jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Paa gjengrodde Stier

Paa gjengrodde stier er et selvbiografisk verk av Knut Hamsun. Det ble skrevet i 1949, da han var 90 år. Den er hans siste bok.

Idag har Høiesteret dømt, og jeg ender min Skrivning.

Boken ble utgitt av Gyldendal den 28. september 1949. Verket var omstridt i samtiden, fordi han med dette blant annet fremla et forsvar for sin handlemåte under annen verdenskrig. Boken er organisert i små bolker uten åpenbar sammenheng, annet enn at de utgir seg for å være historisk/biografisk sanne. Slik sett er verket vesensforskjellig fra Hamsuns tidligere arbeider, som karakteriseres som fiksjon. Senere litteraturforskning har pekt på at grensene mellom fiksjon og virkelighet er glidende i flere av Hamsuns bøker. Fremstillingen i Paa gjengrodde stier er dessuten ikke fri for fiksjonselementer, selv om disse gir seg ut for å være fra virkeligheten.Boken avsluttes med at Hamsun erklærer at han avslutter sitt forfatterskap. (Idag har Høiesteret dømt, og jeg ender min Skrivning.)
I NRK-programmet Faktasjekken ble boka kåret til beste norske sakprosabok utgitt etter 1945 i kategorien kultur og underholdning av medlemmer i Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Utgaven fra 1993 | 1996 hos Nasjonalbiblioteket.
Jordskjelvet i San Francisco 1906

San Francisco-skjelvet i 1906 var et kraftig jordskjelv i San Francisco i California som fant sted tidlig om morgenen onsdag 18. april 1906. Etter jordskjelvet ødela påfølgende branner mesteparten av byen, også det av bygninger som hadde overlevd skjelvet. Dette jordskjelvet er kanskje historiens mest berømte og omtalte skjelv, ved siden av jordskjelvet i Lisboa 1755, som la Lisboa i Portugal totalt i ruiner.
Jordskjelvet i 1906 er antagelig blitt såpass mye omtalt fordi det var den første store naturkatastrofen som ble dokumentert med fotografier samtidig som interessen for geologi og seismologi begynte å blomstre for fullt.Det offisielle antallet døde var 700, men man regner i dag med at det korrekte tallet er nærmere 3 000, de fleste i det sentrale San Francisco, 198 ble innrapportert annensteds fra. Av en befolkning på 400 000 ble 225 000 hjemløse.
Det første førskjelvet ble registrert tidlig om morgenen klokka 05:12, 18. april 1906. Selve hovedskjelvet som hadde episenter nær San Francisco by,  kom drøye 20–25 sekunder senere og varte i 47 sekunder. Rystelsene var så kraftige at jordskjelvet kunne kjennes fra Oregon til Los Angeles, og så langt inn i landet som det sentrale Nevada.
I tiden etter kom det flere sterke etterskjelv, men det som la hele byen i ruiner, bokstavelig talt, var alle brannene som oppsto i forbindelse med at gassledninger under skjelvet ble ødelagt og antent. Det aller meste av vannforsyningssystemet i byen hadde naturlig nok også brutt sammen og brannvesenet sto maktesløs. Flere branner slo seg raskt sammen og ble til store flammeinferno. En journalist poengterte at hele San Francisco sto i flammer. Brannen ødela mesteparten av bebyggelsen i sentrum, ca. 500 kvartaler.
General Frederick Funston fikk raskt erklærte unntakstilstand, og fikk etterhvert brannene under kontroll ved å sprenge i stykker bygninger rundt brannene slik at flammene sluttet å spre seg.


== Bildegalleri ==

		
		


== Se også ==
Jordskjelv
Liste over jordskjelv


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) San Francisco earthquake of 1906 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) San Francisco earthquake of 1906 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Robert Trent Jones

Robert Trent Jones (født 20. juni 1906, død 14. juni 2000) var en landskapsarkitekt som tegnet rundt 500 golfbaner over hele verden.
Jones ble født i Ince i England men flyttet med foreldrene til USA da han var fem år gammel. Familien slo seg ned i East Rochester i New York, der unge Robert fikk jobb i en lokal golfklubb. Han ble en ivrig golfspiller som ung, men helseproblemer gjorde at han ikke deltok i turneringer.
Jones gikk på Cornell universitet og satte sammen sitt eget studium for å bli profesjonell golfbanearkitekt, med kurs i landskapsarkitektur, agronomi, hortologi, hydraulikk, landmåling og økonomi.
Da han ble uteksaminert inngikk han et partnerskap med den canadiske arkitekten Stanley Thompson og bidro til å tegne flere baner i Canada. Mot slutten av 1930-årene startet han for seg selv og begynte å tegne og bygge lokale golfbaner i USA. Kort tid etter andre verdenskrig fikk han sitt første store oppdrag i å tegne Peachtree Golf Club i Atlanta i samarbeid med golflegenden Bobby Jones.
Jones' baner kjennestegnes ved sin kunstneriske utforming, kreativ bruk av bunkere, rikelig bruk av vannhindre og dyktig plassering av greener og hindre som fordrer til stor grad av strategisk spill. Jones mente at golf skal spilles med parolen ingen risiko, ingen uttelling, og banene hans stimulerer til dristig spill.
Jones fortsatte å jobbe til langt forbi vanlig pensjonsalder, og arbeidet ofte på flere golfbaner samtidig. Etter en periode med sviktende helse, trakk Jones seg tilbake til hjemmet sitt i Fort Lauderdale i Florida. Han døde der rett før sin 94-årsdag. Hans sønner Rees Jones og Robert Trent Jones jr. har fulgt i farens fotspor og er banearkitekter.


== Referanser ==
Robert Trent Jones jr.

Robert Trent Jones jr. (født 24. juli 1939) er en amerikansk arkitekt av golfbaner. Han er sønn av banearkitekten Robert Trent Jones og bror til banearkitekten Rees Jones.
Etter studier på Yale og Stanford ble Jones ansatt i farens selskap, Robert Trent Jones Incorporated. Han steg i gradene og ble viseadministrerende direktør med ansvar for vestkysten i 1962.
I 1960-årene begynte han å tegne baner på egen hånd, og han grunnla sitt eget firma, Robert Trent Jones II, i begynnelsen av 1970-årene. Han har tegnet mer enn 200 golfbaner i løpet av sin karriere. Han har tegnet Bjaavann golfbane i Kristiansand og Miklagard golfbane på Kløfta i Akershus.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Danielle Rousseau

Danielle Rousseau er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien Lost, en serie som forteller om livene til over førti mennesker etter at deres fly krasjet på en øde øy i Stillehavet. Den kroatiske skuespilleren Mira Furlan framstilte figuren Danielle Rousseau, en forsker som har forlist på øya 16 år tidligere. Etter Furlan besluttet å forlate TV-serien, ble figuren Danielle Rousseau framstilt av den langt yngre amerikanske skuespilleren Melissa Farman i sjette sesong av serien. Rousseau var en figur som jevnlig ble vist i mindre segmenter av serien fra sesong en til fire, foruten også en episode hvor hennes stemme ble hørt.
Figuren, som ble referert til som «den franske kvinnen», ble introdusert tidlig i første sesong. 16 år før flykrasjet var Rousseau et medlem av et fransk forskningsskip som gikk på grunn på øya. To måneder etter han hun var strandet på øya fødte hun datteren Alex, spilt av Tania Raymonde. Imidlertid ble Alex tatt av øya opprinnelige beboere, en gruppe som Rousseau kalte for «de andre». Hennes fremste mål er å bli gjenforent med datteren, noe som ble oppnådd i siste episode av tredje sesong, «Through the Looking Glass». Foreningen var kortvarig da Rousseau ble skutt og drept av en gruppe leiesoldater i midten av fjerde sesong.
TV-seriens manusforfattere skrev Rousseau ut av serien på forespørsel av Furlan som ikke ville reise til Hawaii for å filme sine scener, skjønt hun senere kalte dette for et usant rykte. En del av årsakene var den amerikanske forfatterstreiken i 2007–2008 som forsinket serien. Senere ble dog en yngre versjon av Rousseau gjeninnført i serien.


== Referanser ==


== Se også ==
Liste over rollefigurer i Lost
Mongstad

Mongstad er et tidligere landlig område med gårdsbruk som nå er utbygd til et industristed beliggende i Nordhordland i kommunene Alver og Austrheim. Mongstad er nå mest kjent for Equinors oljeraffineri, og Mongstadbase som er Norges største forsyningsbase. Mongstadområdet har i dag 3 000 arbeidsplasser fordelt på rundt 100 forskjellige virksomheter (2014). Equinors mongstadvirksomheter sysselsetter ca. 1 000 av disse.


== Equinor Mongstad – Oljeraffineri ==
Stedet har et oljeraffineri som ble satt i drift i 1975 av Equinor. Det eies i dag av selskapet Mongstad Refining, hvor Equinor hadde 79 prosent og Shell 21 prosent eierandel, inntil 2013 da Equinor overtok alle aksjene. Raffineriet ble utvidet for omkring 14 milliarder kroner på slutten av 1980-tallet, noe som gjorde at stedet fikk omfattende oppmerksomhet på grunn av budsjettoverskridelser på over seks milliarder kroner. Dette ble kjent som Mongstad-saken, og førte til omfattende utskiftninger i Equinors (den gang Statoil) ledelse.
Raffineriet har en kapasitet på 12 millioner tonn råolje i året, og er Norges største utslippspunkt for klimagasser med over 2 millioner tonn CO2-ekvivalenter i 2021.


=== Oljeterminal ===
På Mongstad har Equinor også en råoljeterminal med lagerkapasitet på 9,5 millioner fat. Havneanlegget på Mongstad er Norges største målt i tonnasje og Europas største oljehavn etter Rotterdam i Nederland.
Det er også et LPG-prosessanlegg (Vestprosess) på området.


=== Se også ===
Energiverk Mongstad
Mongstad-saken
Technology Centre Mongstad


== Mongstad Sør ==
En rekke offshorerelaterte servicevirksomheter er etablert på Mongstad Sør slik at kundenes behov blir ivaretatt innen nærområdet. Totalt utføres ca. 1 000 årsverk på Mongstad Sør. Viktige leverandører på Mongstad innbefatter bla.: WellConnection Mongstad AS, PSW Group AS, Caverion AS, Baker, Haliburton, Deep Sea Mooring, IOS Intermoor, Norsk Gjenvinning og West Piping AS


== Mongstad base ==
Mongstadbase AS er en leverandørstyrt forsyningsbase for ca. 20 installasjoner for Equinor, Wintershall og andre som opererer på den norske kontinentalsokkelen.


== Industriutvikling Vest ==
I 2010 ble det tatt initiativ til å etablere en industriinkubator på Mongstad basert på SIVA sitt konsept. Selskapet ble stiftet 4. mai 2011 som Industriutvikling Vest AS. Selskapet er en inkubator som har som mål å utvikle ny lønnsom forretningsvirksomhet med utgangspunkt i virksomhetene på Mongstad spesielt og Nordhordland og Bergensregionen generelt.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Georg Johannesen: Romanen om Mongstad, Oslo 1989 ISBN 82-02-12018-7 (ib.), ISBN 82-574-0737-2
Karl Kolstad: Mongstad. Frå utkantbygd til industristad, Oslo Det Norske Samlaget 1999 ISBN 82-521-5176-0


== Eksterne lenker ==
Statoil: Mongstad produksjonsanlegg
IndustCards – «CCGT Power Plants in Norway and Sweden».
TCM hjemmeside
Mordovia

Mordovia er en republikk i den russiske føderasjonen som ligger sentralt til i europeisk del av Russland, ved den store elva Volga.  En rekke Gulager for tvangsarbeide ble etablert her av bolsjevikene, som for eksempel Temlag.
Part of the Russian Federation


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Mordovia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Мордовия – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommersant artikkel
Liste over erkebiskoper av München og Freising

Biskoper og fyrstbiskoper av Freising, og senere erkebiskoper av München og Freising.


== Biskoper ==
Korbinian (723-726)
Bonifatius' organisering av bispedømmene i Bayern (739)
Erembert (739-747/748)
Joseph av Verona (747/748-764)
Arbeo (764-783/784)
Atto (783/784-810/811)
Hitto (810/811-834/835)
Erchanbert (835/836-854)
Anno (854/855-875)
Arnold (875-883)
Waldo (883/884-903/906)
Utto (904/906-907)
Dracholf (907-926)
Wolfram (926-937)
Lantbert (937/938-957)
Abraham (956/957-993/994)
Gottschalk (994-1005/1006)
Egilbert av Moosburg (1005/1006–1039)
Nitker (1039–1052)
Ellenhard (1052–1078)
Meginward (1078–1098)
Heinrich I. (1098–1137)
Otto I., markgreve av Østerrike (1137–1158)
Albert I. av Harthausen (1158–1184)
Otto II., greve av Berg (1184–1220)
Gerold av Waldeck (1220–1230)
Konrad I. av Tölz og Hohenburg (1230–1258)
Konrad II., greve (1258–1278/1279)
Friedrich av Montalban (1279–1282
Opphøyelse til høystift (1294)
Emicho, greve av Wittelsbach (1282–1311)
Gottfried av Hexenagger (1311–1314)
Konrad III. (1314–1322)
Johannes I. Wulfing (1323–1324)
Konrad IV. av Klingenberg (1324–1340)
Johannes II. Hake (1340–1349)
Albert II., greve av Hohenberg (1349)-1359)
Paul av Jägerndorf (1359–1377)
Leopold av Sturmberg (1377–1381)
Berthold av Wehingen (1381–1410)
Konrad V. av Hebenstreit (1411–1412)
Hermann greve av Cilli  (1412–1421)
Nikodemus della Scala (1421/1422–1443)
Heinrich II. Schlick (1443–1448)
Johannes III. Grünwalder (1448–1452)
Johann IV. Tulbeck (1453–1473)
Sixtus av Tannberg (1473–1495)
Rupert/Ruprecht, pfalzgreve av Rhein (1495–1498)
Philipp, pfalzgreve av Rhein (1498–1541)
Heinrich II., pfalzgreve av Rhein (1541–1551)
Leo Lösch av Hilkertshausen (1551–1559)
Moritz av Sandizell (1559–1566)
Ernst av Bayern (1566–1612)
Stephan av Seiboldsdorf (1612–1618)


== Fyrstbiskoper ==
Veit Adam av Gepeckh (1618–1651)
Albrecht Sigismund, hertug av Bayern (1651/1652–1685)
Joseph Clemens av Bayern (1685–1694)
Johann Franz Eckher av Kapfing og Liechteneck (1694/1695–1727)
Kardinal Johann Theodor, hertug av Bayern (1727–1763)
Clemens Wenzeslaus, hertug av Sachsen, prins av Polen (1763–1768)
Ludwig Joseph friherre von Welden (1768–1788)
Ems. Maximilian Prokop, greve von Törring-Jettenbach (1788–1789)
Joseph Konrad, friherre von Schroffenberg (1789–1803)
Sedisvakans som følge av sekulariseringen (1803–1821)


== Erkebiskoper ==
Opphøyelse til erkebispedømme (1817/1821)
Lothar Anselm friherre von Gebsattel (1821–1846)
Karl August greve von Reisach (1846–1856)
Gregor von Scherr (1856–1877)
Antonius von Steichele (1878–1889)
Antonius von Thoma (1889–1897)
Franz Joseph von Stein (1898–1909)
Franziskus Kardinal von Bettinger (1909–1917)
Michael Kardinal von Faulhaber (1917–1952)
Joseph Kardinal Wendel (1952–1960)
Julius Kardinal Döpfner (1961–1976)
Joseph Kardinal Ratzinger (1977–1982), senere pave Benedikt XVI
Friedrich Kardinal Wetter (1982–2007)
Reinhard Marx (2007–)
António Mendes Bello

António Mendes Bello eller Belo (født 18. juni 1842 i Gouveia i Portugal, død 5. august 1929 i Lisboa) var patriark av Lisboa og kardinal. Hans utnevnelse til kardinal ble kunngjort som «in pectore» (hemmelig) i 1911, og ble kunngjort i 1914.
António Mendes Bello ble hjelpebiskop i Lisboa i 1884, og senere samme år biskop av Faro (med personlig tittel som erkebiskop), og ble i 1907 utnevnt til patriark av Lisboa. Han ble forvist fra Lisboa av de antiklerikale portugisiske myndigheter i 1911 for «brudd på loven om skille mellom kirke og stat». Det året utnevnte pave Pius X ham in pectore til kardinal (27. november 1911), og navnet på den utnevnte ble avslørt først 25. mai 1914, etter at han hadde kunnet vende tilbake til Lisboa i 1913.
António Mendes Bello deltok ved konklavene som valgte nye paver i 1914 og 1922.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1773
Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
Pave Pius IX (1792-1878) *1829
Kardinal Alessandro Franchi (1819-1878) *1856
Erkebiskop Gaetano Aloisi Masella (1826-1902) *1877
Kardinal José Sebastião (d’Almeida) Neto, O.F.M. Disc. (1841-1920 ) *1880
Kardinal António Mendes Bello (1842-1929) *1884


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Rømme

Rømme er laget av fløte eller blanding av helmelk og fløte som er syrnet. Rømmen syrnes ved hjelp av en bakteriekultur, enten naturlig eller tilsatt melkesyrekultur. Vanlig rømme inneholder 18–20 % melkefett, og såkalt seterrømme har 35 % fett, i likhet med kremfløten som er råvare. Rømme har en tykk konsistens og en sur/syrlig lukt.
Rømme brukes mye som ingrediens i matretter, og brukes av noen også på pannekaker og vafler. I Norge brukes seterrømme til for eksempel koking av rømmegrøt.
Rømme med 18 til 20 % fett markedsføres i Norge med den noe upresise betegnelsen Lettrømme.


== Se også ==
Yoghurt – syrnet melk
WGC Invitational

WGC–Bridgestone Invitational er en turnering i golf for profesjonelle herregolfere. Den er del av World Golf Championships og har offisiell status både på PGA-touren og Europatouren. Turneringen ble etablert i 1999 og avløste World Series of Golf. Frem til 2005 var den kjent som WGC–NEC Invitational.
Turneringen spilles av omkring 75 spillere, noe som er rundt halvparten av det som er vanlig i andre profesjonelle turneringer. Kun de beste spillerne i verden inviteres til å delta. Pr. 2004 har turneringen alltid vært arrangert i USA, og med unntak av 2002 alltid på Firestone Country Club i Ohio.


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Russells paradoks

Russells paradoks ble formulert av Bertrand Russell i 1901, og viser at den naive mengdelæren til Cantor og Frege inneholder selvmotsigelser. La M være mengden av alle mengder som ikke inneholder seg selv,

  
    
      
        M
        =
        {
        A
        
          |
        
        A
        ∉
        A
        }
        .
      
    
    {\displaystyle M=\{A|A\notin A\}.}
  Denne definisjonen fører til en motsigelse, når man prøver å avgjøre om M selv er et element i M: Antar man at M ikke er et element i M, altså at M ikke inneholder seg selv, så oppfyller M egenskapen som medfører medlemskap i M, og er dermed et element i M. Og motsatt: Hvis man antar at M er et element i M, så fører medlemskapet til at M må ha egenskapen som definerer alle medlemmene, nemlig å ikke inneholde seg selv, og dermed er ikke M et element i M.

  
    
      
        M
        ∈
        M
        ⇒
        M
        ∉
        M
      
    
    {\displaystyle M\in M\Rightarrow M\notin M}
  
  
    
      
        M
        ∉
        M
        ⇒
        M
        ∈
        M
      
    
    {\displaystyle M\notin M\Rightarrow M\in M}
  Det finnes mange formuleringer av Russells paradoks. En kjent versjon er barbereren som barberer alle som ikke barberer seg selv. Barberer barbereren seg selv?
At det var mulig å formulere et paradoks i den naive mengdelæren, gjorde at man så det nødvendig å bygge opp mengdelæren på en annen måte. I aksiomatisk mengdelære kan ikke «mengden av alle mengder som ikke inneholder seg selv» være en mengde, og paradokset blir dermed unngått.
Torgeir Bryn

Torgeir Bryn (født 19. august 1964) er en norsk tidligere basketballspiller. Han er den første skandinaven som spilte i den profesjonelle amerikanske basketballigaen NBA, og hittil også den eneste nordmannen. Han spilte som center eller power forward på banen og er 207 cm høy.


== Amerikansk karriere ==
Bryn spilte for Texas State University fra 1987 til 1989 før han signerte en kontrakt med Los Angeles Clippers den 21. oktober 1989. Der fikk han ti minutters spilletid i til sammen tre kamper. I disse kampene scoret han fire poeng, tok to returer, hadde to stjelinger og blokkerte et skudd før han ble sagt opp fra klubben den 17. november det samme året.


=== Statistikker fra Bryns amerikanske karriere ===


==== Tegnforklaring ====


==== Sesongspill ====


== Europeisk karriere ==
Bryn har også spilt profesjonelt for en rekke klubber i Europa; blant annet ALM Everux i Frankrike, CB Estudiantes i Spania, BC Žalgiris i Litauen, Aris BC i Hellas, CB Breogán i Spania, SL Benfica i Portugal, Élan Béarnais Pau-Orthez i Frankrike og Le Mans Sarthe Basket i Frankrike.
Moderklubben hans i Norge er Ammerud Basket. Her var han med å vinne klubbens første NM i 1982. Han spilte også på laget som tok NM-titler i årene 1983 og 1985. Ammerud gjorde i 2007–2008-sesongen et comeback i BLNO, hvor Bryn også gjorde sitt comeback i en alder av 43 år. Dette comebacket ble enda mer spesielt ettersom han spilte på lag med sin sønn, Martin Bryn. I BLNO har Torgeir Bryn også spilt for Oslo Kings og Harstad Vikings i tillegg til at han har spilt 111 kamper for Norges herrelandslag i basketball. Etter 2009/2010-sesongen ga han seg som aktiv spiller, men fungerer fortsatt som lagkontakt for eliteserielaget til Ammerud.


== Ut over basketball ==
I tillegg til sin basketballkarriere har Torgeir Bryn også vært gjest i gameshowet Ylvis møter veggen og han har vært en av de ukjente i TV-programmet «Hvem er hvem?» Også deltatt to ganger på Golden Goal. Var også med i programmet Amatørenes aften. Hadde også en liten rolle i siste sesong av Lillyhammer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Torgeir Bryn på Internet Movie Database 
(en) Torgeir Bryn – eurobasket.com 
(en) Torgeir Bryn – acb.com 
(en) Torgeir Bryn – Basketball-Reference.com
Adolf Bertram

Adolf Kardinal Bertram (født 14. mars 1859 i Hildesheim i Tyskland, død 6. juli 1945 på Schloss Johannesberg ved Jauernig) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Breslau. Han ble opprinnelig utnevnt hemmelig til kardinal («in pectore»).


== Liv og virke ==
Adolf Bertram studerte til prest i Würzburg og München og ble presteviet i 1881 i Würzburg. Fra  1882 til 1884 studerte han deretter kirkerett i Roma og tok doktorgrader i teologi og i kirkerett.
I 1906 ble han utnevnt til biskop av Hildesheim. Den 25. mai 1914 ble han så utnevnt til fyrstbiskop av Breslau. På grunn av de vanskelige politiske forhold i Tyskland utnevnte pave Benedikt XV ham til kardinal uten å kunngjøre navnet hans (reservert «in pectore») i 1916. Men han publiserte navnet etter at første verdenskrig var over, i slutten av 1919, fikk tittelkirken Sant'Agnese fuori le mura.
Fra 1919 til sin død var han formann for Fulda-konferansen, som det tyske katolske bispemøtet ble kalt. Han var en motstander av nazismen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Sächsische Staatskapelle Dresden

Sächsische Staatskapelle Dresden (det saksiske statskapellet i Dresden) er et av de eldste og mest tradisjonsrike orkestre i verden. Det ble grunnlagt 22. september 1548 av kurfyrst Moritz av Sachsen. Det er antagelig det orkester i verden som har vært i uavbrutt aktivitet lengst. Det har tilhørt de ledende orkestre i Europa gjennom et stort antall musikalske epoker. Orkestret spiller ved Semperoperaen.
Hoffkapellmestre ved det saksiske hoffet inkluderte Johann Walter, Heinrich Schütz og Johann Adolf Hasse. I det 19. århundre ledet Carl Maria von Weber, Richard Wagner og Ernst von Schuch statskapellet. Orkesterets offentlig konsertvirksomhet begynte på 1800-tallet; i 1858 ble abonnementskonserter innført. Dirigenter i det tyvende århundre inkluderer Fritz Reiner, Fritz Busch, Karl Böhm, Rudolf Kempe, Franz Konwitschny, Otmar Suitner, Kurt Sanderling og Herbert Blomstedt. Fra 1992 til sin død i 2001 ledet Giuseppe Sinopoli orkestret. Dets nåværende sjefsdirigent er Bernard Haitink, æresdirigent er Sir Colin Davis.


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Staatskapelle Dresden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sächsische Staatskapelle Dresden på Discogs 
(en) Sächsische Staatskapelle Dresden på MusicBrainz 
(en) Sächsische Staatskapelle Dresden på Spotify 
(en) Sächsische Staatskapelle Dresden på AllMusic