jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Brocas område

Brocas område er et område i den menneskelige hjerne (gyrus frontalis inferior) som funksjonelt er knyttet til språklig formuleringsevne.
Brocas område har fått sitt navn etter Paul Broca, som først beskrev det i 1861, etter at han hadde utført en obduksjon av en pasient med nedsatt taleevne.


== Se også ==
Wernickes område


== Litteratur ==
Per Brodal Sentralnervesystemet Universitetsforlaget 5. utgave, 2013 ISBN 9788215021126


== Eksterne lenker ==
(en) Broca's area – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Wernickes område

Wernickes område er et område i den menneskelige hjerne  som funksjonelt er knyttet til språklig forståelse, anatomisk beliggende i overgangen mellom isselappen og tinninglappen. Det ble først beskrevet av den tyske legen Carl Wernicke, hvis navn det bærer.


== Se også ==
Brocas område


== Eksterne lenker ==
(en) Wernicke's area – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Carl Wernicke

Carl Wernicke (født 15. mai 1848 i Tarnowitz, Schlesien, død 15. juni 1905 i Gräfenroda), tysk lege, psykiater, anatom og nevropatolog. Han virket som professor i Breslau og Halle, og beskrev et område i den menneskelige hjerne knyttet til språkforståelse, Wernickes område.


== Se også ==
Wernickes område
Paul Broca
Brocas område


== Referanser ==
Sosialsjåvinisme

Sosialsjåvinisme er en form for patriotisme, spesielt i krigstid, da en støtter sitt eget land eller sin egen nasjon mot andre land, på tross av politiske overbevisninger. Under andre verdenskrig inntok mange politiske partier et sosialsjåvinistisk standpunkt. Mange sosialister oppgav egne overbevisninger til fordel for "vern om fedrelandet", og blei sosialsjåvinister, spesielt medlemmer av Det tyske sosialdemokratiske partiet (SPD) og Det franske sosialistpartiet (SFIO).
Koreografi

Koreografi (gresk danseskrift) var opprinnelig en notasjon av dansebevegelser. Nå menes med koreografi først og fremst komposisjon og rekkefølge av bevegelsene i dans. I den videste betydning brukes koreografi også for andre sekvenser med bevegelse, for eksempel i kampsportscener i filmer.
Skriftlige opptegnelser av dansebevegelser kalles dansenotasjon.


== Referanser ==
Legolas

Legolas er en fiktiv figur i J.R.R. Tolkiens verk Ringenes Herre. Han er prins av Myrkskog og sønn av alvekongen Thranduil (alvekongen som tok Bilbos venner til fange i Hobitten), etterkommere av den kongelige ættelinjen etter sindarin-alvene. Legolas blir regnet som ung etter alviske standarder, men hans alder er ukjent. Han blir introduset i den første delen av Ringenes Herre, Ringens Brorskap, ved rådsmøtet i Kløvendal der han kommer som en budbringer sendt av hans far for å diskutere Gollums rømsel. Elrond velger Legolas til å være en av de ni medlemmene av Brorskapet som drar ut for å tilintetgjøre den ene ringen.
I brorskapet blir Legolas kjent med Gimli, sønn av Glóin. Et slikt vennskap strider imot den eldgamle krigen mellom alver og dverger (som forøvrig er beskrevet i Hobbiten). Siden de ble venner så har de forsterket vennskapet mellom alver og dverger. De blir gode venner først etter at Gimli hilser Galadriel i Lothlórien med vakre ord. I Slaget om Helmsdjupet konkurrerer han og Gimli om å drepe flest orker. Gimli vinner med én, men det reelle resultatet er gjensidig respekt. Gjennom sine ferder sammen med Gimli blir de to svært gode venner.
Etter destruksjonen av den Ene ringen og Saurons fall, drar de to på fotreise gjennom Fangorn. Legolas reiser også til Ithilien med noen av sitt folk med sin fars tillatelse for å leve resten av sitt liv i Midgard for å hjelpe til med å gjenoppbygge de ødelagte skogene i det krigsherjede landet. Etter kong Elessars bortgang forlater Legolas Midgard for å dra over sjøen – og Gimli blir med, på grunn av hans kjærlighet til alvevennen og hans savn etter Galadriel. I filmen blir Legolas spilt av Orlando Bloom.


== Legolas stamtre ==
      Oropher 
            |
      --------
      |            
  Thranduil     
        |
   -------                          
   |          
Legolas
Katakrese

Katakrese er i retorikken et ord som brukes i et sammensatt uttrykk på en måte som strider mot den egentlige betydningen av ordet.  Et eksempel på dette kan være "Halsbrekkende fingerøvelser"

Språket supplerer seg selv ved å ta et ord fra ett område og benytte det på et annet, ikke for å erstatte noe, men fordi det ikke finnes noe der.


== Referanser ==
https://snl.no/katakrese
Pedro Inguanzo Rivero

Pedro Inguanzo Rivero  (født 22. desember 1764 i slottet de la Herrería ved Llanes nær Oviedo i Spania, død 30. januar 1836 i Toledo) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Toledo 1824–1836.
Han ble kreert til kardinal i desember 1824 av pave Leo XII.
Han deltok ikke ved konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII, derimot ved konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Teresio Maria Carlo Vittorio Ferrero della Marmora

Teresio Maria Carlo Vittorio Ferrero della Marmora (født 15. oktober 1757 i Torino i kongedømmet Sardinia, død 30. desember 1831 i Torino) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han var biskop av Casale Monferrato og ble der kastet i fengsel av franskmennene da innbyggerne gjorde opprør mot Napoleon, bispedømmet ble deretter opphevet etter krav fra Napoleon. Han var så biskop av Saluzzo 1805–1824. Napoleon, som kjente til hans opposisjon mot det franske styre, gjorde ham mot hans vilje til ridder av den franske Æreslegion og baron av keiserriket.Han ble kreert til kardinal av pave Leo XII i september 1824, men dro aldri til Roma og fikk ikke den røde birett eller noen tittelkirke.
Han deltok verken ved konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII, eller ved konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Patrício da Silva

Patrício da Silva (født 15. oktober 1756 i Pinheiros ved Leiria i Portugal, død 3. januar 1840 i Lisboa) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han var patriark av Lisboa 1826–1840. Han ble kreert til kardinal av pave Leo XII i september 1824.
Han deltok verken ved konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII, eller ved konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
Pave Sixtus IV (1414-1484) *bispeviet 1471
Pave Julius II (1443-1513) *1481
Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
Pave Leo X (1475-1521) *1513
Pave Klemens VII (1478-1534) *1517
Kardinal Antonio Sanseverino (1477-1543) *1531.
Kardinal Giovanni Michele Saraceni (1498-1568) *1536
Pave Pius V (1504-1572) *1556
Kardinal Iñigo Avalos de Aragón (1535-1600) *1566
Kardinal Scipione Gonzaga (1542-1593) *1585
Patriark Fabio Biondi (Blondus de Montealto) (-1618) *1588
Kardinal Maffeo Barberini (1468-1544) *1604
Kardinal Cosimo de Torres (1584-1642) *1621
Kardinal Francesco Maria Brancaccio (1592-1565) *1627
Biskop Miguel Juan Balaguer Camarasa (1598-1663) *1635
Pave Alexander VII (1599-1667) *1635
Kardinal Neri Corsini (1624-1678) *1652
Biskop Francesco Ravizza (1615-1675) *1667
Kardinal Veríssimo de Lencastre (1615-1692) *1671
Biskop João de Sousa (1647-1710) *1684
Biskop Álvaro de Abranches e Noronha (1661-1776) *1694
Biskop Nuno da Cunha e Ataíde (1664-1750) *1706
Kardinal Tomás de Almeida (1770-1754) *1708
Kardinal João Cosme da Cunha (de Nossa Senhora da Porta, O.C.S.A. (1715-1783) *1746
Erkebiskop Francisco da Assumpção e Brito, O.E.S.A. (1726-1808) *1773
Biskop José António Pinto de Mendonça Arrais (1746-1822) *1783
Kardinal Patrício da Silva (1756-1840) *1720


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giovanni Battista Bussi

Giovanni Battista Bussi (født 23. januar 1755 i Viterbo i Italia, død 31. januar 1844 i Benevento) var en av den katolske kirkes kardinaler. 
Han var erkebiskop av Benevento 1824–1844.
Han ble kreert til kardinal av pave Leo XII i mai 1824, med San Pancrazio som tittelkirke.
Han deltok ved konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII, og ved konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Giovanni Carlo Boschi (1715-1788) *1760
Kardinal Bartolomeo Pacca den eldre (1746-1844) *1786
Kardinal Giovanni Battista Bussi (1755-1844 ) *1824


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Bonaventura Gazola

Bonaventura Gazola (født 21. april 1744 i Piacenza i Italia, død 29. januar 1844 i Benevento) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han var biskop av Montefiascone 1820–1832.
Han ble kreert til kardinal av pave Leo XII i mai 1824.
Han deltok ved konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII, og ved konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Ekfrase

Ekfrase (fra gresk  ἔκ-φρασις ek, «ut» og phrasein, «tale») betegner i retorikken et dikt eller lignende som beskriver et kunstverk, en kunstgjenstand eller et arkitektonisk verk. I klassisk retorikk hadde ordet en videre betydning, en beskrivelse av en hvilken som helst gjenstand eller et menneske.
I 18. bok av Iliaden har Homer en lang beskrivelse av hvordan Hefaistos smir Akilles' skjold, og hvordan det ferdige skjoldet ser ut. En kjent ekfrase i nyere europeisk diktning er John Keats' Ode til en gresk urne. I norsk lyrikk kan nevnes Olav H. Hauges Til eit Astrup-bilete og Hans Børlis Vase fra Mykéne.
Den norske litteraturviteren Ole Karlsen har skrevet boka Ord og bilete, ekfrasen i moderne norsk lyrikk (2003), og redigert antologien Poesi og bildekunst (2011) med eksemplarer på norske dikt som er skrevet til og om kunst.


== Referanser ==
Imagisme

Imagismen var en retning innafor særlig anglo-amerikansk litteratur tidlig på 1900-tallet. Imagistene avviste det følelses- og symbolladete uttrykket i den eldre poesien, og satte presise bilder i et klart og skarpt språk i stedet.
Imagistene trådte fram som gruppe i den litterære offentligheten i tidsskrifter og i fire antologier mellom 1914 og 1917. De slo til lyd for en tilbakevending til mer klassiske kvaliteter i det poetiske språket, samtidig som de var villige til å eksperimentere med utradisjonelle former. De ville fokusere på tingen som ting, og ikke tingen som symbol for abstrakte forhold.
I mars 1913 ble imagismens program offentliggjort i tidsskriftet Poetry av Ezra Pound og F.S.Flint, som kom med følgende krav til lyrikken:

Direkte befatning med tingen, enten subjektivt eller objektivt.
Ikke bruke noe ord som ikke bidrar til presentasjonen.
Når det gjelder rytme: å komponere etter rytmen til den musikalske frasen, ikke etter metronomen.I aprilnummeret stod imagismens kanskje mest berømte dikt på trykk – Ezra Pounds In a Station of the Metro:

The apparition of these faces in the crowd
Petals on a wet, black bough.I norsk litteratur fikk imagismen ikke noe synlig gjennomslag før omkring 1965, da Profil-gruppen kom med et liknende program, tydeligst formulert i Dag Solstads tekst Vi vil ikke gi kaffekjelen vinger. Av lyrikerne er Jan Erik Vold den som framfor alt har bidratt til en imagistisk diktning på norsk, mens det kanskje var Olav H. Hauge som først brakte denne retningen til Norge.


== Eksterne lenker ==
Imagismen; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Ruslana Lyzjytsjko

Ruslana Stepanivna Lyzjytsjko (ukrainsk Руслана Степанівна Лижичко, russisk Руслана Лыжичко, født rundt 24. mai 1973 i Lviv), er en ukrainsk sanger, danser, produsent og komponist. 
Siden 1995 har hun vært gift med produsenten Alexander Ksenofontov. De har siden 1993 drevet studioet Luxen sammen og produserer der filmtrailere for musikaler og reklametrailere for radio.
Lyzjytsjko vant Eurovision Song Contest 2004 i Istanbul med tittelen «Wild Dances» som fikk 280 poeng. Hun fikk tildelt poeng fra 34 av 36 deltagende land. Stykket benytter motiver fra folklore fra Karpatene. Den ble ikke valgt offentlig, men ble valgt av en intern jury ved den ukrainske TV-stasjonen NTU for å delta i Istanbul. På scenen hadde hun med seg det ukrainske ballett-ensemblet Szyttja (ukrainsk Життя).
Ruslana er en av symbolfigurene til oransjerevolusjonen i 2004. Etter at valgfusket ble avdekket var hun en av de første til å ta aktivt del i demokratibevegelsen og blir ansett som et symbol på det moderne Ukraina.
I 2014 var hun en av mottakerne av International Women of Courage Award, som utdeles av USAs utenriksdepartement.


== Diskografi ==
Album1986, 1998: Myt' Vesny – Dzvinkiy viter
1999: Ostannye rizdvo 90
2001: Naikrashe
2002: Dobriy vechir, tobi...
2003: Dyki Tantsi
2004: Dyki Tantsi + Bonus'
2004: Wild Dances
2005: Wild Dances (New Year Edition)
2005: Wild. Club'inSingler2004: Wild Dances
2004: Dance with the wolves
2005: The Same Star
2006: Dyka EnerhiyaMedvirkning2004: Eurovision Song Contest 2004 (vinner)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(uk) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Ruslana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ruslana – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ruslana Lyzjytsjko på Internet Movie Database 
(en) Ruslana Lyzjytsjko hos The Movie Database 
(en) Ruslana Lyzjytsjko på Apple Music 
(en) Ruslana Lyzjytsjko på Discogs 
(en) Ruslana Lyzjytsjko på MusicBrainz 
(en) Ruslana Lyzjytsjko på Spotify 
(en) Ruslana Lyzjytsjko på Songkick 
(en) Ruslana Lyzjytsjko på Last.fm 
(en) Ruslana Lyzjytsjko på Last.fm 
(en) Ruslana Lyzjytsjko på Last.fm 
(en) Ruslana Lyzjytsjko på AllMusic 
(en) Ruslana Lyzjytsjko på AllMusic 
Ruslana Lyzjytsjko på Twitter 
Ruslana Lyzjytsjko på Facebook 
Ruslana Lyzjytsjko på Instagram 
Ruslana Lyzjytsjko på YouTube 
Ruslana Lyzjytsjko på Myspace 
Offisiell hjemmeside for Lyzjytsjko
Offisiell fanklubb for Lyzjytsjko
RuslanaTV
Anne-Louis-Henri de La Fare

Anne-Louis-Henri de La Fare (født 8. september 1752 i slottet Bessay i Lesson ved Luçon i Frankrike, død 10. desember 1829 i Paris) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han var biskop av Nancy, men måtte flykte etter at han nektet å tilslutte seg sivilkonstitusjonen for kleresiet under den franske revolusjon. Etter eksil først i Trier og så i Wien kunne han vende tilbake til Frankrike i 1814, og han fratrådte sitt bispedømme i 1815. Deretter var han erkebiskop av Sens 1817–1829.
Han ble kreert til kardinal i mai 1823 av pave Pius VII.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII, og konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Anne-Antoine-Jules de Clermont-Tonnerre

Anne-Antoine-Jules de Clermont-Tonnerre (født 1. januar 1749 i Paris i Frankrike, død 21. februar 1830 i Toulouse) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han var biskop av Chalons-sur-Marne, men dro i eksil til Tyskland under den franske revolusjon. Etter konkordatet i 1801 fratrådte han embedet som biskop i Chalons og vendte tilbake til Frankrike. Deretter var han erkebiskop av Toulouse 1820–1830.
Han ble kreert til kardinal i desember 1822 av pave Pius VII.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII, og konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
Pave Sixtus IV (1414-1484) *bispeviet 1471
Pave Julius II (1443-1513) *1481
Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
Pave Leo X (1475-1521) *1513
Pave Klemens VII (1478-1534) *1517
Kardinal Alessandro Farnese (1468-1549) *1519
Kardinal Francesco Pisani (1494-1570) *1527
Kardinal Alfonso Gesualdo di Conza (Gonza) (1540-1603) *1564
Pave Klemens VIII (1536-1605) *1592
Kardinal Pietro Aldobrandini (1571-1621) *1604
Biskop Laudivio Zacchia (1565-1637) *1605
Kardinal Antonio (Marcello) Barberini sr., O.F.M. Cap. * (1569-1646) *1625
Erkebiskop Nicolò Guidi di Bagno (1583-1663 *1644
Erkebiskop François de Harlay de Champvallon (1625-1695) *1651
Erkebiskop Hardouin Fortin de la Hoguette (1643-1715) *1676
Kardinal Henri-Pons de Thiard de Bissy (1657-1737) *1692
Erkebiskop Charles-Antoine de la Roche-Aymon (1697-1777) *1725
Kardinal Alexandre-Angélique Talleyrand de Périgord (1736-1821) *1766
Kardinal Anne-Antoine-Jules de Clermont-Tonnerre (1749-1830) *1782


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
George Lucas

George Walton Lucas jr. (født 14. mai 1944 i Modesto i California) er en amerikansk filmregissør, filmprodusent og manusforfatter.
Lucas var per 2019 Oscar-nominert fire ganger. Han laget Star Wars-filmene og Siste natt med gjengen (American Graffiti). Han har også, i samarbeid med Steven Spielberg, laget filmene om Indiana Jones.
Lucas er også kjent som en innovatør på det filmtekniske området. Han var blant de første som brukte dataanimerte spesialeffekter, og han var med på å grunnlegge Industrial Light & Magic – et firma som spesialiserer seg på å lage visuelle effekter. Et underselskap av dette firmaet er LucasArts, som retter seg mot videospillindustrien. Lucas har også vært en pionér innen bruken av digitalt foto i filmindustrien.
Forbes Magazine anslår at Lucas og hans filmselskap Lucasfilm har tjent nærmere 20 milliarder dollar på Star Wars-filmene og anslår Lucas' personlige formue til 3,9 milliarder dollar.I 2013 ble han tildelt National Medal of Arts.


== Filmografi ==
1970: THX 1138 – regi, manus
1973: Siste natt med gjengen – regi, manus
1977: Star Wars Episode IV: Et nytt håp – regi, manus
1980: Star Wars Episode V: Imperiet slår tilbake – manus, produsent
1981: Indiana Jones og jakten på den forsvunne skatten – manus1, produsent
1983: Star Wars Episode VI: Jediridderen vender tilbake – manus, produsent
1984: Indiana Jones og de fordømtes tempel – manus1, produsent
1988: Willow – manus, produsent
1989: Indiana Jones og det siste korstog – manus1, produsent
1999: Star Wars Episode I: Den skjulte trussel – regi, manus, produsent
2002: Star Wars Episode II: Klonene angriper – regi, manus, produsent
2005: Star Wars Episode III: Sithene tar hevn – regi, manus, produsent
2008: Indiana Jones og krystallhodeskallens rike – manus, produsent
2008: Star Wars: The Clone Wars – produsent
2014: Star Wars Rebels – regi, manus, produsent1 I samarbeid med Steven Spielberg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) George Lucas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) George Lucas – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) George Lucas på Internet Movie Database 
(sv) George Lucas i Svensk Filmdatabas 
(da) George Lucas på Filmdatabasen 
(da) George Lucas på Scope 
(fr) George Lucas på Allociné 
(en) George Lucas på AllMovie 
(en) George Lucas hos Rotten Tomatoes 
(en) George Lucas hos The Movie Database
Kalkunfilm

Kalkunfilm, eventuelt filmkalkun eller bare kalkun, er i filmsammenheng et begrep som ofte brukes om svært dårlige filmer. Dette er gjerne filmer som er så dårlige at de er ufrivillig komiske, og mange kalkunfilmer har til tross for (eller kanskje på grunn av) sin manglende kvalitet oppnådd kultstatus. Ofte, men ikke alltid, er en kalkun en såkalt B-film med lavt budsjett og ukjente skuespillere.
Begrepet stammer fra boken The Golden Turkey Awards (Den gylne kalkun) som ble utgitt 1980 av den US-amerikanske filmkritikeren Michael Medved og hans bror Harry Medved. Tidligere hadde de utgitt boken The Fifty Worst Films of All Time (alle tiders femti verste filmer), denne inneholdt en oppfordring til leserne om å om å nominere deres «verste filmer». Avstemningen ble vunnet av Plan 9 from Outer Space av Edward Davis Wood. I boken The Golden Turkey Awards får både filmen og regissøren prisen, han regnes siden for å være filmhistoriens «fremste» kalkunregissør. 
Den norske filmen Dis har også oppnådd kalkunstatus, mens Selkvinnen regnes som den første og største norske kalkunfilm. 


== Eksempler ==
Robot Monster (1953)
Glen or Glenda (Ed Wood, 1953)
Selkvinnen (1953)
Bride of the Monster (Ed Wood, 1955)
Plan 9 from Outer Space (Ed Wood, 1959)
American Ninja (1985)
Howard the Duck (1986)
Dis – en historie om kjærlighet (Aune Sand, 1995)
Showgirls (1995)
Battlefield Earth (1998)
Gigli (2003)
The Room (2003)
Catwoman (2004)


== Se også ==
Golden Raspberry Awards


== Litteratur ==
Harry and Michael Medved. The Golden Turkey Awards - The Worst Achievements in Hollywood History. HarperCollins Publishers 1981, ISBN 978-0207959684.
Gordini

Gordini var en fransk produsent av sportsbiler.  Firmaet ble startet av Amédée Gordini, som hadde kallenavnet "Le Sorcier" (Trollmannen).
Til å begynne med hadde Gordini nære bånd til Simca, som hadde som Gordini italiensk opphav.
Gordini deltok i Formel 1 fra 1950 til 1956.

Senere jobbet Gordini med motorer hos Renault, og solgte til slutt firmaet sitt til dem.
Gurgel

Gurgel var merket til Gurgel Veiculos, en brasiliansk bilprodusent.  Selskapet ble stiftet i 1969 og produserte biler fram til 1996.


== Viktige modeller ==

Gurgel Moplast
Gurgel Ipanema
Gurgel Xavante X10
Gurgel Xavante X11
Gurgel Xavante X12
Gurgel Tocantins
Gurgel Carajás
Gurgel X15
Gurgel X20
Gurgel E500
Gurgel G800
Gurgel XEF
Gurgel BR-800
Gurgel Supermini
Gurgel Motomachine


== Eksterne lenker ==
En privat side om merket (portugisisk, noe engelsk)
Gurgel 800 (portugisisk)Gurgel X15 (portugisisk)
Ginetta

Ginetta er et britisk bilmerke startet av brødrene  Bob, Douglas, Ivor og Trevers Walklett i 1958.  De produserer utelukkende sportsbiler.
Hovedfokuset til Ginetta har vært små, rimelige sportsbiler. Selv da andre produsenter som Lotus bevegde seg bort fra denne tanken på 1960-tallet, holdt brødrene Walklett stand. De hadde en viss suksess i motorsport, men valgte å selge bedriften i 1989.
Fabrikken produserer første og fremst biler for motorsport, med modellene G40, G55 og G58, der førstnevnte også finnes i utgaver som er lovlige på offentlig vei.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ginetta vehicles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  (engelsk)
Bilnorge.no sin historie om merket
Francesco Serlupi-Crescenzi

Francesco Serlupi-Crescenzi (født 26. oktober 1755 i Roma i Italia, død 6. februar 1828 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han ble i juli 1809 fjernet fra vervet som pro-guvernør av Roma, og holdt fengslet på Korsika i tre år. 
Han ble kreert til kardinal av pave Pius VII i mars 1823.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Antonio Pallotta

Antonio Pallotta (født 23. februar 1770 i Ferrara i Italia, død 19. juli 1834 i Monte Cassiano ved Macerata) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius VII i mars 1823.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte kardinal Annibale della Genga til pave Leo XII. Senere deltok han også ved konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII, og ved konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.
Andre kardinaler i samme slekt var Giovanni Evangelista Pallotta (kreert 1587), Giovanni Battista Maria Pallotta (kreert 1629) og Guglielmo Pallotta (kreert 1777).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church