jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Penedo

Penedo er en by og kommune i delstaten Alagoas i nordøstregionen av Brasil. Byen ligger på nordsiden av elva São Francisco og har en befolkning på 59 429 (2004). Det er ferjeforbindelse over elva til byen Neópolis i Sergipe.
Byen er en gammel koloniby, etablert i 1614, og er kjent for sine mange og vakre kirker. Noen av dem er Igreja de Nossa Senhora das Correntes, Catedral de Nossa Senhora dos Pretos og Igreja Santa Maria dos Anjos. Penedo fikk bystatus i 1842.


== Galleri ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Penedo (Alagoas) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
http://www.penedofm.com.br
Riksmålsforbundets litteraturpris

Riksmålsforbundets litteraturpris deles hvert år ut av Riksmålsforbundet for fremragende behandling av riksmålet. Prisen har blitt utdelt årlig siden 1957. Frem til 2002 ble den utdelt av Oslo og Bærum Riksmålsforening. Etter at denne foreningen ble oppløst, blir prisen utdelt av Riksmålsforbundet.


== Prisvinnere ==
1957 – Terje Stigen
1958 – Harald Grieg
1959 – Emil Boyson
1960 – Odd Eidem
1961 – Gunnar Bull Gundersen
1962 – Solveig Christov
1963 – André Bjerke
1964 – Odd Hølaas
1965 – Rolf Jacobsen
1966 – Karin Bang
1967 – Hallvard Rieber-Mohn
1968 – Ebba Haslund
1969 – Olav Nordrå
1970 – Finn Carling
1971 – Per Arneberg
1972 – Bjørg Vik
1973 – Aasmund Brynildsen
1974 – Jens Bjørneboe
1975 – Stein Mehren
1976 – Astrid Hjertenæs Andersen
1977 – Peter R. Holm
1978 – Knut Faldbakken
1979 – Åge Rønning
1980 – Henrik Groth
1981 – Jan Bull
1982 – Sissel Lange-Nielsen
1983 – Odd Abrahamsen
1984 – Ernst Orvil
1985 – Harald Sverdrup
1986 – Carl Fredrik Engelstad
1987 – Kjell Askildsen
1988 – Richard Herrmann
1989 – Gunvor Hofmo
1990 – Erik Fosnes Hansen
1991 – Kaj Skagen
1992 – Paal Brekke
1993 – Tove Nilsen
1994 – Tor Åge Bringsværd
1995 – Fredrik Wandrup
1996 – Bergljot Hobæk Haff
1997 – Lars Saabye Christensen
1998 – Ketil Bjørnstad
1999 – Ingvar Ambjørnsen
2000 – Toril Brekke
2001 – Britt Karin Larsen
2002 – Olav Angell
2003 – Roy Jacobsen
2004 – Anne B. Ragde
2005 – Erland Kiøsterud, for Det første arbeidet
2006 – Egil Børre Johnsen, for Unorsk og norsk. Knud Knudsen: En beretning om bokmålets far
2007 – Jan Chr. Næss, for Det begynner med sex og ender med døden
2008 – Dag O. Hessen, for Natur? Hva skal vi med den?
2009 – Rune Christiansen, for Krysantemum
2010 – Peter Normann Waage for Leve friheten! Traute Lafrenz og Den hvite rose
2011 – Ikke utdelt
2012 – Terje Holtet Larsen for Dilettanten
2013 – Ragnar Kvam jr. for Mannen og mytene - tredje bind om Thor Heyerdahl.
2014 – Odd Klippenvåg for Ada
2015 – Terje Emberland for Da fascismen kom til Norge.
2016 – Tom Egeland for Djevelmasken
2017 – Ingvild Burkey for Et underlig redskap og Frid Ingulstad (ærespris for forfatterskapet)
2018 – Simon Stranger for Leksikon om lys og mørke
2019 – Sverre Mørkhagen for IBSEN ... den mærkelige Mand
2020 – Karin Fossum for Bakom synger døden
2021 – Lars Vik for Bjørg Viks vei


== Jury ==
Formenn/jurylederePer Qvale (var juryleder i 2017)
Finn-Erik Vinje (2006–?)
Toril Brekke (2001–2006)


== Avslått tildeling ==
I 2011 ble Tomas Espedal tilbudt prisen, men han takket nei fordi han ikke kunne identifisere seg med Riksmålsforbundets ideer om språk og rettskrivning eller med de andre forfatterne som har fått prisen, spesielt Jens Bjørneboe.


== Se også ==
Riksmålsforbundets barne- og ungdomsbokpris


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Riksmålsforbundet
Olavsund

Olavsund, eller Olavsundet, er en del av øygruppen og uthavnen Ny-Hellesund i Søgne i Kristiansand kommune i Agder.
Mellom Kapelløya og Helgøya går Olavsund som etter sagnet der Olav den hellige søkte ly på flukt fra forfølgere under en kappseilas med broren og fienden hans, Harald Hardråde. I den trangeste delen av Olavsund kan man se konturen av Olavs ansikt i fjellet.  Der ligger også undervannsskjæret Trollkjerringa, som ifølge sagnet var ei forsteinet trollkjerring som gjorde helgenen oppmerksom på at ansiktet hans ville vises i fjellet.  Skjæret vernet senere Olav den hellige mot forfølgerne, som seilte på skjæret.På Kapelløya, som «har sit Navn af et Kapel, hvoraf endnu sees Levninger,» skal Olav den hellige ha reist et kapell som takk for redningen. På dette stedet er det planlagt reist et kapell tegnet av Sverre Fehn.På en av bergveggene på Helgøya er det innrisset monogrammer fra flere medlemmer av den norske kongefamilien. På Helgøya finner man også et tysk hærkystfort "HKB 21./979 Ny-Hellesund" med restaurerte festningsverk og kanoner i stilling. 


== Referanser ==
Wankelmotor

En wankelmotor (også kalt rotasjonsmotor) er en bensinmotor konstruert av den tyske ingeniøren Felix Wankel på 1950-tallet. Den har ikke stempler og sylindre slik som vanlige to- og firetaktsmotorer, i stedet har den en trekantet rotor som går rundt i et hus formet som en epitrocoide. Mellom rotorens sider og huset dannes det kamre som øker og minsker i volum. Rotoren går rundt et fast tannhjul som sitter i veivhuset ved hjelp av en eksentrisk aksel som kan sammenlignes med veivakselen på vanlige motorer. Wankelmotoren arbeider etter firetaktsprinsippet.
Wankelmotoren ble brukt av NSU i bilen NSU Wankel Spider fra 1964 – og senere i NSU Ro 80 – men på grunn av tekniske problemer ble ikke dette noen suksess. Mazda benyttet motoren i sine sportsbiler, for eksempel Mazda RX-7 og Mazda RX-8.


== Fordeler ==

Wankelmotoren har bare to bevegelige deler. Derfor trenger den lite vedlikehold.
Trekanten i en Wankelmotor beveger seg mer kontinuerlig (akselereres ikke så mye hit og dit) som stempler i stempelmotorer, noe som gjør at Wankelmotoren tåler særdeles høye turtall, ofte opp mot 13 000 omdreininger pr. minutt.Effekt=dreiemoment*turtall. Altså kan Wankelmotoren gi mye effekt i forhold til slagvolumet, spesielt vekt.


== Ulemper ==
Wankelmotoren kan av geometriske grunner ikke ha så høy kompresjon som er optimalt for bensinmotorer. Det gir lavere dreiemoment og følgelig lavere virkningsgrad enn andre bensinmotorer.
Hvert hjørne av trekanten må ha kontakt med veggene for å skille de tre volumene som er mellom veggene og hver kant av trekanten. På disse kontaktflatene blir det friksjon og det er derfor montert en fjærbelastet "Apex"-metalldel som kan skiftes ut ved slitasje.Dette var, og er fortsatt wankelmotorens største problem. På grunn av dette har wankelmotorer kortere levetid enn stempelmotorer. Vedlikeholdet er imidlertid enklere.


== Se også ==
Bensinmotor
Kvasiturbin


== Eksterne lenker ==
Wankelmotorens virkemåte
Wankelmotorens virkemåte på How Stuff Works
Felix Wankel

Felix Heinrich Wankel (født 13. august 1902 i Lahr, Tyskland, død 9. oktober 1988 i Heidelberg, Tyskland) var en tysk ingeniør og nazist som er mest kjent for å ha konstruerte wankelmotoren.


== Bakgrunn ==
Wankel ble født i Lahr i det daværende Storhertugdømmet Baden.  Mor ble enke under den første verdenskrig. Wankel fikk ingen universitetsutdannelse og heller ikke noen lærlingplass.  


== Forhold til NSDAP ==
Han gikk inn i NSDAP allerede i 1921, og han møtte Adolf Hitler i 1928. Fra begynnelse av 1930-årene var han gauleiter for Hitlerjugend i Baden. Wankel hadde imidlertid sine sympatier på partiets venstrefløy, under ledelse av Gregor Strasser. Han gikk ut av partiet i 1932 etter uenighet med partiledelsen i Baden og anklaget denne for korrupsjon. Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933 ble han arrestert og satt fengslet i seks måneder, til han ble løslatt etter at forretningsmannen og en av de viktigste av partiets finansiører, Wilhelm Keppler, hadde intervenert.Fra 1936 og til slutten av andre verdenskrig arbeidet han ved Reichsluftfahrtministerium.
Han ble medlem av SS i 1940 og nådde graden Obersturmbannführer.


== Oppfinner ==
Uten formell utdannelse klarte han på egen hånd å tilegne seg teknisk innsikt og utviklet ideen om det som skulle bli kjent som wankelmotoren i 1924. I 1951 begynte han utviklingen av maskinen mens han arbeidet hos NSU Motorenwerke, og den første fungerende prototypen så dagens lys i 1957.
5. desember 1969 mottok at et æresdoktorat ved det tekniske universitetet i München. Han ble også kjent som en forkjemper av dyrenes rettigheter og som motstander av dyreforsøk.Wankel døde i Heidelberg.


== Referanser ==
Stein Eriksen

Stein Eriksen (født 11. desember 1927 i Oslo, død 27. desember 2015 i Park City i Utah) var en norsk alpinist. Han vant storslalåm i OL 1952 og tok tre gull i VM i alpint 1954. Han kjørte for Idrettsforeningen Ready i Norge, og ble senere kalt «Mr. Ski» i USA.


== Bakgrunn ==
Steins far, Marius Eriksen, deltok som turner i Sommer-OL 1912 i Stockholm. Hans bror Marius Eriksen ble norgesmester i slalåm i 1947 og 1948. Hans mor, Bitten Eriksen, var viktig som andre formann i Damenes skiklubb. Han var gift og hadde fire barn.
Kort tid etter karrieren som aktiv dro Eriksen til USA, hvor han siden bodde. Han arbeidet som skiinstruktør og som leder for forskjellige skiskoler. Han var tilknyttet skisenteret Deer Valley i Utah, og drev også Stein Eriksen Lodge.


== Idrettskarriere ==


== Mesterskapsmedaljer ==


== Ettermæle ==
I sesong 9 av den amerikanske TV-serien Seinfeld ble han nevnt av Elaine Benes i episode 168. Elaines kjæreste, Puddy, stilte med en diger pelsjakke, og Elaine beskrivelse var at han «gikk rundt som om han var Stein Eriksen».


== Bibliografi ==
Stein Eriksen: Mine hvite eventyr. J.W. Cappelens Forlag 1952, 137 sider
(2. utg. 1977, 3. utg. i serien Norges OL-helter 1998)
Stein Eriksen: Come ski with me (sm.m. M. Luray), London 1966


== Referanser ==


== Litteratur ==
Halvor Kleppen (1991). Stein Eriksen – hans eventyrlige liv. [Oslo]: Scanbok. ISBN 8290554494.  


== Eksterne lenker ==
(de) Stein Eriksen – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Stein Eriksen – Olympics.com 
(en) Stein Eriksen – Olympic.org 
(en) Stein Eriksen – Olympedia 
(en) Stein Eriksen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cn) Stein Eriksen – Kinas olympiske komité 
(en) Stein Eriksen – FIS (alpint) 
(en) Stein Eriksen – ski-db.com 
NRK Nett-TV Historien om Stein Eriksen
(no) Stein Eriksen i Norsk biografisk leksikon
(no) Stein Eriksen i Store norske leksikon
Kunnskapsforlagets idrettsleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. 1990. s. 80. ISBN 8257304085.
Språklig samlings litteraturpris

Språklig samlings litteraturpris deles hvert år ut av Landslaget for språklig samling til forfattere som først og fremst framviser litterære kvaliteter, men som i sin litterære kunst også gir verdighet til språkformer som peker fram mot et felles norsk skriftspråk. 
Prisen blei delt ut første gang i 1963, og etter at Tomas Refsdals litteraturfond blei oppretta i 1980 består prisen av ei pengegave i tillegg til sjølve utmerkelsen. 
Halldis Moren Vesaas var medlem av den første prisjuryen, og sia har juryen alltid hatt medlemmer som enten har vært erfarne forfattere, framstående litteraturforskere eller litteraturpedagoger.


== Prisvinnerere ==
1963 – Mikkjel Fønhus
1964 – Åsta Holth
1965 – Ingen pris utdelt
1966 – Kåre Holt
1967 – Ingen pris utdelt
1968 – Ingen pris utdelt
1969 – Elling M. Solheim
1970 – Ingen pris utdelt
1971 – Ingen pris utdelt
1972 – Hans Børli
1973 – Monrad Norderval
1974 – Rolf E. Stenersen
1975 – Ingen pris utdelt
1976 – Stein Ove Berg
1977 – Gutorm Gjessing
1978 – Ingen pris utdelt
1979 – Olav Dalgard og Kirsten Langbo
1980 – Vidar Sandbeck
1981 – Ingen pris utdelt
1982 – Dag Solstad
1983 – Erling Pedersen
1984 – Tove Nilsen
1985 – Einar Økland
1986 – Karin Sveen
1987 – Ingvar Ambjørnsen
1988 – Mari Osmundsen
1989 – Arvid Hanssen
1990 – Kim Småge
1991 – Jon Michelet
1992 – Laila Stien
1993 – Per Petterson
1994 – Ketil Gjessing
1995 – Øystein Sunde
1996 – Tron Øgrim
1997 – Magnar Mikkelsen
1998 – Rune Christiansen
1999 – Erling Kittelsen
2000 – Harald Rosenløw Eeg
2001 – Jonny Halberg
2002 – Øyvind Berg
2003 – Jo Eggen
2004 – Olav Skevik
2005 – Sverre Knudsen
2006 – Kyrre Andreassen
2007 – Lise Knudsen
2008 – Heidi Marie Kriznik
2009 – Kjersti Ericsson
2010 – Håvard Syvertsen
2011 – Ingvild H. Rishøi
2012 – Mona Høvring
2013 – Wenche-Britt Hagabakken
2014 – Hanne Bramness
2015 – ingen pris utdelt
2016 – Camilla Otterlei
2017 – Jan Kristoffer Dale
2018 – ingen pris utdelt
2019 – Per Petterson
2020 – Johan Borgos
2021 – Trine-Lise Rygh


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside for litteraturprisen
Raedwald av East Anglia

Raedwald (død ca. 627) var konge av East Anglia fra ca. 599 til sin død. Han var også bretwalda, angelsaksisk overherre, den eneste av kongene av East Anglia som oppnådde å få denne posisjonen. 
Han var sønn av Tyttla, som han etterfulgte på tronen. Under Raedwald nådde East Anglia høyden av sin makt og posisjon blant de angelsaksiske rikene. 
Omkring år 615 søkte prins Edwin av Deira tilflukt i East Anglia. Hans fiende, Æthelfrith av Northumbria, forsøkte å bestikke Raedwald for å få Edwin drept. Raedwald skal først ha vurdert å ta imot bestikkelsen, men ble irettesatt av sin kone som mente det ville være galt å drepe en gjest. Om dette virkelig er årsaken, eller om Raedwald så en politisk årsak til å ikke ta imot tilbudet, er uklart. Utfallet ble uansett at han samlet en hær og marsjerte mot Northumbria, og at et slag ble utkjemet ved elven Idle. Den northumbriske hæren var i mindretall, antagelig fordi angrepet kom overraskende slik at Æthelfrith ikke hadde klart å samle en større styrke i tide. Raedwalds sønn Raegenhere falt i slaget, men øst-anglerne vant en overveldende seier. Æthelfrith falt også, og hans sønner flyktet nordover. Dermed kunne Edwin innsettes som konge av Northumbria. Fra dette tidspunkt ble Raedwald regnet som bretwalda.
Etter oppfordring fra kong Æthelbert av Kent konverterte Raedwald til kristendommen. Man mener at han senere blandet den gamle og den nye tro; Beda forteller at han i tempelet i Rendlesham hadde et kristent og et hedensk alter side ved side. Dette var ikke uvanlig i kristendommens tidligste år i Britannia. 
Raedwald er regnet som den mest sannsynlige kandidat til å være gravlagt i Sutton Hoo-skipet, men det er ikke gjort funn av menneskerester under utgravningene.
Danseband

Danseband er et band som spiller lett dansemusikk (dansebandmusikk), en rytmisk musikkform som hovedsakelig er inspirert av swingmusikken. Dansebandmusikken innbyr til dans og regnes som «folkelig».
Dansebandmusikken kom til Norge fra Sverige, og sjangeren ble derfor tidligere ofte omtalt som «svensktoppar».
Kulturhistorisk har dansebandsjangeren sine røtter i britisk-amerikansk femti- og sekstitalls pop, men den har også tatt opp i seg trekk fra andre sjangre, som rock'n roll, tysk slagermusikk, countrymusikk, og tradisjonell folkemusikk.
Dansebandsjangeren har sitt tyngdepunkt i Sverige og Norge, men den er også tilstedeværende i andre europeiske land, som Danmark, Nederland, Tyskland og Østerrike. I Norge har indre strøk av Østlandet og Trøndelag tradisjonelt vært områdene med størst interesse for dansebandmusikk.
Historisk har Sverige eksportert en rekke populære danseband til Norge, deriblant Sven-Ingvars, Vikingarna og Lasse Stefanz, men de siste ti årene har norske danseband også nytt økende popularitet og salgstall i Sverige, deriblant Ole Ivars og Gluntan.


== Eksterne lenker ==
(en) Dansbands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Danseband.no
Danseband Oversikten
Dansebandfeber! – Masteroppgave om norske dansebandkultur, (2008) Torgeir Uberg Nærland
Dansbandradioen.no
DanseGalla.no
Halfdan Cleve

Halfdan Cleve (født 5. oktober 1879, død 6. april 1951) var en norsk pianist og komponist, født og oppvokst i Kongsberg. Han komponerte blant annet fem klaverkonserter, andre klaververker, samt en del kammermusikk.
Cleve ble født inn i en musikalsk familie, og var sønn av organist i Kongsberg kirke, Andreas Johan Julius Klewe (1832–1903). Cleves musikalske talent viste seg tidlig, og han begynte å spille klaver tre år gammel. Som 8-åring hadde han sin første offentlige opptreden. Han ble først undervist av faren, og fra 1895 studerte han i Kristiania under Otto Winther-Hjelm. 
I 1898 flyttet han til Berlin, hvor han studerte under Oscar Raif og brødrene Scharwenka.
I 1902 gjorde Cleve sin debut i Berlin hvor han fremførte sin egen pianokonsert i A-dur. Han bodde i Berlin til 1908. I 1907 var han solist ved en konsert for å hedre Edvard Grieg – med Grieg selv på dirigentpodiet. Han bodde i Berlin til 1908. Deretter bodde han en kort periode i København. I 1909 flyttet han til Kristiania hvor han bodde resten av sitt liv. Tilbake til Norge konsentrerte han seg om komposisjon. Musikken hans karakteriseres som senromantisk. Etter hvert fikk den et norskere preg. Cleve fikk Statens kunstnerlønn fra 1946. Fra 1926 til 1950 var han klaverlærer ved Musikkonservatoriet i Oslo. 
Cleve giftet seg i Vestre Aker kirke i 1902 med pianisten Berit Winderen (1878–1964), som han fikk fire døtre med: Astri (født 1903), Dagny (født 1905), Signy (født 1907), Cissi (Cecilie Schou) (født 1911).
På Glitre gård på Lågdalsmuseet på Kongsberg ble det 5. oktober 1958 innviet et eget Cleve-rom hvor hans familie hadde donert flere av Cleves møbler og bilder.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Langs Lågen 2011 (Lokalhistorisk årbok): Dag Kristoffersen: Som far så sønn. Andreas Klewe og Halfdan Cleve


== Eksterne lenker ==
Halfdan Cleves vei i Kongsberg
Slaget ved Mons Badonicus

Slaget ved Mons Badonicus (walisisk Mynydd Baddon, engelsk Mount Badon; men på begge språk oftest nevnt med det latinske navnet) var et slag mellom angelsaksiske styrker på den ene siden og en allianse av romano-britiske og keltiske styrker på den andre. Slaget sto en gang mellom 496 og 516; at det var etter 500 synes å være den rådende oppfatning.
Det finnes ingen gode kilder til akkurat hvor og når slaget sto, og det er lite som er kjent om hvordan det ble utkjempet. Utfallet var en viktig seier for de keltiske og romano-britiske styrkene, som forsinket den angelsaksiske overtagelsen av dagens England med flere år. 
Kommandantene er heller ikke kjent, men flere historikere mener at det kan ha vært Ælle av Sussex som ledet den angelsaksiske hæren. Da han var den første bretwalda, eller angelsaksiske overherre, er dette absolutt en mulighet. I så fall bør slaget ha stått før 514, som man regner som siste mulighet for Ælles dødsår. Kandidater som kommandant for den keltiske og romano-britiske hæren er Arthur eller Ambrosius Aurelianus. I senere tid har Ambrosius gjerne blitt regnet som den mest sannsynlige leder, men slaget har lenge vært knyttet til Arthurlegenden.
Andre slag ved Mons Badonicus skal ha stått i 665.
Memurubu

Memurubu (oppført 1872) er en turisthytte som ligger øst i Jotunheimen, i Lom kommune. Det er en vanlig start eller avslutning på turen over Besseggen, der mange velger å overnatte. Hvert år går rundt 40 000 mennesker turen over Besseggen.Memurubu ligger nederst i Memurudalen, ved den nordlige bredden av Gjende ved utløpet til elva Muru. Den var den fjerde turisthytte oppført av Den norske turistforening (DNT) og ligger midt mellom foreningens hytter Gjendesheim og Gjendebu. På Memurubu er det totalt 150 sengeplasser fordelt på 2- og 4-sengsrom. Hytta er nå på private hender. Det er i tillegg muligheter for å bo i telt utenfor Memurubu. 
Det er muligheter for flere toppturer i området rundt Memurubu. Surtningssue på 2368 moh og Besshøe 2258 moh er noen av dem. Bukkelægret er en annen, luftig turmulighet mellom Memurubu og Gjendebu. Det er også mulig å gå i slakere terreng opp Memurudalen til Memurubre. Man kan også gå langs vannet til Gjendesheim på ca 3,5-4 timer. 
I området rundt Memurubu er det fine fiskemuligheter. De vanligste stedene for fiske er i Gjende og Memurutunga. Memurutunga ligger ca. 1,5 time fra Memurubu mot Bukkelægret. 
Det er båtforbindelse med flere daglige avganger mellom Gjendeosen og Memurubu, og mellom Memurubu og Gjendebu. Det er også mulig å ta utflukter med Gjendebåten. 

		
		


== Eksterne lenker ==
Memurubu sine offisielle sider
Gjendebåtene
Visit Norway sine sider om Memurubu
YR Værvarsel for Memurubu
Besseggen infosider
Botilrud

Botilrud er et lite sted i Ringerike kommune i Viken som består av 18 hus, der det første huset ble bygd i 1950. Stedet ligger nær Norderhov kirke, Norderhov prestegård og Norges største frukthage, Ringvoll.Navnet er sammensatt av mannsnavnet Botil og endingen rud (som betyr rydning). Dette indikerer at det har ligget et mindre gårdbruk (småbruk) her, siden plassen ikke er kjent under eget gårdsnummer.


== Se også ==
Norderhovsveien


== Referanser ==
Björn Borg

For svømmeren som mottok Svenska Dagbladets gullmedalje i 1938 se Björn Borg (svømmer).Björn Rune Borg (født 6. juni 1956 i Stockholm, oppvokst i Södertälje) er en tidligere svensk tennisspiller, og av mange ansett som en av verdens beste tennisspillere noensinne.


== Tenniskarrieren ==
Björn Borg ble tidlig betraktet som et vidunderbarn, og spilte allerede som 15-åring på Sveriges Davis Cup-lag. I debutkampen slo han sin langt mer erfarne motstander. Historien om hvordan Borg slo baller mot garasjen hjemme i Södertälje som barn, spredte seg raskt. Borg fortsatte utviklingen i rask takt, og tok tre år senere sin første Grand Slam-tittel i French Open. Han var da den yngste som noen gang vunnet French Open. Borg skulle vinne i Paris ytterligere fem ganger, men er kanskje mest kjent for sine fem seire på rad i Wimbledon. 
Björn Borg var også ankermann for det svenske laget som vant Sveriges første Davis Cup-tittel ved å slå Tsjekkoslovakia i 1975. Han vant hele 37 av 40 singlekamper i Davis Cup. Borg ble rangert som verdens beste spiller i alt 109 uker mellom 1977-81. Borg avsluttet tenniskarrieren i 1983, men gjorde senere et kortvarig comeback.
Han er den eneste sammen med Ingemar Stenmark og Anja Pärson som har blitt tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje to ganger, første gangen i 1974 og for annen gang i 1978 da sammen med Stenmark. Björn Borg ble i forbindelse med milleniumskiftet av Svenska Idrottsakademin kåret til «Århundradets svenska idrottsman» foran Ingemar Stenmark og bokseren Ingemar Johansson.
Han har gitt navn til det meget populære undertøysmerket «Björn Borg Underwear». De produser også andre produkter som sko, parfyme, briller og moteklær, men Borg har ikke lenger kontroll med disse.


== Grand Slam-titler ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Björn Borg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Björn Borg på Internet Movie Database 
(de) Björn Borg – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Björn Borg – ATP-touren 
(en) Björn Borg – ITF Tennis 
(en) Björn Borg – Davis-cupen 
(en) Björn Borg – International Tennis Hall of Fame