jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Lippstadt

Lippstadt er en by i delstaten Nordrhein-Westfalen i Tyskland med rundt 65 000 innbyggere. Det er den største byen i Kreis Soest og den ligger ved elven Lippe, omtrent 70 km øst for Dortmund og 30 km vest for Paderborn. Det historiske sentrumet er plassert mellom en kunstig kanal til Lippe og selve elven. 


== Historie ==
Tidlig på 1200-tallet hadde Lippstadt 2 700 innbyggere og kirker. Et augustinerkloster har eksistert siden 1281.
Heinrich von Ahaus grunnla et av sine kvinnelige fellesskap kalt Brødrene av Felleslivet her. 
I 1523 dannet Lippstadt en forsvarsallianse med nabobyene Osnabrück, Dortmund, Soest og Münster.
Augustinere som studerte ved Universitetet i Wittenberg førte Martin Luthers doktrine med seg hjem. I 1524 ble Lippstadt dermed en av de første byene til å offisielt omfavne reformasjonen. 
I 1851 ble hele Lippstadt, som til da hadde vært delt mellom Preussen og fyrstedømmet Lippe, en del av den prøyssiske provinsen Westfalen.
I 1944 ble en kvinnelig underavdeling av konsentrasjonsleiren Buchenwald opprettet i Lippstadt. 


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Lippstadt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lippstadt – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Lars Björn

Lars «Lasse» Björn (født 16. desember 1931) er en tidligere svensk ishockeyspiller.
Björn var back på Sveriges landslag i ishockey og i klubblaget Djurgårdens IF. Han spilte 217 landskamper og ble verdensmester to ganger, 1953 i Sveits og 1957 i Moskva. Han deltok også i tre olympiske vinterleker og vant en bronsemedalje under OL 1952 i Oslo. Han ble europamester tre ganger 1952, 1953 og 1957. Lasse Björn vant ni SM-gull med Djurgården i årene 1950–1963.


== OL-medaljer ==
1952  Oslo -  Bronse i ishockey med Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lars Björn – Olympedia 
(en) Lars Björn – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Lars Björn – Sveriges olympiske komité 
(en) Lars Björn – Eurohockey.com 
(en) Lars Björn – Eliteprospects.com
Jürgen Stark

Jürgen Stark (født 31. mai 1948 i Gau-Odernheim) er en tysk økonom. Han er sjeføkonom og medlem av direktoriet i Den europeiske sentralbanken.
Han studerte økonomi i Hohenheim og Tübingen mellom 1968 og 1973, og tok doktorgraden i økonomi i 1975. Fra 1978 til 1998 arbeidet han i avdelingen for næringspolitikk i det føderale næringsministeriet og fra 1988 til 1992 var han leder for sekretariatet for utenlandshandel, penger, valuta og finansmarkeder i Kanzleramt. Fra 1992 til 1995 arbeidet han i finansministeriet som leder for forskjellige avdelinger, og fra 1995 til 1998 var han statssekretær i finansministeriet. I september 1998 ble han visepresident for Deutsche Bundesbank, og i 2002 fikk han ansvar for internasjonale forbindelser og revisjon i styret. Etter at Ernst Welteke gikk av som president for banken i 2004 fungerte Stark som president frem til Axel A. Weber ble utnevnt til ny president. I juni 2006 ble Stark utnevnt til medlem av direktoriet i Den europeiske sentralbanken, som etterfølger etter Otmar Issing. Han ble samtidig også utnevnt til sjeføkonom. Han ble i juni 2005 utnevnt til honorærprofessor ved universitetet i Tübingen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Jürgen Stark i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Lüdenscheid

Lüdenscheid er en by i delstaten Nordrhein-Westfalen i Tyskland med rundt 77 000 innbyggere. Byen er administrasjonssete for kreisen Märkischer Kreis i området Sauerland, men formannskapet møtes fremdeles i rådhuset i Iserlohn.


== Historie ==
Det er stadfestet at de første bosetningene i Lüdenscheid-området ble opprettet på 800-tallet, men byen ble først nevnt i 1268. På 1400- og 1500-tallet var Lüdenscheid et medlem av Hansaen. I 1815 ble byen en del av Westfalen, og i 1975 ble den administrasjonssete for Märkischer Kreis da dette ble opprettet. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Lüdenscheid – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lüdenscheid – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Lünen

Lünen er en by i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 90 000 innbyggere. Byen ligger i Kreis Unna nord for Dortmund ved elven Lippe.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Lünen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ole Magne Omdal

Ole Magne Omdal (født 16. mai 1956) er en norsk politiker (Senterpartiet). Fra 1995 til 2011 var han ordfører i Iveland kommune. I stortingsvalget 2017 er han Senterpartiets førstekandidat i Vest-Agder  
Omdal har bakgrunn som rådgiver for næringssaker hos Fylkesmannen i Aust-Agder før han ble ordfører. På Senterpartiets landsmøte i 2007 ble han valgt inn i partiets sentralstyre. 
Omdal har særlig engasjert seg for næringssaker også mens han har vært ordfører i Iveland. Han har også vært opptatt av hvordan øke folketallet i kommunen. Likevel er tegningen av Omdal som kommunefrosk sittende på et vannliljeblad den enkeltsaken som har brakt ham mest medieoppmerksomhet.Omdal var veldig nær å bli ordfører i Kristiansand i kommune og fylkestingvalget 2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunefrosken – karikaturtegning av Ole Magne Omdal
Dagbladets oppslag om karikaturtegning av Ole Magne Omdal
https://web.archive.org/web/20070927205502/http://www.orapp.no/jakten_pa7/ Artikkel i Økonomisk Rapport om Omdals arbeid for å øke folketallet i Iveland]
Asbjørn Ramsli

Asbjørn Ramsli (født 1. april 1963) er en norsk politiker som representerer Senterpartiet. Han var ordfører i Bjerkreim kommune i perioden 2003-2007, etter valget i 2007 ble han varaordfører. Asbjørn Ramsli  sin bakgrunn er bondeyrket.


== Referanser ==
Frithjof E. Bye

Frithjof Eugen Bye (født 18. februar 1900, død 21. november 1973) var en norsk forfatter fra Tistedalen i Halden.
Veien til dikterbordet ble både slitsom og lang for den stillfarende og beskjedne kjøpmannssønnen, som selv drev en manufakturforretning inntil forfatterambisjonene tok overhånd i krigsårene 1940-45.  Han lukket butikkdøra for godt.
Bye debuterte i 1942 med romanen Sør i landet nord i sjøen på Aschehoug. Forfatteren fant inspirasjon i et stort historisk stoff med utspring i sagbruksmiljøet på hjemstedet tilbake til 1600-1700 da landet var preget av danskeveldet.
Bye fulgte opp med ytterligere to romaner i etterkrigsårene. Fredløs ferd i 1946 og Ættens makt i 1948. Samlet opplag gikk opp i 33 000 eksemplarer, og i tillegg kom oversettelser til sju språk. Både før og i samme periode fikk han fortellinger og noveller på trykk i ukeblader og lokalpressen. Hovedperson i romantrilogien er skogskjempen Alv Udda, som preger de fleste høydepunktene. Hovedprofilen til Alv Udda hentet  Bye fra grensebygda Aremark. 
Selv om Bye var en utpreget ”solsidegutt” med velstående foreldre isolerte han seg ikke fra arbeiderklassen på det lille industristedet Tistedal. Han tok del i den rike fortellertradisjonen i Tistedal, han studerte historiske dokumenter som rettsprotokoller, skjøter, firmaregnskap og samtalte mye med den lokalhistorisk interesserte Johan Kristiansen, også kalt "Den siste saugkall" og andre av samme kaliber. Sannsynligvis var det etter denne grundige årelange research at han etter hvert satt inne med stoffet som kunne utnyttes i romanform.
Frithjof E. Byes profesjonelle forfatterkarriere strakk seg hovedsakelig over et tiår mellom 1940 og 1950. Både før og i samme periode fikk han fortellinger og noveller på trykk i enkelte ukeblad og i lokalpressen.
Et minnerelieff i bronse over Frithjof E. Bye, utformet av billedhuggeren Karl Johan Giskeødegård, ble avduket i Tistedal sentrum i 1986. Oddvar Rakengs bok "Forfatteren nord i sjøen", Norrøna Forlag, 1986, utkom ved avdukingen av minnerelieffet. – Byes romantrilogi kom i nyutgivelse på Valdisholm Forlag i årene etter.


== Referanser ==
Hans Plüschke

Hans Plüschke (født 12. mars 1939, død 15. mars 1998) var en tysk politimann og mordoffer.
Som ung arbeidet han i det føderale grensepolitiet, og skjøt i 1962 en av DDR-regimets grensesoldater. Det skjedde i nødverge, etter at en av DDRs grensesoldater begynte å skyte inn i Vest-Tyskland.
I DDR ble Plüschke «dømt» til 25 års tukthus in absentia, mens grensesoldaten ble gjort til folkehelt av regimet i kampen mot det «fascistiske» vesten, og skoler ble oppkalt etter ham.
Plüschke fryktet resten av sitt for hevnaksjoner fra kommunistene, og 15. mars 1998, over åtte år etter DDRs fall, ble han funnet skutt og drept i nærheten av stedet hvor grenseepisoden fant sted i 1962. Han var skutt på identisk måte som DDR-grensesoldaten og alt tyder på at kommunistiske gjerningsmenn stod bak. Saken ble likevel aldri oppklart.
Blindleia

Blindleia er den indre leden i Lillesand kommune i Aust-Agder.
Navnets opprinnelse er ikke kjent, men det som er spesielt med Blindleia er den lange strekningen (ca. 20 km) der man kan ferdes med båt innaskjærs godt beskyttet mot havet (Skagerrak) av øyer, holmer og skjær.
Blindleias ytterpunkter er ikke klart definert, men de fleste kilder oppgir at leia i nordøst starter i området rundt innseiling til Lillesand (Humlesund eller Skauerøya). I sørvest settes starten enten til Kalvøya, Gamle Hellesund eller Ulvøysund. Mellom disse tre er det strekninger med helt eller delvis åpent hav.
Den østligste av de større øyene langs Blindleia er Skauerøya som ligger rett utenfor Lillesand. Mesteparten av øya er idag friareal etter at den eneste gården på øya ble ervervet av kommunen og staten i fellesskap i 1965. Foruten huset på gården, som idag benyttes som leirsted, er bare tre av de gamle boplassene på øya bevart.
Seiler man vestover fra Skauerøya kommer man til Asperøya der det ligger et vakkert herskapshus. Videre vestover ligger Justøya, den største øya i området. Justøya er forbundet med fastlandet med bro over Sundet og har betydelig fast bosetting.
Sentralt langs Blindleia ligger Ågerøya hvor det er godt bevart kulturlandskap. Ågerøya er den eneste øya i Lillesand kommune uten broforbindelse der det var boplikt frem til 2012. Det er omkring 30 fastboende på øya.
I den vestre delen av Blindleia ligger Ramsøya og Nibe, to vakre øyer langt ut mot havet der man finner en rekke godt bevarte sørlandshus.
Langs Blindleia finner man de gamle uthavnene Humlesund (rett utenfor Lillesand), Brekkestø (vest på Justøya), Stranda på Ågerøya, Gamle Hellesund og lengst vest Ulvøysund. Uthavnene var i tidligere tider båtbaserte handelssentra som også tjente som overvintringshavner for seilskip i internasjonal fart.
Idag blir de aller fleste gamle boplassene langs Blindleia benyttet som feriesteder. De fleste eierne har lagt stor vekt på å beholde de gamle plassenes opprinnelige preg.


== Referanser ==
Meerbusch

Meerbusch er en by i Tyskland i delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 55 000 innbyggere. Byen ligger i kreisen Rhein-Kreis Neuss.


== Geografi ==
Byen ligger like utenfor Düsseldorf nær Düsseldorf internasjonale flyplass og Messe Düsseldorf. Andre nabobyer er Neuss, Krefeld, Duisburg, Kaarst og Willich. 
Byen har vært en selvstendig by siden 1970, da byen ble til ved å slå sammen kommunene Büderich, Osterath, Lank-Latum, Ossum-Bösinghoven, Strümp, Langst-Kierst, Nierst og Ilverich.


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Meerbusch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Meerbusch – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Slåttetromme

Slåttetrommen er en tromme som trolig først ble introdusert i Norge som et militærinstrument 1300-1400 tallet. Slåttetrommen er i utgangspunktet lik de gamle militærtrommene selv om det ble laget mange forskjellige variasjoner rundt i de forskjellige bygdene i landet. Trommen som instrument og tamburene (trommeslagerne) som utøvere var spredt i hele landet da alle militære avdelinger hadde tamburer. Trommen var også nyttet som sivilt instrument som varslet f.eks. bystyremøter i de store byene eller brann. I festlige lag skal det være musikk og dans, og da trommeslagere og trommene var spredt over hele landet ble de en selvfølgelig del av den folkelige kulturen. De musikalske uttrykksformer var de norske slåttetradisjonene og resultatet ble slåtterytmer uttrykt på tromme kombinert med den underliggende virvelen fra militærsignaltradisjonen. Etter hvert ble trommen svært populært og i enkelte deler av landet var det en selvfølge å ha en god tambur i bryllup.Trommeslått-tradisjonen holdt seg lengst på vestlandet og særlig i Fusa, Os og på Sotra. De siste bryllup man kjenner til at det ble brukt bryllupstambur var rett etter andre verdenskrig. Trommeslåttradisjonen fikk sin renessanse på 1990-tallet og det er i dag flere trommeslagere som benytter seg av tradisjonsstoffet ved forskjellige konserter og i diverse andre anledninger. De fremste tradisjonsbærere av "Sundvor-tradisjonen" (etter trommeslåttinnsamleren Johannes Sundvor som samlet trommeslåtter fra ca. 1900–1930) er Eirik Sundvor, Carl Haakon Waadeland, Birger Mistereggen, Rolf K. Seldal og Sindre Sætre. Carl Haakon Waadeland ga i 1991 ut læreboka "Trommeslåtter – en trommeslagers skattekiste", med tilhørende kassett (seinere CD). Rolf K. Seldal har også gitt ut en lærebok i slåttetrommeslåttspill som heter "Hvordan lære tradisjonelle trommeslåtter".


== Musikk med slåttetromme på youtube ==
Svensk bruremarsj
Norsk bruremarsj


== Referanser ==
Så mye å si deg …

Så mye å si deg … er en australsk ungdomsroman fra 1987 som er skrevet av John Marsden, hans debut. Boken, som handler om en stumme tenåringsjente ved navn Marina, ble en salgssuksess Australia og USA, og har siden blitt oversatt til ni språk og tildelt flere priser. John Marsden har uttrykt håp om at boken skal virke som en inspirasjon for tenåringer som har hatt problemer med å begynne å snakke igjen. 


== Sammendrag ==
Så mye å si deg… er den oppdiktede dagboken til en australsk fjortenåring ved navn Marina, som har blitt tvunget til å begynne på kostskole da hun ikke snakker og nekter å sosialisere seg etter at hun fikk ansiktet ødelagt. Skaden skjedde da faren kastet syre etter moren og traff datteren istedenfor. 
I begynnelsen av boken har hun nettopp fått beskjed om å skrive dagbok som engelskoppgave, og er fast bestemt på å ikke røpe noe. Derfor er de første sidene av boken en introduksjon til skolen og miljøet heller enn en beskrivelse av Marina selv. Selv om hun fortsetter å fortelle om alle de andre ved skolen, begynner Marina allerede tidlig i dagboken å åpne seg om fortiden sin og forholdet til foreldrene sine. Hun begynner også å trekke seg mindre unna, og å kommunisere ved hjelp av kroppsspråk. Mot slutten av boken sender hun også lapper og brev til og fra medelever og lærere. Hun blir i tillegg gradvis mindre fiendtlig innstilt mot sin far, som sitter på arbeidsanstalt, og på slutten av boken drar hun av sted for å treffe ham. Det eneste gangen Marina faktisk sier noe høyt i hele boken er når hun hilser på faren sin og forteller ham at hun har «så mye å si deg…»


== Opphav ==
Boken er delvis basert på en sann historie. Marina er inspirert av en fjortenåring og en kvinne ved navn Kay Nesbitt, som fikk ansiktet ødelagt av et hagleskudd. I tillegg identifiserer Marsden en viss John Mazur som personen bak engelsklæreren til Marina, Herr Linell, som hun har stor tillit til.


== Priser ==
Boken ble en øyeblikkelig suksess i hjemlandet Australia og i USA, og vant flere priser, blant annet Cristopher Medal Victoria Premier's Award, og ble utnevnt til årets beste bok av det australske barnebokrådet (Children's Book Council).
Merete Alfsen ble i 1992 belønnet med Kultur- og kirkedepartementets oversetterpris for barne- og ungdomslitteratur for den norske oversettelsen.


== Eksterne lenker ==
John Marsdens hjemmeside (engelsk)
Pål Hansen (designer)

Pål Hansen (1950–2021) var en norsk industridesigner, interiørarkitekt (NIL) og illustratør. Han var utdannet ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole og Høyskolen for Industridesign. I tillegg til virksomhet som designer og arkitekt, var Hansen i mange år kreativ leder i Dagbladet, og stod sentralt i Dagbladets omlegging til tabloidformat.
Med en særpreget, underfundig strek og stor allsidighet har Hansen gjennomført et utall designarbeider i forskjellige sjangre, og skapt flere visuelle ikoner, som Dagbladets mangeårige avishode og lemen-maskot.Han var eldre bror av forfatteren Erik Fosnes Hansen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hansens nettsted – ukrut.no, med hans klassiske Lemen-logo til Dagbladet
Thyridoidea

Thyrididae er en familie av sommerfugler som hovedsakelig lever i tropene. Bare én art, Thyris fenestrella, finnes i Europa nord til det sørlige Tyskland. Thyrididene er tettvokste møll som kan minne om små svermere (Sphingidae) eller om kraftige målere (Geometridae). De har tidligere blitt regnet til gruppen Pyraloidea men blir i dag vanligvis regnet som en egen overfamilie, Thyridoidea, innen gruppen Obtectomera. Det er beskrevet ca. 760 arter, i tillegg er det kjent minst 450 arter som hittil ikke er formelt beskrevet.


== Utseende ==
Små til middelsstore (vingespenn 12 – 72 mm), kraftig bygde møll. Kroppen er tykk og spoleformet, hodet forholdsvis lite. Noen arter har små punktøyne (ocelli) mellom fasettøynene. Sugesnabelen er vanligvis velutviklet uten skjell ved roten, men den kan være tilbakedannet. Antennene er middels lange og temmelig kraftige, trådformede eller smalt kam- eller fjærformede. Forvingene er avrundet trekantede, forholdsvis brede, ofte med en ujevn ytterkant. Noen arter etterligner visne blader. Vingene har ofte skjell-løse felter (vindusflekker). Bakvingene er avlange og forholdsvis små.


== Levevis ==
De voksne sommerfuglene kan være aktive både om dagen, i skumringen og om natten. De besøker ulike slags åpne blomster, for eksempel skjermplanter (Apiaceae), og er vanligvis ganske sky. Larvene kan utnytte minst 30 forskjellige plantefamilier, der de lever mellom sammenspunne blader, borer i stengler eller danner galler. Den eneste europeiske arten, Thyris fenestrella, har larver som lever på tysk klematis (Clematis vitalba), trolig også på andre Clematis-arter.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata – Homoneura
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen Obtectomera
Overfamilie Thyridoidea  – bare én familie
Familien Thyrididae
Underfamilien Siculodinae, ligner målere,  bl.a.:
Slekten Oxycophina
Underfamilien Striglininae, ligner målere, bl.a.:
Slekten Aglaopus
Slekten Banisia Walker, 1864
Slekten Canaea
Slekten Striglina
Underfamilien Thyridinae, ligner små svermere, bl.a.:
Slekten Dysodia Clemens, 1860
Slekten Hexeris Grote, 1875
Slekten Thyris Laspeyrés, 1803
Thyris fenestrella (Scopoli, 1763)


== Eksterne lenker ==
(en) Thyridoidea i Encyclopedia of Life 
(en) Thyridoidea i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Thyridoidea hos Fauna Europaea 
(en) Thyridoidea hos Fossilworks 
(en) Thyridoidea hos ITIS 
(en) Thyridoidea hos NCBI 
(en) Kategori:Thyrididae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Thyrididae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Thyris fenestrella: [1]
Billedgalleri av arter fra ulike underfamilier: [2] Arkivert 22. februar 2007 hos Wayback Machine.
Arvid Hammernes

Arvid Agnar Hammernes (født 27. april 1955) er Venstre-politiker og tidligere ordfører i Frøya kommune i Trøndelag. 
Han var ordfører i perioden 2003–2007 for en fempartikoalisjon der de øvrige partiene er H, Krf, Sp og Frp, etter at Venstre var blitt det største borgerlige partiet i kommunestyret ved kommunestyrevalget i 2003. Denne koalisjonen sprakk imidlidlertid midtveis i perioden. 
Selv om de fem partiene beholdt flertallet etter kommunestyrevalget 2007, delte de seg i tre da ny ordfører skulle velges. Venstre sto alene bak Hammernes, Kristelig Folkeparti støttet Ap og SVs ordførerkandidat, Hans Stølan, mens H, Sp og Frp støttet Frps Halgeir Bremnes. Valget endte med at Stølan ble valgt med flest stemmer, men uten å oppnå flertall i kommunestyret.Hammernes er kommuneingeniør av yrke. 


== Referanser ==
Sigmund Jessen

Sigmund Jessen (født 12. september 1941) er Ap-politiker og tidligere ordfører i Hitra. Han var ordfører i perioden 1999–2003 etter et valgteknisk samarbeid mellom Ap, Sp og Frp.
Enkebrenning

Enkebrenning (Sanskrit: Sati) er en hinduistisk skikk hvor den avdødes enke – enten frivillig eller med tvang –  lar seg brenne levende på begravelsesbålet sammen med den avdøde. Skikken ble forbudt i 1829 under britisk styre og forekommer nå sjelden.
Ordet Sati kommer fra gudinnen Sati som var gift med guden Shiva og som satte fyr på seg selv.
Et av de mest kjente tilfellene i nyere tid skjedde 4. september 1987, da 18-år gamle Roop Kanwar ble tvunget opp på begravelsesbålet av sin svigerfar og svoger, før svogeren tente bålet og hun brant til døde. Dette førte til stor oppstandelse både i India og internasjonalt, 
og resulterte i at lokalregjeringen i Rajasthan og sentralregjeringen i India traff flere mottiltak mot denne skikken.Enkebrenning forekommer fortsatt sporadisk på landsbygda i India. Senest kjente tilfelle skjedde 11. oktober 2008, da en 75 år gammel kvinne brant til døde, etter å angivelig ha hoppet opp på sin 80 år gamle ektemanns begravelsesbål i Checher, Chhattisgarh's Raipur.


== Referanser ==
Sati

Sati kan vise til:

Sati (gudinne) – hinduistisk gudinne
Sati, sanskrit for enkebrenning – en gammel hinduistisk skikk som ikke lenger praktiseres
Balinesisk

Balinesisk er et malayopolynesisk språk som snakkes av rundt 3,9 millioner mennesker på Bali, Java og Lombok i Indonesia. De fleste balinesisktalende personer snakker også indonesisk.


== Referanser ==
Reiseradioen

Reiseradioen er et norsk underholdningsprogram som har gått på NRK Radio siden 1963. Programmet sendes gjennom hele skoleferien (fra lørdag før sankthans til og med søndag før første skoledag). Inneholder spaltene «Skippermøtet» (hvor programlederne leser viktige meldinger for båtfolk. Et fast samarbeid med Redningsselskapet.) og «Badetemperaturene» (hvor et utvalg  innrapporterte badetemperaturer leses opp på slutten av sendingen. Et samarbeid med  meteorologlskinstitutt yr.no). Programledernes betraktninger er bærebjelken i programmet. En utegående medarbeider rapporterer direkte fra hele landet. Lett sommermusikk. Programmet kringkastes på NRK P1 klokken 09:00-11:00 alle ukedager. 

Johan Vigeland var grunnleggeren. Hans ønske var å lage et lett radioprogram med reisende reportere og mye musikk. Første sending gikk på lufta 24. juni 1963. Sendingene hadde en times varighet de første årene, men ble senere utvidet til en og en halv time, senere to timer.Nitimen er bygd på samme lest og kom på lufta to år etter Reiseradioen. Når Reiseradioen sendes om sommeren har Nitimen pause.
De 24 første sekundene av «The Kid From Red Bank» med Count Basies orkester har vært Reiseradioens kjenningsmelodi siden starten. Siden slutten av 1990-tallet har det vært tradisjon å avslutte sesongens siste program med å spille låten «En sommer er over» med Kirsti Sparboe.Reiseradioen er en del av radioredaksjonen i NRK Underholdningsavdelingen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Reiseradioen på NRK Radio (tilgjengelig i 180 dager etter sending)
Eldre hjemmeside fra 2005 (siden er arkivert av NRK)
Utdrag fra Reiseradioens jubileumssending 24. juni 2013 (lengre lydklipp på 43 minutter)