jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ku og Kylling

Ku og Kylling er en amerikansk animert TV-serie for barn som gikk på Cartoon Network fra 1997 til 1999. Serien ble skapt av David Feiss.


== Handling ==
Serien handler om ei ku, kalt Ku, og hennes storebror Kylling (som er en kylling). Deres foreldre er mennesker, og overkroppene deres blir aldri vist, bortsett fra en episode der man kan se at de ikke har noen overkropper i speilet. I de fleste episodene er Den Røde Fyren, en figur også kjent fra søsterserien E.G. Vesel, inkludert. Han prøver som regel forgjeves å forhandle med Ku og Kylling. Det er ikke mange rollefigurer i serien, men blant de unevnte er Flem, Earl, Læreren og Superku, som er alter egoet til Ku. En annen figur i serien som er lite med er Fetter Beinlaus. Han er fetteren til Ku og Kylling og har absolutt ingen bein i kroppen og kan derfor ikke bevege seg.


== Rollefigurer ==


=== Ku ===
(Originalnavn: Cow) Ku er en av hovedkarakterene i ku og kylling, hun er 7 år og er lillesøsteren til Kylling. Hun ser opp til storebroren sin og har et alterego kalt superku, (hun har også superkrefter når hun er superku)


=== Kylling ===
(Originalnavn: Chicken) Kylling er en av hovedkarakterene i Ku og Kylling, han er 11 år og er storebroren til Ku. Kylling pleier ofte å bli irritert og flau over oppførselen til Ku, men bryr seg likevel om henne innerst inne. 


=== Den Røde fyren ===
(Originalnavn: The Red Guy) Den Røde fyren er hovedskurken i Ku og Kylling. Han er en rød fyr som ligner på djevelen (og i pilotepisoden "No smoking var han djevelen". Han prøver konstant å svindle, lure, plage og toturere Ku og Kylling, men mislykkes alltid. Ofte enten i konfrontasjon med superku eller på grunn av hans egen inkompetanse.


=== Ku og Kyllings mor ===
(Originalnavn: Cow and Chicken's mom) Moren til Ku og Kylling.


=== Ku og Kyllings far ===
(Originalnavn: Cow and Chicken's dad) Faren til Ku og Kylling.


=== Flem ===
En av bestevennene til Kylling


=== Earl ===
En av bestevennene til Kylling


=== Læreren ===
(Originalnavn: Teacher) Læreren som under klassen Ku og Kylling går i


=== Fetter Beinlaus ===
(Originalnavn: Boneless Chicken) Fetteren til Ku og Kylling. Han har ingen bein i kroppen og kan derfor ikke rør på seg i det hele tatt.


== Norske stemmer ==
Anitra Eriksen som Ku
Kim Fangen som Kylling
Christoffer Staib som Den Røde Fyren
Nicolay Lange-Nielsen som Ku og Kyllings far
Katrine Blomstrand som Ku og Kyllings mor, læreren og Penny
Magnus Skjegstad som Flem
Tommy Karlsen Sandum som Earl
Stig Krogstad som Beinlaus


== Engelske/originale stemmer ==
Charlie Adler som Ku, Kylling, Den Røde Fyren og Beinlaus
Candi Milo som Ku og Kyllings mor, læreren og Penny
Dee Bradley Baker som Ku og Kyllings far
Howard Morris som Flem
Dan Castellaneta som Earl


== Eksterne lenker ==
(en) Ku og Kylling på Internet Movie Database 
(en) Ku og Kylling på Metacritic
Gransherad kirke

Gransherad kirke (Gransherad kyrkje) er en langkirke fra 1849 i Notodden kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 250 plasser.
Før dagens kirke hadde Gransherad en stavkirke fra 1300-tallet som ble revet i 1849. Gransherad kirke ble oppført av byggmester Halvor Andreas Olsen etter en typetegning av slottsarkitekt H.D.F. Linstow og innviet den 11. september 1849. Sakristiet er fra 1930-årene. Bårehuset er fra 1985.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sønmør, Ingunn Mælandsmo (1999). Gransherad kyrkje. Frå dei eldste tider til i dag. Notodden: Telemark Trykk. 
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Gransherad kyrkje». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 60-61. ISBN 82-90695-00-4. 


== Eksterne lenker ==
Notodden kirkelige fellesråd
(no) «Gransherad kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Gransherad kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Låvekirken i Heddal

Låvekirken i Heddal er en langkirke fra 1997 i Notodden kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Det er problematisk å varme opp Heddal stavkirke om vinteren. På 1990-tallet fikk man tillatelse til å rive den gamle prestegårdslåven og oppføre en ny i samme stil. Låven er innredet med kirkesal i overetasjen og kafe og turistkontor med billettsalg samt andre kontorer i underetasjen. Kirken ble innviet i 1997. Låvekirken fungerer som vinterkirke for Heddal.
Tor Lindrupsen har laget et krusifiks til kirken og tegnet liturgiske møbler.


== Kilder ==
Notodden kirkelege fellesråd
Heddal stavkirke Arkivert 15. februar 2014 hos Wayback Machine.
O.J. – på nye eventyr

O.J. – på nye eventyr er en norsk humorserie med Otto Jespersen som gikk på NRK i 1995. Programmet var studiobasert, men inneholdt en rekke forhåndsinnspilte innslag. Jespersen var både programleder og spilte mange av andre karakterene som opptrådte i programmet, kanskje mest kjent av disse ble inspektør Virrum. Serien var en oppfølger til O.J. – ute på prøve. Programmet inneholdt mye svart humor. 
Med i serien var også Morten Faldaas som blant annet spilte Inspektør Virrums medhjelper "Foster", og som "den ensomme rytter". Henrik Mestad hadde faste innslag som en filosoferende "engelen Polly". I tillegg hadde Øystein Bache faste innslag som en snakkende barpianist. Ved siden av innslagene med Virrum ble også programmet kjent for innslagene med begravelsesbyrået «Trøste & Bære» og «Livet på gården». 
Ved siden av alle innslagene ble det også invitert gjester i studio.


== Se også ==
O.J. – ute på prøve (1994)
O.J. – en utstrakt hånd (1999)
O.J. – alt for Norge (2002)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) O.J. – på nye eventyr på Internet Movie Database 
(no) O.J. – på nye eventyr hos Filmfront 
(no) O.J. – på nye eventyr på NRK TV
Lisleherad kirke

Lisleherad kirke (Lisleherad kyrkje) er en laftet langkirke i Notodden kommune, Vestfold og Telemark fylke. Kirken ble oppført i 1873–76 og vigslet sistnevnte år Den avløste en stavkirke som ble revet like før kirken ble oppført. Kirken har 140 sitteplasser.Det er kirkegård ved kirken.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Landsverk, S.A., red. (1954). Minneskrift til vigsla av Lisleherad kyrkje 7. juni 1954. Notodden: Teledølens prenteverk. 
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 58–59. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry, red. (1993). «Lisleherad kyrkje». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 488. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Lisleherad kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Lisleherad kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Brendalsmo, Jan: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Telemark (Riksantikvaren, 2015), s. 30–31
Rautahat (distrikt)

Rautahat er et av Nepals 75 administrative distrikter.
Rautahat distrikt ligger i Sentralregionen, Narayani Sone. I vest grenser det mot Bara, i nord mot Makwanpur, i øst mot Sarlahi og i sør mot den indiske staten Bihar.
Areal er 1 126 km². 
Hovedstad i distriktet er Gaur, en grenseby mot India med om lag 27 000 innbyggere (2005).
Befolkninga i distriktet var i (2001) 545 132.
I distriktet er det 96 landsbyutviklingskomiteer og 1 bykommune. Bybefolkninga er 4,7 %.
Levealderen er 63,5 år. Barnedødelighet pr. 1 000 fødte er 56,5. (Tall fra 2001.) Antall leger er 7 (2002).
Høykaste-befolkninga er 6,69 %. Dalit er 21.37 %. Muslimer er 19,5 %. (Tall fra 2001.)
Rautahat hører til Mepals flate, tropiske grensesone mot India, Tarai. Kulturelt og språklig er folket her svært likt den nordindiske befolkninga på den andre sida av grensa. I  Nepal kalles slike folkegrupper også madhesi.
Her fins også et innslag av tharu.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Rautahat-distriktet
Kart med helsestatistikk (på engelsk)
Høydalsmo kirke

Høydalsmo kirke er en langkirke fra 1747 i Tokke kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 60 plasser.


== Historikk ==
Det var tidligere en stavkirke fra 1200-tallet der. I 1723 ble de fire kirkene i Lårdal prestegjeld, herunder Høydalsmo og Eidsborg stavkirke, solgt samlet av kongen til Niels Weyer. Etter kort tid solgte han til oberst Christian von Koss. von Koss solgte så Høydalsmo og Lårdal kirker til Paul Corneliussen Paus i 1733. Paus solgte Høydalsmo kirke til menigheten i 1750. Da hadde det allerede blitt bygget en ny kirkebygning, og den gamle stavkirken hadde forfalt. Stavkirken ble revet i 1785 etter flere års forfall.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Høydalsmo kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(no) «Høydalsmo kirke». Kirkesøk. Den norske kirke.
Lårdal kirke

Lårdal kirke er en langkirke fra 1831 i Tokke kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 150 plasser. Dagens kirke er den tredje kirkebygningen. En stavkirke fra middelalderen ble avløst av en tømret kirke i 1684, som siden ble erstattet av nybygget fra 1831.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Lårdal kyrkje». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 168-169. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 481. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Tokke kommune Arkivert 25. august 2011 hos Wayback Machine. (PDF)
(no) «Lårdal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Lårdal kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Edmund Blair Leighton

Edmund Blair Leighton (født 21. september 1853 i London, død 1. september 1922 samme sted) var en engelsk maler som regnes til pre-rafaelittene og romantikken. Det fleste av hans malerier var med riddermotiver fra middelalderen og hans mest kjente bilde er «Ridderslaget» (The Accolade, 1901). Hans navn blir stundom også skrevet Edward Blair Leighton.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Edmund Blair Leighton ble født i 1853 som sønn av portrettmaleren Charles Blair Leighton, som døde tidlig, og Caroline Boosey. Han fikk sin utdannelse ved University College School før han ble student ved Royal Academy Schools. Han giftet seg med Katherine Nash i 1885 og de fikk en sønn og en datter sammen. Sønnen ble også maler.


=== Karriere ===
Leighton var en maler av historiske genremalerier, hovedsakelig fra middelalderen, men stundom også fra regenttiden (i britisk historie kong Georg IIIs siste ni årene mellom 1811–1820). Som så mange av de viktorianske malerne var Leighton en særdeles dyktig og pedantisk tekniker som malte akademisk strøkne og dekorative bilder fra nostalgisk fortid. Han malte i en bortimot fotografisk stil, spesielt ansikter og stoffstrukturer, og hans lange kjoler var ofte høydepunktet i hans bilder. Han var muligens påvirket av genremaleren Marcus Stone. Blant hans bilder som viste romantiske par er «Min nabo ved siden av» (My Next Door Neighbour, 1894), «Håp og frykt» (Hopes and Fears, 1898), «Et tilbud» (An Offering, 1899), «På terskelen av et forslag» (On the Threshold (of a proposal), 1900), foruten «Løftene» (Vows, 1906) – som viser en nonne og hennes elsker, og en tilsvarende scene i «Tid og sted» (The Time and the Place, 1917).
Informasjon om personen Leighton er derimot svært sparsommelig. Det synes som om han ikke etterlot seg papirer eller dagbøker, og selv om bildene hans har vært populære har han vært oversett i biografier og kunsthistoriske verker selv om han regelmessig stilte ut på Royal Academy i førti år.
Han stilte regelmessig ut på akademiet fra 1878 til 1920. Som en konsekvens av hans interesse for historiske genremalerier var han en ivrig samler av gamle musikkinstrumenter, kunst og møbler. Han bodde i 14 Priory Road, Bedford Park i London, og døde i 1922.


== Liste over malerier (utvalgte) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Edmund Blair Leighton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kort biografi
Edmund Blair Leighton hos Art Renewal Center
Et utvalg malerier
Mo kirke (Tokke)

Mo kirke er en langkirke fra 1839 i Tokke kommune, Vestfold og Telemark fylke.  Byggverket er oppført i tømmer kledt med bord etter typetegninger av Hans Ditlev Franciscus von Linstow i senempirestil og har 150 plasser. Kirken ble omfattende restaurert i 1960-61. Sakristi kom til i 1975-76, og tårnet ble reparert i 1983.


== Den gamle kirken ==
Tidligere sto her en stavkirke fra 1200-tallet, hvor koret var hevet over gulvet i skipet, og sto på stolper som et stabbur. Gamlekirken skal ha minnet om kirken i Skafså, men ble modernisert en gang mellom det 17. og 18. århundre. Den ble revet samtidig med innvielsen av den nye i desember 1839. Den tilhørende prestegården ble skildret som en av de sletteste i fogderiet, blant annet på grunn av det ublide klimaet.


== Inventar ==
Fra den gamle kirken stammer blant annet et krusifiks fra 1400-tallet som har Jesus avbildet med tornekrone, og som nå henger i korbuen. Lysekronen fra 1765 og døpefonten er også hentet fra den tidligere kirkebygning. Altertavlen ble tatt ned før den gamle kirken ble revet, og siden gjenbrukt som vegg på en gård i bygden. I 1960 vendte den tilbake til sin rette plass i den nye kirken. Her ble den restaurert, og fikk nye oppmalinger; Henrik Sørensen malte midtfeltene,  Harald Kihle ytterfeltene og Finn Krafft evangelistsymbolene nederst.Kirkens vegger og tak er holdt i hvite og lyseblå farver, mens stolestadene er dyprøde og okergule. Galleriet over inngangen har marmorerte felt.


== Kirkegården ==

På kirkegården ligger Torbjørg Ripilen (d. 1892) begravet. Hun var en av flere som kvad Draumkvædet for folkloristen Moltke Moe. Henrik Sørensen har risset bildet hennes inn i gravstenen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Mo og Skafså kyrkjer 1839-1989. Eit jubileumsskrift, Mo og Skafså sokneråd, 1989


== Eksterne lenker ==
(no) «Mo kirke (Tokke)». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Olav Gravir: Kyrkje og folk i Mo i 100 år 1839-1939, Erik St. Nilssen, Skien, 1939, på Bokhylla.no
«Mo kirke (Tokke)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Grunge kirke

Grunge kirke (Grunge kyrkje) er en langkirke fra 1850 i Vinje kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tømmer og har 130 plasser.
Empirestil, typetegninger som Nesland kyrkje. Altertavle av Harald Kihle.


== Galleri ==

		
		


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 182-183. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Grunge kyrkje, Grungedal». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 485. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Grunge kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Grunge kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Hestesport

Hestesport er fellesbetegelse på sportsgrener der hester er del av sporten. Noen eksempler polo, sprangridning, galoppridning, dressurridning og travsport.


== Historie ==
I oldtiden ble hesten brukt til blant annet kjøring av stridsvogner av perser, assyrerne og babylonerne. De brukte to til fire hester foran sine tohjulte stridsvogner. I Iliaden er grekernes vognkjempere og stridsvogner omtalt og ved de olympiske lekene i oldtiden ble det holdt veddeløpskjøring med hester. I romerriket var veddløpskjøring en av de største folkeforlystelser der det kjørtes i galopp i to-hjulte vogner hvor føreren sto oppreist i vognen og styrte hestene. Den eldste kjente formen for ballsport til hest er fra ca. år 1000 f.Kr.. Perserne spilte da chaugan et spill som påminner om dagens polo. Dette spillet er også kjent fra Kina, Djengis Khan som la under seg store deler av Asia i det 12. århundre var en stor tilhenger av sporten og mente det var en utmerket sport for trening av kampryttere. I det gamle Hellas sto ridekunsten høyt og i Athen ble guttene lært opp i ridning fra de var fjorten år gamle. Den greske hærføreren Xenofon skrev et verk om hestedressur allerede 400 år f.Kr. År 120 fortelles det om kong Bahran av Hira som hadde mange tusen hester som ble brukt til kappløp. De første kjente veddeløpene for ryttere er fra år 668 i Olympia i Hellas. Profeten Muhammed var interessert i hesteveddeløp og det første kjente kapprittet i England skriver seg fra år 975.  kvadrilje for hest og rytter. En slags dans som blir gjennomført som et show eller offisiell fremvisning. Rytteren får hesten til å "danse".   
I Norge spilles også polocrosse.
Møsstrond kirke

Møsstrond kirke er en langkirke fra 1923 i Vinje kommune, Vestfold og Telemark fylke. Møsstrond tilhører sognet Rauland, som er en del av Øvre Telemark prosti.
Byggverket er i tre og har 100 plasser. Etter at Møsvatn ble oppdemmet ble kirken liggende på øyen Hovden i innsjøen. Kirken ligger på 950 moh. og er den høyest beliggende kirken i Norge.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 186-187. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Møsstrond kirke, Hovdenøya i Møsvatn». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 484. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Møsstrond kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Møsstrond kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Nesland kirke

Nesland kirke (Nesland kyrkje) er en langkirke fra 1847 i Vinje kommune i Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tømmer, er i empirestil og har 110 sitteplasser. Typetegningene er som i Grunge kyrkje.


== Historie ==
Den gamle Nesland kirke var den eneste stavkirken man kjenner innvielsesåret til. På et stykke av korveggen fantes det en innskrift Anno Domine MCCXLII III nonarum Augusti dedicata est ecclesia ista a domino P. Hamerensi episcopo ad honorem sanctæ crucis et beati Olavi («3. august i det Herrens år 1242 ble denne kirken innviet av P.,  biskop i Hamar til det hellige kors' og den salige Olavs ære». Den nevnte biskopen var biskop Pål av Hamar.
Kirken var ganske liten, og på veggene var det fargerike malerier fra 1713. Oppe på loftet fantes det et gammelt Mariabilde. I middelalderen må Nesland kirke ha vært en våkekirke, hvor menigheten samlet seg hver sankthansnatt for å våke. Denne tradisjonen holdt seg helt til slutten av 1700-tallet. M. B. Landstad beskriver kirken slik: «[den gjorde] et besynderligt indtryk. Hertil bidrog den sparsomme belysning, det trange rum, korets usædvanlige høide over skibet, den paa vægge og loft anbragte sælsomme maling, samt fremfor alt den forestilling, at man befandt sig i de samme, vistnok meget lidet forandrede omgivelser, blandt hvilke fædrene for 600 aar siden sad i andagt forsamlede, og hvor efter al rimelighed den første kristne slegt paa dette sted havde tilbedende bøiet sine knæ for Herren.»
På 1800-tallet var kirken blitt for liten for menigheten, som i 1847 oppførte en ny kirke, og til tross for Landstads protester nedrev den gamle. Grunnen skal ha vært at bøndene ikke ville ha utgifter med å vedlikeholde den. Landstad skrev diktet "Neslandskyrkja", til minne om den gamle stavkirken som i så mange år hadde betydd så mye for folk. Mest kjent av dette diktet i dag er "Kvenne Karis vise". Den er blitt sunget av bygdefolk, og tonesatt av blant annet Eivind Groven. Knut Nystedt har skrevet et korverk på grunnlag av Landstads tekst og en tradisjonell stevtone.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 180-181. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Nesland kyrkje». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 485. ISBN 82-7527-022-7. 
Amund Helland: «Vinje herred», i Topografisk-statistisk beskrivelse over Bratsberg amt. Anden del. Kristiania: Aschehoug, 1900.


== Eksterne lenker ==
(no) «Nesland kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Nesland kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Øyfjell kirke

Øyfjell kirke er en langkirke fra 1833 i Vinje kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 60 plasser. Kirken avløste en eldre stavkirke.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 184-185. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Øyfjell kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 484. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Øyfjell kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Øyfjell kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
I morgen

I morgen eller imorgen er dagen etter i dag, men kan også bety et uspesifisert tidsintervall i nærmeste framtid.


== Ortografi ==
I morgen skal skrives som to ord på bokmål. På riksmål er både imorgen og i morgen tillatte former.


== Fakta om i morgen ==
I morgen er det lørdag 4. februar 2023.

Veronika og Vera har navnedag i morgen.
Sri Lanka har nasjonaldag i morgen.
I morgen er det verdens kreft-dag.


== Uttrykket i morgen i kultur ==
Uttrykket er mye brukt i titler på litterære verker:

«Men imorgen», skuespill fra 1936 av Nordahl Grieg
Så møtes vi imorgen, roman fra 1936 av Alex Brinchmann, filmatisert i 1946
Kanskje i morgen, diktsamling fra 1974 av Karin Fossum
Samle på i morgen – vente til i går, roman fra 1988 av Liv Nysted
Elsk meg i morgen, den fjerde romanen om «Elling» av Ingvar Ambjørnsen fra 1999, filmatisert i 2005
Jeg vet om i morgen, roman fra 2000 av Nils Gullak Horvei
I morgen er en sang eller en låt fremført av artisten Sandra Lyng Haugen, basert på sangen Tomorrow i musikalen Annie


== Politikk ==
I morgen (arabisk: Hizb al-Ghad) er også navnet på et politisk parti i Egypt.


== Referanser ==
Feltritt

Feltritt er en gammel militær gren innen ridesporten som setter hesten på prøve i utholdenhet og mot, og rytteren i mot og kunnskap i å mestre sin hest. En konkurranse kan gjennomføres på en, to eller tre dager. Den innledende grenen er dressur som siden følgs av sprangridning og avsluttes med et terrengritt. 
Feltritt konkurreres i klasser fra Knøttecup (60 cm) til CCI5*-L (120 cm)
I Norge konkurreres det i klasser fra Knøttecup til CCI3*-S.
Siri Vasshaug

Siri Vasshaug (født 3. november 1980) er en tidligere bystyrerepresentant for Bodø Arbeiderparti. Vasshaug har sittet i bystyret i årene 1999–2011, og har hatt en rekke kommunale verv. Vasshaug har også hatt flere verv i partiorganisasjonen og Arbeidernes ungdomsfylking.


== Bakgrunn ==
Bystyrerepresentant for Bodø Arbeiderparti 1999 – 2011
Leder av AUF i Nordland 2001 – 2003
Medlem av styret for Høgskolen i Bodø 2003 – 2005
Master i Statsvitenskap, Universistet i Oslo, 2008
Horseball

Horseball er en relativ ny sport, den er fra 1970-tallet og kommer fra Frankrike. Det er en lagsport som spilles på en rektangulær bane som er 70x30 meter. På banens kortsider er et basketlignende mål plassert 3,5 meter over bakken. 
Seks spillere på hvert lag som sitter på hesteryggen skal prøve å score med en ball som er utstyrt med håndtak. En kamp varer i tyve minutter og består av to omganger på ti minutter med en treminutters pause mellom. Spillerne har lov til å holde ballen i maks ti sekunder og ballen må spilles minst tre ganger innen laget før det er lov å score.
Malangen kirke

Malangen kirke er en langkirke fra 1853 på Mortenhals i Balsfjord kommune, Troms og Finnmark fylke.
Byggverket er i tre og har 280 plasser. Kirken er tegnet av bygdefolket.


== Litteratur ==
Ronny Trælvik og Lill-Karin Elvestad (2015). Kirkene i Troms I. Bok i Nord. s. 74–81. ISBN 9788293393054. 
Alf Henry Rasmussen, red. (1993). «Malangen kirke, Mortenhals». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 115. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Malangen kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(no) «Malangen kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Balsfjord og Malangen menighet
Kirker i Balsfjord kommune