jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Asser av Sherborne

Asser (død 908 eller 909) var en walisisk munk, som i 890-årene ble biskop av Sherborne. Hans opprinnelige navn var muligens Gwyn eller Guinn, som betyr «velsignet»; Asser og Asher er hebraisk for det samme, og navnet på Jakobs åttende sønn i Det gamle testamente. 
Han var munk i St. Davids, som da lå i kongedømmet Dyfed. Ingenting er kjent om hans tidlige liv. På et tidspunkt begynte han å arbeide for kong Alfred den store i Wessex, blant annet med å oversette bøker og å veilede kongen når han leste disse. I 893 skrev han en biografi om Alfred, Livet til kong Alfred, som til tross for at den synes å være et uferdig utkast er den beste kilde man har om en tidlig engelsk konge.
Mellom 892 og 900 ble han biskop av Sherborne. Han hadde allerede tidligere blitt bispeviet, og det er mulig at han var biskop av St. Davids eller hjelpebiskop under Wulfsige av Sherborne. Giraldus Cambrensis nevnte ham som biskop av St. Davids, men hans verk ble ikke skrevet før i 1191, og opplysningen regnes som usikker. 
På 1800- og 1900-tallet hevdet flere forskere av hans biografi om kong Alfred ikke var autentisk. Minst én forsker har hevdet at det var biskop av Exeter, Leofric, biskop 1046–1072, som skrev den og av egeninteresse tilskrev han den feilaktig til Asser. Et annet forslag har vært Byrhtferth av Ramsey som benyttet store utdrag av Assers tekst i Historia regum, eller Historien over kongene, en historisk blanding som omhandler de angelsaksiske kongedømmene fram til kong Alfred. I ettertid har argumentene for forfalskning ikke bestått, og det er nå igjen allment akseptert at verket er av Assers hånd. Påstandene blir gjennomgått i innledningen til standardutgaven av Alfred The Great.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Asser's Life of King Alfred, hele teksten hos Northvegr
Lakkjuke

Lakk-kjuke, lingzhi (kinesisk: 灵芝, pinyin: Língzhī) eller reishi (japansk), er en sopp som lever parasittisk eller saprofyttisk på trær. Den finnes i Afrika, Eurasia, Nord- og Sør-Amerika. 


== I Kina ==
I det kinesiske taoistiske filosofisk-religiøse system er lingzhi hellig og er føde for de udødelige (xian).  
Lingzhiplanten er et kinesisk symbol på et langt liv; når den oppbevares tørt, har den en ekstremt lang holdbarhet.  Man mente at lingzhisopper vokste ved de udødeliges evige boliger (de velsignedes tre øyer), og at enhver som spiste av dem ville bli udødelige. Det er svært vanlig i kinesisk kunst med dekorative mønstre utviklet fra lingzhisoppens former – antagelig gjelder det også den kinesiske særegne måten å gjengi skyformasjoner og ruyiseptere på. 
Den er i utstrakt bruk i kinesisk medisin. 
Soppen beskrives som gunstig for helsen i flere verker innen tradisjonell kinesisk medisin. I det store oppslagsverket Bencao gangmu fra 1500-tallet heter det at soppen «virker positivt på hjertets qi, reparerer brystpartiet og gagner dem med  forknytt eller forstoppet bringe. Tatt over en lengre periode vil gjøre at kroppens spenst ikke svekkes og at ens år forlenges».


== Se også ==
Kjuker


== Eksterne lenker ==
(en) Lakk-kjuke i Encyclopedia of Life 
(en) Lakk-kjuke i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Lakk-kjuke hos Artsdatabanken 
(sv) Lakk-kjuke hos Dyntaxa 
(en) Lakk-kjuke hos Index Fungorum 
(en) Lakk-kjuke hos MycoBank 
(en) Lakk-kjuke hos NCBI 
(en) Lakk-kjuke hos Tropicos 
(en) Kategori:Ganoderma lucidum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ganoderma lucidum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ganoderma lucidum – detaljert informasjon på Wikispecies 
https://web.archive.org/web/20100106001009/http://www.lommelegen.no/793981/den-undervurderte-soppen
Massegrav

En massegrav er en grav som inneholder flere antall lik, hvor både identiteten kan være kjent eller ukjent før begravelsen. FN definerer en massegrav som et gravsted med tre eller flere ofre for en henrettelse.


== Se også ==
Srebrenica-massakren
Roman Dostál

Roman Dostál  (født 13. juli 1970) er en tsjekkisk skiskytter. Han ble verdensmester i skiskyting på 20 km i 2005.
Seieren var svært overraskende, da han tidligere aldri hadde kommet blant de tre beste i noe verdenscuprenn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Roman Dostál – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Roman Dostál – Olympedia 
(en) Roman Dostál – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cz) Roman Dostál – Tsjekkias olympiske komité 
(en) Roman Dostál – IBU 
(en) Roman Dostál – biathlon.com.ua 
(en) Roman Dostál – TheSports.org
Bo Johansson

Bo «Bosse» Johansson (født 28. november 1942) er en svensk fotballtrener og tidligere spiller.
Johansson var i 2005 hovedtrener for Molde Fotballklubb. Han var dansk landslagstrener i perioden 1996–2000, og førte laget til EM og kvartfinale i VM. Han har også vunnet svensk seriemesterskap med Östers IF og dansk med Silkeborg, og førte i 2004 IFK Göteborg tilbake til toppen i svensk fotball.
I 1984–1985 trente han FK Jerv i Grimstad, hvor de i en periode sommeren 1984 ledet nest øverste divisjon i Norge.Som aktiv spiller fullførte Johansson elleve sesonger for Kalmar FF, hvor han spilte 390 kamper og gjorde 135 mål fra sin midtbaneposisjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bo Johansson – Transfermarkt (manager) 
(en) Bo Johansson – WorldFootball.net
Taiwanstredet

Taiwanstredet eller Formosastredet er et 180 km bredt strede mellom det kinesiske fastland og øya Taiwan. Stredet regnes som den nordligste delen av Sør-Kina-havet, og lenger nordøst følger Øst-Kina-havet. På sitt smaleste er stredet 131 km bredt.
Provinsen Fujian er vest for stredet, og inn mot kysten på vestsiden er en rekke små øyer, hvorav de mest kjente er Quemoy, Amoy og Matsu. Mot øst er kysten av Taiwan, og litt utenfor dem ligger Pescadoresøyene. Havområdet er rikt på fisk. 
Stredet har vært åsted for en rekke militære konfrontasjoner mellom Folkerepublikken Kina og Republikken Kina etter den kinesiske borgerkrtigs siste dager i 1949 da Kuomintang-styrkene under general Chiang Kai-shek retirerte over stredet og etablerte sin regjering på øya. 
Elvene Minjiang og Jiulong renner ned i Taiwanstredet fra Fastlands-Kina.
Oppmuntret av reform og åpning-politikken under Kinas leder Deng Xiaoping begynte fiskere på begge sider med smugling. Mot slutten av 1900-tallet kom hundretusener av taiwanere som turister, på familiebesøk og som investorer til Fujian.


== Litteratur ==
Bush, R. & O'Hanlon, M. (2007). A War Like No Other: The Truth About China's Challenge to America. Wiley. ISBN 0-471-98677-1
Bush, R. (2006). Untying the Knot: Making Peace in the Taiwan Strait. Brookings Institution Press. ISBN 0-8157-1290-1
Carpenter, T. (2006). America's Coming War with China: A Collision Course over Taiwan. Palgrave Macmillan. ISBN 1-4039-6841-1
Cole, B. (2006). Taiwan's Security: History and Prospects. Routledge. ISBN 0-415-36581-3
Copper, J. (2006). Playing with Fire: The Looming War with China over Taiwan. Praeger Security International General Interest. ISBN 0-275-98888-0
Federation of American Scientists et al. (2006). Chinese Nuclear Forces and U.S. Nuclear War Planning
Gill, B. (2007). Rising Star: China's New Security Diplomacy. Brookings Institution Press. ISBN 0-8157-3146-9
Shirk, S. (2007). China: Fragile Superpower: How China's Internal Politics Could Derail Its Peaceful Rise. Oxford University Press. ISBN 0-19-530609-0
Tsang, S. (2006). If China Attacks Taiwan: Military Strategy, Politics and Economics. Routledge. ISBN 0-415-40785-0
Tucker, N.B. (2005). Dangerous Strait: the U.S.-Taiwan-China Crisis. Columbia University Press. ISBN 0-231-13564-5
Turin, D. (2010). The Taiwan Strait: From Civil War to Status Quo. Student Pulse. Vol 2., No. 6. The Taiwan Strait: From Civil War to Status Quo
Wallace Thies, and Patrick Bratton, “When Governments Collide in the Taiwan Strait,” Journal of Strategic Studies, 27, no. 4 (December 2004), 556-84.
Svarthå

Svarthå (Etmopterus spinax), også blåmage, er en liten hai i håkjerringfamilien. Den oppnår en lengde på rundt 60 cm og 1 kg. Huden er blåsvart og fløyelsaktig. 
I likhet med pigghåen har svarthåen to ryggfinner som begge er forsynt med en pigg. Den er utbredt langs hele norskekysten. Haien  lever på dyp ned til 2490 meter. Om høsten og vinteren blir den ofte observert av dykkere så grunt som 15-20 meter dyp.
Det er den minste haien som treffes i norske farvann.
Svarthåen er ofte infisert av rankeføttingen Anelasma squalicola som vist på bildet (under).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) svarthå – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) svarthå i Global Biodiversity Information Facility 
(no) svarthå hos Artsdatabanken 
(sv) svarthå hos Dyntaxa 
(en) svarthå hos FishBase 
(en) svarthå hos Fossilworks 
(en) svarthå hos ITIS 
(en) svarthå hos NCBI 
(en) Kategori:Etmopterus spinax – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Etmopterus spinax – detaljert informasjon på Wikispecies
Jarle Vespestad

Jarle Vespestad (født 16. april 1966 på Jessheim) er en norsk jazzmusiker (slagverk), utdannet ved Toneheim folkehøgskole (1988) og Jazzlinja (NTNU) (1990). I Trondheim deltok han i Veslefrekk, Farmers Market (1991–), Trondheim Kunstorkester, Gunnar Andreas Berg & The Supernatural (1992–), M'boko og The Stoken Experience og Maria Kannegaard trio (1993–).     
I Oslo har han siden 1996 jobbet med en rekke artister, deriblant Sigurd Køhn, Silje Nergaard, Supersilent og Tord Gustavsen og som medlem av Fossum-Aarum Quartet. Jarle er yngre bror til Liz Tove Vespestad som også er musiker.  


== Eksterne lenker ==
(en) Jarle Vespestad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jarle Vespestad – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jarle Vespestad på Internet Movie Database 
(en) Jarle Vespestad på Discogs 
(en) Jarle Vespestad på MusicBrainz 
(en) Jarle Vespestad på AllMusic 
(no) Biografi i Jazzbasen
(no) Diskografi fra Jazzbasen
Gulehavet

Gulehavet, eller Huang Hai, (kinesisk: 黄海, pinyin: Huang Hai, i Sør-Korea og Nord-Korea: «Vesthavet», hangul: 황해 eller 서해, Hwanghae) er den nordlige delen av Østkinahavet, som igjen er et randhav i Stillehavet. Grensa mot Østkinahavet trekkes ved 33°17'N. Navnet kommer av at løsspartikler fra «Den gule elv» og Hai He gir havet en gulaktig farve. De to elvene flyter inn i Gulehavet helt innerst, i den delen som  kalles Bohai (tidligere Pechili-bukten eller Chihli-bukten).
Koreabukten mellom den kinesiske Liaoning-provinsen og det nordvestre Nord-Korea er også del av Gulehavet. Skillet mellom Bohai og Koreabukten er Liaodonghalvøya
Gulehavet har en dybde på maksimalt 105 meter og regnes som et flatt hav, noe på linje med størstedelen av Nordsjøen på motsatt side av dem eurasiske landsmasse. Havets mudderflater er betydelige tilholdssteder for migrerende vadefugler.
Alle større øyer i Gulehavet er sørkoreanske: Anmado, Baengnyeong, Daebu, Deokjeokdo, Gageodo, Ganghwa, Hauido, Heuksando, Hongdo, Jeju-do, Jindo, Muuido,  Sido, Silmido, Sindo, Wando, Yeongjong og Yeonpyeong.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yellow Sea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Koreabukten

Koreabukten eller Koreabukta (blir også kalt for Vest-Korea-bukta) ligger nord i Gulehavet mellom Liaondonghalvøya i Kina i vest og Koreahalvøya i øst. Øst for bukta ligger Bohaihavet vest for Dalian i Kina. 
Yaluelva markerer den kinesisk-koreanske grense og renner ut i bukta der den kinesiske byen Dandong ligger på den vestre elvebredden og den nordkoreanske byen Sinŭiju ligger på østsiden.
Hillesøy

Hillesøy er en tidligere selvstendig kommune i Troms fylke, del av Lenvik formannskapsdistrikt fra 1837.


== Bosetting ==
I Hillesøyområdet består bergartene mest av granitt og gneis. Her har man, med hjelp av fynd og forskning, sett at det har bodd mennesker i flere tusen år. På våren og sommeren kom man reisende etter kysten. Man måtte jo på den tiden bosette seg etter kysten der hvor fisken, og de beste mulighetene for å etablere seg, var. Med årene ble de ytterste plassene fraflyttet og når motoriseringen av fiskeflåten startet i begynnelsen av 1900-tallet, så kunne man flytte lenger inn i fjordene der hvor det var mer beskyttet mot vær og vind. Fra 1950-tallet har utviklingen gått raskt.


== Historie ==
Hillesøy handelssted ble etablert på 600-tallet. På 900-tallet begynte den administrative innlemmelsen av Nord-Norge i riket, da rikskongene fikk makta i den sørlige halvdelen av landsdelen. Fra 1500-tallet ble fylket delt opp i 2 len, Senjen og Tromsen.  Den moderne administrasjonen ble påbegynt på 1600-tallet, med bofaste lensherrer el. amtmenn nordpå. De administrative områdene ble betydelig større.I 1662 ble betegnelsen len byttet ut og det ble i stedet amt (fylke) med fogderiene (større landdistrikt), Senjen og Tromsø. De lå først under Nordland og seinere under Finnmark amt. Hillesøy ble løst fra Trondenes prestegjeld 1731. I 1759 ble Hillesøy lagt til Lenvik prestegjeld. Administrativt var Lenvik med Hillesøy, i Lenvik tinglag, under Tromsø sorenskriveri. Amtets landdistrikter var Senjen og Tromsø fogderi. I 1838 ble det foretatt ”representantskapvalg” for de felles sogn: Lenvik, Hillesøy og Målselv. Sogn er et distrikt hvor befolkningen har egen kirke.Hillesøy ble skilt ut fra Lenvik som egen kommune i 1855 eller 1871. (Statistisk sentralbyrås historiske oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen påpeker denne uklarheten.) I 1855 hadde Hillesøy 811 innbyggere. I 1866 ble Troms eget amt. I 1894 opphørte fogdenhetene, og Hillesøy kom under Troms politimesterembete. I 1898 var det i Hillesøy herred 373 skatteytere med en gjennomsnittlig inntekt på 465 kr.I 1924 ble det oppført et kommunelokale på Brensholmen. Der holdt kommunestyret sine møter med de valgte representanter fra de ulike bygdene. 1. januar 1964 ble Hillesøy delt i to og slått sammen med andre kommuner. Området på Kvaløya og øyene nord for Hekkingen med 1 316 innbyggere ble slått sammen med Tromsø og Tromsøysund kommuner samt det meste av Ullsfjord til Tromsø kommune. Området på Senja og øya Hekkinga med 1 159 innbyggere ble slått sammen med et område på Senja fra Sørreisa kommune, fire gårder fra Tranøy samt Lenvik kommune til den nye Lenvik kommune.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hillesøyforeninga: Hillesøy kommune
Turside - informasjon og bilder fra båthavna på Hillesøy
turliv.no - informasjon og bilder fra Stokkvika, sandeldorado på sørsida av Hillesøya
Narvik Fotballklubb

Narvik Fotballklubb oppsto i 1997 etter en sammenslåing av rivalklubbene Narvik/Nor og Mjølner fra Narvik. Av disse to klubbene er Mjølner den mest kjente, med en rekke nordnorske mesterskap i perioden 1929 til 1970, men også Narvik/Nor hadde flere nordnorske mesterskap. For øvrig er Mjølner den tredje nordnorske klubben som har spilt i toppserien (sesongene 1972 og 1989).
Narvik FK kom aldri høyere enn 2. divisjon (nivå 3). Mangelen på framgang etter sammenslåingen gjorde at enkelte tilhengere foreslo gjentatte ganger å gi klubben tilbake navnet Mjølner. Dette forslaget fikk overveldende flertall på et ekstraordinært årsmøte våren 2004. Klubben heter nå Fotballklubben Mjølner.
Narvik FK hadde helhvite drakter med svarte innslag.
Tromsøysund

For sundet, se Tromsøysundet.Tromsøysund er en tidligere kommune i Troms fylke. Den eksisterte fra 1838 til utgangen av 1963. Ved opprettelsen hadde den navnet Tromsøe landdistrikt.
I 1860 ble Balsfjord fradelt som egen kommune. Tromsøysund hadde 2 632 innbyggere etter fradelingen. Den 1. januar 1861 ble en del av Tromsøysund med 110 innbyggere overført til Tromsø by. Den 1. januar 1873 ble en del av Malangen med 287 innbyggere overført til Tromsøysund. Samtidig ble en ubebodd del av Tromsøysund overført til Tromsø. Den 1. juli 1915 ble en del av Tromsøysund med 512 innbyggere overført til Tromsø. Den. 1. juli 1955 gikk en del med 1 583 innbyggere samme veg.
I 1948 kjøpte staten eiendommen Åsgård, gnr. 118, bnr. 1, i Tromsøysund. I 1961 var Åsgård sykehus ferdig bygget og klar for delvis drift og overført fra staten til Troms og Finnmark fylkeskommuner og bykommunene Harstad, Tromsø, Hammerfest, Vadsø og Vardø.
1. januar 1964 ble Tromsøysund og Tromsø kommuner, samt deler av Hillesøy og Ullsfjord kommuner, slått sammen til den nye Tromsø kommune. Tromsøysund hadde ved sammenslåingen 16 727 innbyggere.Lokalhistoriewiki har en oversikt over grenseflyttingene mellom Tromsøysund og Tromsø.


== Se også ==
Tromsøsundet (valgkrets)


== Referanser ==
Qufu

Qufu (kinesisk: 曲阜市, pinyin: Qūfù) er et byfylke i provinsen Shandong i Kina. Det er en del av byprefekturet Jining, og ligger omkring 130 km sør for provinshovedstaden Jinan.
Befolkningen i byfylket var på 627 832 innbyggere i 1999. Arealet er på 896 km².


== Historie ==
Qufu var, under navnet Yan, i en periode var hovedstaden for Shang-dynastiet.
Qufu er også fødestedet til filosofen Konfutse; han anses tradisjonelt for å ha blitt født på fjellet Ni 30 km sørøst for Qufu sentrum.
Wufu var hovedstad i staten Lu i Vår- og høstannalenes tid.
Konfucius' tempel og grav og Kong-familiens herregård i Qufu ble plyndret av rødegardister fra Beijings pedagogiske høyskole i november 1966, men er senere blitt restaurert. Anlegget ble i 1994 oppført på UNESCOs liste over verdensarven.


== Administrative enheter ==

Qufu består av to subdistrikter, seks storkommuner og fire kommuner:

Subdistriktet Lucheng (鲁城街道), sentrum, sete for Qufus fylkesstyre;
Subdistriktet Shuyuan (书院街道);
Storkommunen Wucun (吴村镇);
Storkommunen Yaocun (姚村镇);
Storkommunen Lingcheng (陵城镇);
Storkommunen Xiaoxue (小雪镇);
Storkommunen Nanxin (南辛镇);
Storkommunen Shizhuang (时庄镇);
Kommunen Wangzhuang (王庄乡);
Kommunen Dongzhuang (董庄乡);
Kommunen Xizou (息陬乡);
Kommunen Fangshan (防山乡).


== Samferdsel ==


=== Jernbane ===
Beijing-Shanghai høyhastighetstog har stoppested her.


=== Vei ===
Kinas riksvei 104 løper også gjennom fylket. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou.
Kinas riksvei 327 løper gjennom området. Den fører Heze i Shandong til Lianyungang i  Jiangsu.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Franz Xaver Biallas: Konfuzius und sein Kult: Ein Beitrag zur Kulturgeschichte Chinas und ein Führer zur Heimatstadt des Konfuzius, Peking/Leipzig: Pekinger Verlag, 1928
Wang Liang: «The Confucius Temple Tragedy of the Cultural Revolution», i Thomas A. Wilson, red.: On Sacred Grounds, Cambridge: Harvard University Press, 2002
Hyse

Hyse, eller kolje, er en fisk i torskefamilien. 


== Beskrivelse ==
Hysa kan bli 110 cm lang og opp til 20 kg tung – . Den har et tydelig overbitt, liten skjeggtråd og sidelinjen er tydelig. Den kan lett skilles fra andre arter på den svarte flekken under første ryggfinne. Hysa har tre ryggfinner, den første har 14 – 17 bløtstråler, den andre 19 – 24 og den tredje 19 – 22. Den har to gattfinner, den første har 21 – 25 bløtstråler og den andre 20 – 24.


== Utbredelse og habitat ==
Hysa finnes på begge sider av Nord-Atlanterhavet. I øst fra Biscayabukten og nordover til Barentshavet og Island. I vest langs nordøstkysten av USA og New Foundland. Den opptrer også rundt sørkysten av Grønland. I Norge er hysa vanlig langs hele kysten.
Hysa liker seg best på sand-, leir- og grusbunn på dybder mellom 40 – 300 m.


== Adferd ==

Hysa er en bunnfisk som lever av forskjellige krepsdyr, snegler, flerbørstemarker, rogn og småfisk. Gyteperioden er fra mars-juni.


== Økonomisk betydning ==
Hysa er en god matfisk og inneholder mye proteiner og kobalamin (vitamin B12). Den fiskes i hovedsak med trål, line og snurrevad. Den norske fangsten var i 2006 på 71 434 tonn, og på 124 696 tonn i 2010.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Moen, Frank Emil (2003). Dyreliv i havet - Nordeuropeisk marin fauna (3 utg.). Kristiansund: KOM Forlag. ISBN 82-90823-54-1. 
Pethon, Per (2005). Aschehougs store fiskebok (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7. 
Torsvik, Mortensen, Nedreaas (red.) Fiskeribiologi ISBN 82-529-1720-8


== Eksterne lenker ==
(en) hyse – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) hyse i Global Biodiversity Information Facility 
(no) hyse hos Artsdatabanken 
(sv) hyse hos Dyntaxa 
(en) hyse hos FishBase 
(en) hyse hos ITIS 
(en) hyse hos NCBI 
(en) Kategori:Melanogrammus aeglefinus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Melanogrammus aeglefinus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Melanogrammus aeglefinus – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Melanogrammus aeglefinus (Linnaeus, 1758) Haddock - FishBase
Vår- og høstannalene

Vår- og høstannalene (tradisjonell kinesisk: 春秋, pinyin: Chūn Qiū, også kjent som Lín Jīng  麟經) er en krønike over hendelser i den kinesiske staten Lu fra 722 til 481 f.Kr.. Boken omtaler det som senere er blitt kalt Vår- og høstannalenes tid i midten av Zhou-dynastiets historie, og er den eldste kjente kinesiske historiske tekst som er organisert som en annal. Tradisjonelt regnet kineserne med at det var den store kinesiske vismann Konfucius forfattet eller i det minste redigerte krøniken. Dette betviles av moderne historikere, men av denne grunn regnes boken som en av Kinas fem klassiske verker.
Navnet «vår- og høstannalene» reflekterer på en måte hvordan det kinesiske agrarsamfunn betraktet året. Våren var en av de to viktigste fordi da sådde man. Sommeren, som ikke nevnes, er vekstperioden. Høsten er også svært viktig – da høstet man. Om vinteren var det intet å gjøre i landbruket – den var i tidsregningen en periode som ikke ble «regnet med» i årssyklusen, som om den ikke gjaldt.
Krøniken fastholder ikke bare begivenheter i Lu fra år til år, men dekker også på samme måte de andre store statene i samme område av det midtre Kina: Statene Qi, Jin, Qin og Chu. Dette var de statene som dominerte dette 250 år lange segmentet av Zhou-tiden. 
Annalene beskriver hendelser som inntraff i staten Lu hvert år, deriblant tiltredelser, giftemål, dødsfall, begravelser for regenter, utkjempede slag, rituelle offerhandlinger, himmelske fenomener som ble betraktet som rituelt viktige og naturkatastrofer. Oppføringene er skrevet på en knapp måte, med gjennomsnittlig 10 tegn per oppføring, og inneholder ingen utdypning av hendelser eller nedtegnelse av taler.I de stridende staters tid ble det skrevet en rekke kommentarer til annalene for å utdype og finne en dypere mening i de knappe oppføringene. Zuo-kommentaren (Zuo zhuan, 左傳) er den best kjente av disse kommentarer, og ble en klassiker i seg selv, og er kilden til mange kinesiske ord og idiomer i andre klassiske verk.


== Klassiske kommentarutgaver ==
Etterhvert tilkom det en rekke kommentarverk til Vår- og høstannalene. Den viktigste og mest omfangsrike er formodentlig Zuo Qiumings kommentar. Men også Gongyang-kommentaren fikk stor innflytelse, fordi den hevdet at Konfucius hadde «gjemt» noen anvisninger om god styreskikk i annalene.
I Hanshu nevnes fem kommentarverker:

Zou-kommentaren (鄒氏傳, Zoushi zhuan)
Jia-kommentaren (夾氏傳, Jiashi zhuan)
Gongyang-kommentaren (公羊傳, Gongyang zhuan)
Guliang-kommentaren (榖梁傳, Guliang zhuan)
Zuo-kommentaren (左氏傳, Zuoshi zhuan)


== Referanser ==