jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fortune Green

Fortune Green er et lite område i distriktet Camden i London. 
Det var tidligere en del av Hampstead, men i 1830-årene ble det adskilt fra det området da en ny hovedvei, nå Finchley Road, ble anlagt der. 
Ettersom Fortune Green havnet på «gal side» av Finchley Road, det vil si på sørvestsiden, bestemte byrådet i Hampstead seg på 1840-tallet for å legge en ny gravlund der. En guide til kirkegården med korte biografier for utvalgte graver og kart over deres plassering, samt illustrasjoner over de mest prominente monumentene ble utgitt i 2000.


== Referanser ==
Iveragh

Iveragh (engelsk: Iveragh Peninsula, irsk:Uíbh Ráthach) er en halvøy i grevskapet Kerry i Irland. Den er den største halvøya i den sørvestlige delen av øya Irland. Midt på halvøya ligger fjellkjeden Macgillycuddy's Reeks med fjellet  Carrauntoohill som er det høyeste på Irland. 
Blant byer eller landsbyer på halvøya kan nevnes Killorglin, Cahersiveen, Portmagee, Waterville (Kerry), Caherdaniel, Sneem og Kenmare.
Den populære turiststien Ring of Kerry går rundt halvøya, og begynner og slutter i Killarney, like øst for halvøya.
Øya Valentia, som var det østlige endepunktet for den første kabelforbindelsen over Atlanterhavet, ligger utenfor nordvestspissen av halvøya. Den har landforbindelse med Iveragh gjennom en bro ved landsbyen Portmagee, men kan også nås ved en ferge.
Skelligøyene, kjente for fuglelivet og klosteranlegget på Skellig Michael ligger om lag 12 kilometer ut fra vestkysten.
Lluís Domènech i Montaner

Lluís Domènech i Montaner (født i Barcelona 21. desember 1850, død i Barcelona 27. desember 1923) var en katalansk arkitekt som var hadde stor innflytelse på den såkalte katalanske modernismen, den katalanske art nouveau-bevegelsen. Han var også en prominent katalansk politiker.
Hans mest berømte bygninger, Hospital de Sant Pau og Palau de la Música Catalana i Barcelona, står på UNESCOs verdensarvliste.


== Bygninger av Domènech i Montaner ==
Hospital de Sant Pau (Barcelona)
Palau de la Música Catalana (Barcelona)
Casa Fuster (Barcelona)
Casa Lamadrid (Barcelona)
Casa Lleó Morera (Barcelona)
Casa Thomas (Barcelona)
Museo de Zoología (Barcelona)
Editorial Montaner i Simón (Barcelona)
Palacio Ramón Montaner (Barcelona)
Ateneu Obrer (Canet de Mar, Catalonia)
Castell de Santa Florentina (Canet de Mar, Catalonia)
Casa Roure (Ca la Bianga) (Canet de Mar, Catalonia)
Restaurante la Misericòrdia (Canet de Mar, Catalonia)
Casa Solà Morales (Olot, Catalonia)
Casa Gasull (Reus, Tarragona)
Casa Navàs (Reus, Tarragona)
Casa Rull (Reus, Tarragona)
Instituto Pere Mata (Reus, Tarragona)
Cementerio de Comillas (Cantabria)
Fuente de los Tres caños (Comillas, Cantabria)
Universidad Pontificia (Comillas, Cantabria)


== Referanser ==
Les Corts

Les Corts er et distrikt i den katalanske byen Barcelona. Her ligger Barcelonas universitet samt flere høyskoler. I Les Corts ligger også flere av byens mest eksklusive boligområder. Det samme gjør Camp Nou, hjemmebanen til fotballklubben FC Barcelona og Europas største fotballstadion.


== Bydeler ==
Les Corts er inndelt i tre bydeler (barris):

Les Corts
La Maternitat i San Ramon
Pedralbes
Bård Bergrabb

Bård Ove Bergrabb (født 24. mai 1966 i Bodø) er en norsk bassist.Bergrabb har medvirket på innspillinger og i konsertsammenhenger med blant andre Halvdan Sivertsen, Henning Gravrok, Terje Nilsen, Eva Trones, Ola Bremnes, 4 vise menn, Glass, ET phone home, Asylrevyen, Svolvær Byteater og Nordnorsk Revyfestival.


== Diskografi ==


=== Henning Gravrok ===
Minner om i morgen (1990)
Hyss (1996)
Ord – Med tekster av Rolf Jacobsen (1998)


=== Glass ===
Eyes Will Talk (1986)
Ædda bædda (1994)


=== Lille Marius ===
Bak stengte dører/Hvem har ansvar? (1991)
Bak stengte dører (1992)


=== Deltar på ===
Hans Inge Fagervik: Painted Pictures (1989)
Bodø Domkor med dirigent Bjørn Andor Drage: Op, op i skal utsjunge (1991)
Åge Aleksandersen-hyllest: Æ (1992)
Terje Nilsen: Kanskje (1992)
Halvdan Sivertsen: Kjærlighetslandet (1994)
Bodø rockeklubb: Tiddelibom – Bodø Rockeklubb 1979–1994 (1994)
Pelle Politibil: Glade blålys (1995)
Art By Machinery: The New Drug (1997)
Briskeby Records: The Good, The Bad and The Orange (1997)
Halvdan Sivertsen: Sammen i sola (1997)
Torgils Gundersen: Tellus. The Blue Album (1997)
Art By Machinery/Tad Pole: Splitt (1997)
Ola Bremnes: Vi som bygge skip (1998)
Are Simonsen: Stjernetur (1999)
Skoleveiens venner: Skoleveien (2000)
Bodø Domkor: Kildespring : Nordnorske folketoner (2000)
Torgils Gundersen med venner: Kan du hør sirenan... (2001)
Gemini Records: Distant Reports – Jazz From North Norway (2001)
Torgils Gundersen: Lysbroen (2001)
Dag Kajander: Lykkeland (2002)
Bodø/Glimt: Bodø/Glimt 2003 (2003)
Eva Trones: Lille bille – Eva Trones synger barnesanger av Terje Nilsen (2003)
Torgils Gundersen: Lånte fjær (2004)
Alle kan synge: Julekonsert – Bodø Domkirke 5. desember 2004 (2004)
Halvdan Sivertsen: 40+ (2005)
Kjell A. Andreassen & Frank A. Jenssen: Med solidarisk hilsen (2005)
Dag Kajander: Nordlandssang (2007)
Sindre Alsos: The Secret of the Unknown (2009)
Torgils Gundersen: Himmelvin (2010)
Terje Berg: Søster og bror (2010)
Dag Kajander: The Glassblower's Tune (2011)
Hans Inge Fagervik: There for You (2012)
The Plastic Man: Mads Berg Going Pop (2012)
Turn Left Prod: Distant Reports No. 2 – Jazz From North Norway (2014)
Dag Kajander: Dag Kajander synger Arvid Hanssen (2017)


== Referanser ==
Sumpløpere

Sumpløpere (Elaphrinae) er en liten underfamilie av løpebiller (Carabidae) som stort sett lever ved bredden av elver og innsjøer, eller på andre fuktige steder. De er som oftest lett kjennelige på at dekkvingene har mange runde, grunne, metallisk glinsende groper, og på det store hodet med utstående fasettøyne. Den vanligste arten i Norge er Elaphrus riparius.


== Utsende ==
Middelsstore løpebiller ( gjerne 7 – 10 mm), kroppen nokså bred. Overflaten er matt glinsende, ofte blyfarget eller grønnlig, gropene på dekkvingene er blankere.
Hodet er stort og bredt med utstående fasettøyne. Overkjevene (mandiblene) er forholdsvis korte og sigdformede. Antennene er nokså korte og trådformede.
Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så bredt som langt, smalere enn hodet og mye smalere enn dekkvingene. Det er mer eller mindre timeglass-formet sett ovenfra, med markerte bakhjørner, kraftig punktert og med markert mikroskulptur.
Dekkvingene er brede med markerte skuldre, med mange store, runde, iridiserende groper som er tett punkterte i bunnen.
Beina er slanke, forholdsvis korte til løpebiller å være.


== Levevis ==
Sumpløperne finnes på fuktige steder, vanligvis ved bredden av ferskvann, der de lever av små insekter og deres larver, særlig slike som har blitt skylt opp av vannet. De kan også finnes på fuktige enger og myrer.


== Systematisk inndeling med norske arter ==

Systematikken følger Carabidae of the World.  I Norge er det 8 arter.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Adephaga
Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea
Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
Underfamilien sumpløpere, Elaphrinae Latreille, 1802
Stammen Elaphrini Latreille, 1802
slekt Blethisa Bonelli, 1810
Blethisa multipunctata (Linnaeus, 1758)
slekt Diacheila Motschulsky, 1844
Diacheila arctica (Gyllenhal, 1810)
Diacheila polita (Faldermann), 1835
slekt Elaphrus Fabricius, 1775
Elaphrus lapponicus Gyllenhal, 1810
Elaphrus cupreus (Duftschmid, 1812)
Elaphrus uliginosus (Fabricius, 1792)
Elaphrus riparius (Linnaeus, 1758)
Elaphrus tuberculatus (Maklin, 1878)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bertram G. Rye. 1908. Biller I. Løpebiller. Danmarks Fauna Bind 3. G.E.C. GAD, København.


== Eksterne lenker ==
(no) sumpløpere hos Artsdatabanken 
(sv) sumpløpere hos Dyntaxa 
(en) sumpløpere hos Fauna Europaea 
(en) sumpløpere hos Fossilworks 
(en) sumpløpere hos ITIS 
(en) sumpløpere hos NCBI 
(en) Kategori:Elaphrinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Elaphrinae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree of Life – Sumpløpere (Elaphrinae, Carabidae) – engelskspråklig
Database Carabidae of the World – Elaphrinae (sumpløpere) – engelskspråklig
Norsk Entomologisk forening
Hallum

«Hallumsdalen» peker hit. For veien med samme navn, se Hallumsdalen.Hallum og Hallumsdalen er ei lita grend i Heradsbygda, like vest for Hønefoss i Ringerike kommune. Hallumsdalen er egentlig dalsøkket sør for Hallum, der villabebyggelsen starter. Før området ble bebygt gikk den søndre delen av dette under navnet Mastedalen. Vinterstid fantes det en liten hoppbakke der, i skråningen opp mot Veien, som ble kalt Mastebakken. Den var hvert år gjenstand for hopprenn i skolesammenheng. Bakkerekorden var på ca. 26 meter.
Hallum, som har fått navn etter den gamle storgården der med samme navn, grenser mot Oppen gård, Ve og Follum langs vestsiden av europavei 16 og mot Veien øst for denne. Området preges i sør av nyere villabebyggelse og i nord av landbruksarealer med kornproduksjon og barskog som tilhører gården. Den har gårdsnummer 53 i Ringerike.
Oppen

Oppen gnr. 52 (av norrønt Uppvin) er en gammel storgård som ligger sentralt i Heradsbygda, et lite stykke opp i lia som fører til Oppenåsen og like ovenfor Veksal og urgården Ve. Oppen ligger i tidligere Norderhov herredskommune, like vest for Hønefoss i Ringerike kommune.
Oppen nevnes første gang i skriftlige kilder i et diplom (DN. V 649) datert 21. mai 1477, da som Vppene. Der står det at Eivind på Oppen (Ewinder j Vppene) eide 2 øresbol jord i Veksal (Vessal) i Heradsbygda (Ydingsherad) på Ringerike. En Eivind på Oppen (Euend paa Open) nevnes i Skattemanntall av fogderier i Opplandene under Akershus len da gjengjerdsskatten (1 lod sølv) må betales i 1528 (NRJ IV s. 146), men om det er samme Eivind er uklart. Størrelsen på gjengjerden viser imidlertid at gården da var en fullgård.
Gårdsnavnet Oppen er sammensatt og betyr rett og slett vinene ovenfor, og det er med stor sannsynlighet urgården Ve det refereres til. Ve er synonym med det tidligere Norderhovhjemmet, som ble revet til fordel for nye Heradsbygda omsorgssenter, og ligger sentralt i bygda, et lite stykke nedenfor Oppen. Gården grenser også mot Hallum i øst og Kile i nord. I senere år har Oppen avstått mye grunn til den etter hvert utstrakte villabebyggelsen i Oppenåsen.


== Se også ==
Liste over gårder i Ringerike
Oppenborgen


== Referanser ==
Løpsjøen

Løpsjøen er en kunstig innsjø i Åmot kommune i Innlandet. Den er inntaksmagasin for Løpet kraftverk, som ligger ved demningen i sørenden av sjøen. Løpsjøen ligger 235 meter over havet og har et areal på 1,73 km². Da Løpet kraftverk er et elvekraftverk som utnytter fallhøyden direkte er det lite variasjon i vannstanden.Sjøen ble dannet i 1970 da elva Rena ble demmet opp ved Løpet, en elvestrekning hvor Rena gikk i kraftige stryk gjennom et juv. Rundt fem kilometer av elva ble omdannet til innsjø, samtidig som en stor del av de flate elveslettene fra Løpet til munningen av Søndre Osa ble satt under vann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Løpsjøen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jacob Bjerke

Jacob Bjerke (født 13. september 1889, død 12. desember 1965) fra Overhalla ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Narvik i 1920. Han representerte Øisletten skytterlag. Bjerke var småbruker av yrke, og svært idrettsinteressert. Han hadde flere gode plasseringer i hopprenn og kombinert.


== Andre titler ==
Småkonge Trønderstevnet 1919
Samlagsmester 1927 og 1928


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
Oppenåsen

For veien med samme navn, se Oppenåsen (vei)Oppenåsen er en skogkledd ås som strekker seg nordover fra Heradsbygda, like vest for Hønefoss i Ringerike kommune i Buskerud. Den har et høyeste punkt på 339 meter over havet. Åsen strekker seg fra Oppen gård og nordvestover mot Midttjern på grensen mot Anbjørgåsen i Ytre Soknedalen og østover til Vestsideveien og Kilemoen. I sistnevnte område ligger de to eldgamle bygdeborgene Ormekula og Slotteberget, trolig fra folkevandringstiden.


== Referanser ==
Franke Onsrud

August Hermann Franke Hanssen Onsrud (født 19. oktober 1885 på Vestre Toten, død 4. oktober 1945 samme sted) fra Oslo Østre skytterlag ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Bergen i 1921. Han var opprinnelig fra Oppland, og begynte sin skytterkarriere i Vestre Toten skytterlag, men flyttet til Oslo  i 1907. Han drev en blikkenslagerforretning. Onsrud var linksskytter og det var derfor en stor prestasjon å vinne stangmedaljen med et våpen som var beregnet for høyrehendte.Onsrud deltok under sommer-OL for Norge i 1924 i Paris med 26.-plass i 50 m rifle, liggende og 35.-plass i 600 m frigevær. Han er bror til skytteren Jacob Onsrud.


== Andre titler ==
Vinner av Stangskytingen (Stangmedaljen) 1921
Nordisk mester miniatyrskyting (liggende) 1926
OL-deltaker i 1924
VM-deltaker i 1924 og 1929
To klasseseire i skiskyting i Forsvarsrennet


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
(en) Franke Onsrud – Olympedia 
(en) Franke Onsrud – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Franke Onsrud – ISSF
Rasmus R. Skjerpe

Rasmus R. Skjerpe (født 31. mai 1882, død 13. februar 1976) fra Nærbø ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Kristiansand i 1923. Skjerpe var ansatt i NSB og representerte forskjellige lag i sin karriere siden han flyttet mye rundt i landet.


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
Sigv. Kuløy

Sigvart Magnus  Kuløy (født 30. mai 1886, død 21. november 1967) var en norsk skytter og gårdbruker.
Kuløy kom fra Smøla. Han ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Trondheim i 1922.


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
Anbjørgåsen

Anbjørgåsen er en skogkledt åskam i Ringerike kommune i Buskerud. Den ligger mellom Midttjern på grensen mot Oppenåsen i sørøst, Søndre Semmentjern i Vestre Ådal i nordøst, Heradsbygdveien med Nøkleby og Heggen og Vemeveien med Øst-Veme til Heggelia i Ytre Soknedalen i sør og vest og Flåmyr i Vestre Ådal i nord.


== Referanser ==
Herman Skøien

Herman Skøien (født 10. august 1884, død 2. april 1968) fra Løten ble skytterkonge på landsskytterstevnet på Sortland i 1925. Skøien deltok på tilsammen 50 landsskytterstevner. Han var aktiv både i lag og samlag som formann, og fikk både samlagets og Skyttervesenets fortjenstmedalje. Hans sønn Kjell Skøien ble skytterkonge to ganger, mens sønnen Odd tok et napp i Officerspokalen i 1956.


== Andre titler ==
Vinner av samlagsskytingen med Hedmark i 1923
Småkonge 1925


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
Ottar Ødegaard

Ottar Ødegaard (født 22. januar 1906) fra Oslo ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Bergen i 1926. Han tok også Hagens Krus, til beste mesterskapsskytter under vernepliktsalder. Han var bare 20 år da han ble skytterkonge. Senere flyttet han til Canada.


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
Herman Kjærås

Herman Kjærås (egentlig Kjeraas, født 20. november 1885, død juni 1955) var en skytter og gårdbruker fra Andebu i Vestfold. Kjærås ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Steinkjer i 1927. Hans lagkamerat fra Andebu skytterlag Kristoffer Skjelland ble skytterprins slik at det ble dobbeltseier til Andebu.


== Andre titler ==
Vinner av samlagsskytingen med Vestfold i 1922
Vinner av Stangskytingen 1926
Vinner av den første Officerspokalen til odel og eie i 1928


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
Nordlands Postkontor

Nordlands Postkontor ble opprettet ved plakat av 10. november 1804, som Nordlands (og Nord-Norges) første postkontor. Fra starten og frem til 1813 lå Nordlands Postkontor på gården Terråk i Bindal. Postkontorets (og Nord-Norges) første postmester var Peder Knoph (født 1760, død 1821), som eide gården Terråk.
Ved kongelig resolusjon av 18. juni 1812 ble postkontoret fra 11. august 1813 flyttet til gården Hildringen, og fra 15. juni 1850 flyttet til gården Ottersøy i Nærøy.
Kilde:
slektsforsker Christopher Knoph [1]
Janette Oke

Janette Oke (født 18. februar 1935 i Champion, Alberta) er en kanadisk forfatter, kjent for en lang rekke romaner fra den nordamerikanske nybyggertiden på 1800-tallet, som regel med kvinnelige hovedpersoner og en uttrykt kristen intensjon. Hennes første roman Love comes softly, ble utgitt i 1979, og hun har til nå skrevet over 75 bøker. Flere er oversatt til norsk, og hun har mottatt Emmausprisen for barneboka Hvordan tegner vi kjærlighet?. 
Hun utdannet seg ved Mountain View Bible College i Didsbury, Alberta, hvor hun møtte sin ektemann Edward. De giftet seg i 1957, og har vært prestefolk i  Indiana, Calgary og Edmonton.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Janette Oke på Internet Movie Database 
(en) Janette Oke hos The Movie Database
Erter, Kjøtt og Flesk

Erter, Kjøtt og Flesk (etablert 1972 i Tromsø, nedlagt 1975) var en norsk vise- og rockegruppe.  Musikere som var med innbefatter 
initiativtakerne
Bjørn Vassnes og
Jens Harald Eilertsen, samt
Jan Arvid Johansen,
Espen Haugen og
Odd Arvid Eilertsen.
I tillegg medvirket
Turid Pedersen,
Yngve Jørgensen,
Luis Gambolini, og
Yngve Moe.
De utga egne komposisjoner med norske tekster, blant annet av André Bjerke.
Gruppen var oppvarming for Fairport (1975).  De hadde 30-årsjubileum på Festspillene i Nord-Norge (2002).


== Utgivelser ==
Husmannskost (Experience Records, 1973)
Demo (1999)


== Referanser ==
Heros

Heros kan sikte til:  

Heros (ciklider), en gruppe ciklider
Heros (mytologi)
Heros, skuespill av Menandros
Finske euromynter

Finske euromynter er sirkulasjonsmynt av Den europeiske unions valuta euro med nasjonalt motiv for Finland på revers.


== Euro ==
Euro er felles valuta for de fleste medlemslandene i EU, inkludert Finland. Alle euromyntene har en felles fremside som viser myntens verdi. Den andre siden er ulik for hvert land.
De finske euromyntenes bakside har tre forskjellige symboler, men to av disse finnes bare på en mynt hver. 1-,2-,5-,10-,20- og 50-cent myntene har Finlands riksvåpen som motiv og er designet av Heikki Häiväoja. 1-euro mynten har to flyvende sangsvaner som motiv og designeren er Pertti Mäkinen, mens 2-euromynten har to multer som motiv og er designet av Raimo Heino. Alle myntene viser det året mynten er preget. 2-euromynten har påskrevet "SUOMI FINLAND" på kanten.
1- og 2-cent myntene brukes ikke i Finland, men det preges alltid noen til samlere. Summer som slutter på 1, 2, 6 eller 7 cent rundes ned, mens de summer som slutter på 3, 4, 8 eller 9 cent rundes opp til nærmeste 5 cent.


== De finske euromyntene ==


=== Første serie ===
Finske euromynter fra 1999 til 2006 bærer myntmerket M, som er initialet for myntmesteren for Finlands Bank, Raimo Makkonen.


=== Den andre serien ===
I desember 2006 kunngjorde Finlands Bank at euromyntenes nasjonale sider ville bli forandret, ved å tilføye eurostatenes navn eller forkortelser. Disse endringene gjelder hele eurosonen, men Finland var den første medlemsstaten som innførte dem. På de finske myntene ble forbokstaven M for Raimo Makkonen, skiftet ut med logoen til Finlands mynt.


=== Minnemynter ===
10 euro 2002, sølv, 200 år siden Elias Lönnrots fødsel
10 euro 2002, sølv, 50 år siden OL i Helsingfors
100 euro 2002, gull, Midnattsolen
5 euro 2003, bimetall, Ishockey VM
10 euro 2003, sølv, 200 år siden Anders Chydenius' død
10 euro 2003, sølv, Mannerheim og St. Petersburg, 300-årsjubileum
50 euro 2003, gull/sølv, Finsk numismatisk kunst
10 euro 2004, sølv, 200 år siden J. L. Runebergs fødsel
2 euro 2004, messing/kobbernikkel, EUs utvidelse
10 euro 2004, gull, Tove Jansson, 100 år siden hennes fødsel
100 euro 2004, gull, Albert Edelfeldt, 150-årsjubileum
10 euro 2005, sølv, 60 år med fred
Skelligøyene

Skelligøyene er to små bratte klippeholmer som ligger om lag 16 kilometer vest for Bolus Head på Iveraghhalvøya i Kerry i Irland. De er kjent for sine store bestander av havsule og lunde, og for det gamle klosteret nær toppen av den største øya.


== Lille Skellig ==
Den minste øya er Little Skellig (Sceilig Bheag på irsk). Den er stengt for publikum, og har verdens nest største koloni av havsuler med nesten 30 000 par. Øya ligger halvannen kilometer øst den større Skellig Michael.


== Skellig Michael ==
Den største øya er kjent som Skellig Michael (Sceilig Mhichíl på irsk) eller bare Great Skellig («Store Skellig»), den er på sitt høyeste over 230 meter over havet. På toppen av øya er det et tidlig kristent kloster fra 500-tallet, og øya er erklært som et verdensarvområde av UNESCO.


== Natur ==
Skelligøyene er kjente for sine sjøfuglkolonier, og de er en av de viktigste områdene for sjøfugl i Irland, både på grunn av de store bestandene og på grunn av mangfoldet i arter.
Blant de artene som hekker her er havsule, havhest, krykkje, havsvale, havlire, alke, lomvi og lunde (mer enn 4 000 lundefugl bare på Skellig Michael). I mindre antall forekommer også alpekråke (Pyrrhocorax pyrrhocorax) og vandrefalk.
Det er et rikt dyreliv i havet rundt øyene også. Havert (gråsel) er vanlig, og brugde, vågehval, delfinarter og havlærskilpadde har også blitt observert. Det er mange interessante steder for dykking rundt øyene, siden vannet er svært klart og det er undervanns­klipper ned til om lag 60 meters dyp.


== Eksterne lenker ==
(en) Skellig Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Skellig Islands – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
UNESCO Verdensarvsteder – Skellig Michael (engelsk)
Skelligs Islands – offisiell side for turister (engelsk)
SkelligsRock – Nettside med detaljer om historie og dyreliv (engelsk)