jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Macon County (Alabama)

Macon County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger i de sentrale delene av delstaten og grenser mot Tallapoosa County i nord, Lee County i nordøst, Russell County i sørøst, Bullock County i sør, Montgomery County i sørvest og mot Elmore County i nordvest.
Macon Countys totale areal er 1 588 km² hvorav 7 km² er vann. I 2000 hadde fylket 24 105 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Tuskegee som også er fylkets største by. 
Fylket ble etablert i 1832 og har fått sitt navn etter senator Nathaniel Macon.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Macon County, Alabama – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Stampesletta

Stampesletta, eller Stampa er en flat sandvoll omkring Mesnaelva og Mesnafossen på Lillehammer. Området har navn etter en stampemølle som har ligget ved fossen og utnyttet vannkraften derfra.
Stampesletta er en del av et idyllisk friluftsområde i nedre del av Lillehammer Olympiapark med gangavstand til Lillehammer sentrum. Her er det den dag i dag en badedam som brukes av lokalbefolkningen. Stampa er også utgangspunktet for turstier som går oppover i Lillehammer Olympiapark og oppover langs Mesna, bl.a. til Mesnafossen som lenge var en av byens store attraksjoner.
På Stampesletta avsluttes hvert år både Birkebeinerrittet og Birkebeinerløpet. I nordenden av området ligger Kristins hall og Håkons hall, og rett på nedsiden mot vest finner man Bjerkebekk, Sigrid Undsets hjem. Vi finner også en løpebane på stampesletta.


== Stampesletta stadion ==
Stampesletta stadion, eller Stampa, er Lillehammer Fotballklubb og Lillehammer Kvinnefotballklubb sin hjemmebane. Det ble lagt kunstgress på banen i 2004. Stampesletta består av seks fotballbaner og to haller.


== Se også ==
Stampemølle
Lucille Ball

Lucille Désirée Ball (født 6. august 1911 i Jamestown i New York, død 26. april 1989 i Beverly Hills i California) var en amerikansk skuespillerinne som ble en legende innenfor tidlig amerikansk TV.


== Liv og virke ==
Etter hennes fars, Henry Durrell Balls (1887–1915), død mens familien bodde i Wyandotte i Michigan, ble Lucille Ball oppdratt av sin yrkesaktive mor Dessirée Eveline Hunt (1892–1977) og sine besteforeldre  i Celoron nær Jamestown, helt vest i delstaten New York. 
Lucille Ball flyttet først til New York City for å bli skuespillerinne, og hadde fremgang som mannequin og revydanserinne. Så dro hun til Hollywood i 1933 for å bli filmskuespiller. Hun hadde først kontrakt med RKO, men byttet til MGM på 1940-tallet. Hun ble allment kjent gjennom TV-serien I Love Lucy 1951–1957 som hun laget sammen med sin ektefelle Desi Arnaz. Hun hadde også stor suksess med TV-serien Lucy Show (1962–68). 
Lucille Ball har fått to stjerner på Hollywood Walk of Fame for sin innsats innen film- og TV-industrien. Hun har også blitt tildelt Presidentens frihetsmedalje. I 2001 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Lucille Ball – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lucille Ball – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lucille Ball på Internet Movie Database 
(sv) Lucille Ball i Svensk Filmdatabas 
(da) Lucille Ball på Filmdatabasen 
(da) Lucille Ball på Scope 
(fr) Lucille Ball på Allociné 
(en) Lucille Ball på AllMovie 
(en) Lucille Ball hos Turner Classic Movies 
(en) Lucille Ball hos Rotten Tomatoes 
(en) Lucille Ball hos TV Guide 
(en) Lucille Ball hos The Movie Database 
(en) Lucille Ball på Internet Broadway Database
Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata
Stimmhorn

Stimmhorn er en sveitsisk gruppe bestående av Christian Zehnder (vokal) og Balthasar Streiff (alle mulige blåseinstrumenter).
Gruppa blander overtonesang, jodling og diverse sveitsiske alpehorn og andre blåseinstrumenter. Fra og med CD-en Igloo har de også fått med seg den polske artisten Kold som legger et elektronikapreg på musikken.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Stimmhorn på Internet Movie Database 
(en) Stimmhorn på Discogs 
(en) Stimmhorn på MusicBrainz 
(en) Stimmhorn på Songkick
Greg Palast

Greg Palast (født 1952 i Los Angeles) er en amerikansk journalist og forfatter som blant annet jobber for BBC og The Observer. Han bor delvis i New York City, delvis i London. Han skriver først og fremst om amerikanske næringsinteresser og deres forhold til politikerne.
Blant sakene Palast er mest kjent for er anklager om valgfusk i forbindelse med de amerikanske presidentvalgene i 2000 og 2004 og anklagen om at Exxon Valdez med viten og vilje ble ført på grunn i 1989 for å spare penger. I september 2006 ble han anklaget for å ha forbrutt seg mot bestemmelser om rikets sikkerhet etter at han hadde fotografert flyktningleiren fra orkanen Katrina som ligger rett opp til et raffineri som drives av Exxon.
Palast har gitt ut flere verbalplater og bøker, hvorav én, «Svindel og bedrag! : kunsten å kjøpe politikere, lure velgerne og gjøre mediene tannløse», er utgitt på norsk.


== Eksterne lenker ==
GregPalast.com – Greg Palasts offisielle hjemmeside
[1] – Om Greg Palast på PENs sider
Liste over konger av Connacht

Kongene av Connacht var herskerne av cóiced (ofte oversatt til del, femtepart, provins) av Connacht, som ligger vest for Shannon-elven i Irland. Navnet ble kun tatt i bruk i den tidlige middelalderen da det kom av Connachta.
Det gamle navnet på provinsen var Cóiced Ol nEchmacht (femtedelen av Ol nEchmacht). Ptolemaios sitt kart fra 150 f.kr. viser faktisk et folk med kallenavnet Nagnatae som bodde i den vestlige delen av Irland. Noen mener at Ptolemaios sitt kart over Irland kan ha vært basert på kartlegging fra opptil 500 år før hans tid.
Connachta var en gruppe med dynastier som påberopte seg å være etterfølgerne etter de tre eldste sønnene av Eochaid Mugmedon: Brion, Ailill og Fiachrae. De tok sitt kollektive navn fra den påståtte etterfølgelsen fra Conn Cétchathach. Deres yngre bror Niall Noigiallach var stamfaren til Uí Néill.
Her følger en liste over kongene av Connacht:


== Prehistoriske konger av Ol nEchmacht ==


== Historiske konger av Connacht ==


== Lovbestemte konger av Connacht: O Connor Donn ==
T-44

T-44 var en fullstendig overhaling av stridsvognen T-34. Chassiet var grundig re-designet, og kom senere til å danne grunnlaget for den klassiske T-54/T-55 serien fra den kalde krigen, men den første versjonen av T-44 beholdt tårnet og kanonen fra T-34/85. Senere ble den oppgradert med en 100 mm kanon i et nytt tårn. T-44 var i produksjon og allerede i tjeneste med sovjetiske styrker før den andre verdenskrig tok slutt, men ingenting tyder på at den ble brukt i kamp. Den ble produsert i et antall på 1 823 eksemplarer mellom 1944 og 1947.
Chassiet ble gjort lavere og Christie-fjæringene ble erstattet av torsjonsstenger. Den fikk tykkere panser, fra 15 mm til 120 mm på det tykkeste, og kraftigere motor. Den slet med mye mekaniske feil og ble etter bare noen få år erstattet av T-54, men det er verdt å merke seg at sovjetrusserne greide å skape en panservogn med nesten samme stridsdyktighet som den tyske Panther med en vekt på bare 65% av sistnevnte stridsvogn.


== Eksterne lenker ==
(en) T-44 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bernard Blatch

Bernard F. B. Blatch (født 9. juni 1930, død 24. februar 2019) var en britisk illustratør som bodde og arbeidet i Norge fra sist på 1970-tallet.
Bernard Blatch arbeidet med tidsskrifter, reklame og en rekke andre oppdrag, men ble særlig kjent for en stor mengde bokomslag på 1980-tallet, blant annet for Den norske boklubben. 
Både idémessig og tegneteknisk inngikk Blatch i en internasjonal håndverkstradisjon, og flere av illustrasjonene hans er malerier utført som pastisjer over historiske stiluttrykk. I 1993 ble han medlem av Alliance Graphique Internationale (AGI), en forening for designere fra mange land.Ved siden av arbeidet som illustratør var Blatch høyskolelektor ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (SHKS, nå Kunsthøyskolen i Oslo) der han begynte i 1979 og innførte «illustrasjon» som fag.I 1983 var Blatch med på å etablere Norsk illustratørforbund (NIF), som i 1991 ble en del av dagens tegner- og designerorganisasjon Grafill. Han mottok en rekke faglige utmerkelser. Som «evig aktuell illustratør og generøs mentor» ble han i 2002 tildelt den første Klassikerprisen under Visueltdagene, et fagarrangement i regi av Grafill.Bernard Blatch var gift med den norske illustratøren Ingerlise Kongsgaard. De bodde i Bærum og fikk to barn sammen.


== Referanser ==
Nys

Et/en nys er en reflektorisk mekanisme, der stemmebåndene lukkes kortvarig slik at lufttrykk kan bygge seg opp i lungene. Når stemmebåndene så åpnes, strømmer denne luften nærmest eksplosjonsaktig ut gjennom nesen. Det er ulike former for påvirkning i neseslimhinnen som utløser nysingen. Fenomenet er vanlig både hos mennesker og dyr.
Det er en utbredt myte at hjertet stopper når man nyser, men dette stemmer ikke.
Det har vært vanlig å si «Prosit!» til en som nyser. Nys er blitt knyttet til overjordiske makter. Hos Homer i Odysseen finnes replikken: «Min sønn har nyst til det jeg sa. Så vil det sikkert skje.» 


== Årsaker ==

Mennesker som er hypersensitive for stoffer som vi omgir oss med hele tiden, eller som har allergiske disposisjoner, kan oppleve nyseanfall, men selv bare lette forkjølelser og virusinfeksjoner kan også gi slike anfall. Et tørt inneklima kan gi enkelte problemer med neseslimhinnen, som igjen kan føre til nyseanfall. Anatomiske forandringer som skjeve neseskillevegger kan bli verre med tiden, og også gi lokal irritasjon i nesen. Sjeldnere enn dette kan svulster i nesehulen eller bihulene gi opphav til slik irritasjon, og også blødninger fra nese eller svelg.


=== Nysing mot solen ===
Enkelte mennesker kan begynne å nyse av å se mot solen eller annen sterk lyskilde. Dette er en refleks vi ennå ikke kjenner bakgrunnen for, men nysingen gir øynene en forbigående beskyttelse mot det sterke lyset. Denne formen for nysing ser ut til å være arvelig, og er til en viss grad koblet til overfølsomhet i neseslimhinnene. Fenomenet forekommer hos omtrent en av fire personer, og skal være vanligere blant personer som røyker.


== Avverging ==
Det er mange mer eller mindre gode teorier om hvordan man kan unngå nys, både innenfor medisin og kjerringråd.

Løft beinet 90 grader mot vest
Press lillefinger (eller pekefinger) og tommel så hardt mot hverandre som man klarer, på begge hender. Fortsett å presse til alle symptomer på nys har lagt seg.
Press pekefingeren mot neseryggen, og beveg den opp og ned.
Plasser pekefingeren rett under nesen vannrett, utfører dette i startfasen av et nys.
Press tungen opp i ganen.Felles for disse tipsene er at de må utføres i startfasen av opptakten til et nys. De fungerer med andre ord ikke særlig godt når neseslimhinnen har vært påvirket lenge, og det er rett før man nyser.


== Referanser ==
Mýa

Mýa Marie Harrison (født 10. oktober 1979) er en amerikansk musikkartist, som ble internasjonal kjendis sent på 1990-tallet. Hun er mest kjent for sin gjennombruddslåt fra 2000. «Case Of The Ex». Hennes artistnavn som sangerinne er Mýa, og hun bli kreditert som Mýa Harrison som skuespiller.


== Diskografi ==


=== Album ===
Mýa (1998)
Fear of Flying (2000)
Moodring (2003)
Liberation (2006)


=== Singler ===


== Filmografi ==
The Metrosexual (2007) (etterproduksjon)
Step (2007) (etterproduksjon)
Ways of the Flesh (2006) (etterproduksjon)
Swap Meet (2006) (etterproduksjon)
Invisible (2006) (etterproduksjon)
Covers (2006) (etterproduksjon)
Black Christmas (2006)
Cursed (2005)
Skal vi danse? (2004)
Dirty Dancing 2 (2004)
Volcano High (2003)
Chicago (2002)
In Too Deep (1999)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Mýa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mýa – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mýa på Internet Movie Database 
(sv) Mýa i Svensk Filmdatabas 
(fr) Mýa på Allociné 
(fr) Mýa på Allociné 
(en) Mýa på AllMovie 
(en) Mýa hos Rotten Tomatoes 
(en) Mýa hos The Movie Database 
(en) Mýa hos Internet Broadway Database 
(en) Mýa på Discogs 
(en) Mýa på MusicBrainz 
(en) Mýa på Spotify 
(en) Mýa på Spotify 
(en) Mýa på Songkick 
(en) Mýa på Genius — sangtekster 
(en) Mýa på AllMusic 
Mýa på Twitter 
Mýa på Myspace
Howard Zinn

Howard Zinn (født 24. august 1922 i Brooklyn i New York, død 27. januar 2010 i Santa Monica i California) var en amerikansk historiker og statsviter. Han hadde siden 1960-tallet vært en markant forkjemper for borgerrettigheter og mot krig. Politisk var han inspirert av både marxisme, anarkisme, sosialisme og sosialdemokrati. Hans mest kjente bok, A People's History of the United States er gitt ut på norsk under tittelen USA: Folkets historie: 1492 - i dag.
I 1958 skrev han doktoravhandlingen sin om Fiorello H. LaGuardias karriere i Kongressen, men det var som politisk aktivist han skulle bli kjent. I 1963 ble han fratatt stillingen fra Spelman College ved Atlanta University Center etter å ha støttet et studentopprør mot collegets filosofi om å utdanne «unge fruer».


== Engasjement mot amerikansk-ledete kriger ==
I 1964 begynte han ved Boston University der han raskt ble aktiv i motstanden mot Vietnamkrigen. Zinn hadde erfaring fra den annen verdenskrig og hadde selv vært med første gang napalm ble brukt, og visste derfor av egen erfaring at det ikke bare dreper soldater, men også sivile. Han har også sagt at denne erfaringen fikk ham til å sette kraftige spørsmålstegn ved andre tilfeller av bombing av sivile, som i Dresden, Hiroshima og Nagasaki.
I 1968 besøkte han Hanoi og bidro til å få frigitt de første tre amerikanske krigsfangene. Sammen med Daniel Ellsberg og Noam Chomsky bidro han i 1971 til å offentliggjøre hemmeligstemplede dokumenter om de diplomatiske relasjonene mellom USA og Vietnam siden 1945. Zinn har siden vært en av de fremste amerikanske ekspertene på Vietnamkrigen. I tråd med dette har han også kritisert amerikanskledet krigføring i Jugoslavia, Afghanistan og Irak.


== A People's History of the United States ==
Zinn var mest kjent for A People's History of the United States som har solgt over én million eksemplarer i USA. I motsetning til tradisjonell amerikansk historieskriving så Zinn her utviklingen fra de undertryktes side – fra Columbus og de første kolonialistenes forsøksvise utrydding av urbefolkningen, via slavehandelen og de uverdige forholdene amerikanske arbeidere har levd under til borgerrettigheter og krigsmotstand. I 2003 deltok blant andre Danny Glover, Alice Walker, Kurt Vonnegut og Marisa Tomei på en tilstelning i forbindelse med salget av eksemplar nummer én million. Boken er også lest inn som lydbok av skuespilleren Matt Damon som også har uttrykt at Zinn gjorde et meget sterkt inntrykk på ham.
Zinn har gitt ut flere verbalplater, samt en plate sammen med bandet Resident Genius, og han har også skrevet skuespill. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Howard Zinn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Howard Zinn (1922-2010: skandinaviske & engelske lenker – to Sites & collections, Obituaries & articles, Books, plays & videos (på Modkraft.dk)
Arundhati Roy

Arundhati Roy (født 24. november 1961) er en indisk forfatter og politisk aktivist. Hennes første roman, Guden for små ting, vant Bookerprisen i 1997 og hennes andre roman, Ministeriet for den høyeste lykke, ble publisert på norsk i 2017. Hun har gjort seg bemerket som en markant radikal kritiker.
Roy har blant annet kritisert demningsprosjektet i Narmada i India, det indiske atomvåpenprogrammet, Indias innsats i Kashmir, krigen mot Irak og Israels angrep på Libanon sommeren 2006. Hun er også en markant kritiker av globalisering og nyliberalisme. Denne aktivismen har gjort henne upopulær i visse kretser. Hun er blant annet blitt beskyldt for å være anti-indisk og anti-hinduistisk, noe som forsterkes av hennes familiemessig bakgrunn i den kristne minoriteten i India. Hun er også blitt beskyldt for anti-amerikanisme.
Arundhati Roy har gitt ut flere politiske bøker, og også en verbalplate sammen med Howard Zinn


== Bøker av Arundhati Roy på norsk ==
Guden for små ting. Roman. Oversatt av Ragnfrid Stokke. Originaltittel: The God of Small Things. (Pax Forlag, 1997)
Levekostnader. Essays. Oversatt av John Erik Bøe Lindgren. Originaltittel: The Cost of Living. (Pax  Forlag, 1999)
Til alle murmeldyr og markmus her i verden. Essays. Oversatt av Tone Formo. (Pax Forlag, 2004)
Ministeriet for den høyeste lykke. Roman. Oversatt av Kirsti Vogt. (Pax Forlag, 2017)


== Bøker av Arundhati Roy på engelsk ==
The Ministry of Utmost Happiness. Hamish Hamilton, 2017. ISBN 0-24-130397-4


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arundhati Roy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Arundhati Roy på Internet Movie Database 
(en) Arundhati Roy hos The Movie Database 
(en) Arundhati Roy på Apple Music 
(en) Arundhati Roy på Discogs 
(en) Arundhati Roy på MusicBrainz 
(en) Arundhati Roy på Spotify 
(en) Arundhati Roy på Last.fm 
(en) Arundhati Roy på Genius — sangtekster 
(en) Arundhati Roy på AllMusic 
(en) Arundhati Roy på Facebook 
(en) Dokumentar om Arundhati Roy
(en) Litterært leksikon
(en) Biografi hos SAWNET

(no) Publikasjoner av Arundhati Roy i BIBSYS
Commandos-serien

Commandos-serien er en serie taktikkspill for PC. Spillene henter handlingen fra andre verdenskrig. Det er fem spill i serien, som er utviklet av det spanske selskapet Pyro Studios i årene etter 1998, da det første spillet kom.


== Spillene ==
Commandos: Behind Enemy Lines
Commandos: Beyond the Call of Duty 
Commandos 2: Men of Courage
Commandos 3: Destination Berlin
Commandos: Strike Force


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside for Commandos-spillene Arkivert 7. desember 2008 hos Wayback Machine.
Pizzicato

Pizzicato er en metode for spille et strykeinstrument ved å «plukke på strengene» i stedet for å bruke buen. Dette produserer en helt annen lyd enn når man bruker bue, lyden blir «kortere» og mindre klangfull.
I de fleste klassiske stykker der pizzicato brukes er det bare enkelte passasjer som spilles pizzicato. Normalt brukes pekefingeren på høyre hånd (buehånden), mens utøveren samtidig holder buen mellom tommel og langfinger/ringfinger. I et partitur betegnes overgangen fra bue til pizzicato som «pizz», som oppheves av betegnelsen «arco» som indikerer at utøveren igjen skal bruke buen.
Den første kjente bruken av pizzicato i klassisk musikk er i Claudio Monteverdis «Il Combattimento di Tancredi e Clorinda» fra ca. 1638.
Romanias flagg

Romanias flagg ble tatt i bruk 27. desember 1989. Fyrstedømmet Valakia brukte fra 1834 militære flagg med horisontale striper i rødt, gult og blått med statsvåpenet i midten. I revolusjonsåret ble denne trikoloren også brukt som nasjonalsymbol. Da Valakia og Moldavia i 1859 gikk sammen i en personalunion, fikk trikoloren med horisontale striper offisiell status. De personalunionen i 1866 ble erstattet av en realunion, ble flaggfargene spesifisert i grunnloven, men uten at orienteringen ble nevnt. Fra 1867 er det dokumentert at man gikk over til å ordne stripene vertikalt etter fransk mønster. Dette flagget ble beholdt da kongedømmet ble proklamert i 1881. Gjennom hele perioden som kongerike fram til 1948 var handels- og nasjonalflagget en ren trikolor, mens orlogsflagget hadde riksvåpenet midt i den gule stripen. 
Etter den kommunistiske maktovertagelsen i 1948 ble også handelsflagget utstyrt med et statssymbol, etter vanlig kommunistisk mønster innrammet av to kornnek. Romanias «våpen» gjennomgikk stadige forandringer med hensyn til innholdet. I den korte perioden fra januar tio mars 1948 inneholdt det et naturalistisk bilde av en traktor foran tre fabrikkpiper mot en bakgrunn av himmel med oppgående sol. Traktoren og fabrikkpipene ble snart erstattet av et fjellandskap med nåletrær og et oljeboringstårn, stadig med en oppgående sol i bakgrunnen. Orlogsflagget ble fra 1950 omdannet etter sovjetisk mønster, med en smal blå horisontal stripe langs nedre kant, under et hvitt felt, prydet med statsemblemet. 
Under revolusjonen i 1989 ble det kommunistiske statsemblemet bokstavelig talt skåret ut av flagget, som siden igjen ble en ren trikolor i nasjonalfargene.
Tsjads flagg er nesten identisk, men med en litt mørkere blåtone. Flagget er også identisk med Andorras flagg, bortsett fra at dette har litt andre proporsjoner og et annet statssymbol. Moldova var mellom 1918 og 1939 en del av Romania, og dette landets flagg er derfor en variant av Romanias flagg med vertikale striper i blått, gult og rødt, men med proporsjonene 1:2.
Diamond T

Diamond T var en amerikansk bilmodell som ble produsert i Chicago mellom 1905 og 1911. Det var en kraftig touringbil, med modeller opp til 70 hestekrefter. I 1967, som et underbruk av White Motor Company, så ble det slått sammen med Reo Motor Company til Diamond Reo Trucks, Inc.
Under andre verdenskrig produserte Diamond T en klassisk tung lastebil kalt 980/981, en trekkvogn som snart ble kjøpt opp av British Purchasing Commission for å brukes til å trekke hengere med stridsvogner.  Med henger fra Rogers ga Diamond T britene god valuta for pengene i felttoget i Nord-Afrika, hvor de kraftige og solide vognene lot den britiske hæren berge skadede stridsvogner under vanskelige forhold, noen ganger under fiendtlig ild.


== Referanser ==
Proletären

Proletären er en svensk ukeavis som gis ut av Kommunistiska Partiet. Den er Sveriges største kommunistiske avis og har et opplag på omkring 3.500. Avisa spres først og fremst gjennom abonnement og gatesalg.
Proletären ble etablert i 1970. Lars Rothelius er ansvarlig redaktør. Han etterfulgte i 1999 nåværende partileder Anders Carlsson.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Proletären – kategori av bilder, video eller lyd på Commons