jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Thor Knudsen

Thor Haakon Knudsen (født 30. mai 1927 i Tønsberg, død 10. januar 2006 i Sandefjord) var en norsk pressemann og politiker (H). Han var stortingsrepresentant for Vestfold 1977–1989.


== Liv og virke ==
Han tok artium i 1947, og begynte samme år i lære som journalist i Tønsbergs Blad. Han gjennomførte også pressekurs i Tysklandsbrigaden, hvor han var redaktør i garnisonavisen, og kurs ved Journalistakademiet i Oslo. I 1956 ble han ansatt i Høyres Pressebyrå, hvor han var stortingsmedarbeider 1956–1958, redaksjonssekretær 1958–1968 og politisk redaktør 1968–1970. Knudsen var presseoffiser og vernepliktig kaptein under flere store feltøvelser i 1950- og 1960-årene. I 1969 var han pressemedarbeider ved FN-delegasjonen i New York.
Knudsen tilhørte Høyres verdikonservative fløy, og først og fremst hans opplevelser av den andre verdenskrig medførte et sterkt engasjement for forsvars- og sikkerhetspolitikk.Knudsen var statssekretær i Forsvarsdepartementet under Borten-regjeringen 1970–1971. I 1971 gikk han tilbake til høyrepressen som redaktør i Sandefjords Blad. Han påtok seg også verv i pressens organisasjoner, så som formann i Vestfold, Telemark og Buskerud redaktørforening og styremedlem i Den Konservative Presses Forening.
Knudsen var innvalgt på Stortinget fra Vestfold 1977–1989. Han var hele tiden medlem av Stortingets forsvarskomité, fra 1981 som nestleder, samt medlem av Stortingets utvidede utenriks- og konstitusjonskomité 1981–1989 og president i Lagtinget 1981–1989. Som stortingsrepresentant var han også delegat til FNs generalforsamling, NATOs parlamentarikerforsamling og KSSE-konferansene. Han var medlem av Høyres gruppestyre og sentralstyre 1981–1989.
Han var formann i interesseorganisasjonen Folk og Forsvar 1980–1991, styremedlem i Den norske atlanterhavskomité 1977–1989 og president i Norges Forsvarsforening 1989–1995.


== Utmerkelser ==
Knudsen ble tildelt Deltagermedaljen i den norske Tysklandsbrigaden i 1948, Kong Olav Vs jubileumsmedalje 1957–1982 i 1982, Norges Forsvarsforenings hederstegn i 1995, Kongens fortjenstmedalje i gull i 2001 og Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner i 2002. I 1997  ble han også tildelt Medaljen for æresmedlem i Norges Forsvarsforening.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Thor Knudsen hos Stortinget 
(no) Thor Knudsen hos Norsk senter for forskningsdata
Morten Steenstrup

Morten Steenstrup (født 4. april 1953 i Tønsberg) er en norsk forretningsadvokat og politiker for Høyre. Han er grunnlegger av og tidligere partner i advokatfirmaet SANDS i Oslo. Han har vært medlem av Oslo bystyre, stortingsrepresentant og statssekretær. I 2022 ble Morten Steenstrup leder i Oslo Høyre.


== Liv og virke ==
Han vokste opp i Tønsberg som sønn av lektor Petter Chr. Steenstrup og Kari Bertnes. Han er tipptippoldebarn av eidsvollsmann Paul Steenstrup på Kongsberg.Han er cand.mag. med mellomfag i statsvitenskap og sosiologi fra 1976 og cand.jur. fra Universitetet i Oslo fra 1980. Han har advokatbevilling fra 1987 og møterett for Høyesterett fra 1993.Steenstrup var medlem av Tønsberg bystyre og formannskap fra 1976 til 1983 og stortingsrepresentant for Vestfold fra 1981 til 1989. Han satt i Stortingets justiskomité, så Stortingets finanskomité, unntatt tiden som statssekretær for finansminister Rolf Presthus og statsminister Kåre Willoch fra høsten 1985 til regjeringen gikk av våren 1986.Da han gikk ut av Stortinget i 1989, etablerte han sitt eget advokatfirma. I 1999 ble tidligere stortingsrepresentant Bjørn Stordrange partner i firmaet, som tok navnet Steenstrup Stordrange, i 2017 forkortet til SANDS.Steenstrup har hatt en rekke styreverv. Sammen med sin kone Kari Vold Hansen Steenstrup eier han Herføll-gruppen, som driver byggevarehandel i Byggmakker-kjeden.
Morten Steenstrup var medlem av Oslo bystyre 2015–2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Morten Steenstrup – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Morten Steenstrup hos Stortinget 
(no) Morten Steenstrup hos Norsk senter for forskningsdata
Åge Ramberg

Åge Ramberg (1921-1991) var en norsk lektor og politiker (KrF). Han ble innvalgt på Stortinget fra Vestfold i 1973 og satt på Tinget i tre perioder: 1973-81 og 1985-89. 
I det sivile liv var han lektor ved Porsgrunn gymnas 1949-1959 og ved Sandefjords gymnas 1959-1985. Han var leder av Vestfold KrF 1982-1986.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Åge Ramberg hos Stortinget 
(no) Åge Ramberg hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Åge Ramberg hos Europarådets parlamentarikerforsamling
Reidun Andreassen

Reidun Andreassen (født 15. juni 1936 i Oslo) er en norsk politiker (Ap) fra Varteig, Sarpsborg. Hun ble innvalgt på Stortinget fra Østfold i 1985.
Hun var vararepresentant i perioden 1989–1993.
I det sivile liv har hun arbeidet som butikkekspeditør og som kommunal flyktningesekretær. Hun har sittet i kommunestyret og fylkestinget og vært fylkesleder og landsstyremedlem i Handel og Kontor.


== Stortingskomitéer ==
1986 – 1989 medlem i Justiskomitéen
1985 – 1986 medlem i Forbruker- og administrasjonskomitéen


== Eksterne lenker ==
(no) Reidun Andreassen hos Stortinget 
(no) Reidun Andreassen hos Norsk senter for forskningsdata
Bente Bakke

Bente Bakke (født 13. november 1942 i Oslo) er en norsk politiker (H) fra Eidsberg. Hun ble innvalgt på Stortinget fra Østfold i 1985 for partiet Høyre. Hun var også fast møtende vararepresentant 1981-85 mens Svenn Stray var utenriksminister. 
Fra 1981 til 1989 var hun også Høyres miljøpolitiske talskvinne. Bakke meldte i 2011 overgang til Miljøpartiet De Grønne, og ble i 2013 valgt inn i partiets sentralstyre.I det sivile liv har hun vært sekretær, journalist og redaktør av KFB-bladet, utgitt av Kvinners Frivillige Beredskap, 1991-2001.


== Bibliografi ==
Bakke, Bente: På bakerste benk – observasjoner fra stortinget 1981-1989, Oslo 1990


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Bente Bakke hos Stortinget 
(no) Bente Bakke hos Norsk senter for forskningsdata
Liste over verdens høyeste fjell

Dette er en liste over verdens 117 høyeste fjell, som alle ligger i Asia. Bare topper som er ansett som selvstendige fjell er tatt med i rangeringen, ikke sekundære topper som er del av en større toppformasjon.


== Liste ==


== Galleri ==
Odd Holøs

Odd Steinar Holøs  (1922–2001) var en norsk var journalist, politiker (KrF) og offentlig tjenestemann fra Rakkestad. Han var innvalgt på Stortinget fra Østfold i de to periodene 1981-1989.
Han var også vararepresentant i seks perioder fra 1958 til 1981, og møtte som fast representant 1972-73 mens Lars Korvald var statsminister. Holøs var statssekretær i Sosialdepartementet i Lyng-regjeringen i 1963.
Han hadde gått på handelsskole, og arbeidet 1945-46 som formannskapssekretær i Rakkestad kommune. Senere var han redaktør for Østfold Bygdeblad, journalist i Vårt Land og journalist i Dagsavisa i Trondheim, et avisprosjekt KrF involverte seg i. Fra 1964 til 1981 var han sosialsjef i Rakkestad kommune. 
I de tre periodene 1955–1967 var han varaordfører i Rakkestad kommune. Han var leder av Kristelig Folkepartis Ungdom 1956–57.
Han var bestefar til Lars-Kristian Holøs Pettersen (varaordfører i Rakkestad kommune fra 2015 ) og Ole-Henrik Holøs Pettersen (kultursjef i Fredrikstad kommune).


== Regjering ==
28. august 1963 – 25. september 1963 Statssekretær Sosialdepartementet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Odd Holøs hos Stortinget 
(no) Odd Holøs hos Norsk senter for forskningsdata
Lhotse

Lhotse er et fjell i Himalaya og er verdens fjerde høyeste med sine 8516 moh. Fjellet ligger i Khumbu, Nepal, like ved Mount Everest (verdens høyeste). Lhotse ble først besteget 18. mai 1956 av en sveitsisk ekspedisjon.Lhotse-massivet består egentlig av tre topper som alle er over 8000 meter. I tillegg til hovedtoppen, regnes også Lhotse Middle (8414 meter) og Lhotse Shar (8383 meter) som topper, dog uten den nødvendige primærfaktor som skal til for at disse regnes som egne fjell på listen over 8000-metere. Lhotse Shar ble først besteget 12. mai 1979 av østerrikske Zepp Maierl og Rolf Walter, og Lhotse Middle ble først besteget i 23. mai 2001, av en russisk ekspedisjon.


== Se også ==
Liste over verdens høyeste fjell


== Referanser ==
Makalu

Makalu er verdens femte høyeste fjell med sine 8 463 moh. Fjellet ligger i Himalaya, på grensen mellom Nepal og Tibet. 
Administrativt hører det i Nepal til Sankhuwasabha, Kosi sone i Østregionen. Fjellet ligger i Malaku Barun naturpark som dekker den vestligste delen av distriktet.
Makalu ble først besteget 15. mai 1955 av en fransk ekspedisjon ledet av Lionel Terray, Jean Couzy og Jean Franco. Klatrergruppen hadde året før prøvd å nå toppen, men ble nødt til å snu. Også en amerikansk gruppe prøvde i 1954 å bestige fjellet, men måtte snu grunnet en snøstorm.
Makalu er kjent som et av verdens vanskeligste fjell å klatre i, grunnet dets stupbratte vegger og knivskarpe kanter.


== Nordmenn på toppen ==
2004: Sven Gangdal besteg fjellet 21. april 2004.2014: Arvid Lennart Lahti besteg fjellet 18. mai 20142019: Vibeke Andrea Sefland besteg fjellet 24. mai 2019


== Se også ==
Liste over verdens høyeste fjell


== Referanser ==
Romertiden

Romertiden kan referere til:

Romerriket
Romersk jernalder – periode mellom 0–400 e.Kr. i norsk historie
Dagmulkt

Dagmulkt (juridisk) er et bestemt kronebeløp som en leverandør må betale for hver dag ytelsen er levert for sent. Også ordene dagbot og døgnmulkt blir brukt i dagligspråket. 
En dagmulkt har tre formål: 

Å gi en viss skadeserstatning for de økonomiske konsekvenser som  forsinkelsen har ført til.
Å virke preventivt for å få leverandøren til å levere i tide.
Å begrense leverandørens erstatningsansvar.Dagmulkt og dens beløpsstørrelse («dagmulktsatsen») må være avtalt mellom partene, utenom i visse forbrukersaker, så som etter bustadoppføringslova. Et vilkår for dagmulkt er også at det er fastlagt et bestemt tidspunkt for når leveransen skal bli foretatt.
Fordi dagmulkt er et bestemt beløp fastsatt på forhånd, kan vi si at dagmulkt er en form for standardisert eller normalisert erstatning. Et særpreg for dagmulkt er at den kan påløpe uten at de vanlige, rettslige vilkår for erstatningsplikt er oppfylt. Det er tilstrekkelig at leveringsfristen er utløpt, men det må heller ikke foreligge spesielle hindringer eller andre fritaksgrunner for leverandøren, for eksempel at fristutsettelse er gitt. Den som har rett til å motta en dagmulkt, behøver dermed ikke bevise å ha lidt et økonomisk tap på grunn av forsinkelsen, eller bevise at det foreligger et erstatningsgrunnlag, slik som uaktsomhet.
Dagmulkt virker som en negativ konsekvens (sanksjon) for leverandøren, men dagmulkt er ikke en straff i juridisk forstand.
Dagmulkt kan virke positivt for leverandøren fordi dagmulkten er en begrensning til et bestemt beløp. Dagmulkt er dermed en ansvarsbegrensning i de tilfellene hvor den skadelidte/kunden/mottageren har et større økonomisk tap enn dagmulkten. I mange kontrakter er det gjort enda en begrensning av dagmulkten: til 10, 15 eller annen prosentdel av kontraktssummen dvs. av  leveransens pris.
Dagmulkt er nærmere regulert bl.a. i bustadoppføringslova og i kontraktsstandardene etter Norsk Standard (forkortet til NS) for entreprenørkontrakter og andre leveranser ved bygge- og anleggsprosjekter.


== Litteratur ==
Hans Cappelen: «NS 3430 og byggherrene», Oslo 1992
Hans Cappelen: «Byggherren og kontraktene», Oslo 2001 (1. opplag 1994), og i HolteProsjekts program «Bygglex», Oslo 2005
Advokatfirmaet Cappelen & Krefting DA: «Oppføring av egen bolig» (Oslo 1998) om bustadoppføringslova
Advokatfirmaet Cappelen & Krefting DA: «NS 8405 og byggherrene», Oslo 2005
"Bustadoppføringslova. Avtaledokumenter med kommentarer", Kåre Lilleholt og Jørgen Birkeland, Oslo 2011.
Byggherre

Byggherre (juridisk) er den som skal motta ytelser i forbindelse med bygg og anlegg. Byggherren kan også være betegnet som bestiller, kjøper eller oppdragsgiver. De to partene i en vanlig avtale om bygge- og anleggsarbeider er byggherre og entreprenør. Disse uttrykkene brukes i standardene (Norsk Standard forkortet til NS) for entreprenørkontrakter. I bustadoppføringslova brukes bare ordet forbruker, når byggherren er en forbruker. I kontrakter med tjenesteytere (prosjekt- og byggeledelse, prosjekterende, arkitekt, ingeniør og andre) brukes vanligvis betegnelsen oppdragsgiver. Ved mer omfattende bygge- og anleggsprosjekter brukes ofte ordet byggherre også i kontrakter med tjeneste- og materialleverandører.
Til den rettslige funksjon og posisjon som byggherre, hører normalt et eget såkalt risikoområde der byggherren må bære de økonomiske konsekvensene når det inntreffer noe uforutsett. For å føre kontroll med bygging kan byggherren engasjere en byggeleder.
Mens byggherre brukes som betegnelse i privatrettslige kontraktsforhold, blir ordet tiltakshaver brukt i det offentligrettslige forholdet til plan- og bygningsmyndighetene.


== Se også ==
Byggherreombud
Byggherrestyrte delentrepriser
Byggherreforskriften


== Litteratur ==
Hans Cappelen: «NS 3430 og byggherrene», Oslo 1992
Hans Cappelen: «Byggherren og kontraktene», Oslo 2001 (1. opplag 1994), og i HolteProsjekts program «Bygglex», Oslo 2005
Advokatfirmaet Cappelen & Krefting DA: «Oppføring av egen bolig» (Oslo 1998) om bustadoppføringslova
Advokatfirmaet Cappelen & Krefting DA: «NS 8405 og byggherrene», Oslo 2005
Hans Jakob Urbye: "Kommentarer til NS 8401 og NS 8402", Oslo 2011
Avtaledokument

Avtaledokument (juridisk) er det papir som to parter underskriver på for å markere at de er blitt enige om en avtale. I alminnelighet er det ikke nødvendig i Norge at partene i en avtale gjør denne skriftlig eller skriver under på et dokument. Det finnes unntak i lovgivningen, f.eks. for kontraktsinngåelse etter regelverket for offentlige anskaffelser. Flere lover til beskyttelse av forbrukeres interesser, gir forbrukeren rett til å kreve at en avtale gjøres skriftlig.
I et avtaledokument tas gjerne inn partenes navn, en henvisning til en spesifikasjon av ytelsens/leveransens art og omfang, pris, leveringstid og dato for underskrift. Det kan også være tatt med bestemmelser om f.eks. andre frister, fremdriftsplan og dagmulkt, betalingsplan, sikkerhetsstillelse, tvisteløsning.
Bl.a. i entrepriseretten er det vanlig at kontrakter består av flere kontraktsdokumenter, bl.a. konkurransegrunnlag, tilbud og møtereferater. Disse dokumentene supplerer normalt avtaledokumentet og er opplistet der i prioritert rekkefølge. Dermed kan avtaledokumentet utgjøre bare noen få sider, mens kontraktsdokumentene samlet kan utgjøre flere ringpermer. Det finnes flere Norsk Standard (NS) med blanketter for avtaledokument mellom byggherre og entreprenør, rådgiver, prosjekterende, herunder arkitekt.
Frankenstein Junior

Frankenstein Junior er en amerikansk film fra 1974 regissert av Mel Brooks med Gene Wilder i tittelrollen. Filmen er en parodi på de ulike filmversjonene av Mary Shelleys roman Frankenstein, hovedsakelig de som ble laget av Universal på 1930- og 1940-tallet. På grunn av referansene til de tidligere filmene, ble filmen filmet i svart/hvitt, et sjeldent valg for en komedie. En stor del av budsjettet gikk med til leie av rekvisittene fra den originale Frankenstein-filmen.


== Historien ==
Frederick Frankenstein (Wilder), hvis fulle navn er Doktor Baron Frederick von Frankenstein, er en respektert foredragsholder ved en amerikansk medisinskole og er mer eller mindre lykkelig forlovet med Elizabeth (spilt av Madeline Kahn). Frederick blir opprørt når alle bringer opp temaet om hans bestefar, den berømte gale vitenskapsmannen. Faktisk går det så langt at han insisterer på at navnet hans blir uttalt Fronkenshteen. 
Etter en forelesning blir Frederick informert at han har arvet familiens eiendom. På sin reise til denne eiendommen i Transilvania møter han sin kommende laboratorieassistent (Teri Garr) samt tjenerne Frau Blücher (Cloris Leachman) og Igor (som han sier uttales «EYE-gor») (Marty Feldman). De hjelper ham å finne hans bestefars dagbøker. Inspirert av innholdet i dagbøkene bestemmer Frederick seg for å videreføre bestefarens arbeid med å gjenopplive døde. Sammen med Igor stjeler han liket av en henrettet forbryter (Peter Boyle). Igor skal skaffe en ny hjerne til liket, men tabber seg ut og kommer tilbake fra det lokale «hjernedeponiet» med en hjerne som er merket "Abnorm hjerne! Må ikke benyttes!". Feilen oppdages når monsteret ramponerer laboratoriet og rømmer fra slottet. 


== Rolleliste ==


== Se også ==
Liste over Frankenstein-filmer


== Eksterne lenker ==
(en) Frankenstein Junior på Internet Movie Database 
(no) Frankenstein Junior hos Filmfront 
(sv) Frankenstein Junior i Svensk Filmdatabas 
(da) Frankenstein Junior i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Frankenstein Junior på Allociné 
(nl) Frankenstein Junior på MovieMeter 
(en) Frankenstein Junior på AllMovie 
(en) Frankenstein Junior på Turner Classic Movies 
(en) Frankenstein Junior på Rotten Tomatoes 
(en) Frankenstein Junior på Metacritic
Anbud

Anbud (juridisk) er det tilbud som blir inngitt av en anbyder i en anbudskonkurranse. Noe av det særpregede ved en anbudskonkurranse er at det er forbudt å forhandle om anbudet og å endre anbudet etter anbudsfristens utløp. Dette er i motsetning til konkurranser med forhandlinger der partene forhandler om tilbudet etter at det er gitt inn. 
Skillet mellom disse såkalte anskaffelsesprosedyrene er viktig i regelverket for offentlige anskaffelser. Over visse beløpsgrenser («terskelverdier») er det påbudt med anbudskonkurranser og da kan konkurranser med forhandlinger bare unntaksvis bli benyttet.


== Norge ==
For bygge- og anleggsprosjekter finnes to Norsk Standard (NS) for disse to typer konkurranser. Dette er NS 8400 og NS 8410, men disse standardene kan bare brukes av private oppdragsgivere.
I dagligspråket brukes ofte ordet anbud også om tilbud som innhentes og som det er meningen å forhandle om. I politisk språkbruk er «sette ut på anbud» ofte brukt om å konkurranseutsette en tjenesteytelse som har vært levert av ansatte i det offentlige.


== Litteratur ==
Hans Jakob Urbye: Kommentarer til NS 8400 og NS 8410, Oslo 2007
Reklamasjonsrett

Reklamasjonsrett er den rett mottakeren av en ytelse har til å fremme krav overfor leverandøren på grunn av mangler ved ytelsen. Slike krav kan være retting/reparasjon/utbedring, omlevering, levering av uteblitt del, tilbakehold/motregning av betaling, prisavslag, erstatning og heving.
Den vanlige regel er at mottakeren (kjøper, bestiller, oppdragsgiver og lignende) må reklamere ved overleveringen av ytelsen på de mangler som er synbare på dette tidspunktet. De mangler som viser seg senere, er de såkalte «skjulte mangler». På slike mangler må det reklameres «innen rimelig tid» etter at mangelen er konstatert. Men kortere frist kan være avtalt, så som «uten ugrunnet opphold». Disse fristene kalles «relative reklamasjonsfrister». 
I lovgivning og kontraktsstandarder er det vanlig å spesifisere et antall år som et lengste tidsrom etter overleveringen, da reklamasjon kan gjøres. Ved større ytelser er det vanlig med fem år. Dette kalles den «absolutte reklamasjonsfristen». Bare i unntakstilfelle er det mulig å fremme krav etter denne lengstefristen.
Ved salg til forbrukere blandes ofte begrepene reklamasjonsrett og garanti. Lovgivningen gir forbrukere reklamasjonsrettigheter i ufravikelige bestemmelser som leverandørene ikke kan avtale seg bort fra. Derimot kan leverandørene gi forbrukerne en utvidet reklamasjonsrett og kalle dette garanti, for eksempel omlevering i stedet for retting av småfeil. Slike garantier kan gjøres mer tidsbegrenset. 


== Norge ==
Forholdet mellom reklamasjonsfrister og foreldelsesfrister kan være noe komplisert. I kontrakter etter Norsk Standard (NS), er foreldelsesloven ikke særskilt nevnt, selv om foreldelseslovens frister og bestemmelser kan avskjære reklamasjonskrav. I en del av forbrukerlovgivningen er imidlertid foreldelsesloven nå nevnt særskilt.


== Sverige ==
i henhold til den svenske forbrukerkjøpsloven (konsumentköplagen) gjelder i spørsmål om varer at feil som viser seg innen seks måneder alltid anses være opprinnelige feil, om ikke annet kan bevises av selgeren. Efter seks måneder er det konsumentens ansvar å bevise at feilen er opprinnelig. Om kunden får rett må selgeren enten reparere varen, erstatte den med en ny eller gi pengene tilbake.
Tidligere hadde kunden to års reklamasjonsrett i Sverige, men siden 1. april 2005 er det tre år som gjelder.


== Referanser ==
Todesspiel

Todesspiel er et prisbelønnet tysk doku-drama i to deler fra 1997, som handler om den venstreekstreme terrorismen i Vest-Tyskland og hendelsene under den tyske høsten i 1977, da terrorismen nådde et klimaks. Filmen behandler bortføringen av arbeidsgiverpresident Hanns-Martin Schleyer, kapringen av Lufthansa-flyet «Landshut» og RAF-terroristene Andreas Baader, Gudrun Ensslin og Jan Carl Raspes selvmord i Stammheim-fengselet.
Todesspiel består av både dramatiseringer av hendelsene og intervjuer med innblandede, bl.a. den daværende kansleren Helmut Schmidt.


== Medvirkende ==
Hans Brenner (som Hanns-Martin Schleyer)
Sebastian Koch (som Andreas Baader)
Manfred Zapatka (som Helmut Schmidt)
Dieter Mann (som Horst Herold)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Todesspiel på Internet Movie Database 
(sv) Todesspiel i Svensk Filmdatabas 
(fr) Todesspiel på Allociné
Ola Graff

Ola Graff (født 8. oktober 1949) er en norsk musiker, musikkpedagog og musikkforsker.  Var vokalist, fløytist og tangentinstrumentiker i Nordnorsk Visegruppe i Tromsø (1975–1980), magistergrad i musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo (1985). Har lenge vært konservator for nordnorsk musikksamling ved Tromsø Museum.  Doktorgrad i etnomusikologi, med avhandlinga Joik på nordkysten av Finnmark. Undersøkelse over en utdødd joiketradisjon, ved Universitetet i Tromsø (mars 2002).


== Utgivelser ==
Ola Graff, Marit Hauan, Hilde J.Hansen, Ta vare på minnene! Handbok i minneinnsamling, Kommuneforlaget (1990)
Samisk musikk. Fanitullen. Innføring i norsk og samisk folkemusikk, (1993)
Med Harald Gaski: Joik har større kraft enn krutt., bidrag i Nordnorsk Kulturhistorie II, (1994)
Om kjæresten min vil jeg joike, (2004). Om utdødd sjøsamisk joiketradisjon i Snefjordområdet i kystkommunen Måsøy i Finnmark. Basert på doktorgradsavhandlingen.


== Diskografi ==


=== Nordnorsk Visegruppe ===
Rav og Rekling (1977)
Hei løsti (1979)


=== Deltar på ===
Kolibri: La elva leve! (1980)
Sosialistisk Kor i Sør-Varanger: Vi vil tænde! (1980)
Getingarna: Lite mer av varje (1986)
Ragnar Olsen & Sverre Kjelsberg: Den glade pessimisten (1987)
Karoline Krüger: En gang i alles liv (1991)
Alta Motettkor: Morgen over Finnmarksvidda (1997)
Ultima Thule: A Cappella (1998)
Helgeland kammerkor: Folketoner fra Helgeland (2005)
Trygve Hoff: Kokfesk & Ballader (2008)
Ta-lik: Lyst heile natta – 15 nordlandspolser (2011)
Vokal Nord: Mannu (2012)
MAI/Universal Music: MAI 1973–1983 (2016)


== Litteratur ==
(no) Publikasjoner av Ola Graff i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Jan Arvid Johansen

Jan Arvid Johansen (født 18. juni 1947 i Havøysund i Måsøy, død 7. oktober 2017) var en norsk musiker.
Han var utdannet ved Nordnorsk Musikkonservatorium (1976–1979) og artist i Tromsø-området. Han hadde plateutgivelser med «Erter, Kjøtt og Flesk» (1973) og Nordnorsk Visegruppe (1975–1980). Han bidro ved Hålogaland Teater (1979-1981) og Tramteateret (1985). Johansen samarbeidet mye med lyrikeren Helge Stangnes, samt artistene Sverre Kjelsberg, Trygve Hoff og Tove Karoline Knutsen, spilte irsk musikk i gruppa «Rebels», samt tok del i Forente Artisters «Sammen for Livet» (1985) og en lignende «Visehjelp til Nordvest-Russland» (1998). Han etablerte og hadde flere plateutgivelser med gruppen Boknakaran (1992-). Soloplaten Tonen & Kjærligheten. utkom i 2005 (Himalaya/Bonnier) og ga førsteplasser på Norsktoppen (melodien «Tirilltungetid»).


== Referanser ==