jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Panserbataljonen

Panserbataljonen er en kavaleriavdeling i den norske Hæren, og er en mekanisert bataljon med stridsvogner og stormpanservogner som hovedkjøretøy.
Bataljonen er en av tre manøverbataljoner (de to andre er 2. bataljon og Telemark bataljon) i Brigade Nord, og er en viktig bidragsyter til avdelinger i internasjonale operasjoner.Avdelingen holder til i Setermoen leir i Midt-Troms.


== Symbol, motto og farger ==
 
Avdelingsmerket til Panserbataljonen er en mink, et merke den arvet fra første infanteribataljon nr1/Brigaden i Nord-Norge, som ble nedlagt da Panserbataljonen ble opprettet på Setermoen i 1987. Minken er rask og slu; en som biter fra seg.
Bataljonens motto er bitit fyrst, som betyr «slå først».
Kjennetegnene til Panserbataljonen er den svarte bereten og fargene gul og grønn, som alle kavalerister deler. Vernepliktige soldater i avdelingen kalles Dragoner.


== Bakgrunn ==


=== Søndenfjeldske dragonregiment – Panserbataljonens stamavdeling ===
Panserbataljonen fikk overrakt Søndenfjeldske dragonregiments standart av Generalinspektøren for Hæren 3. august 2009, og dette gjorde Søndenfjeldske dragonregiment til bataljonens stamavdeling. Søndenfjeldske dragonregiment kan spores helt tilbake til etableringen av Rytterregimentet av 1663. Gjennom historien har regimentet hatt forskjellige navn og roller, men fellesnevneren har vært evne til oppsittet strid; først på hest og siden andre verdenskrig med pansrede kjøretøy. Søndenfjeldske dragonregiment har deltatt i de fleste operasjoner og kriger som Norge har vært involvert i siden 1600-tallet. Regimentet har ved flere anledninger utmerket seg i strid og har derfor fått følgende æresnavn; Hunneberg 1676, Uddevalla 1677, Høland 1716, Norderhov 1716, Strandlykkja 1940 og Furnes-Ringsaker 1940.


== Avdelinger ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Brig N/Panserbataljonen Forsvaret.no
Panserbataljonen snl.no
Friedrich August Kekulé von Stradonitz

Friedrich August Kekulé von Stradonitz (født 7. september 1829 i Darmstadt i landgrevskapet Hessen-Darmstadt, død 13. juli 1896 i Bonn) var en tysk kjemiker og naturvitenskapsmann, som la grunnlaget for den moderne strukturteori innen organisk kjemi.
Fra 1850 og frem til han døde, var Kekule en av de mest fremtredende kjemikere i hele Europa, spesielt innen teoretisk kjemi. Han var grunnleggeren av teorien om kjemisk struktur. Kekulé brukte aldri sitt egentlige navn, men han var kjent gjennom hele hans liv som August Kekulé. Etter at han ble adlet i 1895, tok han navnet August Kekule von Stradonitz, uten den franske aksenten. Den franske aksenten ble lagt til navnet under Napoleons okkupasjon av Frankrike.Han var sønn av en embetsmann. Etter endt eksamen fra videregående skole, i 1847 begynte han ved Universitetet i Giessen, med intensjon om å studere arkitektur. Etter å ha hørt foredrag av den kjente kjemikeren Justus von Liebig, bestemte han seg for å studere kjemi. Etter endt utdannelse i Giessen, tok han postdoktorstipend i Paris mellom 1851 og 1852, i Chur i Sveits fra 1852 og 1853, og til slutt i London i perioden 1853-1855, der han ble påvirket av kjemikere som Alexander Williamson.I 1856 ble Kekulé ansatt som privatdosent ved universitetet i Heidelberg. I 1858 ble han ansatt som professor ved universitetet i Gent, så i 1867 ble sendt til Bonn, hvor han forble resten av sin karriere som kjemiker. Han baserte sine ideer på forgjengere som Edward Frankland, William Odling, Auguste Laurent, Charles Adolphe Wurtz og andre. Kekulé ble rektor formulator av teorien om kjemisk struktur fra 1857 til 1858.Kekulés mest kjente verk var på strukturen til det organiske forbindelsen benzen. I 1865 publiserte Kekulé  en artikkel på fransk (fordi han på denne tiden fortsatt bodde i den fransktalende delen av Belgia). Strukturen på benzen inneholdt en seks-leddet ring av karbonatomer med alternerende enkelt-og dobbeltbindinger. Det neste året publiserte han en mye lengre formel på tysk om samme tema. Den empiriske formelen for benzen hadde vært kjent lenge, men den svært umettede strukturen var en utfordring å bestemme.


== Referanser ==
Slekt

Slekt eller slektskap betegner en felles opprinnelse for enten personer, andre organismer, arter, biologiske grupper eller – i overført betydning – også ideer eller ting.
Den nøyaktige definisjonen varierer, avhengig av hvor mange foreldre eller stamformer de relevante enhetene har:

Slektskap mellom individer med to foreldre → genetisk slektskap
Slektskap mellom individer med én forelder eller enheter med én direkte stamform → slektskap (evolusjon)Hos mennesker kan oppfatningen av slektskap kulturbetinget avvike fra det genetiske slektskapet:

Slektskap som sosialt eller kulturelt fenomen → slektskap (samfunnsvitenskap)
Familie (sosiologi)
Genetisk slektskap
Slekt (biologi)
Slekt (jus)
Slektskap (evolusjon)
Ontogenese

Med ontogenese forstås i alminnelighet historien til en enhets strukturelle dannelse og endringer uten tap av dens organisasjon. Uttrykket kommer fra gresk οντογένεση; sammensatt av ον on «vesen» og γέννηση génnisi «fødsel» eller «tilblivelse»). Uttrykket ble introdusert av Ernst Haeckel, som først og fremst brukte det i beskrivelsen av fosterutvikling som var hans fagfelt. Haeckels bruk av uttrykket kommer tydelig fram i hans biologiske grunnregel «ontogenese rekapitulerer fylogenese».Uttrykket benyttes i flere sammenhenger:

i utviklingspsykologien og psykoanalysen menes individets psykiske utvikling, men også dannelsen av kulturelle enheter som historier, legender og skikker.
i biologien menes det enkelte levevesens utvikling/utfoldelse fra befruktet eggcelle til adult (voksent) levevesen. Man studerer hvordan et embryo etterhvert får organanlegg, som blir til organer, og hvordan cellene danner stadig mer differensierte vev som inngår i den biologiske spesialisering.I videre biologisk forstand benyttes uttrykket de facto også om utviklingen fra befruktning til død, altså utover «genesen».


== Referanser ==
Hodeskade

Hodeskade er en skade mot hodet som følge av ytre påvirkning, som eventuelt kan involvere hjernen. Hodeskader kan være av svært ulike alvorlighetsgrader, fra helt lette skader, ofte kalt hjernerystelse til alvorlige skader med kraniebrudd og ulike former for hjerneblødning som bør behandles av nevrokirurg. Terskelen bør være lav for å oppsøke lege ved hodeskader. 


== Forekomst ==
Insidensen av sykehusinnleggelse som følge av hodeskader i Skandinavia er 200 per 100 000 per år (0,2 % av befolkningen)
 Dødeligheten  av hodeskader er 5 per 100 000 i Nord-Amerika og 9 per 100 000 i Storbritannia.


== Symptomer ==
Vanlige symptomer ved små hodeskader er hodepine, kvalme, svimmelhet, nedsatt hukommelse og dårlig konsentrasjonsevne. Symptomer som kan tyde på alvorlig skade er økende eller sterk hodepine, gjentatte episoder med kvalme og brekninger, nedsatt bevissthet og forvirring.


== Inndeling ==
Leger anbefales å vurdere hodeskader inn i en av fire kategorier. Risikoen for alvorlig hodeskade som bør behandles er høyest i gruppene moderat og alvorlig.

Minimale hodeskader har intet bevissthetstap og en GCS-skåre på 15
Lette hodeskader er skader med kortvarig (<5 minutter) bevissthetstap, nedsatt hukommelse eller nedsatt reaksjonsevne, med en GCS-skåre på 14 eller 15
Moderate hodeskader er skader med en GCS-skåre på 9–13 eller bevissthetstap ≥ 5 minutter eller utfall ved nevrologisk underøkelse.
Alvorlige hodeskader er skader med en GCS-skåre 3–8


== Anbefalt håndtering ==
Minimal hodeskade.  Pasienten anbefales sendt hjem med informasjonsskriv om hvilke symptomer de skal være oppmerksomme på. De skal blant annet ikke være alene det første døgnet og skal vekkes to ganger i løpet av den første natten
Lett hodeskade. Pasienten bør helst få gjort en CT-undersøkelse av hodet. Er denne uten funn kan pasienten sendes hjem med informasjonsskriv. Et alternativ er observasjon på sykehus over natten.Moderat hodeskade.   Pasienten skal legges inn på sykehus og få gjort CT-undersøkelse.
Alvorlig hodeskade.   Pasienten bør overføres til en nevrokirurgisk avdeling, faren for hjerneblødning er stor.I tillegg til denne inndelingen blir det tatt hensyn til at  pasienter som har synlig skallebrudd, som har vært utsatt for et stort traume eller som behandles med antikoagulerende medisiner som marevan er spesielt utsatt for hjerneblødning.


== Se også ==
Epiduralt hematom
Subduralt hematom
Traumatisk hjernehinneblødning
Diffus aksonal skade
Hjernekontusjon
Kraniebrudd


== Referanser ==
Kari Sørby

Kari Sørby (født 28. oktober 1938, død 28. september 1987) var en norsk journalist i NRK, mest kjent som nyhetsoppleser og reporter i Dagsrevyen.
Hun begynte i Dagsrevyen i 1970. I tre år fra 1981 ledet hun programmet Lille julaften sammen med Pål Bang-Hansen. Sørby ledet også de første Frokost-TV-sendingene i NRK på lørdag formiddager. I 1983 ga hun ut minnebok På min måte. Fra et nær- og fjernsynt liv. 
Sørby tok permisjon fra NRK i 1985 for å jobbe med en PR-kampanje der hun skulle få med seg norske bedriftsledere på jordomseiling med skoleskipet «Sørlandet», men prosjektet ble avlyst etter problemer med finansiereingen. Året etter fikk hun kreftdiagnose, og brukte mye av sitt siste leveår på å stå frem med diagnosen i aviser og ukeblader.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kari Sørby på Internet Movie Database
Niagarafallene

Niagarafallene (Niagara, irokesisk, «vannets torden») er en gruppe på tre fosser i Niagaraelven som renner mellom Eriesjøen og Ontariosjøen. Fallene fører 5720 kubikkmeter vann per sekund, nesten seks ganger mer enn Viktoriafallene, og ligger på grensen mellom provinsen Ontario, Canada og delstaten New York, USA. Fossene er ikke eksepsjonelt høye, men ekstremt brede og de suverent mest vannførende i Nord-Amerika. 
De tre fossene er Canadian Horseshoe falls, også kjent som Canadian falls, er 792 m bredt og 52 meter høyt og fører 94% av vannet gjennom fallene og er i Canada, ikke i USA. Mer østlige American falls er nest størst 323 meter bredt og har bare 21 meter fritt fall – det treffer en haug med stein som ble avsatt etter et stort steinskred i 1954. Bridal Veil Falls ligger like vest for American falls og er nærmest ubetydelig i forhold og er i USA ikke i Canada.
Skip kan passere fallene ved hjelp av Welland Canal i Canada.
Fossene er regulerte og en stor del av vannføringen går til produksjon av vannkraft. Canada og USA inngikk i den forbindelse i 1929 en avtale om bevaring av fallene.
Kraftig erosjon, 0,6 til 3 meter per år, flytter fallene stadig lenger sørover, mot Eriesjøen. Historisk gjennomsnitt har vært 90 cm årlig erosjon, mens dagens erosjonshastighet er ca. 30 cm per år. Bruk av vann til kraftproduksjon og enkelte andre tiltak har det siste århundret i stor grad redusert erosjonen, men siden bunnen av fallene ligger lavere enn bunnen av Eriesjøen, vil erosjonen før eller senere føre til at mesteparten av sjøen blir tømt for vann.


== Se også ==
Iguazúfallene
Niagara Falls (New York) – en by i delstaten New York i USA
Niagara Falls (Ontario) – en by i den kanadiske provinsen Ontario


== Eksterne lenker ==
(en) Niagara Falls – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Niagara Falls – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
 Niagarafallene hos Wikivoyage
Morten Gunnar Larsen

Morten Gunnar Larsen (født 1. oktober 1955) er en norsk pianist som har spesialisert seg på ragtime, stride piano og tidlig jazz. Larsen er utdannet i klassisk piano ved Norges musikkhøgskole (1978).  I 1975 ga han ut sin første soloplate, Classic Rags and Stomps, som han fikk Spellemannprisen 1976 i åpen klasse for. 
Han stiftet Ophelia Ragtime Orchestra i 1977 og opptrådte med stridepianist Eubie Blake, hvorpå Larsen skrev Memories of Eubie.  Arbeidet i New Orleans resulterte i USA-turne med oppsetningen One mo' time (1979–81), som var skrevet av Vernel Bagneris.
Samarbeidet med Bagneris ble videreført i oppsetningen Jelly Roll!! – the music and the man tilegnet Jelly Roll Morton, fremført på Oslo Jazzfestival 1990, i elleve strake måneder på off-Broadway (1994–95) og utgitt på CD (GHB, 1996).  Arbeidet som musikalsk ansvarlig og solopianisteri ga da Larsen OBIE Award 1995 for beste «off-Broadway»; han hadde i 1992 allerede mottatt både Buddyprisen og Foreningen norske jazzmusikeres «Årets jazzmusiker».
Han var med på flere innspillinger med Magnolia Jazzband (1974–93) samt Ytre Suløens Jassensemble fram til 1992.  
Selv har han gitt ut Don't you leave me here (1978), plays Robert Clemente (1981), Echo of spring (Hot Club Records, 1983), Maple leaf rag (Herman Records, 1989), Charleston Rag samleplate (Herman Records, 1995) Ragtime and rhapsody live fra 1997-konsert i Levanger (Herman Records, 2005), Fingerbreaker (Decca, 1999). Med Georg Michael Reiss utkom Rhapsody (2000).  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi fra Jazzbasen.
Diskografi fra Jazzbasen.
npr.org har Bagneris og Larsen i intervju på National Public Radio (1995) med musikk i opptak fra 1992.
Ophelia Ragtime Orchestra

Ophelia Ragtime Orchestra (eller Ophelia Orchestra) er et 10-manns orkester ledet av Morten Gunnar Larsen. Orkesteret ble startet av Larsen i 1977, og har blant annet spilt sammen med ragtime-komponisten Eubie Blake, turnert i USA og utgitt flere plater, bl.a. Classic Ragtime (1991) på Odin Records og From ragtime to radio (2001).  Av magasinet «Mississippi Rag» ble orkesteret kåret til verdens beste (1999).  Deres siste utgivelse er Sound and smoke.  Medlemmer i 2006 er
Morten Gunnar Larsen piano,
Morten Brenne trompet,
Helge Sunde trombone,
Birger Mistereggen trommer,
Mikko Lampila cello,
Johnnie Harper banjo/gitar,
Georg Michael Reiss klarinett/altsax
Svein Aarbostad bass,
Bjarne Magnus Jensen fiolin, og
Børre Frydenlund vokal.


== Eksterne lenker ==
(en) Ophelia Ragtime Orchestra på Discogs 
(en) Ophelia Ragtime Orchestra på MusicBrainz 
(en) Ophelia Ragtime Orchestra på AllMusic 
Ophelia Orchestra
Batymetri

Batymetri er måling av dybden i innsjøer og hav. Det tilsvarer det som på land som kalles hypsometri. Betegnelsen batymetri er avledet fra gresk βαθύς, bathus, «dyp», og μέτρον, metron, «måling». Batymetrisk kart blir framstilt som sikkerhetsforetak for sjøfart både på og under havoverflaten, og viser vanligvis havbunnen med koter. I Norge i dag (per 2017) benyttes laserteknologi fra fly ved oppmåling av norskekysten. Det reduserer kostnadene betydelig sammenlignet med tradisjonell batymetri og tar også radikalt kortere tid.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Bathymetri», Metlex
Batymeter

Batymeter er et instrument for måling av dybder i hav og sjøer. Et slikt instrument brukes i batymetrien.
Termen batymeter kommer av gresk βαθύς (bathys), «dyp» og μέτρον (metron), «mål».
Batysfære

En batysfære er en kuleformet dypvannsfarkost som senkes ned i vann med en kabel. En batysfære har flere anvendelsesområder, blant annet studier av liv under vann. På 1930- og 1940-tallet ble det satt flere dybderekorder med batysfærer. Den siste rekorden satt med en batysfære var da Otis Barton i 1948 dykket ned til 4500 fot (1371,6 meter) i en modifisert batysfære utenfor kysten av California.
På ekstreme dyp blir kabelen uhåndterlig. Dypere dykk må derfor foretas med en selvgående farkost, som for eksempel en batyskaf.
Termen batysfære kommer fra gresk βαθύς (bathys), «dyp» og σφαίρα (sphaira), «sfære»/«kule».


== Se også ==
Dykkerklokke
Norge 1:50000

Norge 1 : 50 000 er den topografiske hovedkartserien for hele Norge (utenom Svalbard) i målestokk 1 : 50 000. Den sivile betegnelsen er Norge 1 : 50 000 og den militære betegnelsen er M711. Kartene er lettleste og nøyaktige, de viser bl.a. høydekurver (20 m), fjelltopper, merkede stier, veier, bebyggelse og vassdrag. Denne kartserien passer godt til turbruk, for jegere, fiskere, hytte-eiere og andre som ferdes i norsk natur.
Den militære serien omfatter 727 kartblad. Arbeidet med kartserien ble påbegynt i 1952, og førstegangskartleggingen ble fullført i 1988. Fra 2012 blir den sivile serien trykket på plastpapir, på begge sider av arket og i et større format slik at hvert kartblad nå tilsvarer fire kartblad i den militære serien. Den sivile serien omfatter 212 kartblad. Det ajourføres nå omkring 60 kartblad i året. Statens kartverk (Kartverket) har ansvaret for oppdatering og vedlikehold av kartserien. Kartene kan kjøpes i de fleste bokhandlere, eller de kan bestilles fra en av Kartverkets forhandlere.
Kartserien blir utgitt som gradteigskart, dvs. at netto kart-areal er begrenset av meridianer og breddesirkler. Den bygget opprinnelig på Europeisk datum 1950 (ED50) med den internasjonale ellipsoiden fra 1924 som referanseellipsoide og geoidehøyde null i Helmerts tårn i Potsdam (kart med sort rutenett). I 1993 ble European Reference Frame 1989 (EUREF89) offisielt geodetisk datum i Norge. EUREF89 fremkom ved å «fryse» WGS 84 under en internasjonal målekampanje i 1989. For målestokkområdet 1 : 50 000 er EUREF89 tilnærmet lik WGS 84. På kartserien brukes derfor begrepet EUREF89 (WGS84) som geodetisk datum (kart med blått rutenett). Alle kartbladene er påført fullstendige geografiske koordinater i de fire kartbladhjørnene. Koordinatene er transformert fra ED50 til EUREF89. Kartene blir fremstilt i UTM-projeksjon.
Ved skiftet av geodetisk datum ble den opprinnelige bladbegrensningen, basert på ED50, beholdt. For alle M711 (og gamle Norge 1 : 50 000) kartbladene er begrensningen i nord-syd retning 15 breddeminutter (ED50). Bladinndelingen øst-vest tar utgangspunkt i meridianen gjennom Oslo observatorium, 010° 43' 10,2" (ED 50) øst for Greenwich. For disse kartene varierer begrensningen øst-vest med breddegraden:
nord for 68° N (ED50) er den 36 lengdeminutter (ED50),
mellom 68° N (ED50) og 62° N (ED50) er den 30 lengdeminutter (ED50),
og syd for 62° N (ED50) er den 22½ lengdeminutt (ED50).
Sterkt forenklet kan dette illustreres slik:


== Eksterne lenker ==
Kartverket
Kartverkets side om Norge 1:50 000
Snaufjell

Snaufjell er fjellområder som ligger over tregrensen.
Snaufjellet har en egen fauna som er tilpasset det harde klimaet og skrinne jordsmonnet. Snaufjellet har, som navnet tilsier, ingen høyreist vegetasjon. Vegetasjonen er begrenset til mose, lyng, dvergbjørk, gress og andre kortvokste, værharde planter og organismer, som lav. Pattedyr som er tilpasset klimaet inkluderer moskusfe, rein, fjellrev og smågnagere som mus og lemen. Fuglefaunaen omfatter blant annet snøspurv, snøugle og fjellrype.


== Se også ==
Høyfjell
Alpin tundra
Kart

Et kart er en generalisert avbildning av geografiske objekter med deres romlige relasjoner; med angitt geodetisk datum, projeksjon og koordinatsystem, samt målestokk dersom avbildningen er analog.  De fleste kart er en todimensjonal representasjon av et tredimensjonalt rom.  Faget som omhandler kart heter kartografi. I dagligtalen mener man med begrepet «kart» et geografisk kart som avbilder et stykke av jordkloden i forenklet form.
Kartografen Jacques Bertin utviklet grafisk semiologi som innførte visuelle variable og de tre persepsjonsnivåene: (1) lesekart, (2) sebare kart og (3) kommuniserbare kart.Ordet kart brukes også om umoden frukt.


== Typer kart ==
Topografisk kart
Tematisk kart
Vannsportkart
Turkart
Befolkningskart
«Draft», se Sjøkart
Geologisk kart
Grunnkart
Historisk kart
Jordbrukskart
Bykart / Turistkart
Mentale kart
Orienteringskart
Sjøkart
Vegetasjonskart


== Se også ==
Landmåler
Statens kartverk
Forsvarets militærgeografiske tjeneste
Norsk Polarinstitutt
Globus
OpenStreetMap
Google Earth
Orientering
Historiske kart over Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maps – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Map – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kart på nett
Om kart og makt
Interaktivt tur- og løypekart for Oslo
Eiendomsinformasjon og reguleringsplaner for en rekke norske kommuner
Litterært kart; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Batymetrisk kart

Et batymetrisk kart tilsvarer et topografisk kart, men gir informasjon om forholdene under vann, som for eksempel på havbunnen eller bunnen av en innsjø. Et batymetrisk kart har koter for å angi de generelle dybdekonturene i tillegg til numerisk dybdeangivelse for visse punkter. Slike kart kan også ha beskrivelser av bunnforholdene – om det er jord, fjell, sand osv. Batymetriske kart kan også ha navigasjonsinformasjon.
Vistdal

Vistdal er ei bygd i Molde kommune (Nesset kommune til 2020) i Møre og Romsdal fylke med ca. 350 innbyggere. Navnet er knyttet til dalen Vistdalen som er en forlengelse av Horndalen. Bygda er kjent for lakseelven Visa som renner gjennom dalen og bergarten Vistdalitt.
Midt i bygda ligger Myklebostad med campingplass, butikk, Vistdal kirke og Vistdal skule. Ungdomsskolen ble lagt ned våren 2005 og elevene flyttet til Eresfjord fra samme høst.
1. januar 1890 ble Nesset kommune delt, og bygdene Eresfjord og Vistdal dannet egen kommune, Eresfjord og Vistdal. 1. januar 1964 ble Eresfjord og Vistdal kommune igjen slått sammen med Nesset kommune. 
Leirstedet Visthus ble bygget av den engelske major Guy Freemantle, som brukte stedet og elva til laksefiske. Visthus er i dag i Nordmøre og Romsdal Indremisjons eie. 
Bergarten Vistdalitt kommer fra Vistdal (derfor Vistdalitt). Denne bergarten blir tatt ut av berget og bearbeidet av Romsdal Steinindustri (tidligere Vistdal steinindustri).


== Kjente vistdalinger ==
Oddrun Hokland, friidrettsutøver og to ganger kongepokalvinner.
Audun Nerland, skiløper som vant femmila under prøve-OL i Sapporo i 1972


== Bildegalleri ==

		
		


== Eksterne lenker ==
Visthus leirsted
Vistdal
University College Dublin

University College Dublin (UCD, også kalt National University of Ireland, Dublin) er Republikken Irlands største universitet, med mer enn 20 000 studenter. Det ligger i hovedstaden Dublin. Universitetet er en del av National University of Ireland. 
Det ble grunnlagt 2. desember 1908 ved kongelig charter, under navnet University College, Dublin. Det er en fortsettelse av det tidligere Catholic University of Ireland, som ble grunnlagt 18. mai 1854, og som ble ledet av kardinal John Henry Newman. Det hadde senere i en periode navnet University College Dublin, og var underlagt Royal University of Ireland fra 1880.
Det ble i 1960-årene foreslått at University College Dublin skulle slås sammen med University of Dublin, hvis eneste college er Trinity College Dublin. Av forskjellige grunner skjedde ikke dette. Det kom også et forslag tidlig i 1970-årene om at University College Dublin skulle bli et selvstendig universitet, noe som pr. januar 2005 ikke har skjedd.


== Sted ==
Opprinnelig lå University College Dublin på Earlsfort Terrace, hvor Royal University of Ireland hadde ligget tidligere. I 1950-årene flyttet det til bydelen Belfield, i den sørlige delen av Dublin. Campus er omkring 1,4 km² stort. Flyttingen var resultatet av et arbeid som hadde pågått siden 1930-årene med å skape et moderne universitet. Innen 2003 hadde det aller meste av universitetet flyttet. 
En av dets tidligere bygninger, Royal College of Science i Merrion Street, tilhører noe den irske regjeringen, og rommer blant annet Taoiseachs kontor.
University College Dublin hadde også en eiendom i Glasnevin, Albert Agriculture College, som nå huser Dublin City University.


== Se også ==
University College Dublin AFC


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) University College Dublin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons