jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Electronic Data Systems

Electronic Data Systems (EDS) er et amerikansk IT-konsulentforetak som definerte outsourcing-begrepet da det ble grunnlagt i 1962 av Ross Perot. Det har hovedkontor i Plano i Texas.
EDS ble kjøpt opp av General Motors i 1984, men ble selvstendig igjen i 1996. I 2004 hadde det 117 000 ansatte i 60 land.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
EDS

EDS har flere betydninger:

European Democrat Students
forkortelse for Electronic Data Systems
forkortelse for den arvelige bindevevssykdommen Ehlers-Danlos' syndrom
Willy Wonka

Willy Wonka er en fiktiv person som er en av hovedpersonene i Roald Dahls barnebok Charlie og sjokoladefabrikken.
Willy Wonka er verdens beste sjokoladefabrikant og lever isolert fra omverden i sin gigantiske fabrikk kalt Wonkaland. Willy Wonka er en mann uten barndom; faren var den strenge og prestisjetunge tannlegen Dr. Wonka, og Willy brøt all kontakt med ham i en alder av 11 år. 
Willy Wonkas lidenskap er sjokolade og godterier, som et slags hån mot faren fordi han ikke fikk lov å spise godterier som ung. Willy Wonka har vunnet alle mulige priser for godteriene sine. Sjokoladefabrikken hans er den største i verden: 47 ganger så stor som den nest største!
Wonka sendte ut fem gullbilletter ut i hele verden. De fem barna som fant disse gullbillettene, skulle få lov til å besøke sjokoladefabrikken hans.
Albuquerque

Albuquerque er den største byen i den amerikanske delstaten New Mexico og hovedsete for Bernalillo County. Byen ligger omtrent midt i delstaten ved Rio Grande elven. Ifølge folketellingen i 2010 har Albuquerque 545 852 innbyggere mens hele fylket har en befolkning på 593 765 (2005).
Spanske bosettere bodde i området på 1600-tallet, for det meste som bønder langs Rio Grande elven. I 1680 ble de drevet ut av indianere, men kom tilbake i 1693.
Byen ble grunnlagt av spanske bosettere 23. april 1706 og Don Francisco Cuervo y Valdez sendte brev til Mexico by at han hadde gitt stedet navnet Alburquerque til ære for Francisco Fernández de la Cueva, den 10. hertugen av Alburquerque (den første «r»-en falt etter hvert vekk fra navnet). Byen var et sentrum for sauenæringen fikk en kraftig vekst da området ble annektert av USA i 1846. Byen ble okkupert av sørstatskonfederasjon under den amerikanske borgerkrigen. I 1885 fikk Albuquerque status som småby («town»), mens den fikk status som storby («city») i 1891.
Jernbanen nådde Albuquerque i 1880 og byen fortsatte å vokse utover 1900-tallet. Det tørre klimaet med sol over 300 dager i året trakk mange innflyttere, mange av dem med tuberkulose. Den militære flyplassen Kirtland Air Force Base og det nasjonale laboratoriet Sandia National Laboratory har også bidratt til veksten. I 1960- og 1970-årene fant det sted en fornyelse av sentrumsstrøket.
Delstatsuniversitetet fra 1889, University of New Mexico, med 18 000 studenter, ligger også i byen.


== Samferdsel ==
Albuquerques internasjonale flyplass er Albuquerque International Sunport som ligger 5 km utenfor byens forretningssentrum.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Albuquerque – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Albuquerque, New Mexico – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en)  Albuquerque hos Wikivoyage
Albuquerques historie og 300 år av historie (begge av Albuquerques besøksbyrå)
Det store hamskiftet

Det store hamskiftet er et begrep som blir brukt om den omfattende endringsprosessen Norge gikk gjennom på 1800-tallet. Å skifte ham, betyr å få et nytt, ytre kroppsdekke. Slanger skifter f. eks. huden flere ganger i løpet av livet. Begrepet «hamskifte» ble brukt av dikteren Inge Krokann da han skulle beskrive de store endringene som fant sted i det norske bondesamfunnet. På samme måte som dyra skiftet samfunnet ham og fikk et helt nytt «utseende».
På begynnelsen av 1800-tallet drev man et arbeidsintensivt landbruk i Norge med lite bruk av landbruksmaskiner, og det var mye arbeidskraft tilgjengelig i bygdenorge. Men utover på 1800-tallet kom det til omfattende endringer i det norske samfunnet – i jordbruket og i demografien. Mennesker som hadde vært vant til å leve av marken de bodde på, ble en del av en større økonomisk helhet. Nye typer redskaper og maskiner endret på gårdsdriften, og handelen mellom land og by økte. I tillegg kom «Jordskiftelovene» i 1827 (Lov angående Jords og Skovs Udskiftning af Fællesskap, 17. august 1821) og 1859 (Lov om Jords og Skovs Udskiftning af Fællesskab av 12. oktober 1857), som gjorde at bøndene fikk samlet sine jordteiger og fikk dermed større hele stykker til å arbeide med, noe som forenklet arbeidet og gjorde det lettere for bruk av maskiner. Det store hamskiftet representerer det tidsrommet hvor Norge gikk fra å være et førindustrielt samfunn til å være et industrisamfunn, hvor man gikk fra naturalhusholdning til salgsjordbruk.
Importen av billig amerikansk korn tok til midt på 1800-tallet og var en viktig forutsetning for hamskiftet. For norske bønder ble det ulønnsomt å dyrke korn på den måten en hadde gjort tidligere. Bøndene la om driften til større vekt på husdyr og særlig melkeproduksjon. 
Ettersom gårdsdriften ble effektivisert, og det ble lønnsomt å avle opp livdyr og dyrke mark, var det ikke behov for husmenn og ekstra arbeidere i så stor grad lenger. Jordbruket ble en egen industri, og mengder av fattige og arbeidsledige folk vandret inn til byer og handelssteder for å skaffe seg et levebrød. Slik startet en sentralisering av det norske folk, og mekanisk industri gjorde sitt inntog. Behovet for nyere redskap på gårdene lå til grunn for produksjon av landbruksutstyr. Som en effekt av dette, begynte byene å vokse, og det ble større behov for produksjon av andre ting også, som spiker, sement og trevarer. Utenlandske investorer begynte også å se utviklingspotensialet i Norge, og investerte i ny industri. Industrialiseringen var i gang, og husmennsordningen ble avviklet.
Ringvirkningene var i gang, og samferdselen ble bygd ut. Tross den store utvandringen til Amerika, økte innbyggertallet i Norge drastisk. Bedre forståelse for hygiene, økt levealder og høyere overlevelsesprosent blant barn var faktorene som gjorde dette mulig. 


== Se også ==
Klassereise


== Eksterne lenker ==
«Det store hamskiftet», artikkel hos Norgeshistorie.no
Værhane

Værhane er en type vindfløy, en bevegelig innretning festet til en forhøyning, slik som f.eks et tak, beregnet for å vise vindens retning. Svært ofte er disse formet som en hane derav navnet. Bruken av hane henspiller opprinnelig på Peters fornektelse av Jesus. I det niende århundre bestemte pave Nikolas 1. at alle kirker skulle prydes med en hane som en påminnelse om ikke å fornekte Kristus slik Peter gjorde.
Værhane brukes også i overført betydning om en person som også blir betegnet som en opportunist.


== Referanser ==
Parenteral terapi

Parenteral terapi (fra gresk: παρα-, para-, „ved siden av-“, έντερο(ν), éndero(n), „tarmen“) betegner enhver administrasjon av legemidler til kroppen som går utenom fordøyelseskanalen. 
Eksempler er intravenøs, subkutan eller intramuskulær injeksjon, transdermalt (gjennom huden)) eller via slimhinne.


== Parenterale legemiddelformer ==
Injeksjonsvæsker
Infusjonskonsentrater
Intravenøs terapi

Intravenøs terapi (fork. i.v. eller iv), fra lat. intra =inne i, inn i og vena = vene betyr «inn i en vene» eller «inne i en vene». Begrepet betegner administrasjon av et legemiddel som i oppløsning eller suspensjon inn i et venøst blodkar, altså en parenteral administrasjonsform.  Medikamentet blir ført med blodstrømmen til hjertet og fordelt til hele organismen via arteriene. I praksis dreier det seg om en injeksjon eller infusjon.


== Fordeler ==
Den største fordelen med intravenøs administrasjon, er at medikamentet øyeblikkelig og i fullt omfang befinner seg i blodbanen. Ved peroralt inntak må legemiddelet først absorberes i fordøyelseskanalen. Dette tar tid, og ofte vil en betydelig andel av medikamentet bli metabolisert i leveren før det når blodbanen (førstepassasjemetabolisme). Dette gjør intravenøs administrasjon nyttig i akutte situasjoner hvor man ønsker rask virkning av medikamentet, og ved medikamenter med høy grad av førstepassasjemetabolisme. Medikamenter med ekstremt kort halveringstid kan det i enkelte situasjoner være aktuelt å gi som kontinuerlig intravenøs infusjon. 
IV egner seg ofte godt for personer som ikke kan svelge eller er bevisstløse, samt i forskning hvor man ønsker forutsigbare legemiddelnivåer. For personer med dårlig absorpsjon fra tarm, kan parenteral ernæring og væskebehandling være et alternativ. I situasjoner hvor man ønsker fastende pasient, for eksempel i forbindelse med narkose, er det naturlig å gi medikamenter, væske og elektrolytter intravenøst. 


== Risiko/ulemper ==
I forbindelse med injeksjonen er det fare for å skade blodkar og omliggende vev. Resultatet kan bli blødning i underhuden og inflammasjon. Særlig ved langvarige infusjoner eller ved intravenøs tilgang som blir liggende lenge inne (perifert venekateter), er det fare for lokale infeksjoner i venen (tromboflebitt) som kan gi økt risiko for trombedannelse. Dersom kanylen eller kateteret blir liggende utenfor venen, vil medikament eller ernæring bli liggende i vevet og kunne gi nekrose.  
Særlig fryktet er den systemiske infeksjonsfaren, da bakterier eller virus kan bli ført fra hudens overflate eller fra urent utstyr direkte inn i blodbanen, forbi kroppens egne infeksjonsbarrierer. Særlig problematisk er det dersom kanyler blir brukt av flere personer uten sterilisering, noe som ikke sjelden er tilfelle i enkelte fattige land og blant injiserende rusmisbrukere. Intravenøs bruk av heroin med urene sprøyter har kanskje vært den viktigste smittekilden for hiv og hepatitt i den vestlige verden, og den hyppigste årsaken til endokarditt blant unge. 
Medikamenter til injeksjon er ofte mye dyrere enn tabletter. For eksempel koster paracetamol ca. 50 øre for 500 mg som tablett, mens prisen for samme dose som infusjonsvæske er ca. 20 kr (2006).
Syn og Segn

Syn og Segn er et allmennkulturelt tidsskrift som handler om politikk, litteratur og samfunn. Det kommer ut fire ganger i året og er på nynorsk. Utgiver er Det Norske Samlaget, men bladet får støtte fra Norsk kulturfond og stiftelsen Fritt Ord.
Tidsskriftet ble grunnlagt i 1894 av Arne Garborg. Senere redaktører har blant annet vært Moltke Moe, Halvdan Koht, Olav Midttun, Berge Furre og Hilde Sandvik. 
Bladet er i hovedsak et abonnementsblad. Syn og segn vant i 2010 prisen Årets tidsskrift. 
Ansvarlig redaktør er Astrid Sverresdotter Dypvik (siden 2020).


== Redaktører ==
Rasmus Flo 1894–1905
Arne Garborg 1894–1897
Arne Garborg 1905–1907
Moltke Moe 1894–1900
Halvdan Koht 1901–1908
Rasmus Løland 1907
Olav Midttun 1908–1960
Magne Skodvin 1951–1959
Bjarte Birkeland 1960–1968
Berge Furre 1967–1971
Bjarne Fidjestøl 1969–1973
Andreas Skartveit 1972–1978
Sverre Tusvik 1977–1980
Astrid Brekken 1979–1983
Sigrid Straand 1979–1983
Jon Tvinnereim 1979–1982
Ottar Grepstad 1984–1988
Borghild Gramstad 1989–1992
Jan Inge Sørbø 1992–1997
Nils Rune Langeland 1998–2002
Hilde Sandvik 2003–2006
Marit Eikemo 2003–2006
Teresa Grøtan 2004–2005
Bente Riise 2006–2013
Knut Aastad Bråten 2014–2020
Janne Nygård 2020–2020
Astrid Sverresdotter Dypvik 2020– 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Syn og Segn
Erkinoald

Erkinoald (fransk: Erchenout, død 658) etterfulgte Aega som rikshovmester i Neustria i 641 og etterfulgte Flakoad i Burgund i 642 og beholdt embetet til han døde i 658. Ifølge Fredegars krønike var han en slektning (consanguineus) av Dagobert Is mor.
Erkinoald introduserte Balthild, angelsaksisk slave fra York (ble senere helligkåret), for Klotar II, kongen av Neustria. Kongens ekteskap med den fromme Balthild styrket Erkinoalds posisjon ved hoffet.
Selv giftet han seg med Leutsinde. Gjennom henne fikk han en sønn, Leudesius, som ble rikshovmester i 675. De fikk også en datter som giftet seg med kongen av Kent og en sønn kalt Erkinoald.
Han døde i 658 og ble etterfulgt av Ebroin, valgt av de frankiske adelsmennene.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Beda (1990): Ecclesiastical History of the English People. London: Penguin Classics
Blå tog

Blå tog er betegnelsen på noen jernbanelinjer som kjører med gammelt og nostalgisk jerbanemateriell.
Blå tog kan være:

Orientekspressen Det opprinnelige Blå tog)
Rovos Rail (Sør-Afrika)
Beate Merk

Beate Merk (født 1. august 1957 i Nordhorn) er en tysk politiker (CSU). Fra 14. oktober 2003 har hun vært justisminister i Bayern.
Hun er det eldste av fire barn av Hubert og Waltraud Merk. I 1961 flyttet familien til Göppingen i Baden-Württemberg.
Fra 1976 til 1981 studerte Merk jus og statsvitenskap ved Ludwig-Maximilians-Universität i München. Sin praksistid tilbragte hun i Landshut og Regensburg, før hun i 1984 avla sin annen juridiske statseksamen. Samme år ble hun medlem av CSU og ble sekretær i det bayerske innenriksministeriet.
Fra 1989 til 1994 var hun juridisk rådgiver i kommunen Neu-Ulm og stedfortreder for rådmannen. I 1991 tok hun den juridiske doktorgrad ved Julius-Maximilians-Universität i Würzburg.
I 1995 ble hun valgt til overborgermester i Neu-Ulm med bare 3 stemmers flertall. Hun tiltrådte den 21. juni samme år. Fra 1996 var hun også medlem av kretsdagen, og i 2002 ble hun gjenvalgt til overborgermester.
Dr. Beate Merk er styremedlem og presidiumsmedlem i CSU. Hun ble utnevnt til justisminister i Edmund Stoibers regjering i Bayern i 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Beate Merks hjemmeside (tysk)
Espen Graff

Espen Graff (født 16. september 1969 på Oppdal i Trøndelag) er en norsk journalist, mest kjent for årene i NRK der han blant annet var programleder. 
Han er oppvokst på Kongsberg i Buskerud, og utdannet journalist ved Høgskulen i Volda. Han var vaktsjef i NRK Radiosporten fra 1993–1995. Fra 1995 til juni 2012 var han programleder, prosjektleder og redaksjonssjef for  NRK Sport. I denne perioden ledet han blant annet sendinger fra mesterskap som OL og VM. Graff har også vært programleder for TV-aksjonen, Sommeråpent og Frokost-tv. Han har også kommentert NRKs sendinger 17-mai.
I 2012 ble Graff kommunikasjonssjef i Norges Skiforbund.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Espen Graff på Internet Movie Database
Rovos Rail

Rovos Rail er et privat jernbaneselskap i Sør-Afrika. Rovos Rail ble stiftet i 1989 av Rohan Vos.


== Historie ==
Rohan Vos skapte sin formue med salg av reservedeler til motorer av ulike slag. Han kjøpte sitt første lokomotiv og vogner i 1988, og selskapet Rovos Rail ble stiftet året etter. Opprinnelig var hans ambisjoner å anskaffe og restaurere et damptog for bruk på familieturer, men han oppdaget raskt at dette var et kostbart prosjekt hvoretter han begynte å selge billetter til sine togturer.


== Stasjon ==
Rovos rail har sin egen private stasjon i Pretoria hvor det står 60 vogner og lokomotiver, men ikke eget spornett. Sporkapasistet leies av de eksisterende jernbaneselskaper.


== Turer ==
Pretoria til Cape Town
Pretoria til Durban
Cape Town til George
Andre turer: Selskapet opererer også mellom Pretoria og Victoriafallene to ganger i uken, hvor passasjerene kan velge en kombinert reise tog/fly.En årlig to-ukers tur blir satt opp til Dar-es-Salaam hvor toget benytter den kinesiskbygde jernbanen TAZARA fra Zambia til Tanzania. Til denne turen benyttes togsettet Edwardian Train og en tilsvarende tur til Swakopmund i Namibia hvor togsettet The Pride of Africa blir brukt.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Rovos Rail – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
På et spor av luksus – artikkel i Aftenposten 6. mai 2006
Vombater

Vombater er en familie kortbeinte, muskuløse pungdyr som går på alle fire bein. Ordet vombat kommer fra Dharug, et av språkene til de australske urinnvånerne. Ved første øyekast kan de ligne litt på en liten bjørn eller murmeldyr.


== Egenskaper og utseende ==
De har en gråbrun pels over ryggen, hvit på buken, og har korte, kraftige ben. Vombater blir 90–115 cm lange, med hale 2–5 cm. De måler ca. 36 cm i skulderhøyde, og voksne individer veier mellom 22 og 39 kg.
En hunn føder en unge om gangen, etter en graviditet på mellom 21 og 30 dager.  En nyfødt unge veier rundt 2 gram.  Den klatrer inn i pungen til moren og blir der i rundt 5 måneder. 


== Adferd ==
Vombatene graver store hulesystemer med gnager-aktige fortenner og kraftige klør. De er først og fremst skumrings- og nattaktive, men kommer ut for å lete etter mat på kjølige eller overskyede dager. Vombater er marklevende.
De er vanskeligere å få øye på enn mange andre dyr, men etterlater seg tydelige spor. Gjerder anses ikke som noen stor utfordring, vombatene graver seg ubesværet under eller gjennom slike hinder. De etterlater seg en særpreget kubisk lort.
Vombater er planteetere, og eter stort sett gress, halvgress, urter, bark og røtter. Vombater forekommer i tempererte skoger, fjelltrakter, tresavanner, gressletter og buskstepper, i Australia og Tasmania.


=== Vombater og mennesker ===
Vombater er ikke redde for mennesker, og noen har derfor med et visst hell prøvd å temme dem. De egner seg imidlertid dårlig som husdyr. De er ikke spesielt sosiale fra naturens side. De er sterke og raske, og kan lett velte en voksen mann. De har skarpe tenner, og de kan bli aggressive hvis de blir provosert eller bare er i dårlig humør. 


== Avføring ==
Avføringen fra vombater er formet som lett avrundede kuber.  En teori om grunnen til dette er at vombater bruker avføring til kommunikasjon og legger avføringen fra seg på stener og andre steder som stikker opp.  Hadde avføringen vært kuleformet, ville den rullet ned. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) vombater i Encyclopedia of Life 
(en) vombater i Global Biodiversity Information Facility 
(en) vombater hos Fossilworks 
(en) vombater hos ITIS 
(en) vombater hos NCBI 
(en) Kategori:Vombatidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Vombatidae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Vombatidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Radio Lågen

Radio Lågen var en lokalradiostasjon på Kongsberg i Buskerud på frekvensen 106,6. Stasjonen ble nedlagt i 1995.
Radiostasjonen ble startet av Torgeir Kristiansen og Jon Martin Engebretsen med Harald Årsbog som investor. Den første tiden leide radiostasjonen lokaler i et menighetsbygg, men fikk etter kort tid egne lokaler i Bussedalen på vestsiden. Dag Hesmyr var ansatt som tekniker og Nina Sæther som daglig leder. Alle inntektene kom fra salg av reklame i lokalmiljøet men etter opprettelsen av P4 falt mye av inntektsgrunnlaget vekk. 
Lokalstasjonen har fostret flere radio- og tv-personligheter som Espen Graff (som seinere begynte i NRK TV-sporten), Svein Graff (NRK TV-sporten), Pål Gordon Nilsen (NRK TV-sporten), Arne Fosland (NRK Alltid Nyheter), Asgeir Spange Brekke (NRK Østlandssendingen), Carsten Skjelbreid (TV2-sporten) og Anniken Tangerud (Aller Media og senere redaktør i nettmagasinet 3600.no)
Radio Lågen hadde tilhold i lokaler på industriområdet Kongsberg Næringspark. 


== Referanser ==
Freeciv

Freeciv er et turbasert flerspiller strategispill, inspirert av det kommersielle Sid Meier's Civilization. Spillet er åpen kildekode utgitt under GNU General Public License og utviklet av entusiastiske programmerere; kildekode, grafikk, lyd osv. har blitt bidratt fra mange mennesker rundt om i verden. Freeciv er inkludert i mange populære Linux-distribusjoner. Spillet er også tilgjengelig på norsk.


== Beskrivelse ==

Spilleren tar rollen som hersker over en sivilisasjon i år 4000 f.Kr., og må lede folket sitt gjennom århundrene. Over tid vil nye teknonologier bli oppdaget, som tillater konstruksjon av nye bygninger i byene og nye enheter. Spilleren kan erklære krig mot andre spillere i diplomati.
Spillet avsluttes når en av sivilisasjonene har utslettet alle de andre, når et folk har etablert en koloni i verdensrommet, eller  ved et gitt årstall. Dersom mer enn en spiller gjenstår ved slutten av spillet, så vinner spilleren som har oppnådd den høyeste poengsummen, som blir beregnet ut fra størrelsen på sivilisasjonen, dens velstand, og kulturelle og vitenskapelige fremskritt.
Freeciv er meget konfigurerbart, så det kan spilles i Civilization I, Civilization II, Freeciv modus, eller i et egentilpasset modus. Grafikk og lyder kan erstattes, det er isometrisk, two-dimensjonal og sekskantet grafikk pakker tilgjengelig.
Freeciv bruker TCP/IP nettverksforbindelser til å gjøre flerspiller-modus mulig, Spiller må koble til en tjener, som kan bli kjørt lokalt, men som oftest kjøres tjeneren på internett. Freeciv kan også spilles av en spiller mot datastyrte spillere, eller i  flerspiller-modus mot andre mennesker. Freeciv 2.0 setter automatisk opp en tjener for enspiller-modus.
En eller flere av spillerne opptrer som administrator og kan tilpasse reglene i spillet. Typisk endres følgende regler:

Antallet spillere som må delta før spillet kan starte
Farten på den teknologiske utviklingen
Om det er datastyrte spillere
Om det skal være barbarer som er med i spillet
Hvor tett byer kan plasseres
Hvordan kontinenter og øyer skal distribueres over kartetSpillet er runde-basert, mens spillerne flytter samtidig. Datastyrte spillere flytter separat.
Civworld er en kart-editor som tidligere var tilgjengelig som separat nedlasting. Fra og med v2.2 er kartredigering integrert i Freeciv.Freeciv kjører på Unix varianter med X Window Systemet og noen andre plattformer, inkludert Microsoft Windows, Amiga og Apple Macintosh.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Freeciv hos MobyGames
Waratton

Waratton (død 686) var rikshovmester i Neustria og Burgund ved to anledninger, på grunn av at han opplevde å bli avsatt av sine egen sønn. Hans første periode varte fra 680 eller 681 (da Ebroin døde) til 684, da hans sønn Gistemar avsatte ham og overtok embetet. Men da Gistemar døde i 685, gjenetablerte Waratton  seg snart og fortsatte å styre til han døde i 686. Han skapte fred mellom de tre frankiske kongedømmene og Pipin av Herstal i 681. Hans datter Anstrude giftet seg senere med hertug Drogo av Champagne, Pipins eldste sønn. Ved sin død ble han etterfulgt av sin svigersønn, Berthaire.Han giftet seg med Ansflede og hadde to tidligere nevnte barn:

Gistemar (d. 684), rikshovmester i Neustria og Burgund (682)
Anstrude, giftet seg først med Berthar, rikshovmester i Neustria og Burgund (684–687), giftet seg andre gang med Drogo av Champagne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Warato hos Foundation for Medieval Genealogy
Gistemar

Gistemar (også kjent som Ghislemar, Gislemar, Giselmar; død 685) var for en kort tid rikshovmester i Neustria og Burgund etter å ha avsatt sin far Waratton i 684. Han gikk i krig med Austrasia og Pipin av Herstal og overvant ham i Namur. Han hersket i omtrent ett år, men etter at han døde, overtok Waratton igjen embetet.Hans mor var Ansflede.


== Referanser ==
Berthar

Berthar var rikshovmester i Neustria og Burgund fra 686 til 687. Han var etterfølgeren til Waratton. Han giftet seg med Warattons datter Anstrude.
I motsetning til Waratton, holdt ikke Berthar fred med Pipin av Herstal. I 687 beseiret Pipin ham og Teoderik III ved Tertry i Vermandois. Mange flyktet til det nærliggende klosteret i Péronne og Saint Quentin. Berthar og Teoderik III trakk seg tilbake til Paris. Pipin fulgte etter dem og påtvang dem til slutt en fredsavtale der en av betingelsene var at Berthar skulle forlate sitt embete. I den påfølgende krangelen, drepte Berthar sin svigermor Ansfled. Berthar flyktet. Hans kone giftet seg med Pipins eldste sønn Drogo, hertug av Champagne, og Pipin ble rikshovmester i Neustria og Burgund uten motstand.
Berthar døde enten høsten 688 eller tidlig i 689.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eugen Ewig: Die Merowinger und das Frankenreich. Kohlhammer, 2006, ISBN 978-317019473-1.
Paul Fouracre, Richard A. Gerberding (Hrsg.): Late Merovingian France: history and hagiography, 640-720. Manchester University Press ND, 1996, ISBN 978-071904791-6.
Friedrich Prinz: Deutschlands Frühgeschichte. Kelten, Römer und Germanen. Klett-Cotta, Stuttgart 2003, ISBN 3-608-94368-4.
Horst Ebling: Prosopographie der Amtsträger des Merowingerreiches. Von Chlothar II. (613) bis Karl Martell (741). (Beihefte der Francia, 2). Wilhelm Fink, München 1974, ISBN 3-7705-1203-0 (Online)