jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tony Banks

Anthony George «Tony» Banks (født 27. mars 1950) er en engelsk pianist, keyboardist, låtskriver og sanger. På noen soloplater spiller han også selv gitar, bass og trommer. Han er mest kjent som medlem i bandet Genesis, der han var medlem fra starten i 1967 og gjennom hele bandets karriere. I Genesis var han viktig som låtskriver, kanskje vel så viktig som de mer kjente sangerne Peter Gabriel og Phil Collins.
Som soloartist har han gitt ut flere album, uten å oppnå den samme suksessen som de andre medlemmene i Genesis har nådd med sine solo-prosjekter.


== Solo-diskografi ==
1979 – A Curious Feeling
1983 – The Fugitive
1983 – The Wicked Lady (filmmusikk)
1986 – Soundtracks
1989 – Bankstatement
1991 – Still
1995 – Strictly Inc.
2004 – Seven (klassisk musikk)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Tony Banks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tony Banks på Internet Movie Database 
(da) Tony Banks på Filmdatabasen 
(en) Tony Banks hos The Movie Database 
(en) Tony Banks på Discogs 
(en) Tony Banks på MusicBrainz 
(en) Tony Banks på Songkick 
(en) Tony Banks på AllMusic
Județ

Et județ (IPA-uttale: /ʒu'deʦ/) er en administrativ-geografisk enhet i Romania, og ble i en periode også brukt i Moldova. Ordet kan oversettes til norsk som fylke.
Ordet er avledet fra det romerske «jude» (Latin: judicis), hvilket var en funksjon i antikkens Roma, med administrativ og juridisk makt, som grovt kan beskrives å tilsvare dommer og ordfører.


== Se også ==
Romanias administrative inndeling
Romanias fylker
Frits Thaulow

Frits Thaulow (egentlig Johan Frederik), født 20. oktober 1847 i Christiania, død 5. november 1906) var en norsk maler. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var sønn av apoteker Harald Conrad Thaulow (1815–1881) og Nicoline («Nina») Louise Munch (1821–1894), en datter av maleren Jacob Munch. Frits Thaulow er en av de internasjonalt mest kjente norske kunstnerne fra 1800-tallet.


=== Utdannelse ===
Thaulow fikk sin utdannelse ved Kunstakademiet i København i 1870–72, og i 1873–75 var han elev av Hans Gude i Karlsruhe. De påfølgende årene oppholdt han seg for det meste i Paris, der de franske impresjonistene fikk stor betydning for hans kunstneriske utvikling.


=== Maler ===
I 1880 vendte Thaulow hjem som overbevist naturalist. Sammen med Christian Krohg og Erik Werenskiold ble han raskt en av lederne i de unge kunstnernes kamp for et rikere og romsligere norsk kunstmiljø. Thaulow var blant annet med på å etablere den første Høstutstillingen i 1882.
Tidlig i 1880- årene var Thaulow initiativtager til det såkalte «Friluftsakademiet» ved Haugfossen i Modum, hvor han sammen med flere yngre kunstnere, deriblant Kalle Løchen, Gustav Wentzel og Edvard Munch, perfeksjonerte sitt naturalistiske uttrykk. 
I 1892 slo han seg ned i Frankrike, og han besøkte USA i 1898. Fra samme år bosatte han seg i Paris, der han ble en kjent skikkelse og vant internasjonalt ry, blant annet gjennom å bli antatt ved Salongen.
Mange av Thaulows mest kjente norske motiver er fra Åsgårdstrand, der han også har en sentral plass oppkalt etter seg.
Thaulow giftet seg første gang i 1874 med Ingeborg Charlotte Gad (1852–1908). Ekteskapet ble oppløst i 1886. I 1886 giftet han seg med Alexandra Lasson (1862–1955), en av døtrene til regjeringsadvokat Christian Lasson (1830–1893) og Alexandra Cathrine Henriette von Munthe af Morgenstierne (1838–81). Gjennom sitt annet ekteskap ble Thaulow svoger av blant andre maleren Oda Krohg (gift med Christian Krohg), sangeren og teatersjefen Bokken Lasson, og Soffi Lasson, som var gift med den danske dikter Holger Drachmann. Flere av Lasson-søtrene var kjent for å tilhøre Christiania-bohemen.
Thaulow ble hedret med en rekke norske og utenlandske ordener for sitt virke. Han ble i 1892 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, og ble i 1905 forfremmet til kommandør av 2. klasse «for fortjenstfuld Kunstnervirksomhed». Han var videre offiser av den franske Æreslegionen, den italienske Sankt Mauritius' og Sankt Lasarus' orden og den tunisiske Iftikhar-ordenen.


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frits Thaulow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Frits Thaulow i Norsk biografisk leksikon
Frits Thaulow i Norsk kunstnerleksikon
Romanias administrative inndeling

Romanias administrasjon er forholdvis sentralisert, og den geografisk-administrative inndeling av landet er ganske enkel og oversiktlig.

Romanias myndigheter har definert åtte regionale utviklingsområder, som ikke per se er egne administrative enheter, men som snarere koordinerer regional utvikling.
De regionale utviklingsområdene inneholder 41 județer og ett byområde.
Județene er inndelt i 2686 kommuner (for landkommuner) og 265 byområder.Utover kommunene og byområdene, finnes det ingen ytterligere administrativ underinndeling, selv om det i hver enkelt kommune kan være flere landsbyer (totalt 13.092 landsbyer). Disse har imidlertid ingen individuell administrasjon.
Et unntak i forhold til denne strukturen er București, som administrativt er plassert i nivå med județene, som er inndelt i seks sektorer, hvor hver enkelt sektor har lokalt selvstyre og administrasjon.


== Kilder ==
Lov 151/1998 vedrørende den regionale utvikling i Romania, utgitt “Monitorul Oficial”  16. juli 1998, under godkjennelse av Romanias parlament. MIE Chapter 21
Regionale utviklingsområder i Romania

Nordøst
Sydvest
Sydøst
Syd 
Vest 
Senter
București og Ilfov
Michael Kamen

Michael Kamen (født 15. april 1948, død 18. november 2003) var en amerikansk komponist, spesielt innenfor filmmusikk, orkesterarrangør, orkesterleder, låtskriver og studiomusiker.
Kamen ble født i New York, USA og studerte ved New York High School of Music & Art, deretter The Juilliard School for Music Dance and Drama, hvor han lærte å spille obo. Han grunnla New York Rock & Roll Ensemble på slutten av 1960-tallet, som spilte klassisk rock lik det Electric Light Orchestra kom til å fremføre senere. Kamen spilte obo og tangentinstrumenter foruten også å komponere. Sangen «Sing Lady Sing» som han skrev, ble en hit med Buddy Miles under en annen tittel.
Hans arbeid med musikere er omfattende og omfatter blant annet David Gilmour og Roger Waters. Han var en av de få som ble invitert til å arbeide med begge Pink Floyd-medlemmene etter bruddet. I 1990 ble han med flere andre gjester på Roger Waters massive forestilling av The Wall i Berlin. 
Kamen har skrevet elleve balletter og filmmusikk for en rekke filmer. Han var nominert for to Grammypriser, to Golden Globepriser og en Emmypris. Han fikk BAFTA-prisen sammen med Eric Clapton for beste originalmusikk til TV-serien Edge of Darkness som gikk på BBC i 1985.
Kamen ble diagnostisert med multippel sklerose i 1997, men døde av et hjerteinfarkt. Hans siste innspilte verk er på Kate Bushs album Aerial som kom ut November 2005.


== Utvalg av musikere ==
Pink Floyd
David Gilmour
Roger Waters
Eric Clapton
David Bowie
Eurythmics
Metallica (S&M)
Queen
Herbie Hancock
Bryan Adams
Sting


== Utvalg av filmmusikk ==
1982 – Pink Floyd: The Wall
1985 – Brazil
1983 - The Dead Zone
1985 – Edge of Darkness (TV-serie, samarbeid med Eric Clapton)
1986 – Highlander
1987 – Lethal Weapon (Dødelig våpen)
1988 – Die Hard
1989 – James Bond – Lisence to kill (Med rett til å drepe)
1989 – Lethal Weapon 2 (Dødelig våpen)
1990 – Die Hard 2
1991 – Robin Hood: Prince of Thieves (Tyvenes prins)
1992 – Lethal Weapon 3 (Dødelig våpen)
1995 – Die Hard i New York (Die Hard: With a Vengeance)
1998 – Lethal Weapon 4 (Dødelig våpen)
1998 – From the Earth to the Moon (TV-serie)
2000 – X-Men
2001 – Band of Brothers (TV-serie)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Michael Kamen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michael Kamen på Internet Movie Database 
(sv) Michael Kamen i Svensk Filmdatabas 
(da) Michael Kamen på Filmdatabasen 
(da) Michael Kamen på Scope 
(fr) Michael Kamen på Allociné 
(en) Michael Kamen på AllMovie 
(en) Michael Kamen hos The Movie Database 
(en) Michael Kamen hos Internet Broadway Database 
(en) Michael Kamen på Discogs 
(en) Michael Kamen på MusicBrainz 
(en) Michael Kamen på Encyclopaedia Metallum 
(en) Michael Kamen på AllMusic
Honoré Daumier

Honoré Daumier (født 26. februar 1808, død 10. februar 1879) var en fransk maler og karikaturtegner. Han regnes som en pioner innen den kunstneriske realismen på midten av 1800-tallet.
Han var født i Marseille og visste fra tidlig at han ville bli kunstner. Faren var ikke for dette og satte ham først i arbeid hos en rettsskriver og deretter hos en bokhandler. Gutten klarte likevel å skaffe seg kunnskaper om litografisk teknikk, og startet med å lage klisjeer til musikkforleggere og reklameillustrasjoner. Etter hvert fikk han levere bokillustrasjoner anonymt.
Han ble lagt merke til og fikk plass i staben til vittighetsbladet La Caricature ledet av Charles Philipon. I tillegg til Daumier var der dyktige kunstnere som Devéria, Raffet og Grandville. Karrieren hans startet dermed med beske satirer over borgerskapets svakheter, politikorrupsjon og udugelighet og regjeringens mangel på kompetanse.
Hans karikatur av kongen som Gargantua førte til at Daumier måtte i fengsel i 6 måneder i 1832. Ikke lenge etter var det slutt for La Caricature, men redaktøren var raskt tilbake med et nytt blad, Le Charivari. Der fortsatte han med å latterliggjøre borgerskapet, og tok i bruk sekvenser, slik at den ene utgavens tegning bygget opp under neste, nær opp til dagens seriestriper. I alt omfatter oversikten over disse litografiene 3958 plater.
Han laget også malerier, og da i en helt annen stil. Bilder som Kristus og hans apostler (Rijksmuseum, Amsterdam), Den gode samaritan, Don Quixote og Sancho Panza, Kristus blir spottet, viser en helt annen side av kunstneren.
Som maler fikk han først gjennombrudd året før han døde. Da samlet galleristen M. Durand Ruel en utstilling som viste at han var på høyde med de bedre i sin samtid. Daumier var da blitt blind og bodde i en hytte i Valmondois, som Corot hadde stilt til rådighet for ham. Han døde der.
En utstilling av hans verker ble holdt på École des Beaux-Arts i 1900.


== Galleri ==
Klikk på bildet for å få det større.

		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Honoré Daumier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Honoré Daumier – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Norsk Presseforbund

Norsk Presseforbund (NP) er et fellesorgan for norske medieorganisasjoner og bedrifter. Det ble etablert 28. oktober 1910, og har vært fellesorganisasjon for presseorganisasjonene fra 1971. Forbundets to viktigste utvalg er Pressens Faglige Utvalg og Offentlighetsutvalget. 
Medlemmer fra 1971 er Norsk Journalistlag, Norsk Redaktørforening, Mediebedriftenes Landsforening. Av andre medlemmer er NRK, TV 2, Landslaget for Lokalaviser og sju andre organisasjoner og bedrifter.
NP opptrer på vegne av medlemmene når dette er nødvendig, som er i prinsipielle saker, eller i saker der ytringsfriheten settes på prøve eller utfordres.
Organisasjonen skal fremme den etiske standard, yrkesetikken og integriteten i norske massemedier, og styrke og verne ytringsfriheten, pressefriheten og informasjonsfriheten. Dette skjer blant annet gjennom oppdatering av pressens egne retningslinjer i Vær Varsom-plakaten.
Det er NP som utsteder pressekort i Norge, via medlemsorganisasjonene basert på disses medlemskriterier. 
Generalsekretær i Norsk Presseforbund har siden 2016 vært Elin Floberghagen. Styreleder er fra sommeren 2021 til sommeren 2023 er Siv Juvik Tveitnes fra MBL.  


== Medlemmer ==
NP har 12 medlemsorganisasjoner:
Fagpressen
Landslaget for lokalaviser
Mediebedriftenes Landsforening
Norsk Journalistlag
Norsk Lokalradioforbund
Norsk Redaktørforening
Norsk rikskringkasting
P4 Radio Hele Norge
SBS Radio Norge
TV 2
TV3
TVNorge


== Generalsekretærer ==
Elin Floberghagen (2017–)
Nils E. Øy (fungerende) (2016–2017)
Kjersti Løken Stavrum (2013–2016)
Per Edgar Kokkvold (1996–2013)
Gunnar Gran (1990–1996)
Hans Andreas Ihlebæk (1972–1990)


== Priser ==
Norsk Presseforbund deler ut Den store journalistprisen og Norsk Presseforbunds åpenhetspris Flaviusprisen.


== Se også ==
Æresretten i Norsk Presseforbund


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rolv Werner Erichsen: For ytringsfrihet under ansvar. Norsk Presseforbund 1910–1935–1960, utgitt i 1960


== Eksterne lenker ==
Norsk Presseforbund
Børøya

Børøya (nordsamisk: Bierák) er ei lita øy i Hadsel kommune i Nordland. Øya ligger i Langøysundet, mellom Langøya og Stokmarknes på Hadseløya. Mellom Børøya og Hadseløya går Børøysundet. Børøya har et areal på 1,4 km² og høyeste punkt er 52 moh.
Fylkesvei 82 (tidligere europavei 10) går over øya. I øst går Hadselbrua over til Langøya (med veien på lang fylling på hver side av brua). I vest krysser Børøybrua det smale Børøysundet over til Stokmarknes.
På Børøya finnes et stort boligområde, men også flere bedrifter. Skretting AS fòrfabrikk og Nordlaks AS lakseslakteri og produksjonsanlegg ligger på øya. Det gjør også et mindre skipsverft med slipp, og en bensinstasjon. Miljøselskapet Reno-Vest IKS har en gjenvinningsstasjon på øya. I tillegg finnes flere andre bedrifter på øya. I mange år lå et kjøpesenter på Børøya, men bygget er nå tatt i bruk av NorEngros Helseservice Engros. Et turistsenter ligger på vestsiden av øya, like ved Børøybrua. Børøya har også småbåthavn og barnehage.


== Historie ==
Hadsel kommune kjøpte Børøya i 1963, og prosjekterte bolig- og industriområder på øya. Kommunen finansierte og bygde brua over til øya; den ble offisielt åpnet 1. juli 1967. Et dagligvaresenter ble etablert på Børøya i 1971.


=== Strid om brutrasé ===
Da bruforbindelsen mellom Hadseløya og Langøya skulle planlegges, ønsket Hadsel kommune at brua skulle bygges rett over Langøysundet fra Børøya til Hov ved Sandnes på Langøya. Et annet alternativ var å bygge bru fra Skagen eller Bitterstad lenger øst på Langøya, til Hadselhamn eller Andvågen øst for Stokmarknes. Hadsel kommune var negative til det forslaget, siden det ville lede trafikken utenom både Stokmarknes og Børøya. Traséen som til slutt ble valgt, etter het debatt i Hadsel kommunestyre, gikk fra Bitterstad på Langøya til Børøyas østside, og med vei over Børøya fram til Børøybrua. Striden om trasévalget forsinket byggingen av Hadselbrua, men brua ble åpnet 1. juli 1978.


== Kjentfolk fra Børøya ==
Frode Jacobsen, bassist i Madrugada


== Referanser ==
Børøybrua

Børøybrua er en platebro som går over Børøysundet mellom Børøya og Stokmarknes på Hadseløya i Nordland. Sammen med Hadselbrua knytter den Hadseløya til Langøya. Børøybrua er 326 meter lang og har 15 meter seilingshøyde. Den er en del av fylkesvei 82, og var frem til Lofast ble åpnet en del av europavei 10.
Børøybrua ble offisielt åpnet 1. juli 1967, som den første av de lengre bruene i Vesterålen. Hadsel kommune finansierte og bygde brua, etter at kommunen hadde kjøpt Børøya i 1963. Børøybrua fikk påbygd fortau på 1980-tallet.


== Se også ==
Hadselbrua
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av brua sett fra sør.
Bilde av brua sett fra sør.
Norsk Journalistlag

Norsk Journalistlag (NJ) er et frittstående fagforbund som organiserer journalister, eller som organisasjonen selv definerer det: «Medlemmer i NJ skal arbeide på grunnlag av retten til fri informasjon og hensynet til faglig integritet i samsvar med Vær Varsom-plakaten.»
NJ organiserer det aller meste av landets papiravisjournalister samt en stor del av de redaksjonelle medarbeiderne i radio, TV og nettaviser. NJ nådde i 2008 en topp i medlemsutviklingen, med 9739 NJ-medlemmer. Ved utgangen av 2016 var antallet 8379 medlemmer.Organisasjonen ble etablert 1. april 1946, men flere av organisasjonens 15 lokallag er mye eldre enn det. Eldst er Oslo Journalistklubb, nå NJ Oslo, hvis forgjenger Kristiania Journalistklub ble stiftet i 1894. Deretter fulgte Trondhjems Journalistklub (i dag NJ Trøndelag) i 1902, mens Bergen kom etter i 1904 med Nordre Bergenhus presseforening (dagens NJ Bergen).
I tillegg finnes lokallag for Agder, Akershus, Buskerud,, Haugesund, Innlandet, Møre og Romsdal, Nord, Sogn og Fjordane, Stavanger, Telemark, Vestfold og Østfold.
NJ har egne konsernlag for NRK, Amedia, Schibsted, Polaris Media og Mentor Media.
Frilansmedlemmene er organisert i NJ Frilans.
NJ er både en tarifforganisasjon som representerer medlemmene i forhandlinger med arbeidsgiverorganisasjonene i hovedoppgjør. Men organisasjonen driver også med mediepolitikk, dels som selvstendig aktør og kommentator, dels gjennom medieorganisasjonens fellesorgan Norsk Presseforbund.
NJ er en av eierne av etterutdanningsinstitusjonen Institutt for Journalistikk i Oslo.
NJs sekretariat ligger i Oslo, hvor det arbeider vel 20 mennesker. NJ utgir nettpublikasjonen Journalisten. Den internasjonale tilknytningen til NJ er gjennom Nordisk Journalistforbund, European Federation of Journalists og International Federation of Journalists.


== Trymprisen ==
Norsk Journalistlag deler ut Trymprisen til personer som har arbeidet for sine kollergers ve og vel gjennom organisasjonsarbeid. Mangeårig leder og generalsekretær i NJ, Trygve Moe (med kallenavnet «Trym»), har gitt navn til prisen, og er også den som deler ut prisen på organisasjonens landsmøte. Prisen består av et stipend på 20.000 kroner.


== Formenn og ledere ==
Dag Idar Tryggestad 2021 –
Hege Iren Frantzen 2017 – 2021
Thomas Spence 2013 – 2017
Elin Floberghagen 2007 – 2013
Ann-Magrit Austenå 2003 – 2007
Olav Njaastad 1999 – 2003
Diis Bøhn 1995–1999
Alf Skjeseth 1991–1995
Sven Egil Omdal 1987–1991
Anne Skatvedt 1984–1987
Trygve Moe 1970–1983
Ole N. Hoemsnes 1966–1970
Trygve Moe 1964–1966
Ivar Johansen 1962–1964
Vegard Sletten 1956–1962
Adolf Skjegstad 1949–1956
Vegard Sletten 1946–1949


=== Generalsekretærer ===
Hilde Tretterud 2018–nåværende
Torbjørn Brenna 2015–2018
Jahn-Arne Olsen 2003–2015
Trond Idås 1997–2003
Tore Sjølie (kst.)
Tore Kr. Andersen 1991–1996
Leiv Robberstad 1986–1991
Trygve Moe 1984–1985


== Litteratur ==
Rune Ottosen; utgitt av Aschehoug i samarbeid med Norsk Journalistlag, red. (1996). «Fra Fjærpenn til Internett. Journalister i organisasjon og samfunn». Oslo. ISBN 82-03-26128-0. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Norsk Redaktørforening

Norsk Redaktørforening (NR) er en interesseorganisasjon for redaktører og mellomledere i norske mediebedrifter. Organisasjonen er ikke en fagforening i tradisjonell forstand, men har som formål «å verne om ytringsfriheten og trykkefriheten som rettsstatens og demokratiets grunnpilarer». 
Norsk Redaktørforening ble etablert i 1950 og har vel 750 medlemmer (2011). Sekretariatet ligger i Oslo. Organisasjonen er medlem av Norsk Presseforbund.
Reidun Kjelling Nybø ble fra 2022 generalsekretær etter Arne Jensen, etter at hun tidligere hadde vært assisterende generalsekretær.Torolv Kandahl var formann 1950–1956, Einar Diesen 1956–1966, Roald Storsletten 1966–1971, og Reidar Hirsti var formann 1971–1974. Harald Stanghelle var styreleder fra 2009 til 2018.


== Referanser ==


== Litteratur ==
For presse- og ytringsfrihet. Aktietrykkeriet. 1975. 


== Eksterne lenker ==
Norsk Redaktørforening
Mediebedriftenes Landsforening

Mediebedriftenes Landsforening (MBL) er mediebedriftenes bransje- og utgiverorganisasjon. Den kan skrive sin historie tilbake til 18. august 1910 ved etableringen av Norsk Bladeierforening. I 1947 slo denne seg sammen med Osloavisenes Forening (etablert 1912) til Norske Avisutgiveres Landsforbund, som igjen var grunnlaget for etableringen av den nye Norske Avisers Landsforening i 1958. I 2001 tok organisasjonen dagens navn for å omfavne de nye mediene. 
MBL har per august 2020 tilsammen 317 medlemmer hvorav 185 er avisbedrifter, 18 trykkerier, 30 distribusjonsselskaper, 10 fjernsynsselskaper, to annonsesamkjøringer, 16 konserner og driftsselskaper, ni ukepresse, to multimediaselskaper, to pressebyråer, to radiostasjoner, åtte produksjonsselskaper, åtte nettaviser, syv nettmagasiner, fire salgsselskaper, to tjenestesentre, et kundesenter og ett reklame-/mediebyrå. 10 selskaper kommer inn under kategorien annet.
Medlemsavisene representerer vel 97 prosent av det totale avisopplaget. Mediebedriftene er medlem av Næringslivets Hovedorganisasjon, og er den sentrale forhandlingspart i forhold til avisenes arbeidstagerorganisasjoner, som for eksempel Norsk Journalistlag. 
MBL organiserer blant annet innkjøp av avispapir. MBL står også som medeier i Norsk Opplagskontroll, selskapet som er ansvarlig for kontroll av avisenes opplagstall. Disse tallene ligger til grunn ved fordeling av pressestøtten. MBL utgir avisoversikten Aviskatalogen, basert på disse tallene.
Gjennom Avis i Skolen bidrar MBL til at elever i grunn- og videregående skole får kunnskap om avis. MBL utgir avisoversikten Aviskatalogen. I perioden 1924 til 2008 gav organisasjonen ut fagbladet Dagens Medier. 
Hvert år arrangerer MBL Årets Mediepriser som tildeler priser og utmerkelser til aviser og ukeblad innenfor kategoriene «årets avisside» og «årets nettavisside» der en kan oppnå hederlig omtale, bronse, sølv eller gull. I tillegg kommer kategoriene «årets ukeblad/magasin», «årets avis» og «årets nettavis» der det tildeles én pris til en vinner i hver kategori.
Mediebedriftenes Landsforening er medlem av Norsk Presseforbund. 
Randi S. Øgrey overtok etter Arvid Sand som administrerende direktør i 2011.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
SMERSJ

SMERSJ, СМЕРШ (forkortelse for russisk SMERt' SJpionam (СМЕРть Шпионам, «Død over spionene»), fullt navn  Главное управление контрразведки СМЕРШ Народного комиссариата обороны СССР) var sovjetiske kontraspionasjeavdelinger opprettet innen, men ikke som del av, Den røde armé i 1943. Avdelingene hadde tre hovedoppgaver:

sikre Den røde armés operasjoner mot angrep i ryggen fra partisaner, sabotører og spioner
etterforske og arrestere konspiratører og mytterister, «forrædere, desertører, spioner og kriminelle elementer» ved frontlinjene, og
støtte opp under generalstabens strategiske operasjoner.


== Bakgrunn ==
Virksomheten startet opprinnelig da det 3. februar 1941 da NKVD opprettet slike avdelinger innen hæren og marinen. Da andre verdenskrig brøt ut for Sovjetunionenes del, ved innledningen av Operasjon Barbarossa 22. juni samme år, ble virksomheten igjen reorganisert og flyttet tilbake til NKVD i januar 1942.


== Del av det statlige sikkerhetsapparat ==
Ettersom utviklingen i krigen flyttet kamphandlingene over på tidligere tysk-okkuperte områder, ble det behov for en annen type virksomhet, da Den røde armé ble mer utsatt for partisanvirksomhet og sabotasje. Den 15. april 1943 ble derfor SMERSJ opprettet med de ovenfornevnte oppgaver. Leder var Viktor Semjonovitsj Abakumov som rapporterte direkte til Lavrentij Berija. Dette viser at virksomheten ble ansett som en del av statens sikkerhet og ikke en del av Den røde armés militære virksomhet.


== Etter andre verdenskrig ==
Dette understrekes også av det faktum at virksomheten fortsatte etter at krigen var over, med et større fokus på kontraspionasje. Til tross for senere reorganiseringer, eksisterte enheter fra det opprinnelige SMERSJ utover på 1950-tallet, og var særlig aktive under Koreakrigen og den kalde krigen.
Barmouth

Barmouth (på walisisk formelt Abermaw og i dagligtale Abermo eller Y Bermo) er en by i Gwynedd i Wales. Den ligger ved fjorden som elven Mawddach renner ut i og Cardigan Bay, i et a de mest naturskjønne områder i Wales. William Wordsworth besøtke Barmouth i det 19. århundre, og beskrev byen og den omegn i rosende ordelag.
Byen vokste opp omkring skipsindustrien, og har i senere tid blitt et feriested. Mange av de besøkende kommer fra West Midlands i England, ettersom Barmouth er det nærmeste stedet med en god strand for de som bor der. Blant severdigheter finner man Barmouth Viaduct som fører Cambrian Line over Mawddach, middelaldertårnet Ty Gwyn, fengselet Ty Crwn fra det 18. århundre og et livbåtmuseum.
Det er fergeforbindelse mellom Barmouth og Penrhyn Point, og så videre forbindelse via den smalsporede jernbanen Fairbourne Railway til Fairbourne.