jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Lokalavisen Øyene

Lokalavisen Øyene er en lokalavis som kommer ut én gang i uken i Færder kommune i Vestfold. Øyene ble kåret til Årets lokalavis i 2006 og 2007.


== Opplag ==
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
2006: 4 087
2007: 4 295
2008: 4 404
2009: 4 326
2010: 4 311
2011: 4 277
2012: 4 011
2013: 3 802
2014: 3 623
2015: 3 570
2016: 3 642
2017: 3 601


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Øyene på nett
Øyene i Medieregisteret Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine.
Kleppe

For artikkelen om bygda på Askøy i Hordaland, se Kleppe (Askøy).Kleppe er det største tettstedet og administrasjonssenteret i Klepp kommune på Jæren i Rogaland fylke. På Kleppe bor det 9206 (Pr. 1.1.2018) mennesker, medregnet tettstedet Verdalen, som Kleppe grenser til i vest. 
Klepp kirke, en trekirke fra 1846, ligger mellom de to høydedragene Kleppevarden og Haugabakka. Like ved kirken, i retning Kleppevarden, ligger Jæren folkehøgskule. Nedenfor kirken ligger Kleppekrossen, som er sentrum i tettstedet. I Kleppekrossen finnes blant annet butikker, banker, legekontor og rådhus. I nordøstre delen av Kleppe ligger Klepp stadion, Kleppe skule og Klepp ungdomsskule. Videre i østlig retning mot tettstedet og jernbanestasjonen Klepp stasjon ligger idretts- og svømmehall og turnhall.
Mellom Kleppe og Verdalen går 44Fylkesvei 44, som er den viktigste veiforbindelsen mellom jærkommunene Klepp, Time og Hå og bykommunene Sandnes og Stavanger i nord, og Sola nordvest via 510Fylkesvei 510.
Kleppe er, sammen med de fleste tettsteder på Jæren mellom Nærbø og Randaberg, i en enorm vekst. Det urbane bybildet man ser i Stavanger, sprer seg raskt til Jæren, og Nærbø, Kleppe, Verdalen, Bryne, Sola, Sandnes, Randaberg og Stavanger kan innen få år ha vokst sammen til et stort byområde som dermed vil være landets nest største.


== Referanser ==
Sande Avis

Sande Avis er en avis som kommer ut i Sande i Holmestrand kommune i Vestfold og Telemark.
Avisens historie går tilbake til 1981, men det var først i 1993 den ble en uke- og abonnentsavis. I 1999 ble Sande Avis kjøpt av Drammens Tidende og Buskeruds Blad AS, og avisen ble dermed tilført flere ressurser. Eierne tar seg av all abonnementsbehandling.


== Opplag ==
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening: 
2006: 2 342
2007: 2 308
2008: 2 220
2009: 2 217
2010: 2 246
2011: 2 212
2012: 2 281
2013: 2 346
2014: 2 252
2015: 2 127
2016: 2 289
2017: 2 358


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sande Avis
Svelviksposten

Svelviksposten er en ukesavis som kommer ut i Svelvik i Drammen kommune, fram til 1/1-2020 Svelvik kommune i Vestfold fylke.


== Opplag ==
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening: 
2006: 2 651
2007: 2 554
2008: 2 518
2009: 2 525
2010: 2 515
2011: 2 392
2012: 2 348
2013: 2 309
2014: 2 250
2015: 2 090
2016: 2 127
2017: 2 112


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Svelviksposten
Computerworld

Computerworld er et teknologimagasin og varemerke for IDG.
I Norge publiseres det av  Computer Communications As. Temaet er teknologi, næringsliv, samfunn og politikk relatert til digitalisering. Fokuset er for det meste rettet mot B2B og IT-profesjonelle.   
Første utgave på norsk kom ut 2. mai 1983. Avisen var den første som publiserte sitt stoff på Internett, dog før det var så mange lesere av innholdet. Fra 1994 kunne avisens artikler leses på internett gjennom et samarbeid med Telepost og Maxware. I 1998 ble avisens eget nettsted lansert. 
Tidligere kom den norske utgaven ut ukentlig. I 2018 skiftet den over til månedlig magasin med ti utgivelser i året.


== Opplag ==
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
2001: 10 202
2002: 8 866
2003: 9 661
2004: 10 195
2005: 8 923
2006: 8 302
2007: 8 083
2008: 7 692
2009: 6 653
2010: 6 166
2011: 5 923
2012: 11 204
2013: 10 852
2014: 10 299
2015: 10 017
2016: 10 351
2017: 9 002
2018: 8 386
2019: 7 825Lesertall på www.cw.no2018: 85 000 per måned


== Redaktører ==
Per H. Berrefjord 1983 – 1985
Knut Ivar Skeid 1985 – 1989
Toralv Østvang 1989 – 1990
Paal Leveraas 1990 – 1995
Roar Nerdal 1995 – 2001
Morten Kristiansen 2001 – 2005
Henning Meese 2005 -


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Computerworld: Saker fra 1994 på nett
Finansavisen

Finansavisen er en riksdekkende dagsavis som utgis av Hegnar Media. Den fokuserer på næringslivsnyheter og kom ut med sin første utgave 1. oktober 1992 etter initiativ fra Trygve Hegnar. Han har siden vært avisens eier, ansvarlige redaktør og administrerende direktør. Avisen har gjennomgående hatt gode økonomiske resultater. Dens fremste konkurrent på næringslivsmarkedet er Dagens Næringsliv.


== Opplag ==
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:


== Nettavis ==
Finansavisen eksisterer også som nettavis, med nettredaktør Stein Ove Haugen og redaktør Steinar Grini. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Kragerøbanen

Kragerøbanen er en nedlagt jernbanestrekning mellom Neslandsvatn stasjon på Sørlandsbanen og Kragerø.
Jernbanen ble åpnet fram til Kragerø den 1. desember 1927, men med ordinær trafikk fra 2 desember 1927. En tid var banen endestasjon for Sørlandsbanen. Ettersom Sørlandsbanen på 1930-tallet ble forlenget mot Kristiansand, gikk Kragerøbanens betydning ned. 
Banen ble nedlagt for persontrafikk 1. januar 1989. Etterpå er det kjørt noen tømmertog. 1989 ble hele banen nedlagt ved stortingsvedtak.
Skinnegangen mellom Sannidal stasjon og Kragerø stasjon er fjernet, og erstattet med ny riksvei. Kragerø stasjon har funksjon som turistinformasjon og bussknutepunkt. 
Jernbaneverket presenterte på sine nettsider i 2008 sin ferdigutredede plan fra 2001 om videreføring av Sørlandsbanen i ny korridor fra Porsgrunn til Skorstøl, bedre kjent som Grenlandsbanen. Dette forårsaker i praksis en nedleggelse av togtilbudet mellom Kongsberg og Gjerstad. Utredelseskartet som ble publisert viser Kragerøbanen i restaurert tilstand fra Neslandsvatn til Kragerø for å ha et regiontog mellom Kragerø og Kongsberg i drift for å kompensere for tapte avganger på den gamle Sørlandsbanen.


== Linjekart ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke, Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 263. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1984). NSBs bygningsregistrering: Kristiansand distrikt: Sørlandsbanen. NSB Arkitektkontoret. s. 175–182. 


== Eksterne lenker ==
Kragerøbanen i openstreetmap.org
Finn Alnæs

Finn Alnæs (født 20. januar 1932 i Bærum, død 3. november 1991 på Lillehammer) var en norsk forfatter.
Han var sønn av Else Løchen og Iver Holter Alnæs, sønnesønn av komponisten, pianisten og domorganisten Eyvind Alnæs og  oldebarn av slottsforvalter Hjalmar Welhaven. Han tok examen artium ved Haagaas Artiumskursus.
Han debuterte i 1963 med romanen Koloss, som vakte uvanlig stor oppmerksomhet både i Norge og utenlands. Boken vant også en nordisk romankonkurranse. Før sin litterære debut hadde Alnæs studert drama i England og arbeidet som bl.a. skuespiller, journalist, lærer, lastebilsjåfør og sjauer. 
Alnæs ble to ganger nominert til Nordisk råds litteraturpris, i 1964 for Koloss og i 1969 for Gemini. I 1993, to år etter forfatterens død, ble Koloss filmatisert. Regi og manus var ved Witold Leszczynski.


== Bibliografi ==
1963 – Koloss ; Brage Bragessons skrift – roman
1968 – Gemini, – roman
1971 – Festningen faller – roman
1972 – På frihetens pinebenk : en prosess – roman
1976 – Naturkatedral : en opplevelse i ord og bilder
1976 – Svart snø eller samvern : dokumentarbok fra en brytningstid
1978 – Musica – roman
1982 – Dynamis– roman
1992 – Restdjevelens karneval – roman  (posthum)


== Priser ==
1968 – Kritikerprisen for Gemini
1969 – Bokhandlerprisen for Gemini


== Referanser ==


== Litteratur ==
Truls Gjefsen: Finn Alnæs : titan og sisyfos, Oslo 1995. ISBN 82-03-26096-9 – Les i fulltekst.


== Eksterne lenker ==
Digitaliserte bøker av Alnæs og om Alnæs hos Nasjonalbiblioteket.
Hulemaleri

Hulemalerier og hellemalerier er betegnelsen på en type bilder og bergkunst som er malt på hule- eller steinvegger i forhistorisk tid.
De eldste kjente maleriene er de omtrent 32 000 år gamle hulemalerier fra steinalderen i den franske Grotte Chauvet. Det betyr at malerkunsten er omtrent seks ganger eldre enn skrivekunsten. Hulemaleriene viser ville dyr som hester, neshorn, mammuter og løver, og er utført ved å fylle utskjæringer i fjellveggen med rød oker og svart fargestoff. Liknende arbeider på hule- og fjellvegger finnes over hele verden. Svært mange sivilisasjoner utviklet siden sin egen malerkunst.


== I Norge ==
I Norge er hule- og hellemalerier langt mindre vanlig enn helleristninger. Hulemalerier finnes langs kysten mellom Gravvik i Nord-Trøndelag og Lofoten i Nordland. Hellemalerier finnes spredt over hele landet. Bergmalerier i Norge dateres til bronsealder/tidlig metalltid, omkring 1800–500 f.Kr., men det finnes også eksempler på hellemalinger som må være fra steinalderen. Motivene er forholdsvis ensartede og stiliserte. De vanligste er strekformete menneskefigurer.  
De første hulemaleriene som ble funnet i Norge var i Solsemhula på Leka. Hula med mest hulemalerier i Norge er Fingalshula i Nærøysund kommune. Kollhellaren i Moskenes ble oppdaget i 1987.


== Se også ==
Helleristning
Bilde
Bergkunst
Trenyken, med hulemaleri i «Helvete»


== Litteratur ==
Kalle Sognes (1983). «Prehistoric cave paintings in Norway». I: Acta Archaeologica 53 (1982), 101–118.
Bjerck, Hein Bjartmann (1993). «Malte menneskebilder i "Helvete" : betraktninger om en nyoppdaget hulemaling på Trenyken, Røst, Nordland». Årbok. Oldsaksamlingen. s. 121-150. . Med en gjennomgang av tidligere hulemalerier i Norge.
Trond Klungseth Lødøen. «Hulemalerier i Nord-Trøndelag og Nordland». Acta Spelæologica Norvegica – Norsk Speleologisk Årbok; nr 1-2, 2010, side 25–38 (pdf)
Kalle Sognnes (1980). «Holemalingane i Skåren-Monsen, Brønnøy, Nordland». Viking: tidsskrift for norrøn arkeologi. Norsk arkeologisk selskap. s. 34-50. 
Hvem malte bilder som dette på bergvegger i Norge for 5.000-8.000 år siden?; forskning.no, 30.5.2022. Langt intervju med Jan Magne Gjerde
Reidun Laura Andreassen: «Malerier og ristninger - bergkunst i Fennoskandia». Tidsskriftet Viking, 2008. (pdf)


== Eksterne lenker ==
(en) Cave paintings – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bayeux-teppet

Bayeux-teppet (fransk Tapisserie de Bayeux) eller dronning Mathildes tapet (La Tapisserie de la Reine Mathilde) er et vel 70 meter langt og 0,5 meter bredt brodert veggteppe i lin fra årene omkring 1070. Det fremstiller normannerhertugen Vilhelm Erobrerens invasjon av England og slaget ved Hastings i 1066. Bayeux-teppet var i samtiden opphengt i domkirken i byen Bayeux i Normandie, hvorfra det har fått navnet. Teppet omfatter 72 detaljerte figurscener utstyrt med tekster på middelalderlatin og utformet i en dekorativ, fortellende stil omtrent som veggmalerier og billedvevde tapeter. Det har sannsynligvis eksistert mange liknende, men kortere tepper. Fordi de var så lange og upraktiske, ble de kun brukt ved spesielle anledninger.
Bayeux-teppet ble i 2007 tatt opp i UNESCOs verdensminneregister.


== Bakgrunn ==
Teppet blir kalt for La Tapisserie de la Reine Mathilde i Frankrike, «dronning Mathildes tapet», etter Vilhelm Erobrerens dronning, Matilda av Flandern. Man antok lenge at dronningen ledet arbeidet, som ble utført av en større gruppe adelige damer. Man kan ennå se hvor den enes arbeid slutter og den nestes begynner, for de enkelte individer har ikke vært like nøye med stingene. Historikerne har imidlertid ikke funnet noe bevis for Matildas innvirkning. Isteden synes det som om teppet ble bestilt av Vilhelms halvbror Odo, biskop av Bayeux, og at teppet ble laget av angelsaksere i Kent.
Hensikten med den lange billedformatet er klart propagandistisk. Det var simpelthen tidens fornemmeste bildemedium, som især henvente seg til hertugens, og senere kongens, gjester fra nær og fjern. Her kunne de se og lese om hans bedrift: å slå to hærer på én og samme dag og dermed erobre et helt kongerike, England.
Bayeux-teppet er bevart gjennom hungersnød, borgerkrig, pest og to verdenskriger, og kan fortsatt studeres i et eget museum i Bayeux. En kopi i full størrelse ble ferdiggjort i 1886 og henger i dag på museet i Reading i England.
Bayeux-teppet gir en viktig dokumentasjon av den tidens stridsutstyr, dekorasjoner og symboler. Blant annet viser fanemerker og skjolddekorasjoner et utviklingsstadium for kjennetegn fra tiden før den systematiske heraldikken oppsto på 1100-tallet. Ryttermotivet på det norske Baldisholteppet har utstyr som ligner noe på Bayeux-teppet.


== Latinsk tekst med norsk oversettelse ==

Den norske oversettelsen her er ordrett, for å reflektere enkelthetene i den latinske teksten.


== Noter ==


== Referanser ==


== Se også ==
Slaget ved Hastings
Vilhelm Erobreren
Harald Godwinson
Harald Hardråde


== Litteratur ==
Rud, Mogens (1988): Bayeux-tæppet og slaget ved Hastings 1066 (dansk tekst), Oslo. ISBN 82-09-10478-0


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Bayeux Tapestry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bayeux Tapestry – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Om det originale Bayeux-teppet og om kopien i Reading
Bayeux-teppet i hele sin utstrekning (på engelsk)
Bayeux-teppet oppsplittet i enkelte, men detaljerte bilder
Beerenberg

Beerenberg er verdens nordligste aktive vulkan og ligger på Jan Mayen. Navnet er nederlandsk og betyr «bjørneberg», og vulkanen fikk navnet sitt av nederlandske sjøfolk på 1600-tallet. Beerenberg er en stratovulkan på den midt-atlantiske rygg. Vulkanen er Norges for tiden eneste aktive vulkan, og hadde sitt siste utbrudd i 1985. Vulkanen hadde et utbrudd fra 20. september 1970. Vulkanen hadde et nytt utbrudd 3. oktober 1970 da lava strømmet mot havet i en 4 km bred front. Utbruddene i 1970 gjorde øya 1 km bredere og 3 km3 større. Utbruddene avtok i november 1970. Varmen fra utbruddet smeltet store deler av isbreene omkring noe som skapte flodbølger av smeltevann. Vulkansk støv ble ført med vinden østover og ble observert som mørke skyer i Troms et par dager etter utbruddet begynte. Hele øya er vulkansk, og man trodde fram til 1970 at vulkanen, som har en diameter på 20 km, var utslokt. Etter et stort utbrudd omkring 3000 år f.Kr. hadde ikke sentervulkanen i Beerenberg utbrudd før 1970, den vulkanske aktiviteten i mellomtiden foregikk i mindre sprekker langs skråningen av fjellet. Det er rapportert om utbrudd i 1732 og 1818, men opplysningene er ikke sikre.Den høyeste toppen på kraterryggen ligger 2 277 meter over havet og kalles Haakon VII Topp.


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Beerenberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 

Panoramabilde fra toppen av Beerenberg.
Beerenberg Ekspedisjon 2008 Bilder
Smithsonians vulkansider (en)
Beerenberg Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Naglfar

Naglfar er i norrøn mytologi navnet på et stort skip – verdens største – laget av døde menneskers negler. I Voluspå, et av kvadene i den eldre Edda, heter det at «Naglfar losnar», dvs. slites løs av sin fortøyning når Ragnarok bryter løs. Naglfar vil da seile fra Jotunheim fullastet med jotner som skal slåss mot æsene (gudene). Naglfar styres av jotnen Rym.
Skipet eies av Muspell.
Naglfar må ikke forveksles med jotnen Naglfare som var gift med gygren Natt.


== Referanser ==
Urban

Urban og den latinske formen Urbanus har en rekke betydninger:

Urban (avis), en dansk avis
Urban (navn), et slovensk mannsnavn
Flere paver har hatt navnet Urban, den siste på 1600-tallet;
St. Urban I, 200-tallet
Den salige Urban II, 1035-1099
Urban III
Urban IV
Den salige Urban V
Urban VI
Urban VII
Urban VIIIUrbanus, kirkelig høytidsdag 25. mai
Urbanus (helgen) som nevnes i Det nye testamentet
Urbanus (sommerfugl) som lever i Nord-AmerikaUrbanitet er et uttrykk for bymessighet
The Sandman

The Sandman er en tegneserie skrevet av Neil Gaiman, først tegnet av Sam Kieth og Mike Dringenberg, og siden av en lang rekke ulike tegnere og publisert av DC Comics. Den blir ofte referert til som en av de viktigste tegneseriene i moderne tid, og representerte et gjennombrudd for Gaiman. Den gikk fra #1 (1988) til #75 (1996). Seriene har blitt samlet i flere tegnseseriebøker, med omslag av illustratøren Dave McKean.
The Sandman (engelsk for Ole Lukkøye) er seriens hovedperson. Hans virkelige navn (ett av mange) er Drøm (Dream), en av de Evige, konge over Drømmeriket og personifiseringen av drømmer og fortellinger. Figuren er inspirert av flere fortellinger for barn. De gjennomgående hovedpersonene er Drøm og hans seks søsken, de Evige (i synkende rekkefølge etter alder): Destiny (Dom på norsk), Death (Døden), Dream (Drøm), Destruction (Destruksjon), tvillingene Despair (Desperasjon) og Desire (Drift), samt lillesøster Delirium (Delirium). I tillegg til de Evige og andre personer som er unike for serien, har Neil Gaiman lånt en lang rekke figurer fra mytologi, religioner og vår egen historie (f.eks. Tor og Odin, Shakespeare og den egyptiske katteguden Bast).
Neil Gaiman har også skrevet to miniserier om Sandmans søster; Death: The High Cost of Living og Death: The Time of Your Life (begge illustrert av Chris Bachalo). Begge disse to historiene er frittstående i forhold til resten av serien, men viderefører flere personer som først ble introdusert i A Game of You. I 2003 utga Gaiman også den tegneserieboken Sandman: Endless nights, hvor hvert av de syv kapitlene dreier seg rundt en av de Evige.
The Sandman har vunnet et utall priser over hele verden, blant annet i England, USA, Tyskland, Spania, Frankrike, Finland og Norge. På norsk er The Sandman gitt ut både i egne bøker og i tegneserieheftet Magnum og Magnum Spesial av Bladkompaniet.


== Samlebøker ==
Preludes & Nocturnes – #1-8 – 1989
The Doll’s House – #9-16 – 1990
Dream Country – #17-20 – 1990
Seasons of Mist – #21-28 – 1991
A Game of You – #32-37 – 1991,1992
Fables and Reflections – #29-31, 38-40, 50 + Sandman Special #1-1991,-92,-93
Brief Lives – #41-49 – 1998.-93
World’s End – #51-56 – 1993
The Kindly Ones – #57-69 – 1993,-95
The Wake – #70-75, 1995,-96
Albert Uderzo

Albert Uderzo (uttales IPA: albɛʁ ydɛʁzo, opprinnelig Alberto Aleandro Uderzo; født 25. april 1927 i Fismes i departementet Marne i Frankrike, død 24. mars 2020 i Neuilly-sur-Seine) var en fransk tegneserieskaper. Han er kjent for sitt arbeide med å tegne Asterix, men tegnet også andre serier, som Ompa-Pa, begge i samarbeid med forfatteren René Goscinny. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Albert Uderzo foreldre var fra Italia; faren fra provinsen Vicenza og moren fra Toscana. Uderzo ble født fargeblind og med seks fingre på hver hånd.Han fikk fransk statsborgerskap i 1934, seks år gammel. Han ble kjent med René Goscinny i 1951 og de bestemte seg for å samarbeide fra 1952.


=== «Asterix» ===
Opprinnelig tegnet Uderzo Asterix til Goscinnys manuskripter, men etter Goscinnys død i 1977, startet han å skrive seriene i tillegg. Forsidene sier fremdeles at historiene er laget av Goscinny og Uderzo. I 1959 ble Goscinny redaktør og Uderzo ble kunstnerisk leder for tegneseriemagasinet Pilote, som hadde ungdommer som målgruppe. Magasinets første utgave introduserte Astérix og gallerlandsbyen. Astérix ble en stor suksess, og 1961 kom det første Astérix-album, Astérix le gaulois (Asterix og hans tapre gallere) ut som en egen serie. Fra 1967 jobbet Albert Uderzo på heltid med Astérix og tegnet et nytt album circa hvert år. Etter Goscinnys død i 1977 fortsatte Uderzo å utgi Astérix, men brukte tre til fem år å tegne hvert tegneseriehefte. 
Han pensjonerte seg profesjonelt fra å tegne i 2011. Han døde 24. mars 2020 i sitt hjem i Neuilly-sur-Seine av hjerteinfarkt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Albert Uderzo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Albert Uderzo på Internet Movie Database 
(sv) Albert Uderzo i Svensk Filmdatabas 
(da) Albert Uderzo på Filmdatabasen 
(fr) Albert Uderzo på Allociné 
(en) Albert Uderzo på AllMovie 
(en) Albert Uderzo hos The Movie Database 
(en) Albert Uderzo på Discogs 
(en) Albert Uderzo på MusicBrainz 
(en) Offisiell Astérix-side
(no) Norsk Asterix-side
Smørbukk

Smørbukk er en eventyrskikkelse som opptrer i ett av eventyrene i Asbjørnsen og Moes Norske Folkeeventyr, utgitt første gang 1841–1844.


== Se også ==
Smørbukk (tegneserie), tegneserie som begynte i Norsk Barneblad 1938 og som er inspirert av eventyrskikkelsen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Herdlefjorden

Herdlefjorden er en fjord i Meland og Askøy kommuner i Hordaland fylke. Den går fra Herdla i nord til Byfjorden ved Bergen i sør.  Sør- vestover er Herdlefjorden avgrenset av Askøy, mens Holsnøy er avgrensingen nord- østover.Navnet kommer av øya Herdla. På gamle kart er navnet Herløfjorden, i samsvar med stavingen av øynavnet.


== Seilingslei ==
Herdlefjorden er en seilingslei inn til Bergen, men Hjeltefjorden er mer brukt som seilingslei. Seilingshøyden gjennom Hjeltefjorden og under Askøybrua er 63 meter. I sammenhengen med at Askøybroa åpnet i 1992, ble det gitt politiske løfter om en alternativ seilingslei inn til Bergen. Tanken er at høye cruiseskip og oljeinstallasjoner skal kunne komme helt inn i Bergen havn. Flaskehalsen for innseiling i Herdlefjorden er ved Herdla. Det var planer om å utvide leia ved å sprenge den ut i Skjelangersundet og «Det Naue». Saken har være diskutert i flere år. 
Til slutt ble saken lagt død da det viste seg at fjordbunnen i dette området er av løssand og grus. Sprenges det hull vil dette hullet etter få år bli «tettet» igjen av havstrømmen som beveger løsmassene på bunnen.


== Referanser ==
Hafjell

Hafjell (1065 moh.) er et fjell i Øyer kommune i Innlandet fylke,  mest kjent for Hafjell Alpinsenter. 
På kart fra 1800-tallet er navnet skrevet «Affjeldet» (dvs. Av-fjellet) – og betydningen av navnet blir da «fjellet som er skilt av fra et større fjell». Her mener man Nevelfjellet (1089 moh). Omkring 1900 ble imidlertid uttalen av navnet slitt ned til /"a:fjelle/, og det ble da satt inn en 'emfatisk h' for å få en bedre markering av forleddet.


== Hafjell Alpinsenter ==

Da Norge fikk OL i 1994 ble det gjort en stor utredning i området Lillehammer, Øyer, Hafjell og Kvitfjell. OL-komiteen likte det som ble foreslått og de fikk aksept for å holde OL i området.
Alpinsenteret ligger ved inngangen til Gudbrandsdalen, 15 kilometer nord for Lillehammer og 23 mil fra Oslo. Senteret er bygget fra Hafjell og ned til Åsletta i Øyer kommune. Det olympiske løypenettet er blitt videreutviklet til totalt 30 nedfarter med løyper tilpasset skiløpere på alle nivåer. 15 skiheiser, inkludert Gondolen, betjener de 835 høydemetrene fra dal til fjell. Snøanlegget  dekker ca. 80% av hovedløypenettet. En normal sesong varer fra medio november til slutten av april.
Hafjell Alpinsenter er landets tredje største alpinanlegg, og terrengparken gjør Hafjell attraktivt for skiløpere med twintip og snowboard. Hafjell har også landets største flomlysanlegg som lyser opp sju km med løyper og som forlenger skidagen tre dager i uka. Flomlyset kan også brukes til en rekke kveldsaktiviteter med og uten ski på beina, som for eksempel aking eller snøscooterkjøring for barn.


== Hafjell Bike Park ==
Hafjell Bike Park har blitt kjent som en av Norges beste arenaer for downhillsykling. De 16 løypene for heisbasert sykling som har en høydeforskjell på 830 m, er av varierende vanskelighetsgrad med alternativer for den mest vågale, og til den som ønsker en myk innføring i sporten. Man kan også leie utforsykkel og beskyttelsesutstyr.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hafjell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons