Louis Barthou

Louis Barthou (født 25. august 1862 i Oloron-Sainte-Marie i Frankrike, død 9. oktober 1934 i Marseille) var en fransk politiker. Han var utenriksminister da han ble drept i attentatet mot ham og Aleksandar I av Jugoslavia av Vlado Chernozemski.


== Liv og virke ==
Louis Barthou tok en juridisk utdannelse, men gikk imidlertid tidlig inn i politikken. I 1889 ble han deputert til det franske deputertkammer. Fra 1894 var han gjentatte ganger minister. 
Fra 22. mars til 9. desember 1913 var han fransk statsminister. I dette embede fikk han - som mottrekk til den tyske opprustning - drevet gjennom en forlengelse av den alminnelige verneplikt til tre år. Dette skjedde mot kraftig motstand fra den politiske venstreside. Innen sosialpolitikken ble det i juni 1913 vedtatt en lov som skulle sikre kvinnelige arbeidere før og etter barnefødsler.Hans regjering var sammensatt av::

Louis Barthou – Statsminister, og minister for offentlige skoler og for de fine kunster
Stéphen Pichon – Utenriksminister
Eugène Étienne – Krigsminister
Louis Lucien Klotz – Innenriksminister
Charles Dumont – finansminister
Henry Chéron – Minister for arbeid og den sosiale sikkerhet
Antony Ratier – Justisminister
Pierre Baudin – Flåteminister
Étienne Clémentel – Jordbruksminister
Jean Morel – Koloniminister
Joseph Thierry – Minister for offentlige arbeider
Alfred Massé – Minister for handel, industri, post og telegramDen 2. mai 1918 ble han valgt inn i Académie française. I 1922 gikk han over til senatet. Årene 1922 til 1926 var kan formann for krigsskadeserstatningskommisjonen.
Barthou etterstrebet som utenriksminister fra 1934 et system med traktater med stater i det østlige Europa (Pacte de l’Est) og ledet an med inngåelsen av en fransk-sovjetisk traktat. Ved dette, og ved en tilnærming til England og Italia, var det meningen å isolere «det tredje rike» politisk Men tilnærmingen til Russland møtte motstand fra franske høyrekretser.Den 9. oktober 1934 ble han drept under et mordanslag på den jugoslaviske kong Aleksandar I. Den jugoslaviske konge var i Marseille på statsbeøk i Frankrike, og ble mottatt der av Louis Barthou. Da skjøt attentatmannen Vlado Chernozemski kongen. Under skuddvekslingen rett etter ble også Barthou alvorlig såret. Han ble bragt til sykehus i byen og døde der etter én time. 
Han ble begravet på gravlunden Père Lachaise i Paris.


== Verker i utvalg ==
Notes de voyage : en Belgique et en Hollande, trois jours en Allemagne, 1888
Thiers et la loi Falloux, 1903 Texte en ligne
Mirabeau, 1913
Impressions et essais, 1913
Lamartine orateur, 1916 Texte en ligne
L'Heure du droit : France, Belgique, Serbie, 1916
Toute la France pour toute la Guerre, conférence faite à Genève le 26 juillet 1916, i « Pages actuelles 1914-1916 » numéro 95, Bloud et Gay, 1916 ; texte sur Internet Archive
Sur les routes du Droit, 1918
Les Amours d'un poète : documents inédits sur Victor Hugo, 1918
La Bataille du Maroc, 1919
Le Traité de paix, 1919 Texte en ligne
Le Politique, 1923 Texte en ligne
Wagner et le recul du temps, 1924
La Vie ardente de Richard Wagner, Flammarion, 1925
Voyage à travers mes livres : autour de Lamartine, 1925
Victor Hugo, élève de Biscarrat, 1925
Le Neuf thermidor, Hachette, (Récits d’autrefois), 1926
Rachel, 1926
Paroles vécues, 1928 Texte en ligne
Danton, 1932.
Promenades autour de ma vie : lettres de la montagne, 1933
Leconte de Lisle et Jean Marras. Documents inédits, 1933, Texte sur wikisource
Lettres à un jeune Français (s. d.)


== Litteratur ==
Vladeta Milićević: Der Königsmord von Marseille. Das Verbrechen und seine Hintergründe. Hohwacht-Verlag, Bad Godesberg 1959.
Robert Young: Power and Pleasure: Louis Barthou and the Third French Republic. Mcgill Queens University Press, Montreal 1991 ISBN 0773508635
Pouvoir et passions. Louis Barthou et la troisième république Übers. Jean-François Saget. Marrimpouey, Pau 2012 ISBN 2853021645


== Referanser ==