jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Chris Kirkland

Christopher Edmund Kirkland (født 2. mai 1981) er en engelsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener og keepertrener for Liverpool LFC.Han startet sin karriere som en av Englands største målvakttalenter i Coventry, før han ble kjøpt til Liverpool av manager Gérard Houllier for £6 M i 2001/2002-sesongen i likhet med Liverpools andre målvaktskjøp denne sesongen, Jerzy Dudek. Han begynte sin karriere i Liverpool brukbart før han fikk en korsbåndsskade.  Etter dette har han ikke klart å spille seg inn på laget til Liverpool igjen. I sesongen 2004/2005 ble han lånt ut til West Bromwich. Kirkland er solgt til Wigan for £3,5M i januar 2007


== Meritter ==
Årets spiller i Midt-England i 2001.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Chris Kirkland – UEFA 
(en) Chris Kirkland – Transfermarkt 
(en) Chris Kirkland – Transfermarkt (manager) 
(en) Chris Kirkland – national-football-teams.com 
(en) Chris Kirkland – WorldFootball.net 
(en) Chris Kirkland – Soccerbase.com 
(en) Chris Kirkland – Soccerway 
(en) Chris Kirkland – EU-Football.info 
(en) Chris Kirkland – FBref 
Liverpool.no om Kirkland
Profil på Liverpools offisielle hjemmeside.
Ozaukee County

Ozaukee County er et fylke i den amerikanske delstaten Wisconsin. Det ligger øst i staten ved Michigansjøen og det grenser mot Sheboygan County i nord, Milwaukee County i sør, Waukesha County i sørvest og mot Washington County i vest.
Ozaukee Countys totale areal er 2 891 km² hvorav 2 290 km² er vann. I 2000 hadde fylket 82 317 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Port Washington. 
Fylket har fått sitt navn etter det ojibweindianske ordet Ozaagii'.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Ozaukee County, Wisconsin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Det franske koloniriket

Det franske koloniriket er området utenfor Europa som var under fransk styre fra 1600-tallet til sent i 1960-årene.
På 1800- og 1900-tallet var koloniriket til Frankrike det nest største i verden etter det britiske imperiet. Det franske koloniriket strakte seg over 13 000 000 km² da det var på høyden i 1920- og 1930-årene. I lag med selve Frankrike utgjorde de franske områdene 13 500 000 km² på det meste, som er 10,0 % av den totale landoverflaten til jorden. 
Frankrike startet å opprette kolonier i Nord-Amerika, Karibia og India, etter at det spanske imperiet og det portugisiske imperiet hadde oppnådd suksess i oppdagelsestiden. Frankrike kjempet med Storbritannia om å få herredømme over de nye koloniene. En rekke kriger med Storbritannia på 1700-tallet og tidlig på 1800-tallet som Frankrike tapte gjorde at de ga seg med ambisjonene om å holde på kolonier på disse kontinentene, og med det endte det enkelte historikere kaller et «første» franske koloniriket. På 1800-tallet opprettet Frankrike et nytt rike i Afrika og Sørøst-Asia. Noen av disse koloniene eksisterte lenger enn invasjonen og okkupasjonen av Frankrike av det nasjonalsosialistiske Tyskland under andre verdenskrig. 
Etter andre verdenskrig begynte anti-koloniopprør å utfordre de franske styresmaktene. Frankrike kjempet bitre kriger i 1950- og 1960-årene i Vietnam og Algerie for å holde på koloniene. Mot slutten av 1960-årene hadde de fleste franske koloniene fått selvstendighet, bortsett fra en rekke øyer og øygrupper som i dag er en del av de oversjøiske områdene til Frankrike. Disse dekker totalt 123 150 km², som bare utgjør om lag 1 % av det franske koloniriket fra før 1939. I 2009 hadde disse områdene 2 624 505 innbyggere.


== Tidligere franske kolonier og liknende ==
Lista er ufullstendig

Elfenbenskysten 1843–1960
Kongedømmet Dahomey(nå Benin) 1883–1960
Fransk Ekvatorial-Afrika (føderasjonen Afrique Équatoriale Française)
Tsjad 1900–1960
Gabon 1839–1960
Mellom-Kongo (nå Republikken Kongo), Oubangui-Chari (eller Ubangi-Shari,
Ubangi-Shari (Oubangui-Chari, nå Den sentralafrikanske republikk) 1905–1960
Fransk Kongo 1875–1960
Fransk Kamerun
Fransk Nord-Afrika
Fransk Marokko 1912–1956
Fransk Algerie 1830–1962
Tunisia (fransk protektorat) 1881–1956
Fransk Vest-Afrika
Fransk Sudan (nå Mali) 1883–1960
Senegambia og Niger 1902–1904
Øvre Senegal og Niger
Niger 1890–1960
Senegal 1677–1960
Fransk Øvre Volta (nå Burkina Faso) 1896–1960
Fransk Togoland (nå Togo) 1918–1960
Fransk Kamerun 1919–1960
Fransk Somaliland (Djibouti) 1862–1977Fransk IndokinaFransk Guinea (Guinée française) 1891–1958
Mauritania (1902–1960)
Inini
Saint-Domingue
Madagascar 1896–1960
Mauritius (Maurice) 1715–1810
São Tomé og Príncipe 1709
Seychellene 1756–1810
Komorene (Comores) 1866–1975
Réunion 1710–Fransk Louisiana


== Se også ==
Franske oversjøiske områder


== Litteratur ==
C. M. Andrew, A. S. Kanya-Forstner; French Business and the French Colonialists. The Historical Journal, Vol. 19, No. 4 (Dec., 1976), s. 981–1000
Vincent Confer; French Colonial Ideas before 1789. French Historical Studies, Vol. 3, No. 3. (Spring, 1964), s. 338–359


== Eksterne lenker ==
L'Afrique francophone
Arøya

Arøya er navnet på flere øyer i Langesundsfjorden; Store Arøya, Lille Arøya og Vesle Arøya. Store og Lille Arøy har fortsatt (i 2006) en liten gruppe fastboende, hovedsakelig fiskere og noen kunstnere. Arøyene er sammen med Stokkøya, Fugløya og Geitrøya de eneste av øyene i Langesundsfjorden som ligger i Vestfold fylke og Larvik kommune. Øygruppen ligger lengst ut i Langesundsfjorden med Skagerrak som nærmeste nabo i sør. Arøyene danner et område med stille sund, svaberg og en rekke hytter. Sundet "Bukkespranget" deler Lille og Vesle Arøya, og syd for Lille Arøya ligger "Arøyskjæra" med mange små holmer og skjær ut mot det åpne området "Dypingen".


== Hytter ==
Øyene har en betydelig utbygging av hytter tidligere hovedsakelig for beboere i Grenlandsområdet (Porsgrunn og Skien) men i stadig større grad kjøpes nye hytter opp av personer fra Oslo-området. Det har de senere årene vært betydelig utbygging og oppgradering av eksisterende hyttemasse. Øyene er forbundet med fergeforbindelse med Helgeroa og Langesund hele året (Skjæløy og Ragnøy). I sommerhalvåret er det en betydelig trafikk av sommergjester på fergeforbindelsen. Om sommeren går det ferge flere ganger daglig, mens det i vinterhalvåret kun går ferge på lørdager. Det er også taxibåt med base på nærliggende Stokkøya (MS «Røkke»).


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==
George Bakewell

George Bakewell var en tidligere engelsk fotballspiller som spilte for tre engelske klubber. Han startet sin karriere i Derby Midland før han i 1884 ble den andre spilleren, etter Hayd Morley, som skrev kontrakt med den nye klubben Derby County i Derbyshire. Blakewell, som var høyreving, spilte sin første obligatoriske kamp for Derby da laget tapte 7-0 for Walsall Town den 8. november 1884 i FA-cupen, mens hans første obligatoriske mål for the Rams kom 20. november 1886 da laget tapte 2-1 for Mitchell St George.
Da Derby debuterte i The Football League den 8. september 1888 scoret George Bakewell to av Derbys mål i kampen mot Bolton Wanderers. I juli 1891 gikk han til Notts County, og han avsluttet sin fotballkarriere i denne klubben.


== Karriere som fotballspiller ==


=== Klubblag ===


== Kilder ==
Mortimer, Gerald (2004): The Who´s Who of DERBY COUNTY.  Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-409-4
Mortimer, Gerald (2006): DERBY COUNTY The Complete Record.  Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-517-1
Racine County

Racine County er et fylke i den amerikanske delstaten Wisconsin. Det ligger sørøst i staten ved Michigansjøen og det grenser mot Milwaukee County i nord, Kenosha County i sør, Walworth County i vest og mot Waukesha County i nord.
Racine Countys totale areal er 2 051 km² hvorav 1 188 km² er vann. I 2000 hadde fylket 188 831 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Racine som også er fylkets største by. 
Fylket har fått sitt navn etter det franske navnet racine på elven Root River. 


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Racine County, Wisconsin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kenosha County

Kenosha County er et fylke i den amerikanske delstaten Wisconsin. Det ligger sørøst i staten ved Michigansjøen og det grenser mot Racine County i nord og mot Walworth County i vest. Det har også grense mot delstaten Illinois i sør.
Kenosha Countys totale areal er 1 954 km² hvorav 1 247 km² er vann. I 2000 hadde fylket 149 577 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Kenosha som også er fylkets største by.
Fylket har fått sitt navn etter det ojibweindianske ordet ginoozhe som betyr gjedde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Kenosha County, Wisconsin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fransk Sudan

Fransk Sudan (fransk Soudan) var en koloni i Fransk Vest-Afrika som eksisterte i to separate perioder, først fra 1890 til 1899, og deretter fra 1920 til 1960, da territoriet ble til den selvstendige nasjonen Mali.
Den ble opprettet som et fransk territorium 9. september 1880 som «Øvre Senegal», med hovedstaden i Kayes.  10. oktober 1899 ble Fransk Sudan oppløst. 11 av de sørlige provinsene gikk til Fransk Guinea, Elfenbenskysten og Dahomey.
I 1902 ble de delene av koloninen som ikke var organisert i militære distrikter, til Senegambia og Niger, deretter Øvre Senegal og Niger i 1904, før navnet Fransk Sudan igjen ble brukt etter en omorganisering i 1920.
4. april 1959 gikk Fransk Sudan sammen med Senegal og dannet Mali-føderasjonen, som fikk sin uavhengighet 20. juni 1960. Føderasjonen ble oppløst 20. august 1960, da Senegal trakk seg ut. 23. september proklamerte Fransk Sudan seg som republikken Mali.
Senegambia og Niger

Senegambia og Niger var en kortvarig administrativ enhet i de franske besittelsene i Afrika. Den ble opprettet i 1902, og ble omorganisert i 1904 til Øvre Senegal og Niger.
Den kortvarige eksistensen til tross, greide Frankrikes regjering å utgi frimerker for den administrative enheten, med innskriften «SENEGAMBIE / ET NIGER». Serien bestod av 13 verdier, fra 1 centime til 1 franc.
Øvre Senegal og Niger

Øvre Senegal og Niger (fransk: Haut Sénégal et Niger) var en koloni i Fransk Vest-Afrika som ble dannet i 1904 av Senegambia og Niger.  Niger ble et separat militærdistrikt i 1911 og en separat koloni i 1922. Fransk Øvre Volta ble fradelt i 1919, og de gjenværende områdene ble omorganisert som Fransk Sudan i 1920. Hovedstaden var Bamako.
Kolonien huskes kanskje best av filatelister, siden den utgav flere frimerker i løpet av den korte levetiden.
Mogens Lauritssøn

Biskop Mogens Lauritssøn (død 1542 i Antvorskov kloster ved Slagelse på Sjælland i Danmark) var den siste av de katolske biskopene på Hamar. Han ble tatt til fange av den danske hærføreren Truid Ulfstand i 1537, og døde i Danmark i 1542. Hamarkrøniken forteller om jærtegnene før Ulfstand kom og fanget ham, og om hvordan han forsvarte seg før han ble fanget. Mogens hadde først vært kannik i Oslo før han kom til Hamar.


== Kilder ==
Hamar bispedømme - historien - fra sidene til Den norske kirke
Kirkens martyrer under reformasjonen i Norge - fra sidene til Den katolske kirke
Om Hamarkaupangen - Hovedfagsoppgave av Mari Kristin Høilund
Ostekrigen i Numedal - i Kuturhistorisk leksikon
Intervju om funn på Domkirkeodden - Hamar Dagblad
Hamardomen - i Norske kirkebygg
Lawrence Plackett

Lawrence Plackett (født 1868 i Breaston, Derbyshire, England, død 1939) var en engelsk fotballspiller som spilte for tre engelske klubber.
Han startet sin karriere i Long Eaton Alexandra før han i 1886 skrev kontrakt med Derby County. Plackett spilte sin første obligatoriske kamp for Derby da laget vant 4-1 mot Aston Unity den 30. oktober 1886 i FA-cupen, mens hans første obligatoriske mål for the Rams kom da Derby debuterte i The Football League den 8. september 1888. Derby vant 6-3 over Bolton Wanderers, og Lawrence Plackett scoret to av Derbys mål.
I 1889 gikk Plackett til Nottingham Forest, og han avsluttet sin fotballkarriere i denne klubben.


== Karriere som fotballspiller ==


=== Klubblag ===


== Kilder ==
Mortimer, Gerald (2004): The Who´s Who of DERBY COUNTY.  Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-409-4
Mortimer, Gerald (2006): DERBY COUNTY The Complete Record.  Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-517-1
Fulgoromorpha

Fulgoromorpha er en gruppe blant sikadene (Auchenorrhyncha).  De lever av å suge ut plantesft og tilhører nebbmunnene.
På engelsk kalle de for planthopper, et navn de har fått fordi de lever på planter og lett gjør lange hopp.


== Utseende ==
Fulgoromorpha kan skilles fra de andre plantesugerne særlig på den tre leddede antennen, med et litt ovalt rundt tredjeledd, som alltid bærer en fin antennebørste. Og på den to delte analåren (Y-form) i framvingen. I pannen har de gjerne flere skarpe lengdekjøler. Ansiktet er dekket av en flat plate, ofte med en eller to kjøler i midten.


== Levevis ==
Alle lever av å suge plantesaft fra vertsplanten.
Fulgoromorpha-artene har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne (imago) for hvert hudskifte.


== Systematisk inndeling ==

Nebbmunner (Hemiptera)
underorden Plantesugere (Homoptera) (parafyletisk)
gruppe Sikader (Auchenorrhyncha)
gruppe Fulgoromorpha
I gruppen Fulgoromorpha er det 20 delgrupper (familier), plassert i en overfamilie, Fulgoroidea, alle arter finnes i denne ene overfamilien.


== Eksterne lenker ==
(en) Fulgoromorpha i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Fulgoromorpha hos Artsdatabanken 
(en) Fulgoromorpha hos Fauna Europaea 
(en) Fulgoromorpha hos Fossilworks 
(en) Fulgoromorpha hos ITIS 
(en) Fulgoromorpha hos NCBI 
(en) Kategori:Fulgoroidea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Fulgoroidea – detaljert informasjon på Wikispecies
Katterat stasjon

Katterat stasjon (nordsamisk: Gátterak) på Ofotbanen ligger sørvest for fjellet Katterat, 373.5 moh. Stasjonen het Hundalen fra den ble åpnet i 1902 og fram til 1951. Stasjonen ligger mellom Kap Horn-tunnelen og Sørdalstunnelen, 27 km fra Narvik stasjon. Stasjonsbygningen ble bygd i 1921. 
Under unionsoppløsningen lå norske styrker detasjert her, og stillinger og ruiner etter brakkene er fortsatt synlige. Under krigen bygde tyskerne artilleristillinger mot Rombaksbotn her. De to stiene fra stasjonsområdet ned til bebyggelsen fikk henholdsvis navnene Norskebakken og Tyskerbakken. 
I dag ligger Katterat Fjellstue (ofte brukt som leirskole) og fem hus som nå benyttes som hytter ved stasjonen. Inntil driften av banen ble fjernstyrt på 1960-tallet, var det fast bosetting på stedet. Stasjonsområdet hadde blant annet barnehage og butikk. Bosettingen ble etablert etter at Ofotbanen ble elektrifisert i 1923, da Katterat fikk den ene av de to transformatorstasjonene ved banen. De gamle bygningene ved stasjonen er i dag fredet. Et nytt kryssingsspor for malmtog ble åpnet ved stasjonen i oktober 2002. Det er ikke bilvei til Katterat stasjon, eneste ankomst er med tog eller til fots. Men en anleggsvei går fra stasjonen sørover til og oppover Hunndalen. Stedet er et populært turområde, ettersom flere turstier starter på Katterat stasjon. Rallarveien, enten til Rombaksbotn eller Bjørnfjell, anleggsveien østover mot Katteratvann (Katterjaure) og anleggsveien sørover, opp Hundalen. Det er dessuten mulig å gå over fjellet til Rombak, men her er det sti bare på deler av ruten og villmark for øvrig.


== «Katteratgubben» ==
Den vel 4 meter høye steinformasjonen «Katteratgubben» befinner seg ca. 50 meter vest for jernbanestasjonsområdet. Selv om den omtrent ti tonn tunge steinblokken balanserer på en annen stein, har den ikke rast sammen på tross av to tunnelsprengningsprosjekter like ved.


== Bildegalleri ==

		
		
		
		
		
		


== Film ==
I 2021 ble den timelange kort-krigsfilmen Flukten fra Katterat spilt inn på stedet. Filmen var regissert av Tomas Simonsen og skrevet av regissøren sammen med Wiktor Simonsen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Agge Theander: I rallarnes spor Kulturhistorisk guidebok til ofotbanens anleggshistorie Utgitt av Ofoten museum 1993 ISBN 82-91340-00-5
Agge Theander: Vandringer på Rallarveien, Ofotbanen. Hefte utgitt av Fotefar mot nord. Finnes på svensk, engelsk og tysk. 1996 ISBN 82-91138-62-1
Steinar Aas: Narviks Historie bd.1 Byen, banen og bolaget ISBN 82-996128-1-0


== Eksterne lenker ==
Katterat Fjellstue(no) Bane NORs informasjonsside om Katterat stasjon
(no) Katterat stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Ofotbanen
Fremover: Unikt jernbanemiljø
Banksjef Frølichs gate (Oslo)

Banksjef Frølichs gate (1-1, 2-4) er en gate i Oslo på Valleløkken i bydel St. Hanshaugen. Blindgaten starter i Geitmyrsveien syd for Lindern. Gaten fikk sitt navn i 1952 etter banksjef Fritz Heinrich Frølich (1807-1877), som sammen med Anton Schjøth som stod bak initiativet til oppføringen av Frølichbyen, 1.-2.etasjers bolighus laget av soltørket leire i 1870-72. I perioden 1879 til 1952 het gaten Vinjes gate.


== Referanser ==
Bjørnfjell

Bjørnfjell (nordsamisk: Bonjovárri) er et fjell og høyfjellsområde som er et populært hytteområde øst for Narvik i Nordland. Bjørnfjell ligger like ved riksgrensen til Sverige. Fjellet er 760 moh. Navnet Bjørnfjell kan brukes også om hele fjellområdet der europavei 10 og Ofotbanen går fra Ofoten mot Sverige, og også om Bjørnfjell stasjon.
Riksveien over Bjørnfjell ble åpnet i 1984 og knyttet sammen med veien på svensk side. Siden 1992 har veien vært europavei 10. Veiens høyeste punkt, ca. 520 moh, er på Bjørnfjell. Veien er åpen hele året, men blir av og til stengt i kortere perioder ved uvær om vinteren. Ved riksgrensen ligger Bjørnfjell tollstasjon. Grenseovergangen på Bjørnfjell er den mest trafikkerte i Nordland. Den er populær for folk i nordre Nordland og Sør-Troms som vil handle billige varer i Sverige.


== Bjørnfjell under 2. verdenskrig ==
Den 9. april 1940 unnslapp et kompani norske soldater under ledelse av majorene Sigurd Omdal og Sverre Spjeldnæs fra Narvik by i forvirring en under invasjonsdagen og de tok seg fram til Bjørnfjell langs jernbanen. Den 16. april ble den norske styrken nedkjempet av bergjegere. Seks norske soldater falt, 45 ble tatt til fange av tyskerne og de fleste av den øvrige styrken ble internert i Sverige. Under Slaget om Narvik ble steinbygget Solheimsbrakka på Bjørnfjell hovedkvarter for den tyske øverstkommanderende generalløytnant Eduard Dietl, og tyske fly slapp mannskaper og forsyninger fra Junkers-fly i fallskjerm over Bjørnfjell. Tilgangen til jernbanen gjorde at forsyninger kunne sendes til de tyske troppene på Bjørnfjell med tog gjennom Sverige under dekke av å være sanitet. Det skal ha eksistert 17 vanlige soldater per sanitetssoldad.  
Senere hadde nazistene en fangeleir nær Øvre Jernvann hvor fangene ble tvunget til å bygge vei til Bjørnfjell fra Trældal. 588 Jugoslaviske krigsfanger sendt til Bjørnfjell fra Beisfjord fangeleir etter en tyfusepidemi. Fanger som ble syke eller ikke maktet strabasene ble henrettet av SS-vaktene og etter fem uker på fjellet var 242 fanger døde. De siste 43 var syke som ble skutt ved tilbaketuren til Beisfjord.


== Stedsnavnhistorie ==
Fjellet ble navngitt under stikkningen av Ofotbanen i 1883 da arbeidslaget møtte en bjørn i snøen. Bjørnen stakk av da Ole Wilhelm Lund trakk kniv og la på sprang mot den. I 1912 ble det åpnet en jernbanestasjon med navn etter fjellet og stavet Bjørnefjell og denne ble senere benevnt «Gamle Bjørnfjell stasjon». I oktober 1925 ble en ny stasjon innviet, da uten e'en i navnet. Mange uttaler denne overflødige e'en når de omtaler området.


== Referanser ==
Kong Klang

Kong Klang er et norsk rock-band som ble startet i 1992 i Bergen av Lasse Myrvold, tidligere medlem av The Aller Værste!, Göbbels a-go-go og The Beste. Bandets opprinnelige besetning var Lasse Myrvold (sang/gitar), Tor Harald Rødseth (keyboards), Gunnar Olsen (bass) og Calle Hamre (trommer). Bandet ga ut CD-en Kong Klang i 1999. Bandmedlemmene på denne platen inkluderte foruten Myrvold, Calle Hamre, Bjørn Ivar Tysse og Rodrigo Lopez.
Under navnet KONG KLANG audio-visjon laget Lasse Myrvold og Calle Hamre sammen med Kristian Stangebye (Göbbels a-go-go, The Willkoks Talk) filmmusikken til Trond Kvist sine kinodokumentarer Junkies (1997) og Velkommen hjem (2002). Samtidig fortsatte Kong Klang å holde konserter som duo med Myrvold og Hamre.
I 2002 oppsto en ny variant av bandet. Myrvold og Stangebye innledet et samarbeid med poeten Terje Dragseth. Denne trioen utga Logg i 2002, og Kvitekråkas song. Dikt og songar, eit gorrlaust makkverk i 2005.
I 2006 har KONG KLANG holdt konserter med besetningen Dragseth, Stangebye og Terje Paulsen. Myrvold sluttet å spille konserter etter at det ble klart at han led av uhelbredelig prostatakreft, og valgte å prioritere studioarbeid med plateprosjektet Gøbbels A-Go-Go 13 sammen med Kristian Stangebye. Myrvold døde 3. september 2006. Bare uker før han døde spilte han inn låten «Du og jeg i samme båt» som Kong Klang sammen med Calle Hamre. Låten er å finne på Dans til musikken (2006) som er en hyllestplate til Lasse Myrvold.
Fra 2007 har Kristian Stangebye sammen med Terje Paulsen jobbet som duo i KONG KLANG. Musikken som er basert på field recordings og elektronikk kan rubriseres under kategorien Soundscaping. Etter flere års opphold begynte KONG KLANG igjen å holde konserter i 2014. I november 2014 holdt de som trio en konsert på Landmark, Bergen  sammen med Alf Solbakken (tidligere gitarist i Munch).


== Diskografi ==
(1999) Kong Klang (Album)
(2018) Sjalusi (Singel)


== Eksterne lenker ==
(en) Kong Klang på Discogs