jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Edmund Burke

Edmund Burke (født 1. januarjul./ 12. januar 1729greg. i Dublin, død 9. juli 1797 på Gregories nær Beaconsfield i England) var en britisk politiker og politisk filosof. Han regnes som konservatismens grunnlegger. Burke tilhørte det britiske partiet whigene (et mer liberalt parti enn toryene).


== Bakgrunn og virke ==
Burkes ideer skiller seg fra andre ideologer, siden han egentlig ikke konstruerte noen ny ideologi. Han fastslo i stedet noen prinsipper (de fleste har blitt stående) som etterkommere viderebygde konservatismen på. Hovedverket til Burke var Betraktninger over revolusjonen i Frankrike (originalens tittel: Reflections on the Revolution in France) (1790).
Burke støttet, i motsetning til flesteparten av sine samtidige landsmenn, den amerikanske revolusjon. Han mente at det var den britiske kongen som hadde angrepet amerikanernes rettigheter.
Under den franske revolusjonen noen få år senere, hadde Burke (ifølge mange) derimot helt motsatt holdning. Nå var han en ivrig motstander av de revolusjonære og deltok i den såkalte revolusjonsdebatten.
Den endrede holdningen begrunnet Burke med at de franske revolusjonære, i motsetning til amerikanerne, ville kullkaste hele staten og bygge opp noe nytt. En slik holdning strider med konservatismens grunndoktriner; evolusjon fremfor revolusjon. Burke var særlig kritisk til voldsbruken under den franske revolusjon.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Av BurkeEdmund Burke Betraktninger over revolusjonen i Frankrike utgitt i serien Bokklubbens Kulturbibliotek oversatt av Erik Ringen og med innledende essay av Raino Malnes ISBN 978-82-525-5210-2
Fritt tilgjengelige e-bøker av Edmund Burke i i Project GutenbergOm BurkePaul Thyness (1967). Edmund Burkes politiske filosofi: de konservative grunnidéer. Oslo: Tanum. 
Lars Roar Langslet (1965). Konservatismen fra Hume til idag. Oslo: Dreyer. BibliografiA Vindication of Natural Society (1756)
A Philosophical Enquiry into the Origin of Our Ideas of the Sublime and Beautiful (1756)
An Account of the European Settlement in America (1757)
The Abridgement of the History of England (1757)
Annual Register editor for some 30 years (1758)
Tracts on the Popery Laws (Early 1760s)
On the Present State of the Nation (1769)
Thoughts on the Cause of the Present Discontents (1770)
On American Taxation (1774)
Conciliation with the Colonies (1775)
A Letter to the Sheriffs of Bristol (1777)
Reform of the Representation in the House of Commons (1782)
Reflections on the Revolution in France (1790)
Letter to a Member of the National Assembly (1791)
Appeal from the New to the Old Whigs (1791)
Thoughts on French Affairs (1791)
Remarks on the Policy of the Allies (1793)
Letters on a Regicide Peace (1795–97)
Letter to a Noble Lord (1796)


== Eksterne lenker ==
(no) Edmund Burke i Store norske leksikon
«Edmund Burke», fra Stanford Encyclopedia of Philosophy (engelsk)
Marie-Joseph Angélique

Marie-Joseph Angélique (født ca. 1710, død 21. juni 1734) var navnet gitt av franske myndigheter til en portugisiskfødt sort slave. Hun satte fyr på sin eiers hjem og brente ned mye av hva som nå refereres til som det gamle Montréal.
Hun tilhørte Thérèse de Couagne og, frem til hans død 1733, François Poulin, og var forventet å fylle sin rolle som slave ved å spise med de andre slavene og tjene sine herrer. Hun motsatte seg imidlertid dette, og ønsket å tilbringe tiden med sin elsker, en hvit tjener kalt Claude Thibault. Det ble hevdet at hun hadde tre barn, og minst ett med en slave kalt César, som tilhørte Ignace Gamelin.
Da Poulin truet med å selge henne, satte den skrekkslagne piken fyr på hans hjem og forsøkte å flykte. Hun ble fanget kort etter, men ikke før brannen hadde spredt seg og ødelagt mye av Montreal.
Etter å ha blitt stilt for retten og torturert, tilsto Angélique forbrytelsen, og ble dømt til å bli brent levende. Straffen ble imidlertid redusert til hengning, og hun ble hengt ved en offentlig seremoni som involverte ydmykelse og amputasjon av hånden hun hadde brukt til å sette fyr med.

«Marie-Joseph Angélique, negresse, slavekvinne tilhørende Thérèse de Couagne, hustru av den yngre François Poulin de Francheville, du er dømt til å dø, til å betale kompensasjon, til å ha din hånd avskåret, til å bli brent levende og ha din aske kastet for vinden.» — dommer Pierre Raimbault, 4. juni 1734

Skuespillet Angélique ble skrevet av Lorena Gale i 1995.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Torture and Truth - Angélique and the Burning of Montreal
Omar Bongo

El Hadj Omar Bongo Ondimba (tidligere navn: Albert-Bernard Bongo, født 30. desember 1935 i Lewai i Fransk Ekvatorial-Afrika, død 8. juni 2009 i Barcelona i Spania) var en gabonsk politiker fra den lille etniske gruppen bateke. Han var president i Gabon i over 41 år fra 1967 til sin død.


== Biografi ==
Bongo ble valgt til visepresident i mars 1967 og ble president da den sittende presidenten døde 28. november 1967. Han avskaffet ettpartistaten i Gabon, men på grunn av omfattende korrupsjon er innbyggernes mulighet til å utøve demokrati sterkt redusert. Han gav etter for folkets ønsker og avholdt frie valg i 1993 og 1998, der han fikk 51,2 % og 66,6 % av stemmene.
Bongos tredje kone, som døde 14. mars 2009, var datter av den kongolesiske presidenten Denis Sassou-Nguesso. Bongos sønn Ali-Ben Bongo Ondimba gikk seirende ut av presidentvalget 30. august 2009  og ble innsatt som president 16. oktober 2009.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Omar Bongo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Omar Bongo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Bonn

Bonn er en by beliggende ved Rhinen i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen, omtrent 30 km syd for Köln og 60 km nord for Koblenz. Bonn hadde 330 579 innbyggere per 30. september 2021.Innbyggertallet i byen passerte i 1939 grensen på 100 000, og byen fikk status som storby.
Bonn fungerte som Vest-Tysklands provisoriske hovedstad og regjeringssete i perioden 1949–1990. Etter 1991 ble hovedstaden flyttet tilbake til Berlin, hvor regjeringen og sentraladministrasjonen gradvis har flyttet til i løpet av 1990-tallet. Fortsatt er Bonn sete for flere departementer og til sammen 16 FN-organisasjoner.
Byen er sete for Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität, som ble grunnlagt i 1777. Den er også sete for de to største foretakene innen kommunikasjonsområdet – Deutsche Post og Deutsche Telekom. I Bonn finner man også Haribo, en av Europas største produsenter av godteri.


== Historie ==
Bonn ble grunnlagt som den romerske provinsbyen Bonna i 12 f.Kr., ved en romersk garnison. Etter nederlaget mot germanerne ved Teutoburger Wald i 9 e.Kr ble en romersk legion stasjonert i Bonna og stedet vokste kraftig. I middelalderen lå byen derimot nede, inntil erkebiskopen av Köln gjorde Bonn til sin residens i 1288. Byen var en viktig geistlig by i barokken. Bonn ble besatt av franske tropper i 1794.

Ved Napoleons tap ble Bonn i 1815 en del av Preussen og fikk universitet tre år senere. Bonn ble etter første verdenskrig besatt av kanadiske, britiske og (1926) franske tropper. Under andre verdenskrig ble byen bombet, og i mars 1945 lå 30 % av husene i ruiner.
I 1949 ble Kölns overborgermester Konrad Adenauer forbundskansler i Vest-Tyskland og fikk gjennomslag for å gjøre Bonn til regjeringssete.


== Kjente personer ==
Ludwig van Beethoven
Karl Marx
Friedrich Nietzsche
Robert Schumann
August Wilhelm von Schlegel


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Bonn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bonn – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en)  Bonn hos Wikivoyage
Tore Tønne

Tore Tønne (født 5. mars 1948 i Ogndal i Nord-Trøndelag, død 20. desember 2002) var en norsk Ap-politiker og næringslivsleder. Han var konserndirektør i Statoil, konsernsjef i Røkke-firmaet Norway Seafoods og helseminister i Jens Stoltenbergs første regjering (mars 2000 – oktober 2001).


== Liv og virke ==
Tønne var utdannet siviløkonom ved Norges handelshøyskole i Bergen og studerte senere til jurist ved Universitetet i Oslo. Han ble ansatt i Utenriksdepartementet i 1972 og arbeidet i diplomatiet frem til 1981. 
Han var underdirektør i Olje- og energidepartementet 1981-1983 og så ekspedisjonssjef ved samme departement 1983-1988. Han var medlem i konsernledelsen i Statoil 1988-1993, administrerende direktør for Statens nærings- og distriktsutviklingsfond 1993-1997, direktør/styreformann i Saga Securities 1997-1998 og konsernsjef i Norway Seafoods 1998-2000. Han innehadde også en rekke ledende styreverv, blant annet i Fokus Bank, Nationaltheatret, Luftfartsverket, og Høgskolen i Stavanger.
Han ble helseminister i Jens Stoltenbergs første regjering i mars 2000.


=== «Tønne-saken» ===
I desember 2002 ble det kjent at Økokrim etterforsket Tønne for å ha mottatt et honorar på 1,5 million kroner fra advokatfirmaet BA-HR for rådgivning han i en seksukersperiode utførte for Kjell Inge Røkke i forbindelse med oppkjøpet av Kværner i etterlønnsperioden etter ministerposten. Tønne hadde skriftlig forsikret at han ikke hadde lønnet arbeid, noe som også stemte på det tidspunkt forsikringen ble avgitt. Da var det uvisst når og om han skulle få noe betalt oppdrag.
Honoraret ble av BA-HR kamuflert ved hjelp av en falsk faktura. Saken førte til omfattende mediedekning. Økokrim tok ut tiltale mot Tønne 20. desember. Tønne ble meldt savnet på morgenen den 21. desember 2002, og like før klokken 19 samme dag ble han funnet død like ved sin egen bil. Dødsfallet ble raskt betegnet som selvmord.Tiltalen mot Tønne ble henlagt, mens advokat Øyvind Eriksen i BA-HR fikk og godtok en bot på 50 000 kroner. Direktør Kari Breirem i BA-HR hadde nektet å underskrive den falske fakturaen advokatfirmaet hadde utstedt på vegne av Tønne. Hun ble derfor presset til å slutte i firmaet, som laget en egen hvitbok om hvor ubrukelig hun var. Hun ble senere direktør i Borgarting lagmannsrett og utgav høsten 2007 boken På BA-HR bakke om saken.
I forbindelse med Økokrims etterforskning av saken uttalte førstestatsadvokat Erling Grimstad at han var blitt utsatt for trusler fra Røkke.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Masteroppgave av Eivind Kalvatn: Når de mektige blir maktesløse: Politisk skandalejournalistikk belyst gjennom Syse- og Tønne-saken i Verdens Gang og Dagbladet


== Eksterne lenker ==
(no) Tore Tønne hos Stortinget 
(no) Tore Tønne hos Norsk senter for forskningsdata 
Advokatbladet: Etterpåklokskap og nyttig lærdom: Bruråsutvalget kritiserer mediene
Adresseavisa: – Tenker på Tore hver dag. Intervju med Dagbladet-journalist Gudleiv Forr
VG Nett: Angriper Røkke og topp-politikere i Tore Tønne-bok
Ukeavisen Ledelse: Røkke, ikke Tønne
Stavanger Aftenblad: Tilbakeblikk på Tønne-saken, 5 år etter. Desember 2007
Liste over Norges kulturministre

Liste over Norges kulturministre viser statsråder i Kulturdepartementet, som ble opprettet i 1981. Siden 14. oktober 2021 er Anette Trettebergstuen (Ap) kultur- og likestillingsminister.


== Liste ==


== Referanser ==
Liste over land etter areal

Liste over land etter areal viser alle statene i verden sortert etter areal. 
Områdene inkluderer innsjøer, elver og vann-reserver. For USA inneholder landområdet også territorialfarvann og 
Se også Liste over verdens stater, Liste over land etter innbyggertall, Liste over land etter kystlinje. 


== Eksterne lenker ==
CIA World Factbook Arkivert 12. august 2008 hos Wayback Machine.
Alfa Centauri

Alfa Centauri er et stjernesystem bestående av tre stjerner. De to største kretser rundt hverandre med en omløpstid på 80 år. Den siste, Proxima Centauri, en rød dverg, er betydelig mindre, lengre unna og kretser rundt de to andre med en omløpstid på ca. én million år. De to største stjernene benevnes Alfa Centauri A og Alfa Centauri B og oppfattes som én hvit stjerne når den ses med det blotte øye fra jorden. Alfa Centauri er solens nærmeste naboer i Melkeveien, og Proxima Centauri er den nærmeste av de tre.Da NASA sendte ut sin «signalbøye» om jorden og menneskene, var det dit man siktet. Mange science fiction-forfattere har hatt Proxima Centauri som første stopp på vei ut i verdensrommet.
Alfa Centauri ligger langt sør på den sørlige himmelen og er ikke synlig fra Norge og Europa, men kan såvidt sees fra Kanariøyene.


== Alfa Centauri A ==
Tilsynelatende størrelsesklasse: 0,01
Absolutt størrelsesklasse: 4,4
Avstand fra jorden: 4,36 lysår
Spektralklasse: G2 (gul)


== Alfa Centauri B ==
Tilsynelatende størrelsesklasse: 1,5
Absolutt størrelsesklasse: 5,8
Avstand fra jorden: 4,36 lysår
Spektralklasse: K5 (oransje)I bane rundt Alfa Centauri B ble det antatt å være en planet, Alfa Centauri Bb. I 2015 ble den påvist å ikke eksistere. Siden Alfa Centauri-systemet er solens nærmeste nabo, er også Alfa Centauri Bb jordens nærmeste naboplanet utenfor solsystemet.  Avstanden mellom Alfa Centauri Bb og Alfa Centauri B er 6 millioner kilometer. Temperaturen er minst 1500 K (1200 °C).


== Se også ==
Stjerner
Proxima Centauri
Dobbeltstjerne


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Store norske leksikon
Jack Kerouac

Jack Kerouac (født Jean-Louis Lebris Kerouac) (født 12. mars 1922 i Lowell Massachusetts i USA, død 21. oktober 1969 i St. Petersburg, Florida) var en amerikansk forfatter av kanadisk bakgrunn. 
Kerouac var en ledende skikkelse i beatbevegelsen. Han var opphavsmannen til spontan prosa. Hans gjennombruddsroman On the Road (1957) ble en stor suksess og er i dag en moderne klassiker.   
Kerouac hadde en sterk og langvarig interesse for buddhisme, noe han blant annet skildret i The Dharma Bums.


== Verk ==


== Litteratur ==
Eike Gebhardt: «Jack Kerouac». I Martin Christadler (red.): Amerikanische Literatur der Gegenwart in Einzeldarstellungen. Kröner Verlag, Stuttgart 1972, ISBN 3-520-41201-2, s. 248-267.
Jorge García-Robles: At the End of the Road: Jack Kerouac in Mexico. University of Minnesota Press, 2014. ISBN 978-0-8166-8065-8 (paperback); ISBN 978-1-452-94217-9 (eBook)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Jack Kerouac – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jack Kerouac – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jack Kerouac på Internet Movie Database 
(sv) Jack Kerouac i Svensk Filmdatabas 
(da) Jack Kerouac på Scope 
(fr) Jack Kerouac på Allociné 
(en) Jack Kerouac på AllMovie 
(en) Jack Kerouac hos The Movie Database 
(en) Jack Kerouac på Discogs 
(en) Jack Kerouac på MusicBrainz 
(en) Jack Kerouac på Songkick 
(en) Jack Kerouac hos American National Biography 
(en) Ted Berrigan: Intervju med Jack Kerouac i serien The Art of Fiction (nr. 41), i litteraturmagasinet The Paris Review 1968
(en) Stephen Wolf: An epic journey through the life of Jack Kerouac, The Villager, Volume 77, Number 25, 21.-27. november 2007
(en) Patrick Fenton: «The Wizard of Ozone Park», DHARMA beat, a Jack Kerouac website, 1997 Patrick Fenton and DHARMA beat #8
Weimar

Weimar er en by i den tyske delstaten Thüringen med 64 000 innbyggere. Her bodde blant andre Johann Wolfgang von Goethe, hvis vennskap med Friedrich von Schiller i perioden 1794 til Schillers død 1805 anses å ha hatt overordentlig stor betydning for den tyske litteratur og kultur. Goethes hus i Weimar er idag et museum. I 1999 var Weimar kulturhovedstad i Europa, samtidig som Goethes 250-årsdag ble feiret med en rekke arrangementer i Tyskland og andre steder. 
Weimar har blant annet et stort bibliotek kalt Herzogin-Anna-Amalia-Bibliothek. Deler av biblioteket ble den 3. september 2004 ødelagt av brann, men er siden gjenoppbygd og åpnet for besøk.
Perioden 1919-1933 refereres ofte til som Weimar-republikken, ettersom republikkens konstitusjon ble vedtatt i Weimar, da Berlin var for urolig etter 1918-revolusjonen til at riksdagen ville møtes og drøfte dette der.
Weimar var også senter for Bauhaus-bevegelsen, og byen har en rekke kunstgallerier, museer, det tyske nasjonalteateret og Bauhaus-universitetet. Fra sommeren 1937 til etter annen verdenskrig lå det en konsentrasjonsleir i nærliggende Buchenwald, en skog Goethe hadde likt å besøke, som ble benyttet av nasjonalsosialistene og senere av de sovjetiske okkupantene.
Det klassiske Weimar ble i 1998 oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv.


== Severdigheter ==
Det sentrale torget Markt, med:
Rådhuset
Cranachhaus, der både Lucas Cranach den eldre og den yngre levde.
Stadthaus
Hotel Elephant
Frauenplan, med Goethe Nationalmuseum og Goethes bolig.
Schillerstrasse, med
Schillers bolig.
Opplevelsesmuseet Weimar-Haus, som forteller byens historie.
Teaterplassen, med
Det tyske nasjonalteatret, der den tyske nasjonalforsamlinga trådte sammen i 1919 og konstituerte Weimarrepublikken,
Wittumspalasset, der hertuginne Anna Amalia bodde, og som hun gjorde til et sentrum for byens åndelige liv,
Bauhaus-museet,
Goethe-Schiller-monumentet.
Kirms-Krakow-huset, som viser borgerlig bokultur og levevis i Weimar på 1800-tallet.
Slottet i klassisistisk og nybarokk stil. Slottsmuseet viser kunst fra middelalderen til i dag. Særlig kjent er Cranach-galleriet og verkene til Weimarskolen.
Anna-Amalia-biblioteket, som ble ødelagt i brann i 2004. Frivillige fikk brakt mange uerstattelige bøker ut av den brennende bygningen, men mye gikk tapt. Biblioteket er gjenåpnet og kan hver dag, med unntak av mandag, bli besøkt av maksimalt 290 personer.


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Weimar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Weimar – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Norges forsvarsminister

Norges forsvarsminister er medlem av Norges regjering og sjef for Forsvarsdepartementet. Forsvarsministerens offisielle tittel er, som de øvrige regjeringsmedlemmene, statsråd, til forskjell fra statsministeren og utenriksministeren, som tituleres minister.

Departement for Krigsadministrasjonen ble opprettet den 30. november 1814. Etter kort tid ble dette den 31. mars 1815 delt i to: Armédepartementet og Marinedepartementet. De to departementene ble igjen samlet i Forsvarsdepartementet den 3. august 1885. Johan Sverdrup ble dermed Norges første forsvarsminister, samtidig som han var statsminister. Eldbjørg Løwer (V) ble i 1999 Norges første kvinnelige forsvarsminister og også den første kvinnelige forsvarsminister i et NATO-land.Norge har hatt 54 forsvarsministre siden embetet ble opprettet i 1885. 11 av disse har hatt stillingen i 16 perioder: 7 i to perioder og 4 i tre perioder. I denne listen har de ikke unike nummer, men er nummerert etter statsrådsskifter. Listen omfatter derfor 70 statsrådsperioder. Tallene omfatter ikke departementets ledelse under den tyske okkupasjonen av Norge 1940–45.
Nåværende forsvarsminister siden 12. april 2022 er Bjørn Arild Gram (Sp).


== Liste over forsvarsministre ==


== Det okkuperte Norge 1940–45 ==
For krigsperioden 1940–45 viser tabellen de forsvarsministrene som fungerte i den norske eksilregjeringen i London. Det var også en administrasjon i det okkuperte Norge.
Vidkun Quisling utropte umiddelbart etter den tyske innmarsjen 9. april 1940 seg selv til regjeringssjef og utnevnte en regjering som utgikk fra Nasjonal Samling. I denne var Ragnvald Hvoslef forsvarsminister. Regjeringen kom aldri i funksjon, og 15. april ble et nyetablert administrasjonsråd oppnevnt av Høyesterett i samråd med den tyske minister i Oslo, Curt Bräuer. Rådet var ledet av fylkesmann Ingolf Elster Christensen (1872–1943), og han var også var sjef for Forsvarsdepartementet.24. april ble Josef Terboven utnevnt til «rikskommissær for de besatte norske områder». Han igangsatte reorganiseringen av statsarbeidet, og i en tale 25. september («Nyordningen i Norge») ble det oppnevnt konstituerte statsråder. Forsvarsminister ble Albert Viljam Hagelin (1881–1946).1. februar 1942 ble så Quisling utnevnt til ministerpresident, og ny regjering ble utpekt. I denne var Alf Larsen Whist (1880–1962) forsvarsminister.


== Fotnoter og referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Krokusslekta

Krokus (Crocus) er en planteslekt med ca. 70 arter i sverdliljefamilien (Iridaceae). Slekten kommer opprinnelig fra områdene rundt Italia, Balkan og Tyrkia. De er for det meste høyfjellsplanter. Krokus er vanlige hageplanter, særlig vårkrokus (Crocus vernalis) og høstkrokus (Crocus speciosus). For produksjon av krydderet safran dyrkes safrankrokus (Crocus sativus). Krokus er løkplanter.


== Eksterne lenker ==
(en) krokusslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) krokusslekta hos Artsdatabanken 
(sv) krokusslekta hos Dyntaxa 
(en) krokusslekta hos ITIS 
(en) krokusslekta hos NCBI 
(en) krokusslekta hos The International Plant Names Index 
(en) krokusslekta hos Tropicos 
(en) Kategori:Crocus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Crocus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Crocus – detaljert informasjon på Wikispecies
Sverdliljeslekta

Sverdliljeslekta (Iris) er en planteslekt med ca. 300 arter i sverdliljefamilien (Iridaceae). Sverdlilje (Iris pseudacorus) er eneste art som vokser vilt i Norge, og denne har gitt familien dens navn. Iris vokser over det meste av den nordlige halvkule, men ikke i arktiske strøk. Slekten Iris omfatter en rekke populære hageplanter, for eksempel Iris germanica og Iris reticulata. Ordet Iris er gresk og betyr regnbue. Navnet skyldes at Iris finnes i en mengde fargevarianter.


== Noen Iris-arter ==

		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) sverdliljeslekta – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) sverdliljeslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) sverdliljeslekta hos Artsdatabanken 
(sv) sverdliljeslekta hos Dyntaxa 
(en) sverdliljeslekta hos ITIS 
(en) sverdliljeslekta hos NCBI 
(en) sverdliljeslekta hos The International Plant Names Index 
(en) sverdliljeslekta hos Tropicos 
(en) Kategori:Iris (Iridaceae) – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Iris (Iridaceae) – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Iris (Iridaceae) – detaljert informasjon på Wikispecies
Stattholder

Stattholder (avledet fra nytysk, «stedfortreder» for en statssjef eller sentralregjering i en provins eller land) er en representant for monarken i et spesielt område. Stillingen har hatt forskjellige betydninger i ulike land og perioder. 


== Norge ==

Stattholderposisjonen eksisterte både under den dansk-norske union og under den svensk-norske union, når en monark ikke inntok denne posisjonen.
Stattholderembetet ble opprettet i 1572, og bestod med enkelte avbrudd frem til 1771. Embetet ble deretter gjenopprettet i 1807. I løpet av unionen med Sverige ønsket mange nordmenn etterhvert å avskaffe embetet, som de mente var et symbol på Norges posisjon som lydrike. Denne konflikten omtales som Stattholderstriden. Stattholderembetet bestod frem til 1856, og ble formelt avskaffet i 1873.


== Det forente kongedømme Storbritannia og Nord-Irland ==

En britisk stattholder, Lord-Lieutenant, er en personlig representant for den britiske monarken i et bestemt seremonielt grevskap i England eller Wales. Det er normalt pensjonister med lang fartstid i offentlig administrasjon, forsvaret eller forretningslivet som får en slik tittel, som i dag er rent seremoniell. En av de mest sentrale plikter er å møte medlemmer av kongefamilien som besøker området.
Skottland har en tilsvarende ordning; områdene de tildeles kalles der stattholderskap (lieutenancy areas), ettersom Skottland har avskaffet grevskapene og erstattet dem med regioner.
I Nord-Irland er det åtte stattholdere, en for hver av de seks tradisjonelle grevskapene, og en hver for Belfast og Londonderry. 
Irland hadde en stattholder som var sjef for den britiske administrasjonen inntil opprettelsen av Den irske fristaten i 1922.


== Se også ==
High Steward of Scotland
Stattholderskap i Skottland
Irlands stattholder
Guvernør, person som styrer en provins, en koloni eller en annen del av et rike
Rikskommissær


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Stattholderen i Norge 1572-1660, artikkel hos Norgeshistorie.no
Regjeringskommisjonen og stattholdere 1807-1814, artikkel hos Norgeshistorie.no
Stattholdere og visestattholdere i Norge 1572-1873, artikkel hos Store norske leksikon