Aribert Heim

Aribert Ferdinand Heim (født 28. juni 1914 i Bad Radkersburg i Østerrike, antatt død i Kairo 10. august 1992) var en østerriksk medisiner. Medieoppslag omtalte ham som «Doktor Død» eller «Slakteren fra Mauthausen». Som leirlege ved konsentrasjonsleirene Mauthausen og Buchenwald tok han livet av mange fanger i forbindelse med medisinske eksperimenter. Heim ble arrestert av de tyske myndighetene etter krigens slutt, men det ble ikke tatt ut tiltale. 
Han var ikke del av rettsprosessen mot leger og andre ansatte i Mauthausen. I 1962 ble det reist tiltale mot ham, men da gikk han under jorden og ble aldri funnet.


== Livsløp ==
Aribert Heim var sønn av en politimann og en husmor. Han studerte medisin, tok den medisinske doktorgrad i Wien.
Han meldte seg inn i NSDAP og SA i 1935 og i SS i 1938. I 1940 meldte han seg som frivillig til Waffen-SS. Han nådde graden Hauptsturmführer i SS.


=== KZ Mauthausen ===
I oktober 1941 ble han beordret til konsentrasjonsleiren KZ Mauthausen. Der begynte han med menneskeforsøk. Han valgte ut friske fanger, som så ble avlivet ved giftinjeksjoner direkte i hjertet (gjerne med fenol). Han fjernet også levende organer fra syke under narkose, uten anestesi, slik at de døde i etterkant, gjerne etter at de våknet av narkosen. Eksperimentene var sadistiske, og ble utført blant annet på jødiske fanger og på spanske republikanere. Fangene i Mauthausen kalte ham «Doktor Død». Hans virksomhet har mange fellestrekk med hva legen Josef Mengele i Auschwitz foretok seg.


=== Arrestasjon ===
15. mars 1945 ble Heim arrestert av amerikanske militære styrker og internert i krigsfangeleir ved Ludwigsburg. I 1949 ble han løslatt uten tiltale. Han giftet seg og praktiserte som lege til 1961 i det sørlige Tyskland.


=== Tiltale og flukt ===
I 1962 ble det reist tiltale mot ham, og da gikk han under jorden. Politiet i Baden-Württemberg utlovet 130 000 euro, og dessuten ble det utlovet 10 000 euro fra Simon Wiesenthal-senteret. Heim er blant Tysklands mest ettersøkte personer.
I oktober 2005 mente man å ha sterke indisier på at han bodde på den spanske middelhavskysten i nærheten av Dénia. Ved slutten av den måneden skal han angivelig ha flyktet via Madrid til Sør-Amerika, og angivelig har han siden tidlig 2006 oppholdt seg et sted i Chile. I juni 2007 ble den norske tidligere frontkjemperen Fredrik Jensen satt under politietterforskning for angivelig å ha assistert Heim mens han oppholdt seg i Spania.


=== Senere år og død ===
SS-legens falske identitet og tilholdssted forble ukjent, og han var i 47 år ettersøkt over hele verden av nazijegere fra Simon Wiesenthal-senteret. De siste årene av sitt liv bodde Heim tilbaketrukket som gjest ved det nå nedlagte hotellet Kasr el Medina i Kairo, under pseudonymet Tarek Hussein Farid. Her opererte han som et medlem av eierfamilien Doma. Dødsdatoen er oppgitt av sønnen Rüdiger Heim (født 1955), som også opplyser at faren døde av kreft.I boken Ingen glemsel – ingen tilgivelse fra høsten 2007 hevder en tidligere oberst i den israelske hæren, Danny Baz, at han var med på å drepe Heim i 1982 gjennom en jødisk hevngruppe kalt «Uglen» på øya Catalina utenfor Los Angeles. Etter drapet skal de ha dumpet liket i Stillehavet. Dette blir avvist av nazijegerne.I 2009 rapporterte den tyske TV-stasjonen ZDF at Heim døde i Kairo den 10. august 1992. Dette bestrides imidlertid av andre, blant annet har det ikke vært mulig å oppspore graven eller levningene hans. I en BBC-dokumentar som ble sendt 12. september 2009 ble det hevdet at tysk politi hadde besøkte Kairo i 2009, uten å finne noen beviser på Heims død.I 2012 fastslo en tysk domstol at han døde av kreft i Kairo i 1992.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Opprop fra Simon Wiesenthal Center (PDF)
Hevder ettersøkt nazist ble drept av hevngruppe, Aftenposten 15. oktober 2007
Avviser at ettersøkt stornazist ble likvidert, Aftenposten 16. oktober 2007
«Dr. Død» lever i Sør-Amerika (9. juli 2008, ABC nyheter)
Sønnen ber «Doktor Død» melde seg, Aftenposten 25. august 2008
Beskylder Tyskland for å ha hjulpet «Doktor Død», Aftenposten 11. februar 2009