jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Michaloff Wigdehl

Michaloff Wigdehl (født Jon Michael Andreassen Wigdehl; 16. juli 1856, død 14. juli 1921) var en maler fra Gildeskål i Nordland. Mange av maleriene hentet motiv fra Nordland og Spitsbergen.
Han ble venn av Nikolai Astrup og de to malte sammen ved Astrups hjemsted i Jølster. Innflytelsen fra Astrup er synlig i Wigdehls bilder fra 1900 og utover.


== Familie ==
Jon Michael Andreassen Wigdehl ble født på Vigdel i Gildeskål den 16. juli 1856, og døpt i Gildeskål gamle kirke den 16. november samme år. Faren Andreas Michaloff Johnsen var født i Bodø by, og var sønn av John Russ, en russer som kom til Bodø ved en tilfeldighet i 1820-årene. Andreas flyttet til Vigdel. Jon skulle senere ta navnet Michaloff Wigdehl.


== Utdanning og jobb ==
Han vokste opp midt i  den mektige naturen på Forstranda. Da han var 18 år, kom han inn på underoffisersskolen i Trondheim, og deretter fulgte tre og et halvt år i Stockholm, hvor han var tilknyttet Garden. Her gikk han  blant annet på tegneskole. I de følgende årene var han i Garden i Kristiania, fulgt av 3 år hjemme på gården i Gildeskål og et år som  huslærer hos fyrvokteren på Støtt. I denne tiden malte han såpass mye at han kunne holde sin første store utstilling i Tromsø i 1895. Deretter dro han til Kristiania igjen, hvor han gikk på den kongelige tegneskolen og Harriet Backers malerskole. I de følgende årene holdt han en rekke utstillinger.
Da faren ble syk i 1906, dro han hjem og var der i to år. I mange år oppholdt han seg på Vigdel om sommeren og i hovedstaden om vinteren. Han elsket naturen i Gildeskål, og hadde Fugløya,  Sandhornet og Forsvatnet som yndlingsmotiver. Han hadde fått en del av Vigdel hos faren, men bygde aldri hus på parten. I 1912 holdt han utstilling i Bodø; her var han på hjemmebane, og solgte visstnok en hel del bilder. 


== «Spitsbergens maler» ==
Wigdehl er også kjent som «Spitsbergens  maler». Han var i alt på tre ekspedisjoner til dette fascinerende landskapet, og  malte en rekke motiver derfra. 
Høsten og vinteren 1920 var han hjemme i Gildeskål, og ble alvorlig syk. Kanskje hadde de strevsomme ekspedisjonene til Spitsbergen tatt på. Han døde på Rikshospitalet i Kristiania 14. juli 1921, 65 år gammel. En vakker sommerdag like etter ble han ført i skøyte fra Vigdel og stedt til hvile på Gildeskål gamle kirkegård. 
Gården på Vigdel eies nå av en ukjent familie, mens eiendommene og skogen rundt gården fortsatt eies av familien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Michaloff Wigdehl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Info og bilder hos Galleri Nord-Norge
Bilder hos Nordlandsmuseet
Primus

Primus (av latin: «den første») er en turbrenner hvor væskeformig brensel forgasses og så brennes i sin gassform. Navnet kommer fra det registrerte varemerket «Primus»,.
Det første sotfrie parafin-kjøkkenet er designet av Frans W. Lindqvist i 1892(Stockholm, Sverige) og heter Primus. Lindqvist og J.V. Svenson produserte parafinkjøkken i et smiverksted i Stockholm. Selskapet fikk opprinnelig navnet J.V. Svensons Fotogenköksfabrik.
Den tradisjonelle primusen i Norge, er en 3-benet messingtank for parafin, med brenner og kjelestøtte montert oppå tanken. Norske produsenter har vært Fuhrmeister nær Bergen og Høvik Verk nær Oslo. Fra tiden rundt andre verdenskrig begynte Forsvaret å bruke en sammenleggbar primus, montert i en beskyttende stålkasse.
1897 Andrée bruker et parafiniskjøkken fra Primus når han prøver å nå Nordpolen med en varmluftsballong. 
1911 Roald Amundsen bruker et parafiniskjøkken fra Primus når han når Sydpolen. 
1953 Når Sir Edmund Hillary og Tenzing Norgay blir de første til å bestige Mount Everest 29. mai 1953, brukes et Primus-kjøkken. 
Andre kjente polfarere, fra Nansen i 1890-årene til Monika Kristensen i 1986-87, benyttet primuser av tradisjonell type. På senere polferder, har det vært benyttet mer kompliserte brennere, som likevel er enkle å betjene. 
Primus er også utbredt i enkelte u-land, og ikke minst blant beduiner i Sahara.Til vanlig tur- og campingbruk har gasskokeapparater, på grunn av enkel betjening og lavere pris, stort sett tatt over markedet.
Foruten den tradisjonelle primusen og gassapparatet, finnes også en tredje variant: Spritbrenneren som fyres med rødsprit benyttes av mange på grunn av sin hendige størrelse og enkle konstruksjon.


== Funksjon ==
En primus virker ved at brennstoff, vanligvis parafin, ved hjelp av lufttrykk blir presset gjennom en varm brenner med dyse, slik at dysen avgir brennstoffet i dampform, og at dette så forbrennes med luft. Forbrenningen er nesten fullstendig, og det dannes lite sot. For å oppnå parafindamp i starten, forvarmes brenneren, oftest med en spritflamme.
Det har vært liten teknisk utvikling av primusen siden introduksjonen. Endringene går hovedsakelig ut på at brennerene er blitt lettere, enklere å behandle og mer driftssikre. Siste nytt i utviklingen, er osmotisk pumping av drivstoff. Dette var ikke lansert kommersielt på begynnelsen av 2000-tallet, men under utprøving hos forsvaret i USA. Resultatet pr. 2011 var at disse er for følsomme for urenheter i drivstoffet.


== Se også ==
Turbrenner
Bål
Termos, herunder mattermos
Fluktsekk (tredagerssekk)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Portable stoves – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Reidar Carlsen

Reidar Carlsen (født 1. juli 1908 i Bodin, død 2. mai 1987) var en norsk forstmann og politiker for Arbeiderpartiet. Han var handelsminister og fiskeriminister i Einar Gerhardsens regjering, og ble senere direktør for Utbyggingsfondet for Nord-Norge og for Distriktenes Utbyggingsfond.
Reidar var sønn av fiskerbonde Johan Edvard Carlsen (d. 1910) og Amalie, og studerte ved
Statens Skogskole Steinkjer (1928–1929).  Han flyttet til Bodø og tok i 1930-årene etter hvert styreverv i Nordland AUF, i Bodø Arbeiderparti, var  formann i Søre Salten kretsparti av DNA og ar 
innvalgt i Bodin herredsstyre (1937). Samtidig arbeidet Carlsen som herredskogmester for Bodin, Kjerringøy, Sørfold og Leiranger, og var sekretær i Nordland fylkes fiskarlag (1939).
Carlsen var stortingsrepresentant 1945-1961, handelsminister 1945-1946 og fiskeriminister 1946-1951 i Einar Gerhardsens andre regjering, der han fikk etablert trålerloven i 1951.
Carlsen var første direktør i Utbyggingsfondet for Nord-Norge (1952) og direktør for Distriktenes Utbyggingsfond (1962–1978). Han satt også i styret for Nordnorsk student- og elevhjem. Med den svenske landshövding Ragnar Lassinantti var han sterkt opptatt av Nord-Norge og Nordkalotten, og var sentral i Stortingsmelding nr. 82 - Utbyggingsplan for Nord-Norge  (1951). I 1972 var Carlsen leder for organisasjonen Ja til EF. Han var også styreformann for Norges Familieråd.


== Utmerkelser ==
Petter Dass-medaljen (1961)
Kommandør av St. Olavs Orden (1968)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Reidar Carlsen - Store norske leksikon
Reidar Carlsen - Norsk biografisk leksikon
(en) Reidar Carlsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Reidar Carlsen hos Stortinget 
(no) Reidar Carlsen hos Norsk senter for forskningsdata
Grønnlifjelltunnelen

Grønnlifjelltunnelen er en veitunnel på fylkesvei 830 mellom Finneid og Sulitjelma. Tunnelen er 2 811 meter lang. Den ble bygd som jernbanetunnel som en del av forlengelsen av Sulitjelmabanen til Finneid i 1956. Jernbanen ble nedlagt i 1972, og jernbanestrekninga ble omgjort til vei. Dette arbeidet var ferdig i 1975.


== Se også ==
Hårskolttunnelen
Sjønståfjelltunnelen
Stokkviknakken tunnel
Veitunneler i Norge


== Eksterne lenker ==
Staten vegvesen veikart
Hårskolttunnelen

Hårskolttunnelen er en tunnel på fylkesvei 830 mellom Finneid og Sulitjelma. Tunnelen er 2430 meter lang. Den ble bygd som jernbanetunnel som en del av forlengelsen av Sulitjelmabanen til Finneid i 1956. Jernbanen ble nedlagt i 1972, og jernbanestrekninga ble omgjort til vei. Dette arbeidet var ferdig i 1975.


== Se også ==
Grønnlifjelltunnelen
Sjønståfjelltunnelen
Stokkviknakken tunnel
Veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hårskolttunnelen på Google StreetView
Sjønståfjelltunnelen

Sjønståfjelltunnelen er en veitunnel på fylkesvei 830 mellom Finneid og Sulitjelma. Tunnelen er 2 827 meter lang. Den ble bygd som jernbanetunnel som en del av forlengelsen av Sulitjelmabanen til Finneid i 1956. Jernbanen ble nedlagt i 1972, og jernbanestrekninga ble omgjort til vei. Dette arbeidet var ferdig i 1975.


== Se også ==
Grønnlifjelltunnelen
Hårskolttunnelen
Stokkviknakken tunnel
Veitunneler i Norge


== Eksterne lenker ==
Statens vegvesen veikart
Matboks

En matboks er en boks man kan transportere eller oppbevare matpakke eller annen mat i. I Norge har matboksen fortrinnsvis brukt til medbrakt lunsjmat eller nistemat på tur. Matbokser er vanligvis laget av tre, metall eller plast, og kan være utsmykket med logoer og tegninger.


== Trivia ==
Verdens største samling av matbokser befinner seg i Columbus i den amerikanske delstaten Georgia.


== Referanser ==
Stokkviknakken tunnel

Stokkviknakken tunnel er en tunnel på fylkesvei 830 mellom Finneid og Sulitjelma. Tunnelen er 568 meter lang. Tunnelen ble bygd som jernbanetunnel i 1962, som en del av Sulitjelmabanen. Den erstattet en kortere tunnel og jernbanesporet rundt Stokkviknakken. Jernbanen ble nedlagt i 1972, og jernbanestrekninga ble omgjort til vei. Dette arbeidet var ferdig i 1975.


== Se også ==
Grønnlifjelltunnelen
Hårskolttunnelen
SjønståfjelltunnelenVeitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Eksterne lenker ==
Statens vegvesen veikart
Circum Polaris

Circum Polaris er en skjønnlitterær antologi utgitt av Nordnorsk Forfatterlag i 1997 med forfattere fra Nord-Norge, redaktør for utgivelsen var Liv Lundberg.

Margunn Hageberg
Knut Holte
Hans Sande
Dag Skogheim
Vilfred Ingilæ, Mannen med Alpelua
Hanne Aga
Pål Eikås
Jack Berntsen
Anne Helgesen
Oddvar Heløe
Ingjerd Hansen Juvik
Roald Wold Karlsen
Odd Erik Rognan
Harry Westrheim
Tore Hay
Ellen Hofsø
Svein Jarvoll
Ellisiv Lindkvist
Reidun Marie Mellem
Inga E. Næss
Marion Palmer
Hilde Skancke Pedersen
Kristin S. Risan
Wenche Krossøy
Laila Stien
Gunvor Stornes
Anne Margrethe Torseter
Synnøve Persen
Langvassdalen (Kvæfjord)

Langvassdalen er en dal på Hinnøya, i Kvæfjord kommune i Troms. Dalen går fra Langvassbukta ved Gullesfjorden, vestover til det lave skaret mot Sigerfjorden. Den aller øverste delen av Langvassdalen tilhører Sortland kommune i Nordland. Midt i dalen ligger Langvatnet.Riksvei 85 (tidligere europavei 10) følger Langvassdalen og Langvassvatnet mellom Langvassbukt og sør-åpningen av Sigerfjordtunnelen øverst i dalen, like vest for kommunegrensa.


== Referanser ==
Snøblindhet

Snøblindhet eller solblindhet (Keratoconjunctivitis nivalis på latin) er midlertidig blindhet forårsaket av brannskader på hornhinnen på øyet.  Brannskaden kan være som følge av sterkt sollys eller annet skarpt og spesielt ultrafiolett lys.  Navnet kommer av risikoen for slik skader på steder der det er mye snø, hvor snøen forsterker/reflekterer lyset.
Når skaden er forårsaket av lys fra sveiseflammer eller det mer ultrafiolette lyset fra lysbuesveising, kalles tilstanden gjerne sveiseblink eller sveiseblindhet.


== Prognose ==
Snøblindheten kan lett bli leget og har som regel ingen varige skader.
What Would Jesus Do?

What Would Jesus Do? (WWJD?) er en frase som ble mye brukt blant kristne i USA på 1990-tallet. Det er (var) et motto som minnet mange tusen kristne på deres tro og på at Jesus er et eksempel man kan følge i dagliglivet, prøve å se ting og gjøre slik Jesus hadde sett ting og gjort. Uttrykket kom fra boka I hans fotspor av Charles M. SheldonPå norsk kan vi oversette uttrykket til Hva ville Jesus gjort? eller Hva hadde Jesus gjort?.
Initialene brukes også som en forkortelse for Walk With Jesus Daily (Gå med Jesus daglig). Det er i dag populært med fargede armbånd med påskriften WWJD, som kan stå for både What Would Jesus Do? og Walk With Jesus Daily. Førstnevnte betydning kan av og til ha et spørsmålstegn etter seg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
WWJD
de kristne har flere slike "forkortelser", bl.a. HITS som betyr He Is The Saivior.
Worms 3D

Worms 3D er et turbasert videospill i Worms-serien, utviklet av Team 17 og utgitt høsten 2003 til Windows, Xbox, GameCube og PlayStation 2. Worms 3D er det første spillet i Worms-serien som foregår i tre dimensjoner.


== Oppbygning ==
Som med forgjengerne styrer spilleren i Worms 3D en gruppe makk væpnet til tennene med en mengde forskjellige våpen, og skal utslette de andre lagene. De andre lagene kan være styrt av datamaskinen, av en annen person på samme datamaskin, eller av en annen person over et nettverk eller Internett.
Den norske musikeren Bjørn Lynne har laget musikken i Worms 3D.


== Eksterne lenker ==
Worms 3Ds offisielle hjemmesider Arkivert 8. desember 2003 hos Wayback Machine.
GameSpot om Worms 3D
Gamer.no om Worms 3D Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.
Rørvikskartunnelen

Rørvikskartunnelen er en tunnel mellom Kabelvåg og Rørvika på Austvågøya, i Vågan kommune i Nordland. Tunnelen er 726 meter lang, og er en del av europavei 10. Tunnelen erstattet veien over Rørvikskaret, som i dag kan gås til fots. Byggingen av tunnelen tok hele 5 år, fordi tunnelbyggerne traff på en svakhetssone inne i fjellet. Fjellet raste ut, og det ble til slutt hull tvers gjennom fjellet fra skaret og ned til tunnelen. Inne i tunnelen ble det støpt et tykt tak i bruddsonen. Hullet oppe på skaret er omkranset av et høyt gjerde for å hindre at sauer eller folk skal falle ned. Gjennomslag i tunnelen kom 1. desember 1970, og den ble åpnet 8. november 1974. Det gamle veien nådde 140 meter over havet og det var problemer med snøstormer.


== Referanser ==
Paul Scheuring

Paul T. Scheuring  (født 20. november 1968 i Aurora, Illinois) er en amerikansk regissør og manusforfatter for filmer og TV-serier. Han er mest kjent for å ha laget serien Prison Break, der han også har skrevet flere episoder.


== Filmografi ==
36K (2000) (manusforfatter, regissør)
A Man Apart (2003) (manusforfatter)
Briar & Graves (2005) (TV-serie) (skaper, manusforfatter, serien ble aldri vist)
Prison Break (2005-2009) (skaper, produsent og kreditert for å ha skrevet episodene 1x01, 1x02, 1x09, 1x13, 1x19 (idé), 1x22, 2x01, 2x17 (med Karyn Usher), 2x22 og 3x01)
Mexicali (2008) (manusforfatter, aldri vist)
The Experiement (2010) (regissør, manusforfatter)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paul Scheuring på Internet Movie Database 
(sv) Paul Scheuring i Svensk Filmdatabas 
(da) Paul Scheuring på Filmdatabasen 
(fr) Paul Scheuring på Allociné 
(en) Paul Scheuring på AllMovie 
(en) Paul Scheuring hos The Movie Database
Bånsull

Bånsull, barnesull, vuggevise eller god-natt-sang er sanger som synges for å roe barn når de skal sove. Mange bånsuller er gamle folkeviser, og det er i stor grad disse gamle god-natt-sangene som kalles bånsuller. Navnet kommer av ordene barn (bån) og sulle. Man skal sulle barnet i søvn med en rolig sang. En snakker også om å lulle i søvn, jf. den opprinnelig svenske Byssan lull. Engelsk lull (som i lullaby = vuggevise) og tysk lullen (vugge) har samme opprinnelse.Folklorister skiller mellom god-natt-sanger og svævingssanger (av verbet svæve som betyr å få til å sove). Svævingssang brukes for spedbarn som må synges helt inn i søvnen. Slik sang trenger ikke ha meningsfullt innhold, kan gjerne improviseres, men de må være jevnt rytmiske og vare ved helt til barnet sover. Godnattsangen brukes til større barn. Det er en sang som synges som en del av leggeritualet. Sangen har meningsfull tekst og kan gjerne være kort. Disse sangformene er i utgangspunktet ikke sanger som inngår i en barnetradisjon..


== Bånsuller i klassisk musikktradisjon ==
I klassisk musikk kalles bånsuller berceuse, som er et fransk ord for bånsull. Den antagelig mest kjente bånsullen er Johannes Brahms' sang Wiegenlied. Av norske bånsuller er Gjendines bådnlåt blant de mest kjente. Edvard Grieg hørte den av den unge seterjenta Gjendine Slålien på Skogadalsbøen i Jotunheimen. Han skrev den ned, og arrangerte den for piano.


== Norske vuggeviser ==
Av en mengde tradisjonelle og populære vuggeviser på norsk kan nevnes:

Byssan lull
Trollmors vuggevise
Den lille Ole med paraplyen
Sulla meg litt
Ha takk, O Gud, for dagen
Lykkeliten
Kvelden lister seg på tå
Sov, du vesle spire ung
Kjære lille gutten min
Fager kveldssol smiler
Nå lukker seg mitt øye
Sov du, vesle vennen min
Om kvelden
So ro, Lillemann (Klatremus' vuggevise) – fra Thorbjørn Egners fortelling Klatremus og de andre dyrene i Hakkebakkeskogen
Jeg er trett og går til ro
Vuggevise – av Jens Gunderssen; denne visen skrev Gunderssen imidlertid til en voksen kvinne som lå på dødsleiet
Vuggevise med tekst av lyrikeren Kolbein Falkeid og melodi av Øyvind Staveland, framført av bandet Vamp – utgitt på albumet En annen sol (2000)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lullabies – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Bånsull "Gjendines bådnlåt", fra prosjektet lullabiesoftheworld.org
Bånsull "Na ska' en liten fa sova sa sott", fra prosjektet lullabiesoftheworld.org
William Hanes

William Hanes (født 24. januar 1974 i Kentucky, USA) er en amerikansk hundekjører fra Kasilof i Alaska i USA. 
Hanes flyttet til Alaska i 1993, og han begynte med hundekjøring i 1997. I 2002 deltok han, og ble nummer 19 i Canadian Challenge 340. To år senere var han med i Kuskokwim 300 der han endte som nummer 21, og han ble nummer 5 i Tustumena 200 i 2006.
I 2004 debuterte han i Iditarod med en 40.-plass. Neste gang han deltok i verdens lengste hundesledeløp var i 2006, og i dette løpet ble han nummer 19. 
William Hanes jobbet tidligere som fisker og er nå guide for fiskere. 


== Plasseringer i Iditarod ==


== Eksterne lenker ==
(en) William Hanes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) William Hanes – Iditarod Trail Sled Dog Race 
Biografiside fra Cabela
C.L. Johannesen

Christian Ludvig Frederik Johannesen (født 4. april 1862 på Toftir på Færøyene, død 29. januar 1935 i Horne i Danmark) var en færøysk folkeskolelærer og blant innbyderne til julemøtet i 1888, et møte som regnes som begynnelsen på Færøyenes nasjonale vekkelse. Han ble en av lederskikkelsene i den gryende nasjonale bevegelsen.


== Liv og virke ==
Han var sønn av fiskerbonden og leilendingen Johannes Lydersen og hustru Maren Malene Heinesdatter. Han hadde flere søsken. Som guttunge mistet han faren, som forulykket til sjøs.
Han viste seg som evnerik på en tid med få utdannelsesmuligheter for færøyinger fra så enkle kår som ham, men loven om allmueskolen på Færøyene av 1871 hadde utløst et behov for flere lærere. Han gikk lærerseminaret i Tórshavn, og ble lærer ved kommuneskolen (allmueskolen) i samme by, hvor det var både allmueskole og realskole. I 1891 utgav han sammen med Jógvan Poulsen den første ABC-boken på færøysk, men V.U. Hammershaimbs rettskrivning gjorde den raskt avleggs.C.L. Johannesen flyttet senere til Danmark, og var lærer, senere førstelærer (skolebestyrer), ved Oreby skole utenfor Sakskøbing i 38 år. Han underviste også ved den tekniske skolen i Sakskøbing i 25 år. Han «underviste meget personlig og påvirket sine elever», skrev prosten i Sakskøbing i et minneord.Johannesen ble en av lederskikkelsene i den gryende nasjonale bevegelsen på Færøyene. Han skrev den lange historiske avhandlingen fra julemøtet i 1888, som han var blant innbyderne til. I 1988 ble han avbildet på et færøysk frimerke, i anledning 100-årsmarkeringen for julemøtet. Johannesen var imidlertid «ingen partimann … men en varm fedrelandsvenn i gammeldags forstand, en god dansk mann med det særpreg at han var færøying og naturligvis elsket Færøyene, land, folk og språk».Johannesen hadde sterke religiøse interesser. Han var også avholdsmann. Etter at han flyttet til Sakskøbing, bidrog han sterkt til speiderbevegelsen, var søndagsskolelærer, og satt i menighetsrådet.Han var gift to ganger, første gang med Cornelia (Nella) Jøns Johannsen fra Sønderjylland, datter av folketingsmann Thomas Johannsen og brordatter av den sønderjyske politiske lederen Gustav Johannsen.


== Referanser ==
Jens Olsen

Jens Olsen (født 14. februar 1860 i Tórshavn, død 1. mars 1921 samme sted) var en færøysk kjøpmann, konsul og blant innbyderne til julemøtet i 1888, et møte som regnes som begynnelsen på Færøyenes nasjonale vekkelse.


== Liv og virke ==
Han vokste opp i et forretningsmiljø som sønn av bokholder Cristopher Michael Olsen og hustru Elsebeth Christine Evensen. Morens brødre var kjøpmann Joen Peter Evensen og prost Jens Christian Evensen. Han giftet seg i 1893 med Petra Müller, datter av kjøpmann, sysselmann, folketings- og landstingsmann Hans Christopher Müller og hustru Maren Sørensdatter Olsen. Petras bror, kjøpmann Søren Müller, var gift med Jens Olsens søster, Margrethe.Jens Olsen ble ansatt i Martin Christian Restorffs allsidige import- og eksportforretning i 1871. Fra 1877 arbeidet han i fem år i en kornforretning i København, deretter ett år i en forretning i Liverpool. Han lærte å tale både engelsk og fransk flytende. I 1886 ble Olsen bestyrer ved AS Thorshavns Handelsforening, som drev handels- og fiskeforretning, skipsproviantering og eksport av blant annet klippfisk. Butikkhandelen i Tórshavn hadde både kolonialvarer og manufaktur. Han var formann i kjøpmannsforeningen på Færøyene, og kom til å spille en viktig rolle under den første verdenskrig.Jens Olsen var blant de ni mennene som inviterte til julemøtet i 1888, og påtok seg å være kasserer for Føringafelag. Sammen med Rasmus Effersøe kom han også til å dekke det meste av utgiftene til Føringafelag så vel som nasjonalbevegelsens eget blad, Føringatíðindi. I 1988 ble han avbildet på et færøysk frimerke, i anledning 100-årsmarkeringen for julemøtet. Selv om han hadde en nasjonal innstilling, ønsket han å bevare Færøyenes forbindelse til Danmark, og satt som styreformann i eierselskapet for sambandsorganet Dimmalætting i mange år.Han ble i 1911 utnevnt til norsk visekonsul på Færøyene.


== Referanser ==
Skyttergravsfot

Skyttergravsfot (også kalt livbåtfot) er en råtesykdom som kan angripe føttene til soldater hvis de står for lenge i våte skyttergraver. Spesielt under første verdenskrig, som er et av de beste eksemplene vi har på en skyttergravskrig, var det mange soldater som ble utsatt for denne sykdommen. Hele 115 000 tilfeller ble registrert. Der hendte det ikke sjelden at soldater sto i vann til langt oppover beina i flere dager i strekk. Ved andre verdenskrig ble det registrert 60 000 tilfeller.
Tilstanden oppstår når kroppsvev utsettes for en kombinasjon av fuktighet og kulde over lengre tid. Skyttergravsfot er ikke en frostskade, da temperaturen i vevet aldri synker under null grader, derfor dannes det heller ingen iskrystaller i vevet. Skyttergravsfot kan utvikles ved eksponering for fuktighet og kulde så raskt som på 6-8 timer, men det tar som regel lengre tid (over to døgn). Skyttergravsfot er en sykdom man bærer resten av livet.


== Symptomer ==
Symptomer av skyttergravsfot er:

Kalde, våte føtter, etterhvert nummenhet.
Blek hud med dårlig sirkulasjon, langsom kapillærfylning
Ved oppvarming av føttene kommer smerter og hevelse.


== Eksterne lenker ==
Alt om helse
Holøyen

Holøyen er ei lita bygd i Tolga kommune. Bygda ligger sørøst for kommunesenteret, stasjonsbyen Tolga, langs Holavassdraget, og ved 26Fylkesvei 26 mellom Tolga og Drevsjø. Den sogner til Holøydalen kapell.
I bygda ligger det en nedlagt skole, som nå brukes som vevstue.


== Referanser ==