jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Amerikarørdrum

Amerikarørdrum (vitenskapelig navn Botaurus lentiginosus) er en vadefugl i hegrefamilien Ardeidae.
Arten observeres jevnlig i: Antigua og Barbuda, Bahamas, Barbados, Belize, Bermuda, Canada, Caymanøyene, Costa Rica, Cuba, Dominica, Den dominikanske republikk, El Salvador, Guadeloupe, Guatemala, Haiti, Honduras, Martinique, Mexico, Montserrat, Nicaragua, Puerto Rico, Saint Kitts og Nevis, Saint Lucia, Saint-Pierre og Miquelon, Saint Vincent og Grenadinene, Turks- og Caicosøyene og USA.
Streiffugler er observert i: Danmark, Færøyene, Grønland, Irland, Island, Jamaica, De amerikanske Jomfruøyer, De britiske Jomfruøyer, Norge, Panama, Portugal, Spania (Kanariøyene) og Storbritannia.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.

Pelecaniformes, pelikanfugler
Threskiornithidae, ibisfamilien
Ardeidae, hegrefamilien (19 slekter, 69 arter)
Zonerodius (monotypisk)
Tigriornis (monotypisk)
Tigrisoma (3 arter)
Agamia (monotypisk)
Cochlearius (monotypisk)
Zebrilus (monotypisk)
Botaurus, (storrørdrummer), (4 arter)
B. stellaris, rørdrum
B. poiciloptilus, australrørdrum (monotypisk)
B. lentiginosus, amerikarørdrum (monotypisk)
B. pinnatus, tykknebbrørdrum
Ixobrychus, (smårørdrummer), (10 arter)
Gorsachius, (dvergnatthegrer), (3 arter)
Calherodius (monotypisk)
Nycticorax, (typiske natthegrer), (5 arter)
Nyctanassa, (amerikanske natthegrer), (2 arter)
Butorides (monotypisk)
Ardeola, (damhegrer), (6 arter)
Bubulcus (monotypisk)
Ardea (14 arter)
Syrigma (monotypisk)
Pilherodius (monotypisk)
Egretta (12 arter)
Scopidae, skyggefuglfamilien
Balaenicipitidae, treskonebbfamilien
Pelecanidae, pelikanfamilienNoterA. brachyrhyncha og A. plumifera ble tidligere regnet som underarter av A. intermedia (duskhegre), men disse er nå skilt ut som selvstendige arter. De er imidlertid ikke navngitt på norsk enda.
Kritthegre og hvithalshegre ble tidligere av og til regnet til Ardea, men disse er nå plassert i Egretta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) amerikarørdrum – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) amerikarørdrum i Encyclopedia of Life 
(en) amerikarørdrum i Global Biodiversity Information Facility 
(no) amerikarørdrum hos Artsdatabanken 
(sv) amerikarørdrum hos Dyntaxa 
(en) amerikarørdrum hos Fauna Europaea 
(en) amerikarørdrum hos Fossilworks 
(en) amerikarørdrum hos ITIS 
(en) amerikarørdrum hos NCBI 
(en) Kategori:Botaurus lentiginosus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Botaurus lentiginosus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Silkehegre

Silkehegre (Egretta garzetta) er en fugl. Den hører til hegrefamilien.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.

Pelecaniformes, pelikanfugler
Threskiornithidae, ibisfamilien
Ardeidae, hegrefamilien (19 slekter, 69 arter)
Zonerodius (monotypisk)
Tigriornis (monotypisk)
Tigrisoma (3 arter)
Agamia (monotypisk)
Cochlearius (monotypisk)
Zebrilus (monotypisk)
Botaurus (4 arter)
Ixobrychus (10 arter)
Gorsachius (3 arter)
Calherodius (monotypisk)
Nycticorax (5 arter)
Nyctanassa (2 arter)
Butorides (monotypisk)
Ardeola (6 arter)
Bubulcus (monotypisk)
Ardea (14 arter)
Syrigma (monotypisk)
Pilherodius (monotypisk)
Egretta, (egretter), (12 arter)
E. picata, hvithalshegre (monotypisk)
E. novaehollandiae, hvitmaskehegre
E. rufescens, dansehegre
E. ardesiaca, skyggehegre (monotypisk)
E. vinaceigula, ruststrupehegre (monotypisk)
E. tricolor, prakthegre
E. caerulea, blåhegre (monotypisk)
E. thula, snøhegre
E. garzetta, silkehegre
E. gularis, strandhegre
E. sacra, sothegre
E. eulophotes, kritthegre (monotypisk)
Scopidae, skyggefuglfamilien
Balaenicipitidae, treskonebbfamilien
Pelecanidae, pelikanfamilienNoterA. brachyrhyncha og A. plumifera ble tidligere regnet som underarter av A. intermedia (duskhegre), men disse er nå skilt ut som selvstendige arter. De er imidlertid ikke navngitt på norsk enda.
Kritthegre og hvithalshegre ble tidligere av og til regnet til Ardea, men disse er nå plassert i Egretta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) silkehegre – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) silkehegre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) silkehegre hos Artsdatabanken 
(sv) silkehegre hos Dyntaxa 
(en) silkehegre hos Fauna Europaea 
(en) silkehegre hos Fossilworks 
(en) silkehegre hos ITIS 
(en) silkehegre hos NCBI 
(en) Kategori:Egretta garzetta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Egretta garzetta – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Egretta garzetta – detaljert informasjon på Wikispecies
Purpurhegre

Purpurhegre (Ardea purpurea) er en fugl som blir 80 cm høy og med et vingespenn på 120 cm.


== Inndeling ==
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.

Pelecaniformes, pelikanfugler
Threskiornithidae, ibisfamilien
Ardeidae, hegrefamilien (19 slekter, 69 arter)
Zonerodius (monotypisk)
Tigriornis (monotypisk)
Tigrisoma (3 arter)
Agamia (monotypisk)
Cochlearius (monotypisk)
Zebrilus (monotypisk)
Botaurus (4 arter)
Ixobrychus (10 arter)
Gorsachius (3 arter)
Calherodius (monotypisk)
Nycticorax (5 arter)
Nyctanassa (2 arter)
Butorides (monotypisk)
Ardeola (6 arter)
Bubulcus (monotypisk)
Ardea (14 arter)
A. cinerea, gråhegre
A. herodias, herodiashegre
A. cocoi, cocoihegre (monotypisk)
A. pacifica, hvithodehegre (monotypisk)
A. melanocephala, svarthodehegre (monotypisk)
A. humbloti, madagaskarhegre (monotypisk)
A. insignis, keiserhegre (monotypisk)
A. sumatrana, sotvingehegre
A. goliath, goliathegre (monotypisk)
A. purpurea, purpurhegre
A. alba, egretthegre
A. brachyrhyncha, (ikke navngitt, gulnebbhegre) (monotypisk)
A. intermedia, duskhegre (monotypisk)
A. plumifera, (ikke navngitt) (monotypisk)
Syrigma (monotypisk)
Pilherodius (monotypisk)
Egretta (12 arter)
Scopidae, skyggefuglfamilien
Balaenicipitidae, treskonebbfamilien
Pelecanidae, pelikanfamilienNoterA. brachyrhyncha og A. plumifera ble tidligere regnet som underarter av A. intermedia (duskhegre), men disse er nå skilt ut som selvstendige arter. De er imidlertid ikke navngitt på norsk enda.
Kritthegre og hvithalshegre ble tidligere av og til regnet til Ardea, men disse er nå plassert i Egretta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) purpurhegre – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) purpurhegre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) purpurhegre hos Artsdatabanken 
(sv) purpurhegre hos Dyntaxa 
(en) purpurhegre hos Fauna Europaea 
(en) purpurhegre hos Fossilworks 
(en) purpurhegre hos ITIS 
(en) purpurhegre hos NCBI 
(en) Kategori:Ardea purpurea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ardea purpurea – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ardea purpurea – detaljert informasjon på Wikispecies
Skjestork

Skjestork eller skeistork (Platalea leucorodia) tilhører slekten skjestorker (Platalea) og er en stor, langbeint og langhalset fugl fugl i ibisfamilien. Som de andre skjestorkene har den et karakteristisk og langt nebb med et flatt skjeformet parti ytterst. Tre underarter er beskrevet.


== Beskrivelse ==

Skjestork er en stor fugl (70–95 cm og 1 130–1 960 g) med grunnleggende hvit fjærdrakt med en karakteristisk gul flekk eller full ring (størrelsen varierer) nederst på halsen. Den har dessuten lange fjærtuster (fjærpryd) som henger ned langs siden fra et punkt øverst i nakken. Ikke-hekkende fugler mangler den gule flekken/ringen og fjærpryden. Nebbet er langt og skjeformet, nærmest sort med gul tupp (nominatformen, P. l. leucorodia). De to underartene P. l. balsaci og P. l. archeri er fysisk mindre enn nominatformen. P. l. archeri mangler dessuten den gule tuppen på nebbet. Ekstremitetene er sorte. Hannene er noe større enn hunnene, og har dessuten lengre ekstremiteter og lengre nebb. Ungfuglene ligner ikke-hekkende voksne, men nebbet er rosa til å begynne med.


== Utbredelse ==
De europeiske hekkeområdene ligger spredt i Sør- og Mellom-Europa. I midten av tyvende århundre var de nordligste koloniene i Nederland, men arten hekker nå også i England, Tyskland og Danmark. Den blir ganske ofte sett i Sør-Sverige, og mer sjelden i Norge, men er aldri funnet hekkende her. Videre hekker den i et bredt sammenhengende belte fra de nordøstre områdene ved Svartehavet og videre østover gjennom Asia, sør for Sibir, til Koreahalvøya og stillehavskysten. Fuglene overvintrer langs middelhavskysten sør i Europa, den nordlige delen av Afrika og i Sør-Asia og Sørøst-Asia, inkludert på Taiwan og det sørlige Japan (Okinawa). Disse fuglene tilhører underarten P. l. leucorodia (nominatformen).En minimal bestand av underarten P. l. balsaci hekker kun i Banc d'Arguin nasjonalpark, på øyene utenfor kysten av Mauritania, og er standfugler. I tillegg finnes det bestander med standfugl av underarten P. l. archeri langs den afrikanske kysten av Rødehavet og på nordkysten av Afrikas horn (Somalia), samt i India og på Sri Lanka (nominatformen). Det er også spredt forekomster av standfugl i Midtøsten og Tyrkia (nominatformen).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Skjestork – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Skjestork i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Skjestork hos Artsdatabanken 
(sv) Skjestork hos Dyntaxa 
(en) Skjestork hos Fauna Europaea 
(en) Skjestork hos Fossilworks 
(en) Skjestork hos ITIS 
(en) Skjestork hos NCBI 
(en) Kategori:Platalea leucorodia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Platalea leucorodia – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Platalea leucorodia – detaljert informasjon på Wikispecies
Bronseibis

Bronseibis (vitenskapelig navn Plegadis falcinellus) er en fugl.


== Referanser ==


== Kilder ==
Plegadis falcinellus i Avibase (en)


== Eksterne lenker ==
(en) bronseibis – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) bronseibis i Global Biodiversity Information Facility 
(no) bronseibis hos Artsdatabanken 
(sv) bronseibis hos Dyntaxa 
(en) bronseibis hos Fauna Europaea 
(en) bronseibis hos Fossilworks 
(en) bronseibis hos ITIS 
(en) bronseibis hos NCBI 
(en) Kategori:Plegadis falcinellus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Plegadis falcinellus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Plegadis falcinellus – detaljert informasjon på Wikispecies
Dvergsvane

Dvergsvane (Cygnus columbianus) er en holarktisk utbredt svane i andefamilien, som tidvis frekventerer i Norge under trekket og om vinteren. Arten, som blant annet hekker på Kolahalvøya og i Sibir, er nært knyttet til våtmarksområdene på tundraen.


== Beskrivelse ==

Dvergsvana, som ligner mest på en liten sangsvane (C. cygnus), har helthvit fjærdrakt og måler omkring 115–150 cm. Kroppen og halsen er litt mer gåselignende enn hos de større svanene.
Nominatformen, som hekker i arktiske områder i Nord-Amerika og det østlige Sibir, veier typisk 3 800–10 500 g, og hannen blir typisk litt større enn hunnen (4 100–9 000 g).Underarten C. c. bewickii, som er den underarten vi møter i Norge, er en del mindre enn nominatformen; hannen veier typisk 4 536–8 391 g og hunnen cirka 4 300–7 825 g.Nominatformen har sort nebb (med ei kort og smal gul øyestripe foran øynene) og sorte ekstremiteter. Denne underarten er betydelig mer vokal enn C. c. bewickii, som ellers ligner på nomainatformen, men ssp. bewickii har et karakteristisk større triangulært gult felt fra nebbet og opp mot øynene.


== Inndeling ==
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Carboneras (2018). Norske navn på arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).

Anseriformes, andefugler
Anatidae, andefamilien
Anserinae, svaner og gjess
Cygnini, svaner (monotypisk, 6 arter)
Cygnus,
C. melancoryphus, svarthalssvane
C. atratus, svartsvane
C. olor, knoppsvane
C. buccinator, trompetersvane
C. cygnus, sangsvane
C. columbianus, dvergsvane
C. c. bewickii, hekker på Kolahalvøya og videre østover gjennom det meste av Sibir
C. c. columbianus (nominatformen), hekker i arktisk Nord-Amerika og det østligste Sibir


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) dvergsvane – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) dvergsvane i Global Biodiversity Information Facility 
(no) dvergsvane hos Artsdatabanken 
(sv) dvergsvane hos Dyntaxa 
(en) dvergsvane hos Fossilworks 
(en) dvergsvane hos ITIS 
(en) dvergsvane hos NCBI 
(en) Kategori:Cygnus columbianus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cygnus columbianus – detaljert informasjon på Wikispecies
Sangsvane

Sangsvane (Cygnus cygnus) er en våtmarkstilknyttet fugleart som tilhører andefamilien.


== Beskrivelse ==
Voksne sangsvaner har en helt hvit fjærdrakt og blir normalt omkring 140–160 cm lange. Vingespennet er cirka 205–235 cm og vekten 8–15 kg. Det er ikke lett å se forskjell på kjønnene. Ungfuglene har grå fjærdrakt og lyserødt nebb. Både når de flyr og svømmer kan sangsvanene gi fra seg kraftige trompetaktige lyder. Sangsvanene skilles fra knoppsvanene på det gule nebbet og en rettere hals.


== Adferd ==

Sangsvanene lever nesten utelukkende av vannplanter. De beiter mest på bunnplanter og foretrekker grunne innsjøer med mye vegetasjon, gjerne mindre vann i skoglandskap.  	
De hekker på Island og i de arktiske delene av Skandinavia og Russland. I Norge hekker de helst i Finnmark og Troms, men enkelte hekkende par har blitt observert så langt sør som i Østfold. Hekkingen foregår i myrer og sumpområder, helst ved åpent vann. Sangsvanene er svært sky i hekketiden. Begge kjønnene bygger reiret, som ofte blir benyttet flere år på rad. Hekkingen begynner i april eller mai. Hunnen legger 4 til 6 egg som ruges i 30 dager før de klekkes.
Utover høsten blir de ofte værende på hekkeplassen til isen legger seg hvoretter de trekker sørover. Vestvågøy i Lofoten har en vinterbestand som varierer fra 110-200 individer, men hovedsakelig trekker de ned langs kysten av Sør-Skandinavia, Danmark og Nord-Tyskland. Bestanden som hekker på Island overvintrer på De britiske øyer. De overvintrer enten i isfrie innsjøer og elver eller i lune saltvannsbukter med god bunnvegetasjon. 
I Norge er bestanden av sangsvaner mange ganger større under overvintringen enn den er i hekkeperioden. Så snart isen går vender fuglene tilbake til hekkeområdene. Det overvintrer blant annet sangsvaner i Nordre Tyrifjorden våtmarkssystem i Buskerud. Vinteren 2007/2008 var bestanden der nesten dobbelt så stor som i 2006/2007. 
Sangsvane er en av tre svanearter som lever i Norge. De to andre artene er knoppsvane og dvergsvane.


== Litteratur ==
Fugler i naturen – Åker, vann og våtmark, Lars Jonsson, Cappelen Forlag, 1978, ISBN 82-02-03912-6


== Eksterne lenker ==
(en) sangsvane – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) sangsvane i Global Biodiversity Information Facility 
(no) sangsvane hos Artsdatabanken 
(sv) sangsvane hos Dyntaxa 
(en) sangsvane hos Fauna Europaea 
(en) sangsvane hos Fossilworks 
(en) sangsvane hos ITIS 
(en) sangsvane hos NCBI 
(en) Kategori:Cygnus cygnus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Cygnus cygnus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cygnus cygnus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Nettverk for miljølære
Østensjøvannets venner
Tundragås

Tundragås (vitenskapelig navn Anser albifrons) er en fugl i andefamilien som blir ca. 72 cm lang


== Beskrivelse ==

Tundragåsa er gråbrun, med oransje ben og en hvit flekk over nebbet. I buken har den asymmetriske svarte flekker. 


== Mat ==
Tundragåsa er som andre gåsearter planteeter. Den livnærer seg hovedsakelig på røtter og gress, men spiser også frø, korn og tilgjengelige jordbruksprodukter.


== Eksterne lenker ==
(en) tundragås – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) tundragås i Encyclopedia of Life 
(en) tundragås i Global Biodiversity Information Facility 
(no) tundragås hos Artsdatabanken 
(sv) tundragås hos Dyntaxa 
(en) tundragås hos Fauna Europaea 
(en) tundragås hos Fossilworks 
(en) tundragås hos ITIS 
(en) tundragås hos NCBI 
(en) Kategori:Anser albifrons – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Anser albifrons – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Kanadagås

Kanadagås (Branta canadensis) er ei gås i slekten Branta. Slekten tilhører gruppen gjess i andefamilien.


== Beskrivelse ==

Kanadagåsa kan bli opptil 100 cm høy og veier typisk 5–7 kg, noe som gjør den til Europas største gåseart. Den er lett gjenkjennelig på de to store hvite kinnflekkene (en på hvert kinn). Arten kan av og til forveksles med hvitkinngås, men denne er også hvit i pannen. Kanadagåsa avgir et trompetaktig «aa-hoa», der den andre stavelsen er stigende.


== Utbredelse ==
Kanadagåsa kommer opprinnelig fra Nord-Amerika (Canada og USA), men arten ble på begynnelsen av 1900-tallet innført til Europa for å jaktes på. Den skandinaviske bestanden stammer i sin helhet fra fugler som ble satt ut i Sverige i 1929, av svensken Bengt Berg. De første utsettingene i Norge fant sted i 1936, men arten anses først som fullstendig etablert i vill tilstand fra 1955. Arten var fredet fram til 1986. I 1992 ble den jaktbar i hele landet. I 2007 ble den oppført på norsk svarteliste, og i Fremmedartslista 2018 er kanadagås kategorisert som svært høy risiko på grunn av stort invasjonspotensial og høy økologisk effekt.I Norge er de største bestandene i trøndelagsområdet med Nordmøre, på Østlandet og i Hordaland. Den norske bestanden har økt mye siden rundt 1970, og antas å være på ca. 1 500-2 000 par pluss en del ikke-hekkende fugl pr 2006. Arten er knyttet til våtmarksområder langs kysten og i innlandet. Den overvintrer ved åpent vann.


== Jakt ==
I Norge kan det jaktes på og sankes egg av kanadagås slik det reguleres i «Forskrift om jakt- og fangsttider samt sanking av egg og dun for jaktsesongene fra og med 1. april 2017 til og med 31. mars 2022».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) kanadagås – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) kanadagås i Global Biodiversity Information Facility 
(no) kanadagås hos Artsdatabanken 
(sv) kanadagås hos Dyntaxa 
(en) kanadagås hos Fauna Europaea 
(en) kanadagås hos Fossilworks 
(en) kanadagås hos ITIS 
(en) kanadagås hos NCBI 
(en) Kategori:Branta canadensis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Branta canadensis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Branta canadensis – detaljert informasjon på Wikispecies
Rødhalsgås

Rødhalsgås (vitenskapelig navn Branta ruficollis) er en fugl i andefamilien.


== Beskrivelse ==
Rødhalsgåsa er en liten gås som veier omkring 1200 til 1500 gram. Den har rødbrun hals, bryst og ansiktsflekk med hvite kanter rundt. Oversiden og buken er svart.


== Atferd ==
Rødhalsgåsa hekker i nordvest-Sibir. Den overvintrer i Sør-Europa, Midtøsten og ellers rundt Middelhavet. Den legger som regel seks eller syv egg i juni. Disse ruges i rundt 23-25 dager. Den spiser helst planter og frø.


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) rødhalsgås – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) rødhalsgås i Global Biodiversity Information Facility 
(no) rødhalsgås hos Artsdatabanken 
(sv) rødhalsgås hos Dyntaxa 
(en) rødhalsgås hos Fauna Europaea 
(en) rødhalsgås hos Fossilworks 
(en) rødhalsgås hos ITIS 
(en) rødhalsgås hos NCBI 
(en) Kategori:Branta ruficollis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Branta ruficollis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Branta ruficollis – detaljert informasjon på Wikispecies
Rustand

Rustand (Tadorna ferruginea) er en fugl i andefamilien. På størrelse med slektningen gravand. Nesten hele fuglen er rustbrun, hode og hals lysere brune, vingene har stort, hvitt felt og svarte spisser. Navnet tartargås har vært brukt fordi den ruger i det sørøstlige Russland og østover til Sentral-Asia. Har spredt tilhold i middelhavsområdet. Er sett hist og her gjennom hele Norge, særlig i nyere tid, men kan til dels være rømt fra fangenskap.


== Eksterne lenker ==
https://snl.no/rustand(en) rustand – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 

(en) rustand i Global Biodiversity Information Facility 
(no) rustand hos Artsdatabanken 
(sv) rustand hos Dyntaxa 
(en) rustand hos Fauna Europaea 
(en) rustand hos Fossilworks 
(en) rustand hos ITIS 
(en) rustand hos NCBI 
(en) Kategori:Tadorna ferruginea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Tadorna ferruginea – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tadorna ferruginea – detaljert informasjon på Wikispecies
Gravand

Gravand (Tadorna tadorna) er en kystbunden overflatebeitende sjøfugl og en våtmarkstilknyttet fugleart som tilhører andefamilien. Gravand ble kåret til Årets fugl i 2016 av Norsk Ornitologisk Forening og regnes som en kortdistansetrekkfugl.


== Beskrivelse ==
Stor som en ærfugl, men med lengre hals og mer gåsefasong. Fint farget i markerte felter med hvitt, brunt og mørkegrønt. Nebbet rødt, og hannen med en stor rød knøl på nebbroten. Ellers er begge kjønn like hele året.  Den er 54-66 cm.


== Hekking ==
Graver ofte en meterlang gang i jord eller sand inn til et reirkammer, men hekker også under store steinblokker, båtnaust eller tette einerbusker, i Sverige også i hule trær. Legger 10–12 egg. Den norske hekkebestanden er anslått til 2000–5000 par. Hekker i det nordvestlige Europa og deler av Sentral-Asia. I Norge langs kysten iberegnet nærliggende ferskvann nord til Finnmark.


== Føde ==
Lever av planter, knopper, frø, snegler og andre bunndyr som den filtrerer ut av mudder i gruntvannsområder


== Galleri ==


== Eksterne lenker ==
(en) gravand – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) gravand i Global Biodiversity Information Facility 
(no) gravand hos Artsdatabanken 
(sv) gravand hos Dyntaxa 
(en) gravand hos Fauna Europaea 
(en) gravand hos Fossilworks 
(en) gravand hos ITIS 
(en) gravand hos NCBI 
(en) Kategori:Tadorna tadorna – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Tadorna tadorna – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tadorna tadorna – detaljert informasjon på Wikispecies 
Gravand på Store norske leksikon