jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Vågøy kirke

Vågøy kirke er en langkirke fra 1904 i Hustadvika kommune i Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Molde domprosti i Møre bispedømme.
Byggverket er i tre og har 450 plasser.


== Litteratur ==
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Vågøy kirke, Vågøya». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 316. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Kyrkja i Fræna – Vågøy kyrkje
(no) «Vågøy kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Vågøy kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Kirkebøker fra Vågøy hos Arkivverket
Zopiklon

Zopiklon er et hypnotikum av typen cyklopyrroloner som brukes til å behandle kortvarige eller forbigående søvnproblemer (maks 2–4 uker). Zopiklon virker på samme måte som benzodiazepinene ved å binde seg til reseptorer i GABA-komplekset i sentralnervesystemet, og kalles derfor et benzodiazepinlignende preparat.  
Forskjellen mellom benzodiazepiner og zopiklon er at zopiklon har en høyere selektivitet for BZP1-reseptorene. Binding til BZP1-reseptorene gir den hypnotiske effekten, mens binding til BZP2 gir den antikonvulsive, muskelavslappende og angstdempende effekten. Selektiviteten overfor BZP1-reseptorer gjør at zopiklon kun brukes som hypnotikum.


== Interaksjoner ==
Den dempende effekten av zopiklon på sentralnervesystemet kan forsterkes av benzodiazepiner, barbiturater, enkelte typer analgetika, neuroleptika, sederende anthistaminer, anestetika og av alkohol. Zopiklon metaboliseres av cytokrom P450-systemet (CYP 3A4 og CYP 2C8) og kan derfor interagere med stoffer som enten induserer eller hemmer enzymet. 
Erytromycin hemmer enzymet og gir økt konsentrasjon av zopiklon (80%). Rifampicin induserer enzymet og gir nedsatt konsentrasjon av zopiklon (80-90%). Grapefruktjuice hemmer CYP 3A4 og gir trolig derfor en økt konsentrasjon av zopiklon.


== Zopiklon sammenlignet med andre hypnotika ==
På grunn av den korte halveringstiden til de benzodiazepinlignende legemidlene (zopiklon, zolpidem) foretrekkes de fremfor tradisjonelle benzodiazepiner på grunn av hensyn til «hangover» og akkumulasjon.
Zopiklon er i dag det legemiddelet som helt klart er foreskrevet mest mot søvnplager. Zopiklon kan for enkelte brukere gi panikkangst og epilepsi-lignende anfall. Etter omregistreringen av flunitrazepam fra B-preparat til A-preparat, og etter at produsenten Roche trakk Rohypnol (flunitrazepam) fra markedet, økte omsetningen av zopiklon betraktelig.


== Avhengighet og toleranse ==
Da man begynte å bruke zopiklon på begynnelsen av 1990-tallet var et av argumentene for å bruke det framfor benzodizepin-hypnotika at det var betydelig mindre av avhengighetsskapende og mindre fare for misbruk. I dag er oppfatningen delt og flere hevder de benzodiazepinlingnende medikamentene ikke er bedre i forhold til toleranse og misbruk i det hele tatt.
For alle sovemedisiner er det en vanedannende effekt at pasienten etterhvert mister troen på at han/hun kan sovne normalt uten sovemedisin.
I USA er for eksempel ezopiklone (den aktive isosomeren i zopiklon) det eneste godkjente virkestoffet mot langtidsbehandling av søvnproblemer.  


== Handelsnavn på Zopiklon i Norge ==
Zopiklon (Mylan)
Imovane (Sanofi-Aventis)
Zopiclone (Actavis)
Zopitin (Vitabalans)


== Litteratur ==
Imovane (zoplikon), Felleskatalogen
Zopiklon, Norsk legemiddelhåndbok
Benzodiazepinliknende hypnotika, Norsk legemiddelhåndbok
Legemiddelverket
Frei kirke

Frei kirke er en langkirke fra 1897 på Frei i Kristiansund kommune i Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Ytre Nordmøre prosti i Møre bispedømme.
Byggverket er i tre og har 400 plasser. Den nåværende kirka ble bygd fordi gammelkirka fra 1766 var blitt for liten til det økende folketallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) «Frei kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Frei kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Leilighetsdikt

Leilighetsdikt er dikt skrevet til en spesiell anledning. Det kan dreie seg om dikt skrevet til private familiebegivenheter, som f.eks. fødselsdag, bryllup, dåp, konfirmasjon, begravelse, eller til en offentlig samfunnsbegivenhet, f.eks. kroningen eller begravelsen av en konge. Diktene kan altså enten ha bestemte personer som mottakere (og framføres når disse personene er til stede), eller rette seg til allmennheten. 
Noen leilighetsdikt er skrevet til melodier for å synges, andre er uten melodi. Noen blir kopiert opp og delt ut til deltakerne på en fest eller ved en annen sosial hendelse, andre blir trykt anonymt eller med navn i aviser. 
Leilighetsdikt er ofte rosende, med positive beskrivelser f.eks. av den som har fødselsdag. Det finnes imidlertid også leilighetsdikt som inneholder kritikk, enten vennlig kritikk eller bitende angrep på personer eller grupper. 
Spottende, ironiske vers og hyllende, lovprisende vers er ytterpunktene. De fleste leilighetsdikt inneholder mer ros enn ris. 
Noen bedrifter og institusjoner har en «husdikter» som lager leilighetsdikt til kjente melodier, som så synges ved jubileer, fødselsdager for de ansatte og lignende. Det hender også at kjente diktere skriver leilighetsdikt, enten på oppdrag eller av eget initiativ. Bjørnstjerne Bjørnson har skrevet en god del leilighetsdikt, blant annet Kantate ved Hundreårs-festen for Norges vel (1909). 
I lyrikksamlinger finnes det vanligvis få leilighetsdikt, fordi slike dikt har lav litterær status. De har dessuten ofte et mer episk (fortellende) preg enn lyrisk. 
Fra leilighetsdikt er det glidende overganger til blant annet rimbrev (for eksempel frierbrev på vers).


== Eksterne lenker ==
Om leilighetsdiktning i Tønsberg 1840 til 1890
Clipperton

Clipperton (fransk Île Clipperton eller Île de la Passion) er en ubebodd korallatoll i Stillehavet, sørvest for Mexico og vest for Costa Rica. Den tilhører Frankrike.
Øya har ingen permanente innbyggere. Det finnes en kort flystripe, samt ruinene av et fyrtårn fra det 19. århundre. 
En økonomisk sone på 425 220 km² omgir Clipperton.


== Historie ==
Clipperton ble tatt i besittelse av Frankrike i 1858. Mexico bestred kravet og støttet forsøk på kolonisering, som mislykkes. Frankrike og Mexico ble enig om å la Italia løse saken ved voldgift og i 1931 falt saken ut til Frankrikes fordel.


== Administrasjon ==
Etter lov av 2007 er Clipperton direkte underlagt den franske regjeringen, med ministeren for oversjøiske saker som ansvarlig statsråd. I 2008 ble ansvaret for forvaltningen av Clipperton delegert til høykommissæren i Fransk Polynesia.


== Naturgeografi ==
Landarealet er på 2 km², lagunen dekker en flate på 4 km². Øya har et tropisk havklima, med gjennomsnittstemperaturer mellom 20–32 grader Celcius.
Lagunen har en gjennomsnittlig dybde på fem meter, dypeste punkt er 34 meter. Den har brakkvann. Atollen er lukket og lagunen har ikke passasje til havet, men ved kraftig vind og høye bølger trenger havvann inn i lagunen der atollen er lav. I lagunen vokser sjøgras, særlig Ruppia maritima. Lagunen tilføres stadig guano og er utsatt for overgjødsling.Landet mellom havet og lagunen er 45 til 400 meter bredt. Atollen er for det meste lav med en høyde på fire meter over havet, men på ett punkt, Rocher Clipperton i sørøst, når den 29 moh.Atollen har dårlig jordsmonn og opprinnelig sparsom vegetasjon. Dyrelivet domineres av mengder av landkrabben Gecarcinus planatus og fugl. Clipperton har elleve millioner landkrabber og 35 000 fugler. Miljøet har vært påvirket av menneskelig virksomhet, særlig ved at fosfatutvinnerne som kom i 1892 plantet kokospalmer (Cocos nucifera ) og satte ut gris.Grisene livnærte seg på egg og kyllinger og spiste krabber. Antallet hekkefugl ble dramatisk redusert. Tidligere hekket elleve fuglearter, men i 1980 ble bare seks funnet. Særlig gikk det ut over maskesule (Sula dactylatra) og brunsule (Sula leucogaster). Krabbene hadde holdt vegetasjonen nede og som følge av at de ble redusert i antall, ble vegetasjonen tettere. I 1958 ble bestanden på 58 griser skutt og vegetasjon og dyreliv vendte tilbake mot tilstanden slik den var tidligere. Krabbene og hekkefugl vendte tilbake og vegetasjonsdekket gikk ned.Forlis av fiskebåter i 1999 og 2000 introduserte rotter. Dette påvirker også miljøet. Rottene eter krabber, noe som har medført at antallet krabber har gått ned på deler av atollen, slik at vekstforholdene igjen er bedre for planter og kokospalmer. Rottene skader også fuglebestanden og særlig sotterne (Onychoprion fuscatus) er utsatt.Det er registrert 112 fiskearter ved øya. Delfiner er vanlige i farvannet ved atollen, særlig skruedelfin (Stenella longirostris) og hvitflekkdelfin (Stenella attenuata), men også tumler (Tursiops truncatus), gulflankedelfin (Delphinus delphis) og stripedelfin (Stenella coeruleoalba).


== Referanser ==
Kråkevisa

Kråkevisa også kalt Mannen og kråka, Bonden og kråka eller Den store kråka er en folkevise av den typen vi kaller middelalderballade. I TSB-katalogen har den typenummer TSB F 58. Visa er også kjent i Danmark, Sverige og på Færøyene.
I Norge er den en av de mest utbredde folkevisene. Norsk visearkiv har registrert nesten hundre tekstvarianter og over 75 melodier. Landstad har trykt to ganske korte varianter i Norske Folkeviser fra 1853. Den eldste kjente varianten finnes i et dansk skillingstrykk fra 1600-tallet.


== Tekst ==
Teksten handler om en mann som støter på en enorm kråke. Han skyter kråka og nytter skrotten til fulle. Samme humoristiske grep finner vi også i to andre middelalderballader: Den store oksen, også kjent som Aksel Tårn visa (TSB F 59) og Den store grisen eller Låvgris (TSB F 60.


== Innspillinger ==


=== Musikkinnspillinger ===
Den norske Studentersangforening - For Fulle Seil. Arrangert for mannskor av Henrik Ødegård, urfremført 2019. Utgitt av Den norske Studentersanforening / Lindberg Lyd, 2021
Lillebjørn Nilsen ...og Fia hadde sko Polydor 2920 119, 1974
Wenche Myhre - Sanger fra dengang mor var liten 2 Polydor, 1976
Turid Spildo, Nykkjen. Heilo, Grappa HCD 7196, 2005
Lillebjørn Nilsen sang den på Norske Ballader: 30 ballader – Om drap og elskov, skjemt og lengsel blant riddere, jomfruer, kjemper og dyr. Grappa 2009, HCD 7239, ISBN7033662072392.Moderne versjoner av visa finnes innspilt i blant annet sjangrene rock (Fru Pedersen), trance (Galaxee), og metal (Leaves' Eyes). Visa har også gitt navn til en norsk kortfilm fra 1962.


=== Film ===
En åtte minutter lang kortfilm med tittelen Kråkevisa hadde premiere i 1962. Dette var en tegnet animasjonsfilm regissert av Wilfred Jensenius, og den ble produsert av Kommunenes Filmcentral A/S.


== Litteratur ==
Olav Solberg: Den ommsnudde verda: Ein studie i dei norske skjemteballadane. Oslo 1993


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Michio Kaku

Michio Kaku (født 24. januar 1947) er professor i teoretisk fysikk ved City College of New York. Han har skrevet tolv bøker, blant annet Einstein's Cosmos og Physics of the Impossible. Kakus fagfelt er strengteori. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Michio Kaku – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Godøy bedehuskapell

Godøy bedehuskapell i Giske kommune i Møre og Romsdal fylke ble oppført i 1953 og påbygget til kapell i 1979. Siden er bygget utvidet i 2001 og 2008.
Kapellet leies av fellesrådet til kirkelige handlinger.Kapellet er tegnet av arkitekt Olav S. Solheim, som hadde praksis i Ålesund. Byggverket er i murstein og har 200 plasser.Det er ikke kirkegård ved kapellet. Godøy gravplass er en drøy kilometer lenger nordøst.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Godøy bedehuskapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 294. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Giske kirkelige fellesråd
«Godøy bedehuskapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Valderøy kirke

Valderøy kirke eller Valderøy kyrkje er en langkirke fra 1961 på Valderøy i Giske kommune, Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Nordre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme.
Byggverket er i murstein og har 530 plasser. Altertavlen er laget av Finn Emanuel Olsen. Døpefont og prekestol er begge i tre og fra 1961. Kirkens orgel var fra Vestre orgelfabrikk og hadde 13 stemmer, men i 2004 fikk man et digitalt orgel fra Allen Organ med tre manual og pedal på 52 stemmer.Klokketårnet inneholder to klokker, begge er fra 1961. Den største har inskripsjonen
"Glad" og den minste "Fryd og fred".


== Litteratur ==
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Valderøy kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 294. ISBN 82-7527-022-7. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) «Valderøy kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Giske kirkelige fellesråd
«Valderøy kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Durazno

San Pedro del Durazno er hovedstaden i departementet som også heter Durazno i Uruguay, grunnlagt 12. oktober 1821. Det er 34 368 innbyggere i Durazno by.


== Befolkning ==
Durazno hadde 34 368 innbyggere i 2011.

Kilde:


== Kirker ==
Parroquia San Pedro (Den katolske kirke).
Nuestra Señora del Carmen.


== Transport ==
 Ruta 5 forbinder Durazno med Florida og Sarandí Grande (sør) og Paso de los Toros (nord).
 Ruta 14 forbinder Durazno med Mercedes / Trinidad (vest) og  Florida, Lavalleja (Batlle y Ordóñez og Varela) og Lascano /Ruta  (øst).


=== Fly ===
Durazno har en flyplass, Santa Bernardina internasjonale lufthavn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted for Durazno (spansk)
Kart over Durazno og Santa Bernardina (spansk)
Vigra kirke

Vigra kirke er en langkirke fra 1894 i Giske kommune, Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Nordre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme.
Byggverket er i tre og har 550 plasser.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Vigra kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 295. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Vigra kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Giske kirkelige fellesråd
«Vigra kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Hypnotika

Hypnotika er en betegnelse på legemidler som gir en søvninduserende virkning. I Norge brukes flere typer:

BarbituraterBarbital (kun ved sykehus)BenzodiazepinderivaterFlunitrazepam
Nitrazepam
Midazolam (kun ved sykehus)Benzodiazepinlingnende preparater (Z-hypnotika)Cyklopyrrolonderivater (Zopiklon)
Imidazopyridinderivat (Zolpidem)
Pyrazolopyrimidinderivat (Zaleplon)  (Kun registreringsfritak)Melatoninreseptoragonistermelatonin (Circadin)AntihistaminerAlimemazin (Vallergan)Mange av legemidlene som brukes i psykiatrien (antipsykotika, antidepressiva og anxiolytika) brukes mot søvnvansker, og kan være spesielt effektive dersom søvnvanskene er en del av en psykiatrisk/psykososial lidelse. Dersom søvnvanskene er smerterelaterte så vil smertestillende legemidler (analgetika) kunne hjelpe, selv om disse ikke brukes direkte mot søvnvansker.


== Bivirkninger ==
Søvnmedisiner kan ha bivirkninger som depresjon, angst, kvalme, og varig søvnmangel. Ved lengre tids bruk kan en oppleve at effekten avtar.
Barbital

Barbital (markedsført under merkenavnet Veronal), også kalt barbiton, var det første kommersielt markedsførte barbiturat. Det ble brukt som søvnhjelp (hypnotika) fra 1903 inntil midten av 1950-tallet. Kjemisk navn for barbital er dietylmalonyl urea eller dietylbarbitursyre.  Kjemisk formel er (C2H5)2C~CO NH]ICO (natrium 5,5-dietylbarbiturat). Veronal ble fremstilt ved å kondensere dietylmalonester med urea sammen med natriumetylat, eller ved å tilsette etyliodid til sølvsalt av malonylurea. Resultatet var et luktfritt, litt bittert, hvitt krystallint pulver.
Barbital ble først fremstilt i 1902 av de tyske kjemikerne Emil Fischer og Joseph von Mering. De publiserte sin oppdagelse i 1903 og det ble markedsført i 1904 av Bayer som «Veronal». Et løselig salt av barbital ble markedsført av Schering som «Medinal».  Det ble foreskrevet for søvnløshet indusert av nervøs oppstemthet.
Det ble levert enten i kapsler eller cachets. Terapeutisk dose var ti til femten grains (0.65-0.97 grams). 3.5 til 4.4 gram er dødelig dose men søvn har også vært forlenget i opptil ti til femten dager ved tilfriskning.
Veronal ble regnet for å være en stor forbedring over den rådende hypnosebehandling. Smaken var litt bitter, men bedre enn den sterke, ubehagelige smaken av det vanlig brukte bromider. Den har få bivirkninger. Terapeutisk dose var langt under giftig dose. Men lang bruk resulterte i toleranse til medisinen, og krevde høyere doser for å oppnå ønsket effekt. Dødsfall på grunn av overdoser av dette langsomt virkende hypnotikum var ikke uvanlig.


== Referanser ==


== Videre lesning ==
Fischer, Emil and Joseph von Mering,  “Ueber eine neue Klasse von Schlafmitteln”, Therap Gegenw 44:97-101, 1903.
"Veronal", in Finley, Ellingwood, M.D. The American Materia Medica, Therapeutics and Pharmacognosy", 1919. [1], accessed 07 Nov 2005.
"Emma Zunz" av Jorge Luis Borges (novelle)
Osmarka bedehus og kapell

Osmarka bedehus og kapell er et kapell fra 1910 på Osmarka i Gjemnes kommune, Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Gjemnes sogn, Indre Nordmøre prosti i Møre bispedømme.
Byggverket er i tre og har 110 plasser. Huset ble tatt i bruk i 1907, men først vigslet til kirkelig bruk i 1912. Klokketårnet er frittstående, noen meter fra kapellet. I tårnet henger en kirkeklokke fra 1915. Gustav Storli har malte alterbildet. Motivet er Korset, malt i 1964.
Osmarka kapell ble på 1960-tallet modernisert og endret til datidens mote. Innvendig ble det lagt glatte plater på veggene og i takhvelvingen porøse huntonittplater. Interiøret ble malt i en lys grå-hvit farge. I 1983 ble det bygget et påbygg med toaletter. I 2002 ble kapellet restaurert og malt utvendig. I 2008 ble det innvendige restauret tilbake til opprinnelig utseende.  I forbindelse med restaureringsarbeidet og kapellets 100-årsjubileum, ble det inngått avtale med bygdebokforfatter Kåre Olav Solhjell om utgivelse av et jubileumsfestskrift.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Solhjell, Kåre Olav. 2009. Huset ved vegen. Osmarka bedehus og kapell 1909 – 2009 128 sider. ISBN 978-82-303-1275-9
Odde, Eilif. 2009. Feirer hundreårsjubileum med ny bok. Tidens Krav 18. august 2009. Side 24.


== Eksterne lenker ==
«Osmarka bedehus og kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Terje Gewelt

Terje Gewelt (født 8. juni 1960 i Oslo) er en norsk jazzmusiker som spiller kontrabass og bassgitar.Etter oppvekst i Larvik, studerte han hos Arild Andersen. Han reiste til USA i 1982 og studerte ett år ved Bass Institute of Technology i Los Angeles der han hadde Jeff Berlin som lærer. Etter ett år hjemme i Norge, der han spilte sammen med blant andre Egil Kapstad og Knut Riisnæs, reiste han tilbake til USA for å studere ved Berklee College of Music i Boston (1983-1987). Han tok også timer med Jaco Pastorius og Dave Holland. I USA var han medlem av bandet «Full Circle» som ga ut flere plater på selskapet CBS. Han var også medlem av «Forward Motion» med Tommy Smith. Han flyttet tilbake til Norge i 1989.
Gewelt har medvirket på over ett hundre innspillinger med skandinaviske, europeiske og amerikanske musikere som Billy Cobham, Tommy Smith, den russiske pianisten Misha Alperin og Santana trommeslageren Michael Shrieve. Platene er utgitt på plateselskaper som RCA, CBS, Blue Note samt ECM. Gewelt startet plateselskapet Resonant Music i 1998 der han har gitt ut blant annet elleve plater under eget navn.


== Diskografi (utvalg) ==
For komplett diskografi se:   Terje Gewelts diskografi

Under eget navnHide and Seek (Resonant Music 1999)
Duality (Resonant Music 2002)
Interplay (Resonant Music 2003)
Small World (Resonant Music 2004)
Hope (Resonant Music 2005)
If Time Stood Still (Resonant Music 2007)
Oslo (Resonant Music 2009)
Azure (Resonant Music 2010)
Selected Works (Resonant Music 2011)
Spindrift (Resonant Music 2012)
Steppingstone (Resonant Music 2013)
Steppingstone (2013)
Wow and Flutter (2017)
Then Still (2020), med Elizabeth Walker
House on a Hill (2020)Sammen med Michael ShrieveStiletto (RCA Novus 1989)Sammen med Dag ArnesenInner Lines (Resonant Music 1998)
Norwegian Song (Resonant Music 2007)
Norwegian Song 2 (Resonant Music 2008)Sammen med Misha AlperinNorth Story (ECM 1996)Sammen med Knut VærnesAdmission For Guitars And Basses (Curling Legs 1992), duoSammen med Dag Arnesen TrioMovin'  (Taurus Records 1994), inkludert Svein Christiansen
Time Enough (Taurus Records 2004), inkludert Pål Thowsen
Norwegian Song (Resonant Music 2007)
Norwegian Song 2 (Resonant Music 2008)Sammen med Ahmad Mansour TrioTumbleweed (Gorgone Productions 1995)Sammen med Petter Wettre QuartetPig Virus (Curling Legs 1996)Sammen med Billy CobhamNordic (Eagle Records 1998)
Off Color (Eagle Records 1999)Sammen med Roy Powell TrioSolace (Nagel Heyer Records 2003), inkludert Jarle VespestadSammen med Karin Krog og John SurmanSongs About This And That (Meantime Records 2013), inkludert Ivar Kolve, Bjørn Klakegg og Tom Olstad


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Terje Gewelt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Norwegian Music information Centre
Biografi fra Jazzbasen.
Diskografi fra Jazzbasen.
Gullstein kirke

Gullstein kirke er en langkirke fra 1869 i Aure kommune i Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Ytre Nordmøre prosti i Møre bispedømme.
Byggverket er i tre og har 300 plasser. Kirken er dels utformet i stavkirkestil. Til forskjell fra tilsvarende kirker i Sogn/Sunnfjord (f.eks. Årdal kirke og Hauge kirke) også tegnet av Chr. Christie har ikke Gullstein forhøyet midtparti slik at midtskip og sideskip er samlet under ett saltak.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen, red. (1993). «Gullstein kirke, Tustna». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 282. ISBN 82-75-27022-7. 
Edøy kirke 100 år 1885–1985 (PDF). 1985. s. 4–5. Arkivert fra originalen (PDF) 19. september 2020. Besøkt 22. oktober 2019. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Gullstein kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Gullstein kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Ila fengsel og forvaringsanstalt

Ila fengsel og forvaringsanstalt er et fengsel som ligger i strøket Ila i Bærum kommune i Viken fylke. Fengslet har 124 plasser fordelt på 12 avdelinger og 230 ansatte. Over halvparten av plassene (67 plasser) er tilrettelagt for forvaringsdømte.


== Historikk ==
Ila fengsel ble opprinnelig bygget som kvinnefengsel i årene 1938 til 1939 og sto ferdig til bruk i 1940 da Norge kom med i andre verdenskrig og ble okkupert av Tyskland. Fengslet ble brukt til å huse norske krigsfanger fra 1940 og ble tatt i bruk som konsentrasjonsleir av tyskerne i 1941, under navnet Grini fangeleir. Fengselet huset i hovedsak nordmenn som var i politisk opposisjon til de tyske makthaverne.
Etter krigen skiftet Grini navn til Ilebu fengsel og ble fra 8. mai 1945 leir for vareteksfengslede og dømte landssvikere. Fra 1951 ble Ila sikringsanstalt, et fengsel for fanger som var idømt sikring i tillegg til straff. Fra 1976 til 2000 ble fengselet kalt Ila landsfengsel og sikringsanstalt.
Ila landfengsel og sikringsanstalt endret navn i 2002 da den første forvaringsavdelingen åpnet. Ila ble tildelt rollen som forvaringsanstalt for menn i Norge, og endret da navn til Ila fengsel, forvarings- og sikringsanstalt. Navnet omfattet fremdeles «sikringsanstalt» etter dette navneskiftet fordi fanger dømt til sikring fortsatt var i soning på Ila (selv om fanger allerede da ikke lengre ble dømt til sikring, men til forvaring). Ila byttet igjen navn i 2011 til Ila fengsel og forvaringsanstalt, da ingen innsatte lenger er idømt sikringsdom i Norge. Fengselet gikk gjennom en omfattende ombygging innvendig og har nå en ordinær kapasitet på 124 plasser fordelt på tolv avdelinger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kriminalomsorgens presentasjon av Ila fengsel