jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Stephen Ambrose

Stephen Edward Ambrose (født 10. januar 1936, død 13. oktober 2002) var en amerikansk historiker og forfatter som skrev blant annet biografier om presidentene Dwight D. Eisenhower og Richard Nixon.
Ambrose ble født i Lovington, Illinois og vokste opp i Whitewater, Wisconsin. Mellom 1960 og 1995 jobbet han som historielærer på flere universiteter.
Han er mest kjent for sine bøker om andre verdenskrig, som for eksempel Krigens brorskap, Currahee, Pegasus Bridge og Citizen Soldiers.
Stephen Ambrose, som var en langtidsrøyker fikk diagnosen lungekreft i april 2002. Tilstanden hans forverret seg kraftig, og han døde seks måneder senere, den 13. oktober 2002 i Bay St. Louis, Mississippi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stephen Ambrose på Internet Movie Database 
(fr) Stephen Ambrose på Allociné 
(en) Stephen Ambrose på AllMovie 
(en) Stephen Ambrose hos The Movie Database
Karl Lagerfeld

Karl Otto Lagerfeld (født 10. september 1933 i Hamburg, død 19. februar 2019 i Neuilly-sur-Seine) var en tysk motedesigner.


== Biografi ==
Karl Otto Lagerfeld var sønn av Otto Lagerfeld og Elisabeth Lagerfeld, født Bahlmann. Han hadde en eldre søster, Martha Christiane «Christel» (1931–2015), og en halvsøster, Thea, fra farens første ekteskap. Ifølge en katolsk fødselsattest ble han født den 10. september 1933.


== Tidlig karriere (1962–1982) ==
Lagerfeld emigrerte til Paris i 1953 sammen med sin mor.
I 1958, etter tre år hos Balmain, flyttet han til Jean Patou hvor han i fem år designet to haute couture-kolleksjoner i året. 
I starten designet han bare et par plagg per sesong, men etter hvert kom han til å designe hele kolleksjoner.
Han begynte sitt lange samarbeid med Fendi i 1972 hvor han designet pels, klær og tilbehør.


== Internasjonal anerkjennelse (1982–2019) ==
Mest kjent er han for sine samarbeid med Chloé, Fendi og Chanel. Han designet også en kolleksjon for billigkjeden H&M.
I 1982 begynte han å designe haute couture for motehuset Chanel.
I 1984 etablerte han sin egen designforretning som inkluderte både parfyme og klær. Han fortsatte å designe for Chanel, og i 1992 gikk han tilbake til å designe for Chloé. Dette samarbeidet endte i 1997 da Stella McCartney tok over.
Lagerfeld var også fotograf, og tok ofte sine egne pressebilder. Hans personlige stil var kjennetegnet av en lang pudderhvit hestehale, en høy hvit skjortekrave og solbriller.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Karl Lagerfeld – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Karl Lagerfeld på Internet Movie Database 
(sv) Karl Lagerfeld i Svensk Filmdatabas 
(da) Karl Lagerfeld på Filmdatabasen 
(da) Karl Lagerfeld på danskefilm.dk 
(da) Karl Lagerfeld på Scope 
(fr) Karl Lagerfeld på Allociné 
(en) Karl Lagerfeld på AllMovie 
(en) Karl Lagerfeld hos The Movie Database
Biomechanical

Biomechanical er et progressivt metal-band fra London. Bandet ble stiftet sommeren 2001 og har gitt ut tre studioalbum. Debutalbumet, Eight Moons ble utgitt i 2002. Album nummer to, The Empire of the Worlds, ble utgitt i 2005 og bandets tredje album, Cannibalised, kom i 2008. I 2006 turnerte bandet sammen med Exodus og spilte på John Dee i Oslo 19. november.


== Krangelen ==
I juli 2007 startet en krangel mellom frontmannen John K. og de resterende medlemmene av bandet. John K. valgte å kansellere en turné for å fokusere på albumet i frykt for å bli for anstrengt. Da resten av bandet ønsket å spille konsertene, gjorde John K. det klart at det var «hans» band og at det var han som bestemte hva som skulle gjøres og skrive sanger i bandet - resten var der bare for å spille instrumentene og komme med innslag. Krangelen resulterte med at de øvrige medlemmene forlot Biomechanical og John K. var det eneste gjenværende medlemmet. Jonno Lodge kom raskt inn i bandet som en erstatter på trommene.


== Medlemmer ==


=== Nåværende medlemmer ===
John K. – Vokal og keyboard (2001–)
Jonno Lodge – Trommer (2007–)
Gus Drax – Gitar (2007–)
Adrian Lambert – Bass (2007–) (tidligere medlem av Intense, Dragonforce og Son of Science)


=== Tidligere medlemmer ===
Matt C. – Trommer (2001–2007)
Chris Webb – Gitar (2001–2007)
Jamie Hunt – Gitar (2001–2007)
Jon Collins – Bass (2001–2007)


== Diskografi ==
Distorted (demo, 2001)
Eight Moons (2002)
The Empires of the Worlds (2005)
Cannibalised (2008)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Biomechanical (band) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Biomechanical på Discogs 
(en) Biomechanical på MusicBrainz 
(en) Biomechanical på Encyclopaedia Metallum 
(en) Biomechanical på Spotify 
(en) Biomechanical på Songkick 
(en) Biomechanical på Last.fm 
(en) Biomechanical på AllMusic 
(en) Offisiell på MySpace
(en) Biomechanical hos Earache Records
Bordell

Bordell eller horehus er et lokale hvor organisert prostitusjonsvirksomhet bedrives med mer enn én prostituert. Bordeller har vært forbudt i Norge siden 1887, men er tillatt i flere andre land, for eksempel Tyskland og Nederland. En kvinne som drev en bordell kaltes bordellmamma.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brothels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Skytespill

Skytespill er en undersjanger innen videospillsjangeren actionspill.
Flertallet av skytespill går ut på å skyte alle motstandere uten selv å bli skutt. Mange skytespill utfordrer spillerens reaksjonsevne og oversikt.
Det finnes flere undersjangere innen skytespill, blant andre:

Førstepersonsskytespill, hvor det er som om man ser ut av øynene til figuren man kontrollerer.
Tredjepersonsskytespill, hvor spilleren er sett fra en distanse fra forskjellige perspektive vinkler.
Taktiske skytespill, som kombinerer første- og tredje-personsskytespill, og der taktikk og forsiktighet har fokus for å gi et mer realistisk inntrykk.
Shoot 'em up, er en av videospillindustriens eldste sjangere der man alene, ofte i et romskip eller et fly, må bekjempe et overveldende antall fiender ved å skyte på dem. Space Invaders er et «shoot 'em up»-spill.


== Referanser ==
Numenius

Numenius (spover) er en slekt i snipefamilien og sorteres i underfamilien Numeniinae, som inkluderer to slekter med tilsammen ni arter. Den andre slekten er Bartramia, som er monotypisk. Numenius inkluderer åtte arter, med tilsammen 17 taxa.


== Biologi ==
Numenius består av arter med spesielt langt nebb, herunder arten med det lengste nebbet av alle vadere – østspova. Gruppa Limosa utgjør sammen med Numenius de artene vi refererer til som spover. Disse artene er imidlertid ikke spesielt nært beslektet og tilhører hver sin underfamilie. Alle artene har imidlertid relativt langt nebb, men mens artene i Numenius har svært lange nedoverbøyde nebb, har artene i slekten Limosa stort sett lange og ganske rette nebb. Fjærdraktene, som endrer seg lite gjennom årstidene for begge slektene, er stort sett brunlige eller gråbrune i fargen, som regel med spetter og tverrstriper. Hekkedraktene er gjerne noe mer prangende og har ofte innslag av rustrødt.
Artene finner føde i gjørme eller veldig myk bakke, der de leter etter makk og andre smådyr. De jakter også på krabber og lignende.


=== Fossiler ===
Et fransk fossil, Limosa gypsorum, fra sen i eocen (rundt 35 millioner år siden) ble opprinnelig plassert i Numenius og hører kanskje hjemme her.
Et fossil fra sen pleistocen fra Mexico har også blitt beskrevet. Dette fossilet ble opprinnelig plassert i en egen slekt, Palnumenius, men var egentlig en kronospecie beslektet med N. americanus.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019).

Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
Chionidi, slirenebbfugler
Charadrii, lofugler
Scolopaci (Limicoli), snipefugler
Pedionomidae, slettevandrerfamilien
Thinocoridae, rypesnipefamilien
Rostratulidae, riksesnipefamilien
Jacanidae, bladhønsfamilien
Scolopacidae, snipefamilien
Numeniinae,  slekter, 9 arter (én art mulig utdødd)
Bartramia, monotypisk
Numenius, (spover), 8 arter, 17 taxa
N. tahitiensis, alaskaspove, monotypisk
N. phaeopus, småspove, 7 taxa
N. minutus, dvergspove, monotypisk
N. borealis, eskimospove, monotypisk (mulig utdødd, sist observert med sikkerhet i 1963)
N. tenuirostris, smalnebbspove, monotypisk
N. americanus, langnebbspove, 2 taxa
N. arquata, storspove, 3 taxa
N. madagascariensis, østspove, monotypisk
Limosinae,
Calidrinae,
Scolopacinae,
Tringinae,
Turnici, springvaktelfugler
Lari, måkefugler


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Numenius – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Numenius i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Numenius hos Artsdatabanken 
(sv) Numenius hos Dyntaxa 
(en) Numenius hos Fauna Europaea 
(en) Numenius hos Fossilworks 
(en) Numenius hos ITIS 
(en) Numenius hos NCBI 
(en) Kategori:Numenius – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Numenius – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Numenius – detaljert informasjon på Wikispecies
Limosa

Limosa (svarthalespover) er eneste slekt i underfamilien Limosinae (monotypisk), som er én av fem underfamilier i snipefamilien (Scolopacidae). Slekten inkluderer kun fire arter, som alle har navneendelsen spove. Alle andre såkalte spover inngår i slekten Numenius, som inngår i underfamilien Numeniinae. Spover behøver således ikke å være spesielt nært beslektet.


== Biologi ==
Nebb og undere ekstremiteter er lange, og de trekker over lange avstander. Artene danner store flokker i kyststrøk om vinteren. Artene kan skilles fra Numenius-artene ved sine rette eller lett oppadbuede nebb. Vinterdrakten er temmelig fargeløs, men tre arter har røde områder under når de hekker. Hunnene er betraktelig større enn hannene.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019).

Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
Chionidi, slirenebbfugler
Charadrii, lofugler
Scolopaci (Limicoli), snipefugler
Pedionomidae, slettevandrerfamilien
Thinocoridae, rypesnipefamilien
Rostratulidae, riksesnipefamilien
Jacanidae, bladhønsfamilien
Scolopacidae, snipefamilien
Numeniinae,
Limosinae, monotypisk, 4 arter
Limosa, (svarthalespover), 4 arter, 11 taxa
L. lapponica, lappspove, 5 taxa
L. fedoa, kanelspove, 2 taxa
L. haemastica, svartvingespove, monotypisk
L. limosa, svarthalespove (islandsspove), 3 taxa
Calidrinae,
Scolopacinae,
Tringinae,
Turnici, springvaktelfugler
Lari, måkefugler


== Fossiler ==
Det er også en eller to arter av fossile forhistoriske Limosa'er. Limosa vanrossemi er fra sent i miocen (omtrent seks millioner år siden) og ble funnet i California. Limosa gypsorum er fra sent i eocen (omtrent 35 millioner år siden) og ble funnet i Frankrike. Dette kan ha vært en Numenius eller en stamart for begge gruppene (og muligvis andre snipefugler).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Limosa – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Limosa i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Limosa hos Artsdatabanken 
(sv) Limosa hos Dyntaxa 
(en) Limosa hos Fauna Europaea 
(en) Limosa hos Fossilworks 
(en) Limosa hos ITIS 
(en) Limosa hos NCBI 
(en) Kategori:Limosa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Limosa – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Limosa – detaljert informasjon på Wikispecies
Cicciolina

Anna Ilona Staller (født 26. november 1951), bedre kjent under artistnavnet Cicciolina, er en ungarsk-italiensk pornoskuespiller, sanger og politiker.
I tenårene var hun ansatt som serveringsdame på et hotell i Budapest, der hun ble kjent med en italiensk reisebyråansatt. De giftet seg hun flyttet til Roma.Hun startet sin showbiz-karriere i 1970-årene som vert i et italiensk radioprogram, Radio Luna, og medvirket i en rekke mainstream filmer før hun debuterte som pornostjerne i filmen Il telefono rosso (1983), instruert av hennes mangeårige kjæreste Riccardo Schicchi.
Cicciolina er politisk aktiv og ble i 1987 valgt inn i det italienske parlamentet på Partito Radicales liste, der hun tjente til 1992. Hu brukte sin egen seksualitet i valgkampen som inneholdt bla striptease, slanger som rekvisitt og hennes signatur var å vise fram puppene. Staller ble også ganske kjent for å tilby kroppen sin til Saddam Hussein for å skape fred i midtøsten i 2002. I 1990 eller 1991 giftet hun seg med den amerikanske kunstneren Jeff Koons og har stått modell for en rekke av hans skulpturer. Deres sønn, Ludwig, ble født i 1992, men de skilte seg i 1994 eller 1998.


=== Discografi ===


==== LP/CD ====
1979 Ilona Staller (RCA PL 31442)
1987 Muscolo Rosso (Boy Records)
1988 Sonhos Eróticos
1994 Sonhos Eróticos  (All Disc RQ 032)
2000 Ilona Staller (CD, Sequel Records/Caste Music NEMCD398)
2000 Ilona Staller (LP, Sequel Record/Castle Music NEMLP398)


==== 7"-disk ====
1976 «Voulez vous coucher avec moi?»
1979 «I Was Made for Dancin'" / «Più su sempre su su» (RCA PB 6323)
1979 «Cavallina Cavallo» / «Più su sempre più su» (RCA SS 3205)
1980 «Buone Vacanze» / «Ti amo uomo» (RCA BB 6449)
1981 «Ska Skatenati» / «Disco Smack» (LUPUS LUN 4917)
1987 «Muscolo rosso» / «Avec toi» (SFC 17117-7)
1987 «Muscolo rosso» / «Russians» (BOY-028-PRO)


==== 12"-miks og bildedisk ====
1979 «I Was Made for Dancin'" (EP) / «Save the Last Dance for Me» (RCA PD 6327)
1987 «Muscolo Rosso» / «Russians» (BOY-028)
1989 «San Francisco Dance" / «Living in my Paradise» / «My Sexy Shop» (Acv 5472)


==== Samarbeid ====
1979 Dedicato al Mar Egeo, LP filmmusikk av Ennio Morricone
1979 Aquarium sounds, LP av et italiensk fjernsynsprogram


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ilona Staller: Confessioni erotiche di Cicciolina (Olympia Press, 1987)
Nicolas Barbano: Verdens 25 hotteste pornostjerner (Rosinante, 1999)


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Ilona Staller – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cicciolina på Internet Movie Database 
(fr) Cicciolina på Allociné 
(en) Cicciolina på AllMovie 
(en) Cicciolina på AllMovie 
(en) Cicciolina hos The Movie Database 
(en) Cicciolina på Adult Film Database 
(en) Cicciolina på Internet Adult Film Database 
Cicciolina på Twitter 
Cicciolina på Facebook 
Cicciolina på Facebook 
Cicciolina på Instagram 
Cicciolina på YouTube
Veslemøy Haslund

Veslemøy Margaret Haslund (født 8. april 1939 i Oslo, død 7. november 2005) var en norsk skuespiller, instruktør og dramatiker.
Veslemøy Haslund debuterte på scenen i 1959 i Five Finger Exercise på Trøndelag Teater og på film tidlig på 1960-tallet. Hun spilte siden i en rekke teaterstykker og filmer, også på TV. Veslemøy Haslund var viktig i Nationaltheatrets oppsøkende virksomhet på 1970-tallet og arbeidet dessuten som iscenesetter, regissør og skuespillforfatter.


== Tetatertilknytning ==
1959–1961: Trøndelag Teater
1961–1965: Det norske teatret
1965–1969: Fjernsynsteatret
1969–1984: Nationaltheatret


== Filmer (utvalg) ==
1966: Sult
1967: Det største spillet
1968: Bare et liv – historien om Fridtjof Nansen
1974: Under en steinhimmel
1976: Vårnatt
1979: Formyndere
1995: Kristin Lavransdatter
1996: Hamsun
1998–2000: Familiesagaen De syv søstre (TV-serie)


== Eksterne lenker ==
(en) Veslemøy Haslund på Internet Movie Database 
(no) Veslemøy Haslund hos Nationaltheatret 
(da) Veslemøy Haslund på Filmdatabasen 
(da) Veslemøy Haslund på danskefilm.dk 
(da) Veslemøy Haslund på danskfilmogtv.dk 
(en) Veslemøy Haslund hos The Movie Database
Bertone Blitz

Bertone Blitz er en elektrisk sportsbil bygget i 1992 av det italienske selskapet Bertone.
Bilen kjører 0-100 kilometer i timen på seks sekunder med to 36-hestekrefters elektriske motorer, med et kombinert dreiemoment på 95 Nm. Bilen veier 650 kilo, hvorav 260 kilo er blybatterier. Rekkevidden før bilen må lades opp er 100 til 130 kilometer, og bilen fullades på 4-6 timer.


== Eksterne lenker ==
Fotografi av Bertone Blitz
Bertone Birusa

Bertone Birusa er en konseptbil basert på BMW Z8, bygget av det italienske selskapet Bertone. Birusa er utstyrt med en 5-liters V8-motor med 400 hk.
Citroën GS Camargue

Citroën GS Camargue var en konseptbil basert på Citroën GS, designet av det italienske selskapet Bertone for den franske bilprodusenten Citroën. Bilen var en designstudie på en coupéversjon av GS, og ble første gang presentert på bilutstillingen i Genève i 1972.


== Se også ==
Camargue
Iso Lele

Iso Lele (eller Iso Rivolta Lele) var en sportscoupé produsert av den italienske bilprodusenten Iso Rivolta mellom 1969 og 1974. Lele var en 2+2-seter, og fylte dermed rommet mellom modellene Grifo og Fidia. 
Iso Lele hadde samme motor, girkasse og drivverk som Fidia, og var på samme måte som Grifo designet av Bertone. Bilen er oppkalt etter Lele Rivolta, kone av Piero Rivolta.
Frafjordheiene

Frafjordheiene er et fjellområde som ligger i Gjesdal og Sandnes i Rogaland fylke, og Sirdal i Agder fylke. Området avgrenses av Lysefjorden i nord, Frafjorden i vest, Hunnedalen og Øvstebødalen i sør og Fv500 (Lysebotnveien) i øst.


== Geografi ==

Frafjordheiene er et stort og variert fjellområde. Store deler av området er gras- og lynghei, gjennomskåret av frodige dalfører i vestlig og sørvestlig retning. De dominerende dalførene er Hunnedalen, Fidjadalen, Brådlandsdalen og Røssdalen. 
Over 900 meter overtar snaufjellet mer og mer.  Landskapet stiger fra fjorden i vest til nesten 1200 moh i øst. Høyeste toppen er Sinneskula med 1188 moh. I nord stuper man 1000 meter loddrett ned i Lysefjorden.
Området omfatter Frafjordheia, Espedalsheia, Brådlandsheia, Halvfarheia, Røssdalen, Hunnedalsheia og Kjerag.


== Kommunikasjoner ==
Rv45 går fra E39 på Ålgård, gjennom Øvstabødalen og Hunnedalen til Sirdal. Opparbeidede parkeringsmuligheter ved de store hyttebyene.
Fv500 går fra Sirekrok i Sirdal til Lysebotn innerst i Lysefjorden. Denne veien er imidlertid bare sommeråpen.
Fv491 går fra Forsand ytterst i Lysefjorden til Øvre Espedal. Her får man enkel tilgang til Røssdalsområdet.
Sirdalsekspressen kjører fra Stavanger til Sirdal og Lysebotn om sommeren (23.06-19.08). Ruta passerer da gjennom Hunnedalen som er en god innfallsport til Frafjordheiene. Også Lysebotnveien mellom Sirdal og Lysebotn gir enkel tilgang til de nordlige og østlige områdene.
Om vinteren går det skibusser fra Stavanger til Sirdal om morgenen, med retur om ettermiddagen.
Lysefjordferja går fra Stavanger til Lysebotn innerst i Lysefjorden. Avgang på Flørli gir tilgang til Frafjordheiene via Flørlitrappene.
Fylkesvei 5406

Fylkesveg 5406 går mellom Storevikja og Kallestadsund i Vaksdal kommune.
Kallestadsundet bru ble åpnet i 1985, og var den første fastlandsforbindelsen til Osterøya. Brua ga imidlertid veiforbindelse bare til den delen av øya som ligger i Vaksdal kommune, siden det ikke er bygd noen vei mellom denne delen og den sørvestlige delen av øya, som utgjør Osterøy kommune. Osterøy kommune fikk fastlandsforbindelse først i 1997, da Osterøybrua sto ferdig.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 341 (Hordaland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 VaksdalToskedalsvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5406
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Bolstadstraumen bru

Bolstadstraumen bru er ei veibru på fylkesvei 569 i Vaksdal kommune i Hordaland. Brua er ei nettverksbuebru, og ble åpnet i 1963. Den har et spenn på 84 meter. Veien på begge sider av brua ble ferdig noen år tidligere (1939 og 1957), og fram til brua ble åpnet gikk det skyssbåt over fjorden.
Bolstadstraumen bru er Norges andre nettverksbuebro og sto ferdig noen få måneder etter «søsterbrua» Håkkadalsbrua.
Sammen med resten av fylkesvei 569 mellom Dalseid og Eidslandet er Bolstadstraumen bru foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av brua sett fra nordvest.
Bilde av brua sett fra nord.
Alfa Romeo GTA

Alfa Romeo GTA er en sportscoupé fra den italienske bilprodusenten Alfa Romeo, som ble produsert mellom 1965 og 1971.
I 1962 ble etterfølgeren til den populære Giulietta-serien introdusert. Modellen var kalt Alfa Romeo Giulia, intern modellkode 105. Coupémodellen var designet av Bertone, og fikk først navnet Giulia Sprint GT. Dette ble endret til GTJ og GTV sent på 1960-tallet.
Alfa Romeo var svært aktive innen motorsport. Autodelta, Alfa Romeos motorsportavdeling, utviklet en bil ment for konkurransebruk som var svært lik gatemodellen. Disse bilene fikk navnet GTA i stedet for GT, hvor «A» stod for «Allegerita», italiensk for lettvekt. GTA ble lansert i 1965 med en 1,6 liters motor, og ble senere også levert i en utgave med 1,3 liters motor. GTA-modellene ble solgt som gateversjon, «Stradale», eller som racingversjon, «Corsa».
GTA hadde karosseri i aluminium, lettmetallfelger, vinduer i plast, andre dørhåndtak og et lettere interiør. Motoren hadde et nytt toppstykke med to tennplugger i hver sylinder, større forgassere og en rekke andre små endringer. Bilen ble bygget i totalt 500 eksemplarer.


== GTA 1300 Junior (1968-1972) ==

GTA 1300 Junior var utstyrt med en 1,3 liters motor basert på 1,6 literen, men med kortere slaglengde. GTA Junior i «Stradale»-utgave manglet mange av lettvektsmodifikasjonene i 1600 GTA, blant annet plastvinduer, lettmetallfelger og motorkomponenter i magnesium. Modellen ble produsert i 450 eksemplarer.


== GTAm (1970-1971) ==
GTAm leverte inntil 240 hestekrefter fra en 2,0 liters motor. Modellen var utviklet fra GTV 1750, som hadde en 1,8 liters motor (1 750 cm³) som ble boret opp til 1 985 cm³.


== GTA-SA (1967-1968 ==
Giuilia 1600 GTA-SA («Sovralimentato») var en svært sjelden utgave kun bygget i ti eksemplarer. Bilen var utstyrt med en 1,6 liters (1 570 cm³) motor med doble kompressorer, og kunne yte opp til 250 hestekrefter.


== Referanser ==
Alfa Romeo Alleggerita Giulia Sprint GTA, Tony Adriaensens, ISBN 90-801197-1-7
Alfa Romeo Giulia Coupe GT and GTA, John Tipler, ISBN 1-903706-47-5


== Eksterne lenker ==
Alfa-Romeo-uk.com
Nils og Blåmann

Nils og Blåmann er en klassisk norsk tegneserie skapt av tekstforfatteren Sigurd Winsnes (1897–1972) og tegneren Ivar Mauritz-Hansen (1896–1969). Serien handler om den foreldreløse 9-åringen Nils og den kloke geitebukken Blåmann som hjelper Nils ut av farene som lurer. Serien ble første gang publisert i Illustrert Familieblad i juni 1927 og ble laget fram til 1967. I 1952 overtok tegneren Christian Kittilsen tegnearbeidet med serien. Senere erstattet Erik von Krogh Kittilsen.
Barneserien Nils og Blåmann er, ved siden av Stomperud, Bustenskjold, Vangsgutane og Smørbukk, av de tegneseriene som har gått lengst i Norge og kan sees som en forløper for spenningsseriene.


=== Julehefter ===
Nils og Blåmann ble utgitt som årlig julehefte i perioden 1929-1961. Heftene ble fra 1932 og til slutten trykket på Emil Moestue A/S. Heftene inneholdt som regel spesialskrevne fortellinger, altså uavhengige fra ukebladserien. I årene 1992-2002 ble de tidligste heftene utgitt på nytt hver jul hos Notem Forlag (de siste årene i samarbeid med Bladkompaniet). I 2015 ble Nils og Blåmann utgitt som julehefte på nytt hos Egmont Kids Media Nordic, denne gangen bestående av opptrykk fra de første ukebladsidene fra 1927.


== Teaterforestilling ==
Den 4. november 1953 urfremførte dukketeatret ved Det nye teater i Oslo forestillingen Nils og Blåmann i regi av Barthold Halle. Stykket var dramatisert av Barthold Halle og Gunnar Olram, med musikk komponert av Sverre Bergh. Birgit Strøm, Elisabeth Strøm og Julian Strøm var dukkeførere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NoTeM forlags presentasjon av tegneserien