jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Inuit Ataqatigiit

Inuit Ataqatigiit (forkortet IA) er et sosialistisk politisk parti på Grønland. Navnet betyr (omtrent) «Inuittisk samhold». Det er det partiet som ligger lengst til venstre i grønlandsk politikk.
Partiet vokste fram på 1970-tallet, blant unge radikale i Danmark. Partiet ønsker bl.a. at Grønland skal bli en uavhengig stat.
Ved siste valg på Grønland (2. juni 2009) fikk partiet 43,7 % av stemmene, og overtok dermed regjeringsmakten på Landstinget etter det sosialdemokratiske partiet Siumut. Siumut har hatt regjeringsmakten på Grønland de siste tre tiårene. IA er den første regjeringen som får styringen på Grønland etter at selvstyreretten ble utvidet 21. juni 2009.
Partiet er representert på Folketinget i Danmark av Kuupik Kleist.
Partiet ledes av Múte Bourup Egede, som overtok for Sara Olsvig i 2018.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Offisielt nettsted 
NRK – Inuit Ataqatigiit har vunnet valget på Grønland (3. juni 2009)
Wilfrid Laurier

Wilfrid Laurier, døpt Henri-Charles-Wilfrid Laurier, (født 20. november 1841, død 17. februar 1919) var Canadas syvende statsminister, fra 11. juli 1896 til 5. oktober 1911. Han er kjent som Canadas første franskspråklige statsminister og for sin nasjonsbyggingspolitikk basert på kompromisser mellom Canadas engelskspråklige og franskspråklige grupper. Han jobbet mye med å etablere Canadas uavhengighet fra Storbritannia innenfor det britiske imperiet, som ble fortsatt av hans etterfølger Robert Borden. Laurier er den statsministeren som har sittet fjerde lengst og hans 15 sammenhengende år som statsminister er den lengste ubrutte statsministerperioden i Canada.
Laurier er avbildet på den canadiske femdollarseddelen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wilfrid Laurier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Wilfrid Laurier – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Wilfrid Laurier hos The Peerage 
(en) Wilfrid Laurier hos Canadas parlamentsbibliotek
Siumut

Siumut (oversatt fra grønlandsk, «Fremover») er et sosialdemokratisk politisk parti på Grønland. Partiet var i begynnelsen mer en bevegelse enn et politisk parti, men i 1977 ble det formelt stiftet som politisk parti. Siumut har 10 av 31 representanter i Grønlands landsting og den ene av Grønlands to mandater i det danske Folketinget.
Siumut legger også vekt på sosial trygghet og en likere fordeling av godene, og ansees å tilhøre den sosialdemokratiske partifamilien. Siumut har støttet forsiktige utvidelser av hjemmestyret, som innebærer at Grønland er unikt, og skal styres forskjellig fra resten av det danske riket. Da Erik Jensen ble valgt til partileder i 2020, ble det forstått som et ønske om en tydeligere grønlandsk selvstendighetspolitikk.Siumut har tradisjonelt vært Grønlands klart største parti. Partiet satt med regjeringsmakten fra Grønlands landsstyre ble opprettet i 1979 og frem til et stort valgnederlag i 2009. Ved landstingsvalget i 2013 ble Siumut igjen Grønlands største og regjeringsbærende parti. I 2021 gikk det igjen i opposisjon.


== Formenn ==
Jonathan Motzfeldt 1975–1987
Lars Emil Johansen 1987–1997
Jonathan Motzfeldt 1997–2002
Hans Enoksen 2002–2009
Aleqa Hammond 2009–2014
Kim Kielsen 2014–2020
Erik Jensen 2020–d.d.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Canadian Expeditionary Force

The Canadian Expeditionary Force var en gruppe canadiske militærenheter etablert for tjeneste på vestfronten under første verdenskrig. Når enhetene ankom Frankrike ble de sluttet til divisjonene i det canadiske armekorpset innenfor British Army. Totalt tjenestegjorde 4 canadiske divisjoner ved fronten.
Styrken besto av 260 nummererte infanteribataljoner, 2 navngitte infanteribataljoner (The Royal Canadian Regiment og Princess Patricia's Canadian Light Infantry), 13 dragonregimenter, 13 jernbanekonstruksjonsbataljoner og 5 ingeniørbataljoner, i tillegg til artilleribatterier, ambulanse-, medisin-, tannhelse-, skogvokter-, arbeids-, tunnel-, syklistenheter.
En spesiell enhet innenfor the Canadian Expeditionary Force var det canadiske maskingeværkorpset. Det besto av flere motoriserte maskingeværbataljoner, Eatons, Yukon og Borden maskingeværbatterier og nitten maskingeværkompanier. I løpet av sommeren 1918 ble disse enhetene sluttet sammen i fire maskingeværbataljoner, tilknyttet hver av de fire divisjonene i det canadiske armekorpset.
The Canadian Expeditionary Force besto hovedsakelig av frivillige, siden verneplikt ikke ble gjennomført før på slutten av krigen (se vernepliktskrisen i 1917), totalt ankom bare 24 132 vernepliktige Europa før krigen sluttet.
Canada var den eldste dominionen i det britiske imperiet og kom automatisk i krig med Tyskland etter den britiske krigserklæringen. Det var den engelskspråklige delen som støttet krigen. Blant den første canadiske divisjonen som var under opplæring i CFB Valcartier var to tredjedeler født i Storbritannia. Da krigen sluttet i 1918 besto ihvertfall 50% av CEF av britiskfødte. 
CEF gjorde seg bemerket gjennom sin tjeneste på vestfronten og ble ansett av de allierte som en elitestyrke.
I løpet av krigen døde 60 661 av CEFs totale styrke på 619 636, dette er hele 9,28%.
Etter krigen ble CEF oppløst og erstattet med the Canadian Militia.
Hjemmestyre

Hjemmestyre er betegnelsen på den danske politiske forvaltningen av Færøyene og Grønland.
Hovedformålet er å overføre beslutningsmyndighet fra danske politiske myndigheter til henholdsvis færøyske og grønlandske myndigheter.  
Færøyene har hatt hjemmestyre siden 1. april 1948, og Grønland siden 1. mai 1979.
Hjemmestyre angår også administrasjonen av kolonier, og i USA også kommuner.


== Se også ==
Grønlands hjemmestyre 
Færøyenes hjemmestyre
Det canadiske armékorpset

Det canadiske armékorpset (The Canadian Corps) var et canadisk armékorps formet fra Canadian Expeditionary Force da den andre canadiske divisjonen ankom Frankrike i september 1915. Det ble ytterligere utvidet med den tredje canadiske divisjon ankom i desember 1915 og den fjerde canadiske divisjon i august 1916. I februar 1917 begynte man å organisere en femte canadisk divisjon, men den ble forkastet i februar 1918 og mannskapene ble brukt til å forsterke de fire andre divisjonene.
Soldatene, to-tredjedeler var britiskfødt, var for det meste frivillige. Verneplikten ble ikke gjennomført før helt på slutten av krigen (se vernepliktskrisen i 1917). Bare 24 132 vernepliktige ble sendt til Frankrike før våpenhvilen i november 1918.
Selv om korpset var under britisk overkommando var det også et betraktelig press fra canadiske politikere om at korpset måtte kjempe som en enhet istedenfor å være spredd over hele fronten. Spesielt etter slaget ved Somme. 
Frem til 1916 ble korpset ledet av generalløytnant E.A.H. Alderson, før kommando ble gitt til generalløytnant Julian Byng, som senere ble generalguvernør i Canada. Da Byng ble forfremmet sommeren 1917 ble kommando gitt til general Arthur Currie, korpsets første canadiske kommandør.
På slutten av krigen var korpset, slik som ANZAC kjent som en av de mest effektive og respekterte militærenhetene på vestfronten. Korpset angrep og erobret Vimyhøyden i en av de mest suksessfulle angrep under krigen. Korpset ledet Slaget ved Amiens, her ble de tyske styrkene påført et nederlag som den tyske generalstabssjefen Erich Ludendorff betegnet som «den svarteste dagen for den tyske hæren». Denne perioden startet perioden av krigen som ble kjent som Canadas hundre dager. Den canadiske fremrykningen sluttet ved våpenhvilen i Mons der britiske styrker hadde først møtt de tyske i 1914.
Etter krigen tok den første og den andre canadiske divisjonen del i okkupasjonen av Tyskland og korpset ble tilslutt demobilisert i 1919.


== Enheter ==
Første canadiske divisjon
Andre canadiske divisjon
Tredje canadiske divisjon
Fjerde canadiske divisjon
Femte canadiske divisjon
Frido von Senger

Fridolin von Senger und Etterlin (født 4. september 1891 i Waldshut, Tyskland, død 4. januar 1963 i Freiburg) var en tysk general under andre verdenskrig. Han deltok også i første verdenskrig. Han var etter andre verdenskrig med på etableringen av Bundeswehr.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Frido von Senger und Etterlin var født inn i en aristokratisk romersk-katolsk familie. Han startet sin militære karriere i 1910, i artilleriet. Deretter studerte han ved Oxford på et utvekslingsstipend.


=== Militær karriere ===
Han deltok i første verdenskrig som løytnant og etter krigen fortsatte han i Reichswehr som kommandant i en skvadron i det 18. kavaleri. Han ble forfremmet til kaptein i 1927, oberstløytnant i 1936, og tilslutt oberst i 1939, mens han var kommanderende i det 22. kavaleri.
Under slaget om Frankrike kommanderte Senger und Etterlin Schnelle Brigade von Senger. Han var også en del av den tyske kommisjonen som jobbet for å få til den fransk-italiensk våpenhvilen i 1940. I 1941 ble han forfremmet til generalmajor.
Den 10. oktober 1942 fikk Senger und Etterlin kommandoen over 17. Panzer divisjon sør i Russland. 1. mai 1943 ble han forfremmet til generalløytnant. I juni 1943 fikk han kommandoen over de tyske troppene på Sicilia under operasjon Husky. I august 1943, fikk han også kommandoen over de tyske troppene på Sardinia og Korsika. Han håndterte tilbaketrekningen på alle disse øyene veldig bra da de tyske beleiringene der ble uholdbare. 8. oktober 1943 fikk han kommandoen over XIV Panzer Korps i Italia, og 1. januar 1944 ble han forfremmet til general («General der Panzertruppen»).
Under slaget om Monte Cassino var Senger und Etterlin ansvarlig for det meget vellykkede forsvaret av Gustavlinjen, med Monte Cassino. Tyskernes posisjon ble ikke brutt av de allierte før etter fem måneder, i mai 1944.
Frido von Senger und Etterlin var aldri tilhenger av nasjonalsosialismen, men i motsetning til mange av hans anti-nazistiske likesinnede, var han ikke med på attentatet mot Hitler.
I 1950 var han medlem av den militære ekspertgruppen som skrev det såkalte Himmerod-memorandumet, som til sist førte til etableringen av Bundeswehr.
Etter krigen skrev han boken «Neither Fear nor Hope» (engelsk oversettelse), og han fortsatte å skrive om militære saker og teorier.
I 1959 skrev Frido von Senger und Etterlin «Die Deutschen Panzer», ett illustrert encyklopedi om andre verdenskrigs tyske pansrede kjøretøyer. Denne boken er blitt det viktigste referansekilden for denne typen kjøretøyer.


== Dekorasjoner ==
Jernkorset  2. og 1. Klasse (1914)
Jernkorset (1939)
Jernkorsets ridderkors med ekeløv:
Ridderkorset (8. feb. 1943)
Ekeløv (5. apr. 1944)


== Litteratur ==
Elly Gräfin Reventlow (utg.): Albrecht Bernstorff zum Gedächtnis. Eigenverlag, Düsseldorf 1952.
Frido von Senger und Etterlin: Krieg in Europa. Köln und Berlin, Kiepenheuer und Witsch 1960 [Erinnerungen].
(de) Wolfgang Schmidt: «Senger, Frido.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 24, Duncker & Humblot, Berlin 2010, ISBN 978-3-428-11205-0, s. 258 f. (digitalisering).


== Referanser ==
Atassut

Atassut (oversatt fra grønlandsk, «Samhørighet») er et liberalt politisk parti på Grønland. Atassut ønsker å beholde Grønlands politiske forbindelse til Danmark.Ved valget i 2018 fikk Atassut to representanter i Grønlands landsting.
Partiet oppstod som en politisk bevegelse rundt Lars Chemnitz i 1976/1977, og den første lokalforeningen ble dannet i Nuuk høsten 1977. Våren 1978 ble Atassut etablert som et landsdekkende parti. Atassut ønsket å danne en konservativ motvekt til Siumut. I 1990-årene hadde Atassut blitt mer utpreget liberalt.Atassut er søsterparti til det danske Venstre.


== Ledere ==
Lars Chemnitz 1978–1984
Otto Steenholdt 1985–1989
Konrad Steenholdt 1989–1993
Daniel Skifte 1993–2002
Augusta Salling 2002–2005
Finn Karlsen 2005–2009
Gerhardt Petersen 2009–2014
Knud Kristiansen 2014–2017
Qulutannguaq Berthelsen (fungerende) 2017
Siverth K. Heilmann 2017–2019
Aqqalu Jerimiassen 2019–d.d.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Celluloseproduksjon

Cellulose anvendes som papirmasse og er den viktigste bestanddelen i papir.
Det kreves en omfattende kjemisk prosess for å fremstille cellulose fra tømmer, og det var først på slutten av 1800-tallet at storskala celluloseproduksjon kom i gang, da dette krever omfattende prosessanlegg og bruk av kjemikalier.
Det er flere metoder for å fremstille cellulose, de mest brukte er sulfatprosessen og sulfittprosessen.
Tømmerstokkene blir barket og hugget opp, barken blir fraskilt og ikke brukt videre. Opphuggede flis blir transportert inn i store fliskokere (som regel på flere tusen kubikkmeter), blandet sammen med vann og ulike kjemikalier(svoveldioksid og kalkstein) og kokes i kokesyre i 8 timer. Kokemassen blir deretter avvannet på tore virer, og videre tilsatt blekekjemikalier (natriumhypokloritt) og presset og tørket i flere omganger, til vanninnholdet kommer ned på ønsket nivå (2-10 %). Til sist blir cellulosen enten rullet opp på ruller fra 300 kg til 40 tonn, eller kuttet opp i småark avhengig av videre salg.
Celloluseproduksjon krever store mengder energi og vann, og var tidligere en betydelig kilde til forurensning av elver. Nyere krav til rensning har imidlertid ført til at dette problemet er minimalisert, enkelte bedrifter (Borregaard den desidert største innen feltet) utnytter tømmerstokken nesten optimalt, da bare ca. 45%  av tømmeret er cellulose, resten er hemicellulose og lignin. Dette kan utnyttes videre til en lang rekke ulike stoffer, som f.eks. vanillin.


== Celluloseproduksjon i Norge ==
Norges største cellulosefabrikk er Tofte Cellulose som i 2000 skiftet navn til Södra Cell Tofte. Det største norske selskapet som har celluloseproduksjon er Norske Skog.
Liste over World Heavyweight Champions (WWE)

Følgende er en kronologisk liste over fribrytere som har vært World Heavyweight Champion, sortert etter artistnavn. World Heavyweight Championship er en wrestlingtittel, og er foreløpig den mest prestisjefylte tittelen i World Wrestling Entertainments SmackDown!-merke. Tittelen ble opprinnelig skapt i 2002 av tidligere RAW general manager Eric Bischoff da SmackDown! fikk eneretten til den originale tittelen, WWE Championship. Den ble senere flyttet til SmackDown! da WWE Champion John Cena og World Heavyweight Champion Batista byttet merker som en del av «Draft Lottery» i 2005.Ifølge WWE sin nettside er World Heavyweight Championship en ny tittel og ikke den samme tittelen som WCW eller NWA World Heavyweight Championship før den. Tittelen har heller ikke arvet historien til de to beltene, selv om den har et liknende design. Det har imidlertid blitt kjent at det er en etterfølger til begge titlene.Totalt har det vært tolv anerkjente mestere, som offisielt har regjert 18 ganger til sammen.


== Tittelhistorie ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell WWE World Heavyweight Championship-historie
World Heavyweight Championship-historie hos Wrestling-Titles.com
Randøy bru

Randøy bru er ei hengebru i Hjelmeland kommune i Rogaland. Brua krysser Ølesundet og forbinder Randøy med fastlandet. Bruas hovedspenn er 202 meter, og den ble åpnet i 1976. Den er en del av Fv650.
Stålkonstruksjoner og kabler er levert av Erik Ruud's mekaniske verksted i Oslo.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde
Alfa Romeo Delfino

Alfa Romeo Delfino var en konseptbil bygget av det italienske designhuset Bertone for bilprodusenten Alfa Romeo. Delfino var basert på Alfa Romeo Alfa 6, og ble første gang presentert på bilutstillingen i Genève i 1983.
Bilen var en to-dørs sportscoupe med to seter. Den hadde en 2,5 l V6 SOHC motor med 12 ventiler, den gav 158 hestekrefter ved et turtall på 5 600 o/min. Delfino hadde frontplassert motor, 5-trinns girkasse og var bakhjulsdrevet.


== Eksterne lenker ==
Alfa Romeo Concept Cars
Tekniske spesifikasjoner
Richmond Palace

Richmond Palace var en kongelig residens ved Richmond i England, fra 1327 til 1629. Det første palasset var kjent som Sheen Palace. Det var plassert der hvor Trumpeters House er idag. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Richmond Palace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Royal Richmond tidslinje (engelsk)
Sam Hughes

Samuel Hughes (født 8. januar 1853, død 24. august 1921) var canadisk forsvarsminister under første verdenskrig. Han er også kjent for å være det siste kabinetsmedlem fra det liberal-konservative partiet.
Hughes ble født 8. januar 1953 ved Solina i nærheten av Bowmanville i det som da var provinsen Canada West. Han fikk utdanning i Durham County og gikk senere på Toronto Normal School og Universitetet i Toronto. I 1866 sluttet han seg til 45th (West Durham) Battalion of Infantry i det canadiske heimevernet og var med på å bekjempe Fenianraidene i 1860- og 1870-årene.
Han ble valgt inn i Parlamentet i 1892 og kjempet under den andre boerkrigen i 1899, etter å ha overbevist Wilfrid Laurier til å sende canadiske tropper.
Hughes oppmuntret til verving av frivillige etter at første verdenskrig brøt ut i 1914 og konstruerte en treningsleir som i dag er CFB Valcartier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sam Hughes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sam Hughes hos Canadas parlamentsbibliotek
CFB Valcartier

Canadian Forces Base Valcartier er en canadisk militærleir lokalisert 25 km vest for Quebec by. CFB Valcartier ble satt opp som militærleir i august 1914 som del av mobiliseringen av Canadian Expeditionary Force ved utbruddet av første verdenskrig. På grunn av nærheten til havnen i Quebec by ble den den største militærleiren på canadisk jord med 32 000 mann og 8000 hester. 
I dag er CFB Valcartier hjembase for 5 Canadian Mechanized Brigade Group, som består av 5e Régiment d'artillerie légère du Canada (5 RALC), 12e Régiment blindé du Canada (12 RBC), 5e Régiment du génie de combat, tre regulære hærbataljoner fra Le Royal 22e Régiment, 5 Service Battalion, og 5 Military Police Platoon. Basen huser også 430 Tactical Helicopter Squadron og andre støtteenheter.
Bolingbroke Castle

Bolingbroke Castle er en borgruin i Bolingbroke i Lincolnshire. 
Slottet ble reist av Ranulf, jarl av Chester i 1220. I 1331 ble det overtatt av huset Lancaster. Den mest kjente eieren var John av Gaunt. Hans sønn Henrik IV ble født der i 1367 og var før han ble konge kjent som Henry Bolingbroke, mens Johns hustru Blanche av Lancaster døde på slottet i 1369. 
Under den engelske borgerkrig ble slottet delvis ødelagt, og kort tid etter ble det oppgitt. Den siste store strukturen kollapset i 1815, og det er nå bare ruiner igjen. Slottet var for det meste bygget i grønnstein fra Spilsbyområdet, og hadde opprinnelig en vollgrav.
I 1960- og 1970-årene ble slottet gravet ut, og det ble definert som et nasjonalt monument. Ruinene ble forvaltet av English Heritage inntil 1995, da Heritage Lincolnshire tok over. På sommeren er det jevnlig arrangementer der, som oppsetninger av Shakespeares stykker.
Lords Appellant

Lords Appellant var en gruppe mektige engelske adelsmenn som samlet seg i 1380-årene for å ta den politisk kontrollen over landet fra Rikard II. De søkte i 1388 å stille for riksrett fem av kongens favoritter for å hindre det som de oppfattet som et tyrannisk og lunefylt styre. Gruppen fikk sitt navn fordi de appellerte til kongen for godt styre. Deres største ankepunkt var kongens avgjørelse om å slutte fred med Frankrike.Lordene ble ledet av Thomas av Woodstock, 1. hertug av Gloucester (Edvard IIIs yngste sønn og dermed kongens onkel), Richard FitzAlan, 11. jarl av Arundel, Thomas de Beauchamp, 12. jarl av Warwick, Thomas de Mowbray, 1. hertug av Norfolk og Henry Bolingbroke, jarl av Derby og Northampton. 
I 1387 startet de et væpnet opprør mot Rikard II, og slo hans styrker ved Radcot Bridge utenfor Oxford. De beholdt Rikard som gallionsfigur, men de fleste ved hans hoff ble tiltalt, fengslet, sendt i eksil eller henrettet. Blant de som ble rammet var Michael de la Pole, 1. jarl av Suffolk som ble tiltalt i 1386 og Robert de Vere, hertug av Irland, som ble fratatt sine titler og sendt i eksil. 
I 1389 kom Rikards onkel og støttespiller John av Gaunt tilbake fra Spania, og Rikard kunne gradvis gjenoppbygge sin maktbase inntil han i 1397 knuste Lords Appellant. Etter at en av lordene, Henry Bolingbroke som var John av Gaunts sønn, ble kronet som Henrik IV i 1399 fikk flere av dem tilbake sine titler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The appeal of the Lords Appellant, February 1388, The National Archives
Carlsberg Trophy

Carlsberg Trophy var en liten vennskapsturnering i fotball som ble arrangert 3 ganger fra 1997 til 2000 i Dublin i Irland. Det var en miniturnering som hadde 4 lag. Lagene gikk rett inn til semifinale, og vinneren gikk til finalen. Liverpool FC vant turneringen alle tre gangene. Turneringen ble sponset av det danske bryggeriet Carlsberg som da var draktsponsoren til Liverpool.
Curtiss SO3C Seamew

Curtiss SO3C Seamew var et to-seters amerikansk maritimt rekognoseringsfly.
Flyet ble utviklet for å erstatte SOC Seagull, og kunne utstyres med hjul eller flottører for bruk både fra skip og fra land. Den første varianten ble under betegnelsen SO3C-1 operativ fra  juli 1942, og ble produsert i 300 eksemplarer. Den neste produksjonsvarianten var SO3C-2, som ble produsert i et antall av 456 fly, og var utstyrt for bruk fra hangarskip. En lettere variant med kraftigere motor ble produsert fra slutten av 1943 som SO3C-3, men bare 39 fly ble produsert av denne før produksjonen stanset helt i januar 1944.
SO3C-2 Seamew ble også brukt av Fleet Air Arm under betegnelsen Seamew Mk I. Men tvil om flyets egenskaper gjorde at flytypen i Storbritannia stort sett ble brukt for trening, og flytypen ble faset ut av tjeneste i slutten av 1944.


== Spesifikasjoner ==


== Eksterne lenker ==
Curtiss SO3C Seamew
Rolf Peterson

Rolf Ingvar Peterson (født 11. mai 1944) er en tidligere svensk kanopadler og olympisk mester.


== Meritter ==
Rolf Peterson beste prestasjoner er gull fra sommer-OL i Tokyo 1964 på K-1 1000 m og sølv fra sommer-OL i München 1972 på K-1 1000 m. Videre har han VM-gull på K-2 500 m fra 1970 og 1971. Peterson er svensk mester i padling ti ganger.
I 1964 ble han tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje for OL-gullet i Tokyo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rolf Peterson – Olympedia 
(en) Rolf Peterson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Rolf Peterson – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Rolf Peterson – Sveriges olympiske komité
Alexander Godley

Alexander John Godley (født 4. februar 1867, død 6. mars 1957) var en britisk general fra første verdenskrig best kjent som kommandør for New Zealand Expeditionary Force og det britiske XXII armékorps Under slaget ved Gallipoli kommanderte han den newzealandske og australske divisjonen.
Godley ble født i Chatham, Kent, sønn av William Godley en britisk kaptein av irsk herkomst. Han gikk på Sandhurst Military Academy og etter uteksamineringen ble han offiser i Royal Dublin Fusilieers. Han giftet seg med Louisa Fowler i 1898 før han tjenestegjorde med Irish Guards under boerkrigen.
I 1910 ble han utnevnt av Lord Kitchener til sjef for det newzealandske forsvaret. Han ledet den newzealandske hæren til Egypt og videre under slaget ved Gallipoli. Etter Gallipoli ble Godley kommandør for I Anzac-korps, før denne kom i kamp ble han byttet med William Birdwood, mens Godley fikk kommando over II Anzac-korps.
Etter krigen tjenestegjorde Godley i okkupasjonsstyrkene i Tyskland.
Godley ble utnevnt til storkorsridder av Order of the Bath og kommandørridder av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden. Han var derigjennom slått til ridder og kunne føre tittelen Sir foran sitt navn. Han var også storoffiser av Æreslegionen og mottok de franske Croix de guerre.
I perioden 1928-1933 var Godley Gibraltars guvernør. Han grunnla da bl.a. Gibraltar Museum.


== Referanser ==