jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Karin Andersen

Karin Andersen (født 16. desember 1952 i Eidskog) er en norsk politiker (SV). Hun ble innvalgt på Stortinget fra Hedmark i 1997 og gjenvalgt i 2001, 2005, 2009, 2013 og 2017. Hun var vararepresentant i perioden 1989–1993. Hun er særlig engasjert i fattigdomsbekjempelse og inkludering av ulike grupper i samfunnet.
Hun har arbeidet som barnehageassistent fra 1977 til 1997, og studerte i voksen alder samfunnsplanlegging ved Høgskolen i Lillehammer (1996–97). 
Andersen var fylkestingsmedlem 1987-95, og fylkesvaraordfører i Hedmark i perioden 1991–1995. Hun var medlem av Kongsvinger kommunestyre 1983-1997, en av periodene (1987-1991) også formannskapsmedlem. 
Hun har mottatt Klar Tale-prisen i 1998, prisen Årets Fattigmann i 2008 og Annette Thommessens minnepris i 2014.


== Stortingskomitéer ==
2017-2021 leder i Kommunal- og forvaltningskomiteen
2013–2017 andre nestleder i Arbeids- og sosialkomiteen
2013–2014 medlem i Kontroll- og konstitusjonskomiteen
2009–2013 første nestleder i Arbeids- og sosialkomiteen
2005–2009 leder i Arbeids- og sosialkomitéen
2001–2005 medlem i Kommunalkomitéen
2001–2005 medlem i Den utvidede utenrikskomitéen
1997–2001 medlem i Kommunalkomitéen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karin Andersen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Karin Andersen hos Stortinget 
(no) Karin Andersen hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Karin Andersen hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
(no) nrk.no: Karin Andersen Årets fattigmann
Bjørn Hernæs

Bjørn Hernæs (født 23. november 1936 i Sør-Odal i Hedmark) er en norsk tidligere industrileder, gårdbruker og politiker (H). Han var innvalgt på Stortinget fra Hedmark 1993–2005.
Han er sønn av maler Asbjørn Jacobsen og gårdbruker Borghild Hernæs. Etter studentereksamen i 1975 gikk han inn i næringslivet, og tok handelsskole og studier ved Bedriftsøkonomisk Institutt. Hernæs var kontorassistent i maskinfirmaet Alfa Laval AS 1954–1958, salgssjef for symaskinfabrikanten Pfaff AS 1958–1968, salgsdisponent i kjemi- og legemiddelfirmaet Norske Hoechst AS 1968–1972 og administrerende direktør i gardinsystemfabrikanten Silent Gliss Norway AS på Skarnes 1972–1993. Han fungerte også som administrerende direktør i Silent Gliss i Danmark og Sverige 1981–1984.Hernæs har også drevet slektsgården Øvre Hærnes på Sander og hatt styreverv i lokalt næringsliv.Hernæs var viseformann i Sinsen Unge Høyre 1958–1960, leder i Sør-Odal Høyre 1988–2006 og informasjonsleder i Hedmark Høyre 1991–1993. Fra midten av 1980-årene ledet han Østlandskomiteen for utbygging av Gardermoen lufthavn. Hernæs var innvalgt på Stortinget fra Hedmark 1993–2005. På Stortinget var han medlem av Stortingets forsvarskomité 1993–1997 og 2001–2005, medlem av Stortingets justiskomité 1997–2001, visesekretær i Stortingets plenum 1997–2001 og leder av Stortingets delegasjon til OSSEs parlamentariske forsamling 2001–2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Bjørn Hernæs hos Stortinget 
(no) Bjørn Hernæs hos Norsk senter for forskningsdata
Istar (Tolkien)

I Tolkiens univers er Istarene maiar i menneskelig kropp, som nesten ikke eller ikke i det hele tatt eldes. Av menneskene i Midgard ble de betegnet som trollmenn. 
De kom omkring år 1000 i det tredjetidevervet i det vestlige av Midgard, etter at Sauron var blitt sterkere igjen. De ble sendt av valaene for å hjelpe folkene i Midgard med å bekjempe Sauron.                    
Da var fem: først Sarumann den Hvite, deretter to blå (Pallando og Alatar), som det er skrevet svært lite om, så kom Radagast den Brune, og til slutt Gandalv den Grå. 
Sarumann som er den eldste av dem, og som kom først til Midgard, er også den fremste i det hvite råd, men etter at han forrådte de frie folkene i Midgard ved å gå sammen med Sauron, mistet han sitt sete. Etter det ble Gandalv fører for kampen mot Sauron.
Sainte-Chapelle

Sainte-Chapelle er en kirke på Île de la Cité i Paris. Den regnes som et av de fineste eksemplene på fransk gotikk, og er særlig kjent for sine glassmalerier. Kirken er delt i et øvre kapell for adelen og et nedre kapell for tjenerskapet. Kirka ble bygd under Ludvig IX i åra 1242 til 1248 for å huse en samling av dyrebare relikvier; angivelig Kristi tornekrone og en bit av korset. Disse ble tidlig på 1800-tallet flyttet til Notre-Dame.


== Historie ==
Planleggingen begynte i 1241, byggingen i 1242 og kapellet var ferdig 23. april 1248. Kapellet ble oppført av den fromme Ludvig IX i tilslutning til det kongelige palass for å herberge Kristi tornekrone, en del av Kristi kors og andre relikvier. Det kongelige palass er idag borte, tilbake er alene Sainte-Chapelle, helt omgitt av Palais de Justice. 
Kristi tornekrone og noen andre relikvier ble kjøpt i 1239 fra keiseren av Konstantinopel, Balduin II, for den enorme summen 135 000 livre; kapellet kostat bare 40 000 livre å oppføre. 
Det kongelige kapell er dekorert med 15 malte glassvinduer, treskjæringer av de tolv apostler, og har et storslått rosevindu som gjengir åpenbaringsfortellingen i 86 glassfelt. Rosevinduet var en gave fra kong Karl VIII i 1485. Fra palasset kunne kongen gå direkte til kapellet via en overdekt passasje. Under det kongelige kapellet er det ytterligere et kapell som var bygd som menighetskirke for ansatte ved palasset. 
Under den franske revolusjon ble kapellet brukt som kontor og de storslagne vinduer var skjulte av store arkivskap. På dette vis ble de beskyttet mot vandalisme; under revolusjonen ble spiret ødelagt og relikviene flyttet - etter mellomstasjoner gavnet de i Notre-Dame de Paris. Det nåværende 75 meter høye spiret ble tilført av Viollet-le-Duc i 1853. I 1862 ble bygningen erklært til historisk monument.
Sainte-Chapelle er mye brukt til konserter. Adkomsten er gjennom Palais de justice.


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Sainte-Chapelle (Paris) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sainte-Chapelle – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Hiroshi Nakajima

Hiroshi Nakajima (中嶋 宏 Nakajima Hiroshi) (født 16. mai 1928 i Chiba, død 26. januar 2013 i Poitiers) var en japansk generaldirektør i Verdens helseorganisasjon.


== Referanser ==
Internet Movie Database

Internet Movie Database (IMDb) er den eldste og største filmdatabasen på Internett. Den er kjent for å være svært dekkende, også med informasjon om ikke-engelskspråklige filmer, lavbudsjett- og TV-filmer, samt videospill. Databasen har 57 millioner unike besøkende per måned (2009)IMDb så dagens lys i 1990 som et enkelt program for å søke i listen over vanlige spørsmål (FAQ) for nyhetsgruppen rec.arts.movies. I 1993 var det mulig å sende spørsmål til programmet via e-post, og året etter kunne også brukerne sende inn tillegg til databasen. Kort tid senere utviklet man et www-basert grensesnitt, noe som åpnet IMDb for den store brukermassen. I begynnelsen var IMDb ikke-kommersielt, og brukte donert båndbredde og maskinvare. I 1996 ble det dannet et selskap i Storbritannia, Internet Movie Database Ltd. med eiendomsretten til databasen, og i forbindelse med dette innførte man også reklame på nettstedet. I 1998 ble selskapet kjøpt opp av Amazon.com som fremdeles (2015) er eier.


== Rangering av spillefilmer ==
*Inkludert beste film


== Se også ==
The Movie Database


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Internet Movie Database – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Detaljert historikk over hvilke filmer som har vært på IMDBs liste over 250 beste filmer
Volvo FM

FM er en mellomstor frambygd lastebil i Volvos modellprogram. FM ble lansert i 1998.  FM står for Front Medium, og fantes tidligere i variantene, FM7, FM9 og FM12. men de senere årene har Volvo sluttet å produsere 7, 9 og 12-liters motorer, nå leveres FM med 11 og 13 liters motor,
D11C motoren har: 330, 370, 410 og 450 HK. 
D13C mororen har: 380, 420, 460 og 500 HK
Modellen produseres i Volvo Lastvagnars fabrikk i Tuve, Sverige og Gent, Belgia, samt i Volvo Trucks monteringsanlegg rundt i verden. Selve førerhuset produseres i Volvos fabrikk i Umeå, Sverige.
Île Saint-Louis

Île Saint-Louis er ei øy i Seinen og en bydel i Paris. Fram til 1600-tallet var øya stort sett ubebygd sump, og besto egentlig av to øyer;  Île aux Vaches og Île Notre Dame. Øya er oppkalt etter den helige Ludvig og dens beboere kalles Ludovisiens. På øya, som inngår i 4. arrondissement, finnes én kirke — Saint-Louis-en-l'Île.
Eiendomsutvikleren Christophe Marie fikk bygd ut øya med elegante bolighus på midten av 1600-tallet.  Under den franske revolusjonen gikk øya under navnet Île de la fraternité. I 1840-åra tiltrakk Île Saint-Louis seg mange kunstnere og bohemer. Blant andre bodde Charles Baudelaire her mens han skrev Les Fleurs du mal.
Mange rike og framstående personer har og har hatt adresse Île Saint-Louis, for eksempel pretendenten til den franske kronen og baron Guy de Rothschild. Georges Pompidou bodde her de siste åra av sitt liv.


== Eksterne lenker ==
(en) Île Saint-Louis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Île Saint-Louis – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Institutt for molekylær biovitenskap

Institutt for molekylær biovitenskap er en institusjon ved Universitetet i Oslo. Instituttet oppstod som resultatet av sammenslåingen av Avdeling for celle- og molekylær-biologi og Avdeling for fysiologi ved Biologisk institutt, og Biokjemisk institutt.
Instituttet har som mål å styrke og synliggjøre den omfattende biomolekylære forskningen som skjer innen Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet.
Giovanni Filippo Gallarati Scotti

Giovanni Filippo Gallarati Scotti (født 25. februar 1747 i Milano i Italia, død 6. oktober 1819 i Gaultieri ved Orvieto) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie og det pavelige diplomati, blant annet som nuntius i Toscana og Venezia.
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1801 av pave Pius VII.
Han nektet å overvære keiser Napoleon Is og keiserinne Josefines bryllup, ble arrestert og sendt i eksil i Frankrike.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) 1743
Kardinal Francesco Saverio de Zelada (1717-1801) 1766
Kardinal Antonio Felice Zondadari den yngre (1740-1823) 17853
Kardinal Giovanni Filippo Gallarati Scotti (1747-1819) 1793


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Toni Morrison

Toni Morrison (født Chloe Ardelia Wofford; 18. februar 1931 i Lorain i Ohio i USA, død 5. august 2019 i The Bronx i New York City) var en amerikansk forfatter og mottaker av nobelprisen i litteratur i 1993.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Morrison ble født Chloe Ardelia Wofford og vokste opp i Lorain i Ohio som det nest eldste av fire søsken. Hun studerte humaniora, blant annet latin, ved Howard University i Washington DC, et «svart universitet», og endret på den tiden sitt fornavn til Toni, etter å ha antatt tilnavnet (fermingsnavnet) Anthony da hun ble katolikk.I 1955 tok hun mastergrad i engelsk ved Cornell University. Hovedoppgaven skrev hun om selvmord i verker av William Faulkner og Virginia Woolf.
Fra 1955 til 1957 underviste hun i engelsk litteratur ved Texas Southern University i Houston, og vendte i 1957 tilbake til Howard University, nå som dosent.


=== Forfatter ===
Hun giftet seg med jamaicaneren Harold Morrison, fikk to barn med ham og begynte å arbeide som forlagsredaktør i Random House. Hennes første roman, De blåeste øyne, handler om en pike som vokser opp besatt av idéen at livet skulle være bedre om hun bare hadde blå øyne.
Morrison skrev en rekke romaner med skildringer av den svarte befolkningens liv i USA. I tillegg til forfattergjerningen var hun også foreleser, kritiker og forlagsredaktør med afroamerikansk litteratur som spesialitet. 
Hun har sagt at «Midtvesten går igjen i alt jeg skriver. Uansett hva jeg skriver, så begynner jeg der.»Hennes roman Elskede fra 1987 ble i 1998 filmatisert med Oprah Winfrey i hovedrollen.
Morrison ble i 2012 tildelt Presidentens frihetsmedalje.


== Bibliografi (utvalg) ==
1970: The Bluest Eye (roman, norsk tittel De blåeste øyne (1994))
1973: Sula (roman, norsk tittel Sula (1995))
1977: Song of Solomon (roman, norsk tittel Sangen om Salomon (1979))
1981: Tar Baby (roman, norsk tittel Dukke i bek (1981))
1987: Beloved (roman, norsk tittel Elskede (1988), filmet 1998)
1992: Jazz (roman, norsk tittel Jazz (1992))
1993: Playing in the Dark (1993) (artikler om litteratur, ikke oversatt til norsk) (Svensk utgave Mörkt spel)
1998: Paradise (roman, norsk tittel Paradise (1998))
2003: Love (roman, norsk tittel Kjærlighet (2004))
2008: A Mercy (roman, norsk tittel En nåde (2009))
2012: Home (roman, norsk tittel Hjem (2013), oversatt av Bodil Engen)
2015: God Help the Child (roman, norsk tittel Gud hjelpe barnet (2016), oversatt av Bodil Engen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Toni Morrison – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Toni Morrison på Internet Movie Database 
(en) Toni Morrison hos The Movie Database 
(en) Toni Morrison på Apple Music 
(en) Toni Morrison på Discogs 
(en) Toni Morrison på MusicBrainz 
(en) Toni Morrison på Songkick
Filippo Casoni

Filippo Casoni (født 6. mars 1733 i Sarzana i Italia, død 9. oktober 1811 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.  Han var tilknyttet Den romerske kurie og det pavelige diplomati, blant annet som nuntius i Spania og Venezia. Mellom disse to postene var han blitt utnevnt til nuntius i Frankrike, men kunne ikke tiltre på grunn av den franske revolusjon.
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1801 av pave Pius VII, med Santa Cecilia som tittelkirke.
Han var statssekretær fra 1806 til 1808.
Han var grandnevø av kardinal Lorenzo Casoni (kreert 1706) og også i slekt med kardinal Luigi Vannicelli-Casoni (1839).


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Girolamo della Porta

Girolamo della Porta (født 14. november 1746 i Gubbio i Italia, død 5. september 1812 i Firenze) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1801 av pave Pius VII, med Santa Maria in Via som tittelkirke, senere fikk han San Pietro in Vincoli som tittelkirke.
Franskmennene tvang ham til å forlate Roma til tross for at han var syk i 1810.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giulio Gabrielli den yngre

Giulio Gabrielli (den yngre) (født 20. juli 1748 i Roma i Italia, død 26. september 1822 i Albano Laziale) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie, og senere erkebiskop av Sinigaglia 1808–1816.
Franskmennene arresterte og deporterte ham i 1808 til Frankrike samtidig med pave Pius VII.
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1801 av pave Pius VII, med San Tommaso in Parione som tittelkirke.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII, konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII, og konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.
Han var i slekt med kardinal Giulio Gabrielli den eldre (kreert 1641).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Francesco Mantica

Francesco Mantica (født 14. september 1727 i Roma i Italia, død 13. april 1802 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.
Som kardinal fikk han Santa Prisca som tittelkirke.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Valentino Mastrozzi

Valentino Mastrozzi (født 24. juli 1729 i Terni i Italia, død 13. mai 1809 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1801 av pave Pius VII.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giuseppe Albani

Giuseppe Albani (født 13. september 1750 i Roma i Italia, død 3. desember 1834 i Pesaro) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1801 av pave Pius VII, med Santa Maria in Via Lata som titulus.
Under den franske okkupasjon av Roma tok han tilflukt i Wien 1808–1814. Han ble prefekt for Kongregasjonen for biskoper og regularklerikere i 1817.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII, konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII, og konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.
Han kom fra en italiensk familie som nedstammet fra innvandrere fra Albania på 1400-tallet. Andre kardinaler i slekten var Gian Girolamo Albani (kreert 1570), Gianfrancesco Albani (1690 – ble pave Klemens XI i 1700), Annibale Albani (1711), Alessandro Albani (1721), Gian Francesco Albani (1747).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Bråbom

Bråbom er i Ringenes herre av J.R.R. Tolkien en ung ent, som har fått navnet sitt fordi han er hastig, det har han blitt ansett som helt siden han svarte på spørsmålet til en eldre ent før spørsmålet var ferdig stilt. I Ringenes herre møter han Munti og Pippin mens Entatinget fremdeles pågår.
Pascal Lamy

Pascal Lamy (født 8. april 1947 i Levallois-Perret i Frankrike) er en fransk politiker. Han var EUs handelskommissær fra 1999 til 2004, og ble i 2005 utnevnt til generaldirektør for Verdens handelsorganisasjon. Han holdt denne posisjonen fra 1. september 2005 til Roberto Azevêdo‎ overtok i 2013. 
Han studerte jus, statsvitenskap og forvaltningsvitenskaper (blant annet ved Sciences Po og École nationale d'administration), og arbeidet først i den franske forvaltningen. I 1981 påbegynte han sin politiske karrière som rådgiver for daværende finansminister og senere president for Europakommisjonen Jacques Delors. Fra 1985 til 1994 var han kabinettsjef for Delors. Deretter arbeidet han frem til 1999 i den franske banken Crédit Lyonnais som stedfortredende leder for dens restrukturering og privatisering.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pascal Lamy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Welwitschia mirabilis

Welwitschia mirabilis er en besynderlig nakenfrøet plante som kun forekommer i Namibørkenen.
Den har en kort underjordisk stamme med opptil en halv meter diameter.
Stammen produserer kun to blader, som vokser gjennom hele plantens liv (som kan vare i over 1000 år).
Bladene er om lag 30 cm brede og blir flere meter lange, selv om spissene etter hvert visner og eroderer bort. De har parallelle nerver som barnåler eller bladene til tempeltreet.
Welwitschia lagrer vann i stammen sin, og regnes således til sukkulentene.
For i det hele tatt å få tak i vann, utvikler Welwitschia svære røtter som dekker et enormt område, samt en lang pælerot for å få tak i grunnvann.
Planten hadde imidlertid ikke overlevd uten vann fra dugg og tåke.
Welwitschia er særbu.
De hunnlige plantene danner små kongler, mens hannkonglene er sterile.
Systematisk sett er Welwitschia en veldig isolert art (et «levende fossil»).
De nærmeste slektningene er Ephedra og Gnetum, men evolusjonært sett må de ha skilt lag for veldig lenge siden, fordi de er kjennetegnet ved så mange unike egenskaper.Planten ble nevnt for første gang i 1859 av den østerrikske botanikeren Friedrich Welwitsch, som den også er oppkalt etter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Welwitschia mirabilis i Encyclopedia of Life 
(en) Welwitschia mirabilis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Welwitschia mirabilis hos ITIS 
(en) Welwitschia mirabilis hos NCBI 
(en) Welwitschia mirabilis hos The International Plant Names Index 
(en) Welwitschia mirabilis hos Tropicos 
(en) Kategori:Welwitschia mirabilis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Welwitschia mirabilis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Welwitschia mirabilis – detaljert informasjon på Wikispecies
Vade-, måse- og alkefugler

Vade-, måse- og alkefugler (Charadriiformes) er en orden av fugler der mange av artene er tilpasset et liv i nær tilknytning til vann. Ordenen deles inn i fem underordener og omfatter cirka 380 arter.


== Evolusjon ==
Neoaves separerte i to linjer for cirka 79,6 millioner år siden. Den ene ledet fram til Passeriformes, den andre til Falconiformes, Charadriiformes (vade-, måse- og alkefuglene), Procellariiformes, Gaviiformes, Ciconiiformes og Sphenisciformes..


== Beskrivelse ==
Alle alkefugler og mange måkefugler (i en viss forstand også slirenebbene) er sjøfugl som tilbringer store deler av året på det åpne hav og lever av fisk, krepsdyr eller andre marine byttedyr.
Vadefugler lever i våtmarksområder eller ved kystene, gjerne i vannkanten, der de leter etter muslinger, leddormer eller andre gravende virvelløse dyr. De er ofte spesialisert på en bestemt byttedyrgrupper, og har nebb som er spesielt tilpasset til fangst av disse.


== Inndeling ==
Inndelingen i første kolonne følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2016). Inndelingen i andre kolonne følger HBW Alive og er i henhold til Burger, Gochfeld & Bonan (2018). I begge tilfeller følger norske navn på grupper og arter Norsk navnekomité for fugl i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Norske arts- og gruppenavn i parentes er imidlertid ikke offisielle, men kun midlertidige beskrivelser.


== Referanser ==


== Kilder ==
http://www.biomedcentral.com/1471-2148/4/28


== Eksterne lenker ==
(en) vade-, måke- og alkefugler – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) vade-, måke- og alkefugler i Encyclopedia of Life 
(en) vade-, måke- og alkefugler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) vade-, måke- og alkefugler hos Artsdatabanken 
(sv) vade-, måke- og alkefugler hos Dyntaxa 
(en) vade-, måke- og alkefugler hos Fauna Europaea 
(en) vade-, måke- og alkefugler hos Fossilworks 
(en) vade-, måke- og alkefugler hos ITIS 
(en) vade-, måke- og alkefugler hos NCBI 
(en) Kategori:Charadriiformes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Charadriiformes – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Stagira

Stagira er en gresk landsby som ligger på et pittoresk platå på Khalkidiki-halvøya, ved foten av Argirolofos-høyden. Landsbyen er hovedsakelig kjent for å være fødselsstedet til Aristoteles, og en vakker statue av ham står i landsbyen. Men Aristoteles var faktisk født noen få kilometer nord for landsbyen, i den antikke byen Stageira (nær byen som nå kalles Olympias).
I bysantinsk tid, ble Stagira kalt Siderokafsia (som betyr smelteovn). Sultanens myntfabrikk lå her i det 16. århundret og det fins mange ruiner av ovner i nærheten av landsbyen.
Dagens landsby har rundt 500 innbyggere, men inkludert nabolandsbyen Strtoniki, som dagens Stagira henger sammen med, er befolkningen på rundt 1500. Den sentrale kirken ble bygd i 1814.
Levermoser

Levermoser er små landplanter med nokså enkel bygning.
De er enten bladløse thalli eller består av stengler med tre eller flere rader av overlappende blad eller skjell.
Den midterste bladraden er tydelig forskjellig fra de andre radene.
Levermoser mangler røtter, men tar opp vann og næring via encellede såkalte rhizoider.
Tidligere ble bladmoser, levermoser og nålkapselmoser sammenfattet som moser.
I dag vet man at en slik gruppe er kunstig.
Levermosene er søstergruppen til alle de resterende landplantene (dvs. nålkapselmoser, bladmoser og karplanter).


== Eksterne lenker ==
(en) levermoser – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) levermoser i Encyclopedia of Life 
(en) levermoser i Global Biodiversity Information Facility 
(no) levermoser hos Artsdatabanken 
(sv) levermoser hos Dyntaxa 
(en) levermoser hos Fossilworks 
(en) levermoser hos Fossilworks 
(en) levermoser hos ITIS 
(en) levermoser hos NCBI 
(en) levermoser hos Tropicos 
(en) Kategori:Marchantiophyta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons