jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Joy Gresham

Joy Gresham (født Helen Joy Davidman 18. april 1915, død 13. juli 1960) var en amerikansk forfatter; i ettertid særlig kjent for sitt ekteskap med C.S. Lewis – skildret i hans bøker, andre biografier og filmen Shadowlands (1993).
Gresham var av jødisk opphav. Hun var tidlig moden, tok M.A. ved Columbia University i en alder av 19, og utga diktsamlingen Letter to a Comrade i 1938. Det samme året meldte hun seg inn i det amerikanske kommunistpartiet. Romanen Anya utkom i 1940. 
Hun var først gift med forfatteren William Lindsay Gresham, og fikk barna David og Douglas. I 1953 flyttet hun fra New York til England, hvor hun møtte forfatteren C. S. Lewis. Gresham hadde blitt inspirert av Lewis' bøker om kristendom, som i stor grad hadde påvirket henne til å utforske og til slutt konvertere til den kristne tro. For å sikre seg varig opphold i England inngikk hun og Lewis et proforma-ekteskap 23. april 1956, og året etter et dypere følt kirkelig ekteskap. Da var det kjent at hun var syk. En kort stund så det ut til at hun ville bli bedre, men i 1960 døde hun av beinkreft, 45 år gammel. Lewis utga i 1961 dagboknotatene fra sykeleiet og den første tiden som enkemann: A Grief Observed, først under psevdonymet N. W. Clerk, senere under eget navn.Løst basert på Douglas Greshams bok Lenten Lands har William Nicholson skrevet skuespillet Shadowlands, som ble til en BBC-produksjon i 1985, en teateroppsetning i London og på Broadway (1990 og 1991) og en film, Shadowlands (1993). Claire Bloom spilte Gresham for BBC, og Debra Winger spilte i filmen.


== Referanser ==
Filmmanus

Et filmmanus, eller filmmanuskript som det også kalles, er en nedskrevet beskrivelse av handlingene og replikkene i en film. Manuset markerer det første steget i en filmproduksjon.


== Se også ==
Dreiebok


== Eksterne lenker ==
(en) Screenplays – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Academy of Motion Picture Arts and Sciences – A Few Notes on Formatting
F. Murray Abraham

F. Murray Abraham (født Murray Abraham 24. oktober 1939 i Pittsburgh i Pennsylvania) er en amerikansk skuespiller. Han vant Oscar for beste mannlige hovedrolle for rollen som Antonio Salieri i filmen Amadeus (1984).  


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
F. Murray Abrahams far, Fahrid «Fred» Abraham, var assyrier fra Syria, tilhørende den syrisk-ortodokse kirke. Han emigrerte til USA på 1920-tallet under hungersnøden i hjemlandet, og arbeidet der som bilmekaniker. Hans mor, Josephine (født Stello), et av fjorten barn, født i Pennsylvania, var av italiensk opphav. Abraham vokste opp i El Paso i Texas, nær grensen til Mexico. Murray hadde to brødre, som ble drept i hver sin bilulykke. 
Han var gjengmedlem i tenårene, og studerte ved det senere skulle hete University of Texas at El Paso. Senere ble han immatrikulert ved University of Texas i Austin, og studerte vidare under skuespillerinnen Uta Hagen i New York City.
Abraham la «F.» til sitt artistnavn for å hedre sin fars fornavn.


=== Skuespiller ===
Abraham begynte sin karriere som profesjonell skuespiller ved et teater i Los Angeles. Sin filmdebut fulgte med en liten rolle i George C. Scott-komedien They Might Be Giants (1971).
Abraham hadde rollen som narkolangeren Omar Suárez i gangsterfilmen Scarface (1983), med Al Pacino i hovedrollen. Han har også spilt i filmer som Alle presidentens menn (1976), Rosens navn (1986), Møtet med Forrester (2000), Inside Llewyn Davis (2013) og The Grand Budapest Hotel (2014). Abraham har spilt gjesteroller i flere TV-serier, inkludert Saving Grace, Law & Order: Criminal Intent, The Good Wife og Louie. Han har spilt rollen som Dar Adal i TV-serien Homeland siden 2012.
Abraham har vært gift med Kate Hannan siden 1962.


== Filmografi (utvalg) ==

1976 – Alle presidentens menn

1983 – Scarface

1984 – Amadeus

1986 – Rosens navn

1993 – Den siste actionhelten

1997 – Mimic – Ute av kontroll

2013 – Inside Llewyn Davis

2014 – The Grand Budapest Hotel


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) F. Murray Abraham på Internet Movie Database 
(sv) F. Murray Abraham i Svensk Filmdatabas 
(da) F. Murray Abraham på Filmdatabasen 
(da) F. Murray Abraham på Scope 
(fr) F. Murray Abraham på Allociné 
(en) F. Murray Abraham på AllMovie 
(en) F. Murray Abraham hos Turner Classic Movies 
(en) F. Murray Abraham hos Rotten Tomatoes 
(en) F. Murray Abraham hos The Movie Database 
(en) F. Murray Abraham hos Internet Broadway Database 
(en) F. Murray Abraham på Internet Broadway Database
(en) F. Murray Abraham på Internet Off-Broadway Database
Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata
Finsk lapphund

Finsk lapphund (FCI #189) er en mellomstor spisshundrase som kommer fra Finland og har lange tradisjoner som reingjetende vokterhund. På finsk heter den suomenlapinkoira.


== Opprinnelse og alder ==
Opprinnelig fantes det to varianter av denne hunden: en korthåret og en langhåret. Lapsk vallhund ble anerkjent som egen rase i Finland i 1966, samtidig som man forsto at variantene var såvidt forskjellige at man alt i 1970 bestemte seg for å dele rasen. Det ga opphavet til finsk lapphund, som altså har lengre pels og ellers skiller seg på noen andre punkter.
Finsk lapphund har lange samiske tradisjoner som reingjetende vokterhund, men hundene vokter også reinflokken mot ulv, jerv og bjørn. Typen er trolig svært gammel, men hvor gamle dagens hunder kan hevdes å være vet man ikke nok om for øyeblikket, men det har vært antydet at finsk lapphund kan være en direkte etterkommer av den opprinnelige lapphunden. Dette mangler imidlertid dokumentasjon. Ifølge den finske kennelklubben var finsk lapphund den femte mest populære rasen i Finland i 2008.


== Utseende, anatomi og fysikk ==
Finsk lapphund er en middels stor og noe rektangulær spisshund, med kraftig benstamme og muskulatur. Den har sterk rett rygg og dypt bryst, og svakt opptrukket buklinje. Hodet er relativt kort og kileformet, med tydelig markert stopp, stramme lepper og bredt ansatte mørke øynene som gir den et livlig uttrykk. Relativt korte spisse stående ører, som luter litt framover og er bredt ansatte. Halen bæres ringlet over ryggen, men faller ofte ned når hunden står rolig. 
Pelsen er relativt lang, rett, litt grov og står litt ut fra kroppen. Denne hunden skal ha såkalte bukser på bakbena. Den skal være funksjonell for arktisk klima. Myk og tett underull. Alle farger er tillatt, men grunnfargen skal dominere.
Hannene blir ca. 46–52 cm i skulderhøyde og veier gjerne omkring 18–20 kg. Tispene blir ca. 41–47 cm i skulderhøyde og veier gjerne 3–5 kg mindre.


== Bruksområde ==
Finsk lapphund er en utpreget brukshund, som egner seg ypperlig som gjeterhund i utmark, gårdshund. Den har stor arbeidskapasitet og tåler godt nordiske klimaforhold. Rasen er også en utmerket familiehund og kan godt benyttes i en rekke former for hundesport


== Lynne og væremåte ==
Finsk lapphund er en energisk og meget modig hund, men også en rolig, avbalansert og trivelig hund. Den er veldig sosial og glad i mennesker. Den trenger mye mosjon og aktivisering, trives best når den kan være mye ute, der den kan få utløp for all energien sin. Rasen er veldig lærenem og aktiv. Den er snill overfor barn og dyr.


== Annet ==
Finsk Lapphund er en sunn rase. Til å være såpass langhåret trenger den forholdsvis lite pelsstell. På sommeren er det svært viktig at de har tilgang til skygge og kaldt vann; det kan bli svært varmt for en hund som trives best i snø og kulde.


== Se også ==
Nordiske hunderaser
Finske hunderaser


== Eksterne lenker ==
(en) Suomenlapinkoira – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Suomenlapinkoira – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Norsk Lapphundklubb
Arnaldur Indriðason

Arnaldur Indriðason (født 28. januar 1961 i Reykjavík) er en islandsk forfatter.Fra 1981 til 1982 var han journalist i Morgunblaðið. Etter dette arbeidet han som frilans-skribent. Han tok i 1996 B.A. i historie ved Háskóli Íslands (Universitetet i Reykjavik).Arnaldur debuterte med kriminalromanen Synir duftsins i 1997. I 2004 kom han for første gang ut på norsk, med romanen Myren.I flere år på 2000-tallet har Arnaldur vært Islands mest populære forfatter. Han har toppet bestselgerlistene år etter år, og i 2004 var sju av de ti mest utlånte bøkene ved Reykjavík bibliotek forfattet av ham.Kriminalromanene hans er oversatt til mer enn 40 språk, og mer enn 14 millioner eksemplarer er solgt.Indridason har mottatt en rekke priser. I to år på rad fikk han Glassnøkkelprisen, og i 2005 vant han den prestisjefulle Gold Dagger Award fra britiske Crime Writers' Association. I 2021 mottok han, på det islandske språkets dag, Jónas Hallgrímsson-prisen for sitt bidrag til det islandske språket.


== Bibliografi ==
Synir duftsins (1997)
Dauðarósir (1998)
Napóleonsskjölin (1999)
Mýrin (2000)
Leyndardómar Reykjavíkur 2000 (2000) (kollektivroman, ett kapittel)
Grafarþögn (2001)
Röddin (2002)
Bettý (2003)
Kleifarvatn (2004)
Vetrarborgin (2005)
Konungsbók (2006)
Harðskafi (2007)
Myrká (2008)
Svörtuloft (2009)
Furðustrandir (2010)
Einvígið (2011)
Reykjavíkurnætur (2012)
Skuggasund (2013)
Kamp Knox (2014)
Þýska húsiđ (2015)
Petsamo (2016)
Myrkrið veit (2017)
Stúlkan hjá brúnni (2018)
Tregasteinn (2019)


=== Oversettelser til norsk ===


== Priser og utmerkelser ==
Glassnøkkelen 2002, for Mýrin
Glassnøkkelen 2003, for Grafarþögn
The Martin Beck Award 2005, for Änglarösten (Röddin)
The Gold Dagger 2005, for Silence of the Grave (Grafarþögn)
Grand Prix de Littérature Policière 2007, for La Voix (Röddin)
The Barry Award for beste krimroman 2009, for The Draining Lake (Kleifarvatn)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arnaldur Indriðason – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Arnaldur Indriðason på Internet Movie Database 
(en) Arnaldur Indriðason hos Rotten Tomatoes 
(en) Arnaldur Indriðason hos The Movie Database 
(en) Reykjavík bibliotek: Arnaldur Indriðasons biografi
(en) Úlfhildur Dagsdóttir: Arnaldur Indriðasons verker
(no) Bibliografi, BibSys
Nordkalotten

Nordkalotten er betegnelsen på de deler av Norge, Sverige og Finland som ligger nord for den nordlige polarsirkelen. I en forenklet versjon av begrepet regner man med hele Nordland, Troms og Finnmark på norsk side, Norrbottens län på svensk side, og Lapplands län på finsk side av grensene. Nordkalotten utgjør således den nordligste delen av Fennoskandia og er i hovedsak et område som har blitt dominert av samisk kultur, men også kvener har lange tradisjoner i dette området. Politisk har imidlertid grensene for Nordkalotten-begrepet vært mer flytende.
Fram til den russiske revolusjon i 1917 ble også Kolahalvøya i Russland regnet med i begrepet Nordkalotten, men da Sovjetunionen oppsto ble grensene stengt av den politiske ledelsen i den nye føderasjonen, trolig av strategiske årsaker. Dette hadde trolig sammenheng med de isfrie havnene på Kola, der Sovjetunionen anla én av sine viktigste militærbaser. Etter at Sovjetunionen ble oppløst lå det lenge an til at Kola på nytt kunne bli med i samarbeidet, men de senere års udemokratiske utvikling i Russland og landets uprovoserte angrep på naboen Ukraina taler ikke for at det vil skje med det første.


== Se også ==
Nordkalottfolket (politisk parti)
Kalottspel


== Referanser ==
Fante-Anne

Fante-Anne er en norsk stumfilm fra 1920 regissert av Rasmus Breistein. Filmen bygger på en bondefortelling av Kristofer Janson fra 1868. 
Fante-Anne regnes av enkelte som starten på det nasjonale gjennombruddet i den norske filmkultur. Dette var forøvrig den første norske filmen med profesjonelle skuespillere. I motsetning til tidligere filmer laget i Norge, hadde Fante-Anne også profesjonelle aktører i alle ledd bak kamera. Det er dessuten verdt å merke seg at den er en av få norske klassikere fra denne perioden med nordmenn som bidragsytere i alle ledd, da norsk film ofte var laget av svensker, dansker og tyskere. Fante-Anne kan dermed regnes som den første norske helaftens spillefilm av profesjonell karakter.


== Handling ==
Den foreldreløse jenta, Anne, blir oppdratt av familien Storlein på en storgård. Når sønnen i familien sviker sitt løfte om å leve sammen med henne og gifter seg med en annen, setter hun, drevet av sjalusi, fyr på huset på gården. En annen gutt, Jon, som elsker henne, tar på seg skylden for brannstiftingen, og må sone flere års straffarbeide på Akershus festning. Når han slipper ut, møter Anne ham ved porten, og de reiser til Amerika sammen for å begynne et nytt liv.


== Om filmen ==
Filmen utnyttet det norske landskapet og bondelivsstilen hvor filmens handling finner sted. Filmen var den første hvor Kommunernes Filmcentral A/S og landets kinoeiere engasjerte seg i filmproduksjonen. Fante-Anne var starten på den over tredve år lange karrieren til Rasmus Breistein, en av de største norske regissørene på 1900-tallet.Fante-Anne ble i 2011 restaurert og utgitt på nytt, og Halldor Krogh skrev ny musikk. Opprinnelig spilte regissør Rasmus Breistein selv hardingfele under fremvisningene av filmen.


== Rolleliste ==
Aasta Nielsen ...  Anne «Fante-Anne»
Einar Tveito ...  Jon Sandbakken, en husmann
Johanne Bruhn ...  kona på gården
Lars Tvinde ...  Haldor, hennes sønn
Dagmar Myhrvold ...  Annes mor
Henny Skjønberg ...  Jons mor
Kristine Ullmo ...  Margit Moen, rik gårdsjente
Magnus Falkberget ...  en nabogutt
Anders Skrede ...  lensmannen
Edvard Drabløs ...  sorenskriveren
Elsa Vang ...  Anne som barn
Olaf Solberg ...  Haldor som barn
Øygard ...  presten


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fante-Anne på Internet Movie Database 
(no) Fante-Anne i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Fante-Anne hos Filmfront 
(no) Fante-Anne på NRK TV 
(sv) Fante-Anne i Svensk Filmdatabas 
(da) Fante-Anne i Danmark Nationale Filminstitut 
(nl) Fante-Anne på MovieMeter 
(en) Fante-Anne på Rotten Tomatoes 
Da norsk filmkultur ble født – Fante-Anne (Montages, 2012)
Kaksen paa Øverland

Kaksen paa Øverland er en norsk film fra 1920, basert på en bygdehistorie fra Telemark, tilrettelagt for film av Gustav Adolf Olsen.
Henrik Backer  hadde ansvaret for dekorasjonene. Kari Diesen har sin første filmrolle 6 år gammel der hun spiller en 6 år gammel jente.
Filmen gikk ikke uklippet gjennom sensuren, den fikk klipt vekk deler av en slagsmålscene.


== Rolleliste ==
Pehr Qværnstrøm ...  Aasmund Venaas, spillemann
Amund Rydland ...  Gutorm Øverland
Signe Heide Steen ...  Ingerid, Aasmunds kone
Erling Sande ...  Torgrim som barn
Arthur Barking ...  Torgrim som voksen
Martin Gisti ...  Halvor, en tjenestegutt
Olga Rydland ...  Hege, budeie
Harriet Krogh ...  Gunnlaug, Guttorms søster
Edel Eriksen ...  Kari, Gunlaugs datter som barn
Helga Balle Lund ...  Kari som voksen
Tove Trollstugo ...  Huldra
Jens Hetland ...  Sorenskriveren
Alfred Helgeby ...  Fridjof Bergh, en turist
Sigurd Eldegard ...  Presten
Kari Diesen ... 6 år gammel jente


== Eksterne lenker ==
(en) Kaksen paa Øverland på Internet Movie Database 
(no) Kaksen paa Øverland i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Kaksen paa Øverland hos Filmfront 
(sv) Kaksen paa Øverland i Svensk Filmdatabas
Farende folk

Farende folk er en norsk stumfilm fra 1922 i regi av Amund Rydland. Manuset ble skrevet av Rydland og skuespilleren Martin Gisti. Det bygger på Severin Liebleins roman Den sidste av sin slegt : et blad av Jonas Værns ungdomskrønike (1910).
Filmen kan sees gratis på Nasjonalbibliotekets hjemmeside.


== Rolleliste ==
Amund Rydland ...  Ahti
Arna Fahlstrøm ...  Ahtis kjæreste
Lars Tvinde ...  Klemet / Sigøinerhøvding
Martin Gisti ...  Mjøltraavaren
Agnes Mowinckel ...  Birgitte Værn
Nils Hald ...  Jonas Værn
Didi Holtermann ...  Veronika
Magnus Hamlander ...  Reinert
Karen Rasmussen ...  Varvara, en tater
Aksel Opsann ...  Mr. Wilson
P.A. Grindalen ...  Lensmannen
Helga Rydland ...  Signekjerringa
Ragnhild Hald ...  En ung kvinne (ikke kreditert)
Tore Segelcke ...  En ung pike (ikke kreditert)


== Eksterne lenker ==
(en) Farende folk på Internet Movie Database 
(no) Farende folk i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Farende folk hos Filmfront 
(sv) Farende folk i Svensk Filmdatabas
KLM Ladies Open

KLM Ladies Open  (på nederlandsk tidligere kalt Internationale Open Dames Kampioenschappen) er et åpent, internasjonalt golfmesterskap for damer som er en del av Ladies European Tour. 
På golfbanen til Hilversumsche Golf Club ved Hilversum i den nederlandske provinsen Noord-Holland ble i 1986 mesterskapet for første gang avholdt. Vinner var Jane Forrest fra England med en score på -6. 
Først i 1994 vant en nederlandsk spiller, Liz Weima, mesterskapet. Hun er i dag (2006) direktør for mesterskapet, sammen med Daan Slooter.
I 2008 byttet turneringen navn til ABN AMRO Ladies Open.


== 2006 ==
I 2006 ble mesterskapet spilt på banen til Eindhovensche Golf i Valkenswaard, der premiepotten var på € 165 000. Blant deltagerne var det mange sterke, av den europeiske top-60 deltok 40 spillere, blant disse 6 av de 10 beste. Elisabeth Esterl som vant turneringen i 2004 deltok også, men måtte se seg passert av franske Stephanie Arricau.
Mesterskapet har et antall større sponsorer, som navnet sier er flyselskapet KLM en av hovedsponsorene. Videre er det i 2006 to andre store sponsorer, Fortis og KPMG.


== 2005 ==
KLM Ladies Open ble vunnet av Virginie Lagoutte fra Frankrike etter playoff mot Eleanor Pilgrim. Etter tre dager stod begge spillerne et poeng under par, det dårlige resultatet ble blant annet forårsaket av to dager med sterk vind. Eleanor Pilgrim lå an til å vinne til hun slo en bogey på det attende hullet, og dermed kom til å stå på samme poengsum. Under playoff vant Virginie Lagoutte det første hullet og dermed mesterskapet.


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Interstellar Boundary Explorer

Interstellar Boundary Explorer (forkortet til IBEX) er en amerikansk romsonde som har som mål å lage det første kartet over grensen mellom solsystemet og det interstellare rommet.
Det er en del av NASA sitt Small Explorer program.
IBEX-sonden ble skutt opp med en Pegasus-XL-rakett 19. oktober 2008.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) IBEX – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
NASA info
Mission home page
M. Night Shyamalan

M. Night Shyamalan (født Manoj Nelliyattu Shyamalan 6. august 1970 i Mahé i Puducherry i India) er manusforfatter, regissør og produsent. Han ble født i sørvestre India, men vokste opp i Penn Valley i Pennsylvania i USA.
Han fikk sitt store gjennombrudd med filmen Den sjette sansen fra 1999. Siden har han fulgt opp med filmene Unbreakable (2000), Signs (2002), The Village (2004) og Lady in the Water (2006). Samtlige har han skrevet, regissert og produsert.
Han ble hedret med den indiske offisielle sivile utmerkelse Padma Shri for sin kunstneriske innsats.   


== Filmografi ==
Glass (2019)
Split (2016)
The Happening (2008)
Life of Pi (2007) – førproduksjon
Lady in the Water (2006)
The Village (2004)
Signs (2002)
Unbreakable (2000)
Stuart Little (1999) – manus
Den sjette sansen (The Sixth Sense) (1999)
Wide Awake (1998)
Praying with Anger (1992)


== Varemerker ==
Filmene hans tar ofte en uventet vending mot slutten
Har en cameoopptreden i sine fleste filmer
Benytter ofte lange, fredelige, uklippede scener, gjerne der to personer snakker sammen
Bruker ofte samme skuespiller i to filmer på rad, blant andre Bruce Willis, Joaquin Phoenix og Bryce Dallas Howard


== Trivia ==
Mellomnavnet «Night» tok han i bruk mens han gikk på New York University's Tisch School of the Arts
Komponisten James Newton Howard har laget musikken til hans fem siste filmer.
Hans favorittfilm er Gudfaren (1972)
Bor i en forstad til Philadelphia, noe som tydeliggjøres i filmene hans, ettersom nesten alle finner sted i, eller i nærheten av denne byen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) M. Night Shyamalan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) M. Night Shyamalan – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) M. Night Shyamalan på Internet Movie Database 
(sv) M. Night Shyamalan i Svensk Filmdatabas 
(da) M. Night Shyamalan på Filmdatabasen 
(da) M. Night Shyamalan på Scope 
(fr) M. Night Shyamalan på Allociné 
(en) M. Night Shyamalan på AllMovie 
(en) M. Night Shyamalan hos Turner Classic Movies 
(en) M. Night Shyamalan hos Rotten Tomatoes 
(en) M. Night Shyamalan hos TV Guide 
(en) M. Night Shyamalan hos The Movie Database
Kongefreden

Kongefreden eller Antalkidas' fred (387 f.Kr.) var en fredsavtale garantert av den persiske kong Artaxerxes II som avsluttet Korintkrigen i antikkens Hellas mellom Sparta og dens allierte på den ene siden, og Athen, Theben og Korint og deres allierte på den andre siden. Avtalens andre betegnelse kommer fra den spartanske diplomaten Antalkidas som reiste til Susa for å forhandle betingelsene for avtalen med den persiske kongen. Avtalen var i antikken mest kjent som Kongefreden, et navn som reflekterer den persiske innflytelsen over avtalen da persisk gull hadde vært medvirkende til krigen. Sparta hadde brutt med Perserriket som de hadde vært alliert med i kamp mot Athen under Peloponneskrigen. Da Sparta deretter involverte seg i Jonia på kysten av Anatolia, allierte Perserriket seg med sin tidligere fiende Athen og andre greske byer for å endre Spartas fokus. Freden avsluttet krigen på det greske fastlandet, men slo også fast at de greske byene i Anatolia tilhørte perserne, som nedtegnet av historikeren Xenofon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fine, John V.A. (1983): The Ancient Greeks: A Critical History, Harvard University Press, ISBN 0-674-03314-0
Xenofon (ca. 1890): Hellenica. Oversatt til engelsk av Henry Graham Dakyns. Wikisource.
Reeves Gabrels

Reeves Gabrels (født 4. juni 1956 i bydelen Staten Island i New York City) er en amerikansk gitarist, soloartist, låtskriver og produsent. Han har spilt for mange artister, men er mest kjent som medlem av bandet Tin Machine (1988–1992) og som David Bowies faste gitarist fra 1993 til 1999. Hans eksentriske og virtuose spillestil har ført til både begeistring og fortvilelse hos dem som har hørt ham. Reeves Gabrels har også jobbet sammen med The Cure, Ozzy Osbourne, Frank Black og en rekke andre artister. 
Gabrels har gitt ut fire studioalbum under eget navn og på disse albumene medvirker gjesteartister som David Bowie, Charlie Sexton, Frank Black, Dave Grohl, Gary Oldman og Robert Smith.
Han ga i 1995 også ut den eksperimentelle jazzskiva A Night in Amnesia sammen med gitaristen David Tronzo. Han spilte også i band som Modern Farmer og The Bentmen som begge ga ut album med Gabrels som gitarist.
Gabrels har også laget filmmusikk og musikk til spillene Omikron The Nomad Soul og Deus Ex.


== Diskografi ==
Solo

1995 The Sacred Squall of Now
1999 Ulysses (Della Notte)
2003 live...late...loud (konsertalbum)
2005 Rockonica (2005)
2015 Reeves Gabrels and His Imaginary Fr13ndsMed Modern Farmer

1993 Modern FarmerMed Tin Machine

1989 Tin Machine
1991 Tin Machine II
1992 Tin Machine Live: Oy Vey BabyMed David Bowie

1993 Black Tie White Noise
1995 1. Outside
1997 Earthling 
1999 'hours...'
1999 LiveAndWell.com
2009 VH1 StorytellersSamarbeidsprosjekter

1995 Night in Amnesia med David Tronzo
2014 Fantastic Guitars med Bill Nelson


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Reeves Gabrels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Reeves Gabrels på Internet Movie Database 
(en) Reeves Gabrels hos The Movie Database 
(en) Reeves Gabrels på Discogs 
(en) Reeves Gabrels på MusicBrainz 
(en) Reeves Gabrels på MusicBrainz 
(en) Reeves Gabrels på Songkick 
(en) Reeves Gabrels på AllMusic 
(en) Reeves Gabrels på Twitter 
(en) Reeves Gabrels på Facebook 
Reeves Gabrels på Facebook 
Reeves Gabrels på Instagram 
(en) Reeves Gabrels på Myspace
José de Ribera

José de Ribera (født 1591, død 1652) var en spansk maler. 
Han var født i Valencia, men flyttet i voksen alder til Italia, der han ble påvirket av den dramatiske behandlingen av lys og skygge i maleriene til Caravaggio og hans etterfølgere.


== Se også ==
Jakobs drøm
Duellerende kvinner


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) José de Ribera – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) José de Ribera – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
José de Ribera på Wikiart [1]
José de Ribera på Google Art Project [2]