutten på AllMovie 
(en) Akutten på Rotten Tomatoes 
(en) Akutten på Metacritic
1184 f.Kr.


== Begivenheter ==
Grekerne inntar Troja ved å ta i bruk den trojanske hest. (Tradisjonell datering av den legendariske hendelsen, utregnet av den antikke greske historikeren Eratosthenes.)
Den legendariske Aineias reiste fra Troja til Italia, noe som ledet til grunnleggelsen av byen som en gang skulle bli Roma (gjenfortalt i Vergils verk Aineiden)
Ernst Reijseger

Ernst Reijseger (født 1954 i Bussum i Nederland) er en nederlandsk musiker (cello), kjent for sitt virke på kryss av ulike genre, spesielt inn mot jazz.
I hjemlandet har han lenge spilt med Theo Loevendie Consort, Guus Janssen Septet og Amsterdam String Trio. I 1985 mottok han Boy Edgar-prisen og i 1995 North Sea Jazz Festivals Bird Award. Han har turnert verden over, også her til lands, med Clusone Trio på Moldejazz i 1994 (Han Bennink og Michael Moore). I den senere tid har han samarbeidet med de norske jazzmusikerne Mats Eilertsen (Turanga, 2004; Flux, 2006) og Stian Carstensen, med sistnevnte på Vossajazz 1998, Dølajazz 1998 (bestillingsverk) og Moldejazz 2004, samt utgivelsen Backwards Into The Backwoods (2005). Han deltok med sin «kjempegitar» i Porsgrunn kommunes «Den kulturelle bæremeisen» med opptredener i barnehager (2006).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ernst Reijseger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ernst Reijseger på Internet Movie Database 
(da) Ernst Reijseger på Scope 
(fr) Ernst Reijseger på Allociné 
(en) Ernst Reijseger hos The Movie Database 
(en) Ernst Reijseger på Discogs 
(en) Ernst Reijseger på MusicBrainz 
(en) Ernst Reijseger på Songkick 
(en) Ernst Reijseger på AllMusic
Liste over land etter forventet levealder


== CIA World Factbook (2022) ==
Forventet levealder ved fødsel basert på CIAs The World Factbook.


== CIA World Factbook (2005) ==
Dette er ei liste over land etter forventet levealder, basert på CIAs The World Factbooks estimater for 2005. Flere ikke-selvstendige enheter er inkludert på lista.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The World Factbook Arkivert 16. juni 2020 hos Wayback Machine. CIA
Aftenposten
Stochelo Rosenberg

Stochelo Rosenberg (født 19. februar 1968 i Helmond i Nederland) er en nederlandsk jazzgitarist kjent for virtuost spill innen sigøynerjazz.
Han spilte i trio med søskenbarnet Nous'che Rosenberg på gitar, og Rino van Hooydonk på bass (1980), og senere aktiv i sintimiljøet i Rosenberg Trio der fetteren Nonnie Rosenberg overtok kontrabassen. De har gitt ut Seresta 1989 (produsert av Jon Larsen fra Hot Club de Norvège), Gipsy summer 1991; Impressions 1992; Live at North Sea Jazz Festival 1992; Caravan 1994; Gypsy Swing 1995, Noches Calientes 1995; Sueños Gitanos (2001); Het beste van… 2001, Live in Samois 2003 og Louis van Dijk & The Rosenberg Trio 2004.
Selv har han gitt ut soloalbumene élégance (2000) og Ready'n'Able (2005).
Med Romane utga han Double jeu i 2005.
Han ble tildelt tidsskriftet Guitarists pris Golden Guitar i 1992.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rosenberg Trio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Stochelo Rosenberg på Discogs 
(en) Stochelo Rosenberg på MusicBrainz 
(en) Stochelo Rosenberg på Songkick
Alternative varer

Alternative varer er et uttrykk som brukes om varer som konkurrerer i forhold til behovet, for eksempel pølser og hamburgere, og blyanter og penner. En økning i prisen på den ene varen gir økt etterspørsel etter den andre.(Godene substituerer (erstatter) hverandre, og krysspriselastisiteten er positiv.)
Komplementært gode

Et komplementært gode (komplementær betyr «utfyllende») eller komplement er i konsumentteori et økonomisk gode som blir brukt sammen med et annet gode; et eksempel kan være datamaskiner og programvare. Ettersom godene blir konsumert sammen, har de negativ krysspriselastisitet: En økning i pris på det ene godet vil føre til en nedgang i etterspørselen etter det andre (alt annet like).Det motsatte av komplementære goder er substitutter. Dette er goder der det ene godet kan erstatte det andre, slik som iskrem fra forskjellige produsenter. Disse har derfor positiv krysspriselastisitet: En økning i pris på det ene godet vil føre til en økning i etterspørsel etter det andre, alt annet like. De langt fleste goder er imidlertid uavhengige – det vil si at prisendringer på det ene ikke har noen påvirkning på etterspørselen etter det andre. Et eksempel på dette kan være smør og golfballer.


== Referanser ==


== Litteratur ==
McConnell, Campbell R.; Brue, Stanley L.; Flynn, Sean M. (2009). Economics: Principles, Problems, and Policies (18. utgave). New York: McGraw-Hill. ISBN 9780697797537.
Nous’che Rosenberg

Nous'che Rosenberg (født 23. februar 1965 i Helmond, Nederland) er en nederlandsk jazzgitarist, virtuos innen sigøynerjazz og sinti, mest kjent som mangeårig rytmegitarist i «Rosenberg Trio» ledet av søskenbarnet Stochelo Rosenberg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Nous'che Rosenberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nous'che Rosenberg på Discogs
Zurich Classic of New Orleans

Zurich Classic of New Orleans er en golfturnering på PGA-touren som arrangeres i New Orleans i Louisiana i USA. Banen, TPC Louisiana, er den fjerde banen turneringen arrangeres på siden den først ble arrangert i 1922, da under navnet Southern Open.  Gene Sarazen vant den gang med åtte slags margin. Turneringen har siden båret en rekke forskjellige navn, og har vært fast innslag på PGA-touren siden 1958.


== Tidligere vinnere ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Zurich Classic of New Orleans – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Profil på PGATOUR.com
Asurnasirpal I

Asurnasirpal I (akkadisk: Aššur-nāṣir-apli I, innskrevet som maš-šur-PAB-A, «guden Aššur er beskytter av arvingen») var konge av Assyria i tiden 1049–1031 f.Kr. og den 92. som var listet på den assyriske kongeliste. Han var sønn og etterfølger av Sjamsi-Adad IV, og styrte i 19 år  i en vanskelig periode av assyrisk historie, merket av hunger og krig med nomadestammer fra ørkenen i vest. Han er best kjent for sin bønn om soning og anger til Ištar av Nineve.


== Liv og virke ==
I henhold til en kongelig hymne som komponert til hans ære, ble han født «i fjellene som ingen kjenner», noe som kan antyde at han ble født i landflyktighet, eller kanskje et litterært grep, da det fortsetter: «Jeg var uten forståelse og ba ikke for deres majestet.» Det forteller at da Ištar utpekte ham til konge, han hadde gjenopprettet hennes religiøse kult. Kjent fra en enkelt kopi i Asurbanipals bibliotek, inkluderer det en bønn til gudinnen om gi ham helsen tilbake fra den sykdom som har rammet ham, siterer hans gjenopprettelse av tempelet og bønn for å overtale henne. Den adresserer Ištar av Nineve og Ištar av Arbil som om de var to adskilte guddommer. En annen, fragmentert litterær bønn takket henne for hennes gunst.En enkelt, kort mursteininskripsjon kommer fra hans palass i Assur, som var lokalisert mellom sørvest fronten av zigguraten og Anu-Adad-tempelet. Den hvite obelisk  er tidvis tilskrevet ham av historikere, men oftere til hans senere etterfølger med samme navn, Aššur-nāṣir-apli II, på grunn av dets interne innhold (jakt, militære kampanjer, og videre) passer bedre til hva som er kjent om hans styre. Den synkroniserte kongeliste  oppgir hans babylonske motpart som Kaššu-nādin-aḫi (ca. 1006–1004 f.Kr.), men sannsynligvis kun for stilistiske hensikter da det synes som at det ikke var noen nedtegnet kontakt mellom de to kongedømmene i denne perioden.Han ble etterfulgt av sin sønn, Salmanassar II, som nevner ham på en av sine inskripsjoner  og senere av en annen sønn, Assur-rabi II, som fikk et langvarig styre.


== Referanser ==
Liste over Norges fylkesordførere

Denne siden viser en liste over Norges fylkesordførere.


== Fylkesordførere 2019–2023 ==


==== Fotnoter ====
1 Oslo er både et fylke og en kommune, hvor ordføreren for Oslo kommune også fungerer som fylkesordfører.


== Fylkesordførere 2015–2019 ==


==== Fotnoter ====
1 Oslo er både et fylke og en kommune, hvor ordføreren for Oslo kommune også fungerer som fylkesordfører.2 Nord-Trøndelag og Sør-Trøndelag ble slått sammen til Trøndelag 1. januar 2018.3 Damman meldte seg ut av Høyre i desember 2018 og var partiløs resten av perioden.


== Fylkesordførere 2011–2015 ==


==== Fotnoter ====
1 Oslo er både et fylke og en kommune, hvor ordføreren for Oslo kommune også fungerer som fylkesordfører.


== Fylkesordførere 2007–2011 ==


==== Fotnoter ====
1 Oslo er både et fylke og en kommune, hvor ordføreren for Oslo kommune også fungerer som fylkesordfører.


== Fylkesordførere 2003–2007 ==


==== Fotnoter ====
1 Oslo er både et fylke og en kommune, hvor ordføreren for Oslo kommune også fungerer som fylkesordfører.


== Referanser ==
Hvalrådet

Hvalrådet (etablert 13. september 1929 ved Kongelig resolusjon, i drift til 1967) var et statlig organ som ble opprettet for å administrere gjennomføringen av Hvalloven (1929). Hvalrådet skulle bidra til bedre kontroll innen hvalfangstnæringen når det gjaldt fangstkvoter, fredning av arter og effektivisering av fangsten blant annet ved å tilrettelegge for bedre samhandling mellom rederne.  
Hvalrådet hadde sitt utspring i Hvalkomiteen som ble etablert i 1924, under ledelse av professor Johan Hjort, med spesielt mandat å koordinere norske og britiske interesser i den pågående reforhandlingen rundt interessene i Antarktis (1926–29). Som et ledd i reguleringen av fangsten på bardehval (lov av 21. juni 1929), ble så Hvalrådet etablert. I 1929 hadde imidlertid de fleste hvalfangstselskapene begynt med pelagisk hvalfangst og hadde ikke lenger det samme behovet for de engelske konsesjonene. Derfor ble Hvalloven mer innrettet på å sikre hvalbestanden enn å tilfredsstille engelske interesser, og Hvalrådet forvaltet lovverket.
Hvalrådet ble organisert i to avdelinger. Den ene var vitenskapelig og ble til Statens institutt for hvalforskning ved Universitetet i Oslo. Den andre var administrativ instans som først var underlagt Handelsdepartementet, men ble overflyttet først til Industridepartementet og så til Fiskeridepartementet. Gjennom denne organiseringen arbeidet rådet for økt kunnskap om hval og hvalfangst samtidig som det en samordnende offentlig instans i spørsmål som vedrørte hval. Blant annet arbeidet rådet for å opprette International Whaling Statistics og forhandle frem internasjonale fangstavtaler for hval.
Initielt hadde Hvalrådet tre medlemmer, utvidet til syv i 1936 da Birger Bergersen antok lederrollen, som ble utvidet til å også gjelde internasjonal representasjon under forhandlinger på hvalfangstkonferansene i London, Berlin og Oslo (1936–39), hvilket ledet til den første fangstavtale internasjonalt (1936).  Bergersen satt som leder til 1954, etterfulgt av Gunnar Jahn 1954–60, Gustav Sjaastad 1960–64 og Hans Th. Knudtzon fra 1964.
Hvalrådet utga den årlige International Whaling Statistics, samt skriftsserien Hvalrådets skrifter/Scientific results of marine biological research, i hovedsak drevet av Biologisk laboratorium ved Universitetet i Oslo og Statens Institutt for hvalforskning (opprettet 1937).


== Litteratur ==
Joh. Tønnessen: Den moderne hvalfangstens historie 1959-1970
Utbyggingsfondet for Nord-Norge

Utbyggingsfondet for Nord-Norge (etablert 1952, nedlagt 1961) var en norsk bank som skulle stimulere til tiltak for å bedre sosial-økonomiske kår i Nord-Norge.  De kreditter og garantier fondet kunne by på, var basert på bevilgninger over statsbudsjettet.
Tiltakene støttet i hovedsak fiskerinæringen, energi og statlig industriutbygging (Norsk Jernverk og Sydvaranger som eksempel).  Andre kuriøse prosjekt var overføring av Troll-bilens produksjon til Rognan i Saltdal (1957), samt støtte til bygging av Nord-Norges første plastbåt i Lurøy (1957).
Fondet ble (sammen med Arbeidsløshetstrygdens Utbyggingsfond)  videreført i form av Distriktenes Utbyggingsfond i 1961.  Reidar Carlsen var bankens leder, og fortsatte som leder i videreføringen fra 1961.