jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nasjonalparker i Skottland

Det finnes to nasjonalparker i Skottland, Loch Lomond and the Trossachs (opprettet 2002) og Cairngorms (opprettet 2003). 
Parkene er beskyttet under National Parks (Scotland) Act 2000. Denne loven ble vedtatt av Skottlands parlament nesten seksti år etter at Storbritannia først begynte å ta opp tanken om nasjonalparker. Med tanke på hvor sent Skottland fikk sin første nasjonalpark er det ironisk at det var en skotte, John Muir, som la grunnen for verdens første nasjonalpark, Yosemite i USA. 
Mesteparten av området er på private hender. Det meste er også kulturlandskap, hvor skogdrift, sauehold og planting av innførte tresorter har ført til at parkene ikke representerer et skotsk «urlandskap». 
Hver av parkene styres av en egen parkmyndighet, en National Park Authority. I skotsk lovgivning har man tatt med de samme to hovedmålene som i England og Wales, nemlig bevaring og nytelse av naturen. I tillegg har man med fire mål som ikke er definert i lovgivningen i England og Wales:

Å bevare og forbedre områdets kulturelle og naturmessige arv
Å fremme forsvarlig bruk av områdets naturressurser
Å fremme forståelse for og glede av (inkludert bruk til rekreasjon) områdets spesielle kvaliteter
Å fremme forsvarlig økonomisk og sosial utvikling blant områdets innbyggereDet helhetlige målet for parkmyndighetene er å sikre at nevnte mål oppnås kollektivt og på en koordinert måte. De fire målene er likeverdige, men i henhold til Sandfordprinsippet skal det første målet gis større tyngde når det er uforenlige konflikter mellom dem.
Joan Fontaine

Joan de Beauvoir de Havilland (født 22. oktober 1917 i Tokyo i Japan, død 15. desember 2013 i Carmel-by-the-Sea i California i USA), bedre kjent som Joan Fontaine, var en britisk-amerikansk skuespiller som vant en Oscar for rollen som Lina McLaidlaw Aysgarth i Alfred Hitchcocks Mistanke (1941). Hun har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Fontaine var søster til skuespilleren Olivia de Havilland.Joan Fontaine hadde dobbelt statsborgerskap. Hun var britisk av opphav og fødselsrett (begge foreldre var briter) og fikk amerikansk statsborgerskap i april 1943.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Joan Fontaine, hvis foreldre var briter, kom til USA som barn. Faren var en britisk patentadvokat og moren en tidligere skuespillerinne.
I begynnelsen av sin karriere kom hun i skyggen av sin eldre søster Olivia. Fontaine spilte en del på scenen under navnet Joan Burfield.


=== Filmskuespillerinne ===
Hun spilte i sin første film i 1935 under navnet Joan Burfield. Som Joan Fontaine spilte hun fra 1937. Først i begynnelsen av 1940-tallet tok hennes karriere skikkelig fart, etter at hun hadde medvirket i to Alfred Hitchcock-filmer.Under innspillingen av filmen Rebecca var Hitchcock og mange andre i produksjonen ekle mot henne, dette for å skremme henne og gjøre henne nervøs. Hitchcock ville ha Fontaine on the edge of a nervous breakdown, altså på grensen til et nervesammenbrudd, og syntes at det var best å få henne dit på ordentlig. Fontaine spilte mot Laurence Olivier som ikke likte henne noe særlig og også behandlet henne dårlig. Fontaine hadde fått rollen som Mrs. de Winter i stedet for Vivien Leigh, Laurence Oliviers hustru.
Fontaine fikk en Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for sitt spill i  Mistanke i 1941.Fontaine var gift fire ganger. Hun hadse allsidige interesser og hadde blant annet pilotlisens. Hun likte også ballongreiser og havsfiske.


== Filmografi (utvalg) ==

1935 – Ferdig med kvinner

1939 – Kvinner

1940 – Rebecca

1944 – Piraten fra Franskebukta

1948 – Brev fra en ukjent kvinne


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joan Fontaine på Internet Movie Database 
(sv) Joan Fontaine i Svensk Filmdatabas 
(da) Joan Fontaine på Filmdatabasen 
(da) Joan Fontaine på Scope 
(fr) Joan Fontaine på Allociné 
(en) Joan Fontaine på AllMovie 
(en) Joan Fontaine hos Turner Classic Movies 
(en) Joan Fontaine hos Rotten Tomatoes 
(en) Joan Fontaine hos The Movie Database 
(en) Joan Fontaine hos Internet Broadway Database 
(en) Joan Fontaine på Internet Broadway Database
Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata
Boris Floricic

Boris Floricic (født 8. juni 1972, død mellom 17. og 22. oktober 1998 i Berlin), kjent under pseudonymet «Tron», var en hacker og friker. Han deltok i angrep på kommersielle krypterings- og autentifiseringssystemer som f.eks. betalingsfjernsyn og telefonkort. I 1997 utviklet han en ny teknologi for kryptering av telefonlinjer. Videreutviklingen av systemet «Cryptophon» til «Cryptron», som skulle bli et kommersielt masseprodukt til bruk på internett, ble forhindret av Floricics tidlige død. Årsakene til dødsfallet er fremdeles gjenstand for spekulasjoner. Floricics foreldre har fra 2005 gjennom det tyske rettssystemet forsøkt å forhindre Wikipedia i å nevne Floricics navn, og gjennom en klage oppnådde de at en domstol 17. januar 2006 avsa en midlertidig kjennelse som forbød den tyske Wikimedia-stiftelsen å omdirigere sitt domene wikipedia.de til tysk Wikipedia, som utgis fra Florida USA. Kjennelsen ble opphevet 9. februar, og videre klager ble avvist.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Burkhard Schröder: Tron: Tod eines Hackers. rororo, 1999, ISBN 3-499-60857-X


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Boris Floricic i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Delta Air Lines

Delta Air Lines er verdens nest største flyselskap målt i antall passasjerer (2017), og det fjerde største målt i omsetning (2004). Selskapet har hovedkvarter i Atlanta, Georgia og i Eagan, Minnesota USA og flyr rutetrafikk over hele USA, samt flygninger til Latin-Amerika, Europa, Asia og Karibia. Selskapet ble etablert i 1924.
Rutenettverket er mye basert på hovedflyplassene i Atlanta, Cincinnati og Salt Lake City og JFK-flyplassen i New York. Også flyplassene La Guardia i New York, Orlando og Boston har et mindre antall ruter. Det internasjonale rutenettverket dekker verden, med unntak av Oseania og Antarktis. Mindre ruter på innenriksnettverket betjenes av kontraktsfestede selskap som flyr under navnet Delta Connection.
Som med en rekke andre tradisjonelle flyselskap har Delta slitt med inntjeningen, og har operert under amerikanske konkursbestemmelser (Chapter 11) siden september 2005. Det konkurrerende selskapet US Airways har forsøkt å kjøpe opp Delta-bedriften. I 2008 ble Northwest Airlines innlemmet i Delta.


== Flåte ==
Per mai 2021


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(zh) Offisielt nettsted 
(de) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted 
(it) Offisielt nettsted 
(ja) Offisielt nettsted 
(es) Offisielt nettsted 
(pt) Offisielt nettsted 
(en) Delta Air Lines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Delta Air Lines – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Continental Airlines

Continental Airlines var et flyselskap i USA. Det var en tid det femte største flyselskapet i USA, og verdens sjette største flyselskap. Selskapet hadde hovedkvarter i Houston i Texas, og fløy rutetrafikk over hele USA, samt flygninger til Europa og Asia. Selskapet fusjonerte i 2010 med United Airlines.
Continental Airlines opererte også flygninger i Norge, med ruter fra Oslo lufthavn, Gardermoen til Newark Liberty internasjonale lufthavn i Newark utenfor New York. Continental Airlines var medlem av Star Alliance fra 28. oktober 2009 til opphøret i 2012.


== Historie ==
Continental Airlines ble etablert i 1934, da under navnet Varney Speed Lines. Navnet på selskapet kom fra eieren, som het Walter T. Varney. Han valgte tre år senere, i 1937 å endre navn på selskapet til Continental Airlines.
Selskapet opererte som innenriksselskap de første årene, men vokste stadig, selv om selskapet hadde et rutenett som begrenset seg til det nordamerikanske kontinentet. Selskapet gikk på 70-tallet, som en av de første, til anskaffelse av Boeing 747-maskiner, og begynte operasjoner med disse.
Finanskrisen på 80-tallet traff Continental Airlines hardt, som gjennom dette tiåret gikk konkurs to ganger. På midten av 90-tallet begynte selskapet igjen å ekspandere, og så mot det europeiske markedet, et flymarked som nå var deregulert slik at flyselskaper ikke lengre trengte søke om statlige konsesjoner til å operere ruter i de europeiske landene. Selskapet hadde et utstrakt rutenett i USA, Canada og Mexico, i tillegg til å operere ruter til de største europeiske og asiatiske destinasjonene.


== Selskapsprofil ==
Hovedflyplassene for selskapet var George Bush interkontinentale lufthavn ved Houston og Newark Liberty internasjonale lufthavn i Newark ved New York. Continental var ett av to amerikanske flyselskap som drev regulær rutetrafikk mellom USA og Norge, hvor det andre var US Airways.
Flåten bestod utelukkende av Boeing-fly, der over 250 Boeing 737 fly utgjorde flertallet av flyene. Litt tyngre ruter innenlands i USA ble betjent av Boeing 757 og Boeing 767-200 fly. På transatlantiske og andre interkontinentale flygninger ble Boeing 757, Boeing 767-200, Boeing 767-400 og Boeing 777-maskiner brukt. Mindre ruter til småbyer ble betjent av selskapet Continental Express, som blant annet brukte Embraer-fly. I tillegg var det en del uavhengige småflyselskap som markedsførte ruter som Continental Connection.


== Flåte ==
Continental Airlines flåte bestod utelukkende av Boeing-fly. Selskapet administrerte en flåte bestående av følgende fly: (oktober 2009)


== Destinasjoner ==

Continental Airlines' rutenett inkluderte de fleste større byer i USA, samt flere i Canada og Mexico. Selskapet valgte også å satse tungt på destinasjoner i Europa, og da spesielt Storbritannia, hvor det opererte direkteflygninger til sju forskjellige destinasjoner. Continental Airlines hadde også enkelte ruter til Asia.
Gjennom sine datterselskap Continental Micronesia basert på Guam kunne selskapet tilby enda flere destinasjoner i Asia, samt i Oseania.


== Eksterne lenker ==
Continental Airlines, offisiell nettside
Stålpakten

Stålpakten (tysk: der Stahlpakt, italiensk: il Patto d'acciaio var en tysk-italiensk avtale som ble undertegnet 22. mai 1939. Den såkalte stålpakten, som gjaldt i ti år, inneholdt avtale om såvel internasjonalt politisk samarbeid som garantier om å stille opp på hverandres side om noen av de to statene kom i krig.
Da Tyskland ikke informerte Italia om sin innledende konflikt med Polen i 1939, oppgav Italia å være en «ikke-krigførende makt» da andre verdenskrig startet.
Ifølge den britiske historikeren Richard Overy var det i praksis lite koordinering mellom Tyskland og Italia inntil våren 1941.


== Referanser ==


== Kilder ==
Evans, Richard J. The Third Reich in Power, 1933 - 1939, Penguin, 2006, ISBN 978-0-141-00976-6
Overy, Richard, Blood and Ruins: The Last Imperial War, 1931-1945, 2021, Viking, ISBN 978-0670025169
Glyn Johns

Glyn Johns (født 15. februar 1942 i Epsom, Surrey, England) er en britisk lydtekniker og plateprodusent.
Han har jobbet med kjente artister som The Beatles, Led Zeppelin, The Rolling Stones, The Who, The Eagles, Eric Clapton, The Clash, Midnight Oil, Blue Öyster Cult, Linda Ronstadt, Emmylou Harris og mange andre.
Johns forsøkte seg først som sanger, men begynte å jobbe som lydtekniker sent på 1960-tallet ved ulike platestudioer i London. I 1969 ble Johns bedt om å ta hånd om Get Back-innspillingene til The Beatles med sikte på å få laget et album av dem. Johns satte sammen ulike versjoner av et album, men ingen av disse ble godkjent av gruppa for utgivelse. Til slutt ble oppdraget gitt videre til Phil Spector, som gjorde ferdig et album som ble gitt ut under tittelen Let It Be. 
Johns er særlig kjent (og anerkjent) for arbeidet han senere gjorde for countryrockgruppa The Eagles. Hans arbeid på gruppas tre første album ble sterkt medvirkende i å skape gruppas særegne lydbilde og identitet, og The Eagles ble i løpet av sin karriere en av historiens mestselgende platesuksesser i USA.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Glyn Johns på Internet Movie Database 
(en) Glyn Johns hos The Movie Database 
(en) Glyn Johns på Discogs 
(en) Glyn Johns på MusicBrainz 
(en) Glyn Johns på AllMusic
Rytme

Se også: MusikkteoriRytme (fra gresk rhythmós = «flyt») er rekkefølgen av ulike tidsintervall mellom impulser over tid. Mange medier bruker rytme, men den er mest forbundet med musikk, dans og poesi. I musikken bruker man begrepet på to litt forskjellige måter:

Som betegnelse på fenomenet rytme, som musikalsk parameter, som en bestanddel av hvordan vi opplever musikken.
Som navngitte fastlagte rytmer, f.eks. tango, samba.Ulik utførelse av rytme gir ulike kunstneriske kvaliteter til musikken. I vestlig musikk gir rytme tradisjonelt mest mening når den utføres som et tidsavgrenset mønster over en taktart, gjerne stadig tilbakevendende. Når takten er forskjellig, dvs at taktslaget har forskjellig varighet, kan man utføre samme rytme i forskjellig tempo. En rytme som ikke aksentuerer taktslagene, men systematisk kommer mellom, kalles synkopert. Ikke-vestlig musikk bruker additiv rytme i større grad. I afrikansk musikk blir polyrytme mye brukt. Uansett er rytme en av de viktigste parametre i musikken, noen kaller musikk rytmisert lyd.
Nyere måter å oppfatte rytme på, er å gi begrepet mer kunstnerisk innhold, for eksempel å tenke på rytme som en kombinasjon av tempo, takt og dynamikk. Man snakker om å føle rytmen, som en motsetning til å måle og forstå den.
«Rytme», skrev forfatteren Tom Robbins i Another Roadside Attraction, «er alt som forholder seg til varighet av energi».


== Eksterne lenker ==
Research group specializing in rhythm, timing, and tempo, University of Amsterdam
Ole Bjørn Rongen

Ole Bjørn Rongen (født 26. oktober 1946, død 12. april 2017) var en norsk sinolog, oversetter, forsker og journalist som også underviste i journalistikk ved Universitetet i Stavanger.
Rongen tok mastergraden ved Columbia University. Han arbeidet i NRK Rogaland til 1999 da han begynte som førsteamanuensis ved Høgskolen i Stavanger.  Han oversatte flere klassiske kinesiske verk til norsk fra klassisk kinesisk: Konfutses Samtaler, Middelvegen og Den store læra; Mencius' Læra om det gode mennesket, Yijing og Daodejing (daoistisk filosofi)


== Verk ==
Kamerat redaktør, 1979
Kina - den nye lange marsjen, 1980
Handbook of Chinese Language Structure, Universitetsforlaget, 1977.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Ole Bjørn Rongen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Ukrainas herrelandslag i fotball

Ukrainas herrelandslag i fotball er det nasjonale fotballaget til Ukraina, og dette landslaget blir administrert av Ukrainas fotballforbund. Det ukrainske fotballforbundet ble stiftet i 1991, og de ble medlem av FIFA i 1992. Ukraina har deltatt i ett VM-sluttspill (2006), og nasjonalstadion er Stadion NSK Olimpiyskiy i Kyiv.


== Historie ==
Se også: Ukraina i verdensmesterskapet i fotball 2006Før Ukraina ble selvstendig representerte spillere fra dette området Sovjetunionen. Sovjetunionen deltok sju ganger i VM, og seks ganger i EM, før denne staten ble oppløst. I 1960 vant Sovjet EM.
Ukraina kvalifiserte seg for første gang til et VM-sluttspill i 2006, og den første sluttspillkampen til landet var mot Spania. Dette skjedde 14. juni 2006 i en kamp som Spania vant 4-0. Ukrainas første seier i et VM-sluttspill var mot Saudi-Arabia den 19. juni 2006. Resultatet ble 4-0 til Ukraina, og Andriy Rusol scoret landets første sluttspillmål da han ga Ukraina ledelsen 1-0 i det 4. minutt.
Oleh Blokhin var landslagssjef fra 2003 til 2007 og 2011–2012, og Andrij Sjevtsjenko overtok i 2016. Han er også den mest kjente spilleren fra Ukraina.


== VM-resultater ==


== Kamper i VM-sluttspill ==
Fotnoter
1 Etter ekstraomganger.
2 Artem Milevskyj, Serhij Rebrov og Oleg Gusev scoret for Ukraina i straffesparkkonkurransen, mens Andrij Sjevtsjenko misset på sin straffe.


== Nåværende tropp ==
2. juni 2021
 Ukrainas tropp til EM i fotball 2021 fra 11. juni til 11. juli 2021.


=== Andre spillere ===
Spillere som nylig har vært med i landslagstroppen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ukraine national association football team – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hjemmeside til det ukrainske fotballforbundet Arkivert 17. juni 2008 hos Wayback Machine.
(en) FIFAs profil om Ukraina
(en) FIFAs VM-2006 profil om Ukraina Arkivert 17. juni 2006 hos Wayback Machine.
Pembrokeshire Coast nasjonalpark

Pembrokeshire Coast nasjonalpark (walisisk Parc Cenedlaethol Arfordir Penfro) er en nasjonalpark som strekker seg langs kysten av Pembrokeshire i Wales. Det er den eneste nasjonalparken i Storbritannia som for det meste består av kystområder. 
Parken ble opprettet i 1952, og dekker 640 km². Den består av fire distinkte deler: Kysten i den sørlige Pembrokeshire, inkludert Caldey Island; Daugleddau-fjorden, kysten ved St. Brides Bay inkludert småøyer og Preseli Hills. Seksjonene er forbundet med hverandre gjennom Pembrokeshire Coast Path. 
Geologien i området er interessant, med en rekke steder for forskjellige steinarter og formasjoner er eksponert.
Gläserne Manufaktur

Gläserne Manufaktur («Glassfabrikken») er en bilfabrikk i Dresden i Tyskland. Fabrikken eies av Volkswagen-konsernet gjennom datterselskapet Automobilmanufaktur Dresden GmbH, og er bygd slik at besøkende skal kunne få innblikk i produksjonsprosessen i en moderne bilfabrikk. Det er også innretta en restaurant med bar for besøkende. Bygningene er tegna av Gunter Henns arkitektkontor i München, og ligger på det tidligere messeområdet ved Straßburger Platz. Bygginga medførte store kontroverser fordi fabrikken ble lagt tett inntil parken Großer Garten.
For å minske den belastninga som transport av store volumer ut og inn av fabrikken utgjorde for omgivelsene, ble transportsystemet CarGoTram bygd i 2005. Dette er et moderne, skinnegående godstransportsystem som er lagt langs ei linje som har eksistert i byen sia 1800-tallet
Glassfabrikken ble opprinnelig bygd for produksjon av modellen VW Phaeton. Sia 2005 er også modellen Bentley Continental Flying Spur blitt bygd her.


== Eksterne lenker ==
Gläserne Manufaktur
http://www.das-neue-dresden.de/
Volkswagen
Elektrofon

En Elektrofon er et musikkinstrument der lyden primært produseres av en elektrisk drevet oscillator. Det elektriske signalet som danner tonen kan være generert mekanisk (som på et el-piano) eller gjennom elektronisk programmering (som på en synthesizer). Den regnes som en av fem hovedkategorier i Hornbostel-Sachs-systemet for klassifisering av musikkinstrumenter (selv om den ikke var med da systemet ble publisert i 1914).
Ethvert instrument som lager lyd utelukkende ved hjelp av elektriske midler er en elektrofon, men begrepet ble opprinnelig ikke brukt om instrumenter hvor elektrisitet bare ble brukt for å forsterke lyd laget på konvensjonelt vis (så den elektriske gitaren ville for eksempel bli klassifisert som en kordofon og ikke elektrofon). I dagens klassifisering tilhører disse instrumentene gruppe 51.


== Klassifisering ==
Hornbostel-Sachs system for klassifisering av musikkinstrumenter deler inn elektrofoner i følgende klasser, avhengig av hvordan lyd blir produsert:
51: elektroakustiske instrumenter og apparater (som rhodes og elektrisk fiolin, men også mikrofoner og høyttalere)
52: elektromekaniske instrumenter og apparater (som hammondorgel og mellotron, men også båndopptakere og elektromekaniske effektapparater)
53: analoge instrumenter og apparater (som theremin og analoge synthesizere)
54: digitale instrumenter og moduler (som digitale synthesizere og samplere)
55: hybride sammenstillinger (analog og digital teknikk i kombinasjon)
56: programvareEksempler på elektrofoner:

Telharmonium
Theremin
Ondes Martenot
Tubon
Synthesizer


== Se også ==
Elektroniske musikkinstrumenter


== Referanser ==
Helena Guttormsdatter

Helena Guttormsdatter (også Elene, født 1170, død 1230) var en svensk jarledatter. 
Hun er mest kjent som maitresse, sammen med den danske kongen Valdemar Seier fikk hun sønnen Knut Valdemarson (1205–1260), som senere ble hertug av Estland og Reval (Tallinn). Knut ble født samme år som kong Valdemar giftet seg med Dagmar av Bøhmen (Tsjekkia), som dermed ble Dronning Dagmar av Danmark. 
Hun var også gift med den danske høvdingen Esbern Snare, og med ham fikk hun datteren Ingeborg av Kalundborg.


== Referanser ==
Konkret musikk

Konkret musikk er betegnelsen på musikalske komposisjoner med utgangspunkt i opptak av naturlige lyder som bearbeides elektronisk og settes inn i musikalske sammenhenger der lyden får en selvstendig verdi. I mer eller mindre bearbeidet form kan musikken vekke helt andre assosiasjoner enn lyden gjorde i utgangspunktet. Musique concrète ble lansert av Pierre Schaeffer i Paris i 1950-årene.
I musique concrète, som var lyttestyrt, ønsket man å eksperimentere med lydene og se hva man klarte å få til mens man lagde musikken. For musique concrète innebar dette en større grad av prøving og feiling, i motsetning til elektronische musik hvor man på forhånd visste hva man var ute etter og hadde en større grad av kontroll over musikken. I musique concrète lå fokuset på å manipulere allerede eksisterende lyd (naturlig eller akustisk lyd). 
Både innen elektronische musik og musique concrète er den metriske takten vi kjenner fra tradisjonell musikk helt fraværende. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norsk nettverk for Teknologi, Akustikk og Musikk, notam
Karol J. Bobko

Karol J. Bobko  (født 23. desember 1937 i New York), er en tidligere amerikansk pilot og astronaut. 


== Romferder ==
STS-6 – Første ferd med Challenger, første romvandring (EVA) fra en romferge.
STS-51D – Utsetting av to satellitter
STS-51J – Første ferd med Atlantis.


== Bilder ==

		
		


== Eksterne lenker ==
NASAs biografi om Bobko