jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bokbuss

En bokbuss er en buss som fungerer som et omreisende bibliotek. Bokbussene har ofte faste ruter i distriktene eller til steder og institusjoner der lånerne har vanskelig for å komme seg til hovedutlånene. Bokbussen i Norge er en del av den oppsøkende bibliotekvirksomheten som blir definert i bibliotekloven fra 1985 og blir blant annet sendt ut fra fylkesbibliotekene. I de tre vestlandsfylkene Hordaland, Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal går bokbåten «Epos».


== Historie ==
Den første bokbussen i Norge begynte å kjøre i Vestfold i 1948, men tjenesten ble etterhvert en viktig kultur- og kunnskapsformidler over hele landet. I dag har kommunikasjonene blitt bedre og folks mobilitet økt. Sammen med lettere informasjonshenting via internettet og TV og andre prioriteringer innen offentlig økonomi har dette ført til at bokbusstilbudet flere steder er i ferd med å legges ned.


== Se også ==
Bokbussen i Vesterålen
Bokbussen i Vestfold
Bokbussen Tana/Nesseby


== Eksterne lenker ==
(en) Bookmobiles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Om bokbussen i Vestfold
Kongepyton

Kongepyton (vitenskapelig navn Python regius) er en slange som lever i Vest-Afrika. Den foretrekker åpne skoger, tørr buskskog, gressmarker og tremarker på den vestafrikanske savannen. Der tilbringer den mye av sitt liv i underjordiske hull og ofte i nærheten av vann. Den er hovedsakelig nattaktiv og begynner å jakte på byttedyr i skumringen, men i den lange tørketiden kan den bli værende i gjemmestedet sitt hele tiden. Kongepyton tilhører de mindre pytonartene og er den minste blant de tre artene som finnes i Afrika.
Dens forsvarsmekanikk er å krølle seg sammen til en ball. Derfor kaller noen denne slangen for ball pyton.
Gjennomsnittslengden er på ca. 150 cm. Det er vanlig med en lengde på 120–150 cm og veldig sjelden har det forekommet individer på opptil 180 cm. Rekordlengden er 2,5 meter. Kroppen er nokså kraftig i forhold til lengden. Pytonslangen lever i mer enn 20 år og blir kjønnsmoden etter ca. 3 år.


== Føde ==
Kongepyton lever av fugler og små gnagere som mus og rotter. Den har ikke gift og tar livet av byttedyret sitt ved at den kveler dem. Viltfangede kongepyton har som regel har spesialisert seg på en type byttedyr og kan nekte å spise i flere måneder. Dyr som er født hos oppdrettere, spiser uten problem den maten de blir tilbudt.


== Forplantning ==
Fire måneder etter paringen legger hunnen 2-15 egg, som oftest 4-8 egg. De er hvite med mykt skall. Hunnen passer på eggene, men ruger ikke på dem som eksempelvis tigerpyton gjør.
Eggene klekkes etter ca. 55-71 dager ved en temperatur på 29-31 °C. Når ungene tar seg ut av egget, skjærer de det opp med en såkalt eggtann som sitter ytterst på overkjeven, denne faller så av. Det hender at ungene kan bli værende i egget opptil 48 timer etter at de har lagd hull i egget. Når de kryper ut av skallet er de omtrent 40 cm lange og veier 50-70 gram. Etter ca. 14 dager skifter de ham for første gang og deretter kan de innta sitt første måltid.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Tjørve, Irene Inman, orvers. (2002): Verdens dyreliv, N.W.Damm & Søn AS, ISBN 82-496-0037-1


== Eksterne lenker ==
(en) Kongepyton i Encyclopedia of Life 
(en) Kongepyton i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Kongepyton hos Artsdatabanken 
(en) Kongepyton hos Reptile Database 
(en) Kongepyton hos ITIS 
(en) Kongepyton hos NCBI 
(en) Kategori:Python regius – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Python regius – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Python regius – detaljert informasjon på Wikispecies
Helge Lunde

Helge Lunde (født 21. januar 1900 i Etnedal, død 1987 i Oslo) var en norsk filmregissør. Han begynte i 1927 i norsk film som produksjonsleder i filmen Troll-elgen. I 1940 hadde han sammen med svenske Gösta Stevens regien på filmen Bastard som var en svensk-norsk samproduksjon. Helge Lunde hadde skrevet filmens manus basert på novellen «Bastard» av F.W. Remmler. Filmen vant prisen for anbefalt film på filmfestivalen i Venezia i 1941.


== Filmografi ==


=== Regi ===

1958 – Bustenskjold

1943 – Vigdis

1940 – Bastard

1939 – Familien på Borgan

1936 – Norge for folket

1934 – Sangen om Rondane


=== Produksjonsleder ===

1927 – Troll-elgen (film)

1937 – Laila

1939 – Familien på Borgan


=== Manus ===

1940 – Bastard

1939 – Familien på Borgan


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Helge Lunde på Internet Movie Database 
(sv) Helge Lunde i Svensk Filmdatabas 
(da) Helge Lunde på Filmdatabasen 
(en) Helge Lunde på AllMovie 
(en) Helge Lunde hos The Movie Database
Milan Baroš

Milan Baroš (født 28. oktober 1981) er en tsjekkisk tidligere fotballspiller. 
Baroš slo for alvor gjennom under EM 2004 i Portugal, der han ble mesterskapets skytterkonge med fem mål. Han var en sterkt medvirkende årsak til at Tsjekkia nådde semifinalen i turneringen. 
Han er gift med Tereza Frankova og de fikk 1. september 2009 sønnen Patrick.
Han har tidligere spilt for FC Banik Ostrava, Liverpool, Aston Villa, Lyon, Portsmouth og Galatasaray. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Milan Baroš – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Milan Baroš på Internet Movie Database 
(en) Milan Baroš hos The Movie Database 
(de) Milan Baroš – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Milan Baroš – Olympedia 
(en) Milan Baroš – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cz) Milan Baroš – Tsjekkias olympiske komité 
(en) Milan Baroš – FIFA 
(en) Milan Baroš – UEFA 
(fr) Milan Baroš – Ligue de Football Professionnel 
(fr) Milan Baroš – LÉquipe 
(en) Milan Baroš – Transfermarkt 
(en) Milan Baroš – national-football-teams.com 
(cs) Milan Baroš på FAČRs offisielle hjemmeside
(en) Milan Baroš – på LFChistory.net
Nettpyton

Nettpyton (vitenskapelig navn Malayopython reticulatus) er en slange som lever i Sørøst-Asia. Den er verdens lengste (men ikke tyngste) slange og kan maksimalt bli åtte–ni meter lang. Et eksemplar som ble skutt i Celebes i 1912 var 10 meter langt. En annen nettpyton, ved navn Medusa, var 7,67 meter lang og veide 158 kg. Nettpyton lever på bakken, men også ved elver og den er en dyktig svømmer.
Det finnes tre underarter, Python reticulatus reticulatus, Python reticulatus jampeanus, og Python reticulatus saputrai.


== Litteratur ==
Verdens dyreliv, N.W.Damm & Søn AS 2002, ISBN 82-496-0037-1


== Eksterne lenker ==
(en) Nettpyton i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Nettpyton hos ITIS 
(en) Kategori:Malayopython reticulatus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Malayopython reticulatus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Malayopython reticulatus – detaljert informasjon på Wikispecies
Pantograf (jernbane)

En pantograf er en type strømavtaker på taket av elektrisk rullende materiell på jernbane, forstadsbaner eller sporvogner for å gi elektrisk kontakt med strømførende luftledning.
Navnet pantograf er tatt fra de parallellogramformede tegnemaskinene som brukes for å kopiere tegninger. Imidlertid kalles (noe feilaktig) ofte alle typer strømavtakere på taket av jernbane- og sporvognsmateriell for pantografer, selv om de ikke har form som parallellogrammer.Ved bruk av kontaktledning (luftledning) og pantograf benyttes skinnene og jord som den andre overføringen av elektrisk strøm til motorene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pantographs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pantograph – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Cubajordboa

Cubajordboa (vitenskapelig navn Tropidophis melanurus) er en slange som lever på De karibiske øyer. Den blir fra 80 til 100 cm lang. Cubajordboaen lever på bakken.


== Litteratur ==
Verdens dyreliv, N.W.Damm & Søn AS 2002, ISBN 82-496-0037-1


== Eksterne lenker ==
(en) Cubajordboa i Encyclopedia of Life 
(en) Cubajordboa i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cubajordboa hos Reptile Database 
(en) Cubajordboa hos ITIS 
(en) Cubajordboa hos NCBI 
(en) Kategori:Tropidophis melanurus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tropidophis melanurus – detaljert informasjon på Wikispecies
Anamorfose

En anamorfose er en forvridd projeksjon eller et fortegnet perspektiv, især et bilde som er formet slik at det blir forståelig bare når det blir betraktet på en spesiell måte eller fra et bestemt punkt.


== Eksempler på anamorfoser i kunsthistorien ==
Leonardos øye av den italienske kunstneren Leonardo da Vinci fra 1485 er det første kjente eksempelet på anamorfose.
I det 17. århundre, brukte barokke trompe l'oeil veggmalerier ofte denne teknikken for å kombinere faktiske arkitektoniske elementer med en illusjon. Når man står foran kunstverket på et spesifikt sted  glir arkitekturen inn i maleriet. Hans Holbein den yngre er velkjent for å inkorporere denne typen anamorfe triks i sine mesterverk.
Domen og hvelvingen til St. Ignazio kirke i Roma, malt av Andrea Pozzo, representerte høydepunktet for illusjonen. På grunn av klager over utestengt lys av nabo-munker ble Pozzo hyret til å male insiden av en dom i stedet for å konstruere en, men fordi den var flat var det bare ett sted hvor illusjon var perfekt og domen så ekte ut.


== Andre eksempler ==
Et annet eksempel på anamorfose er krittmaleriene på fortau laget av Kurt Wenner og Julian Beever hvor krittmalingen, asfalten og de arkitektoniske omgivelsene alle blir del av en illusjon.

IMAX, Cinemascope og andre anamorfiske bredformater bruker anamorfose for å projisere et omkretsende bilde fra en flat, todimensjonal film.


== Se også ==
Anamorfisk bredformat
Optisk illusjon
Trompe l'oeil


== Eksterne lenker ==
Hva er en anamorfose? (på engelsk)
Om trompe l'oeil, anamorfoser og veggmalerier (på fransk og engelsk) Arkivert 2. april 2012 hos Wayback Machine.
Sergio Tringali
Arafuravorteslange

Arafuravorteslange (vitenskapelig navn Acrochordus arafurae) er en slange som lever i nordlige strøk i Australia og på Ny-Guinea. Den blir fra halvannen til to og en halv meter lang. Arafuravorteslangen lever i vannet.


== Litteratur ==
Verdens dyreliv, N.W.Damm & Søn AS 2002, ISBN 82-496-0037-1


== Eksterne lenker ==
(en) Arafuravorteslange – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Arafuravorteslange i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Arafuravorteslange hos Reptile Database 
(en) Arafuravorteslange hos ITIS 
(en) Arafuravorteslange hos NCBI 
(en) Kategori:Acrochordus arafurae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Acrochordus arafurae – detaljert informasjon på Wikispecies
Bustenskjold

Bustenskjold er en norsk filmkomedie fra 1958, regissert av Helge Lunde. Filmen er basert på tegneserien Jens von Bustenskjold av Anders Bjørgaard (tegninger) / Sigurd Lybeck (tekst). Leif Juster hadde hovedrollen som Jens von Bustenskjold.Filmen hadde premiere 26. desember 1958.


== Handling ==
Jens von Bustenskjold har hele tiden bodd i den trange og avsidesliggende fjellbygda Oladalen, der han har fristet en temmelig kummerlig tilværelse som småbruker. Bustenskjold er av adelig byrd. Han påstår at tippoldefaren var kusk hos keiseren av Østerrike. Våningshuset går under navnet «Residensen». Det er riktignok meget skrøpelig, men han trøster seg med at nå til dags er det mange adelige som overhodet ikke eier noe hus.Bustenskjold har alltid vært en lathans. Hans økonomiske stilling har stadig blitt dårligere. For å sikre sin økonomiske framtid vil Bustenskjold gifte seg med unge og vakre Signe Sørby, datter av den velstående Sørby-enka.  Den giftelystne enka tar vel imot ham, idet hun tror at han er kommet for å fri til henne. Når det viser seg at det er datteren han er ute etter, blir han regelrett kastet ut av den skuffede fruen. Dagen etter det mislykkete frieriet kan svirebrødrene Plassbakk-kallen og Bernt skomaker meddele ham at han har arvet en million kroner etter en avdød slektning i USA.


== Skuespillere ==
Leif Juster som Jens von Bustenskjold
Einar Vaage som Plassbakk-kallen
Birger Løvaas som Bernt skomaker
Liv Wilse som Adele Konck.
Kari Diesen som Enken på Sørby.
Turid Haaland som Kona til Bernt.
Nanna Stenersen som Stuepiken.
Randi Nordby som Signe, enkens datter.
Synnøve Strigen som Adeles venninne
Ingolf Rogde som Herr Konck
Willie Hoel som en ekspeditør.
Sverre Holm som en gårdsgutt.
Harald Aimarsen som en pub-kunde.
Inger Arnesen som en bankkunde
Turid Balke som en brannmanns kone
Ernst Diesen som en tyv i forkledning.
Leif Enger som en annen tyv.
Else Frogner som en ung dame
Egil Hjorth-Jenssen som bank-sjefen.
Anne Lise Wang som en hotell-gjest.


== Se også ==
Jens von Bustenskjold


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bustenskjold på Internet Movie Database 
(no) Bustenskjold i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Bustenskjold hos Filmfront
Thomas Heftyes gate (Oslo)

Thomas Heftyes gate (1-47, 2-64) er en gate i Oslo som har sitt løp fra Gabels gate via «Gimletoppen», før den krysser Elisenbergveien og Bygdøy allé og fortsetter mot nord til Frogner plass. Den ligger i sin helhet på arealer som opprinnelig har tilhørt Frogner hovedgård.
Gaten ble i 1891 oppkalt etter bankier Thomas Heftye, som hadde kjøpt store arealer av Frogner. Han oppførte i 1858-59 Villa Frognæs på høyderyggen mot Frognerkilen etter tegninger av arkitektene Schirmer og von Hanno. Eiendommen med adresse Drammensveien 79 har adkomst fra Thomas Heftyes gate og har siden 1906 tilhørt Storbritannias legasjon og senere ambassade, som bruker Heftyes villa som residens. Thomas Heftye er kjent som en pådriver for friluftslivet i Norge og var medstifter og første formann i Turistforeningen.
Eiendomsprisene i gaten er blant de høyeste i landet.
Fire ambassader har adresse til gaten: Finsk i nr 1, britisk i nr 8, østerriksk i nr 19 og slovakisk i nr 24. Disse befinner seg sør for Bygdøy allé og dermed i strøket Gimle. Andre kjente bygninger i gaten er villaen i nr. 18, Heftyeterrassen i nr. 42, hjørnebygningene i nr. 45 og 47, og nr. 52-62 der Sonja Henie i sin tid bodde.


== Bygninger ==


== Referanser ==


== Siterte bøker ==
Bruun, Ole Daniel (1999). Arkitektur i Oslo. Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 82-573-0948-6. 
Engh, Pål Henry & Gunnarsjaa, Arne (1984). Oslo: en arkitekturguide. Oslo: Universitetsforlaget. ISBN 82-00-05961-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Joar Nyquist og P.D. Hofflund, red. (1955). Oslo gårdkalender: Nybygg 1925–1955. Oslo: Fredhøi. 


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Heftyes gate, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Listeførte bygninger på kartet
Listeførte bygninger i Kulturminnesøk
Pilegrims vandring

En pilegrims vandring fra denne verden til den tilkommende (engelsk original: The Pilgrim's Progress from This World to That Which Is to Come) er en kristen oppbyggelig fromhetsroman av John Bunyan, første del utgitt i 1678, andre del i 1684.
Rammen for fortellingen ble presentert på førsteutgavens tittelside: «in the similitude of a dream», det vil si fortalt i en drøms lignelse. Boken ble en suksess i sin tid, og godt likt for sin folkelige prosa. En tid var det kun Bibelen som ble lest mer.
William Thackeray tok tittelen Vanity Fair (Forfengelighetens marked) fra en setning i boken. Både Jonathan Swift og Daniel Defoe ble direkte og indirekte inspirerte, men ikke av bokens tungt religiøse tendens.

Mens bokens prosa pekte framover, var dens litterære form langt eldre i bruken av tradisjonelle allegoriske virkemidler som var svært vanlig i middelalderen, blant annet i Roseromanen. Fortelleren vandrer gjennom verdens omstendeligheter, legger seg til å sove i en grotte og får en drømmevisjon: «Og mens jeg sov, drømte jeg en drøm. Jeg drømte, og se; jeg så en mann kledd i filler og laser, som sto et sted med ansiktet bortvendt fra sitt eget hus og med en bok i hånden og en tung bør på ryggen.»Denne mannen var sjelen, Kristen, som går sin pilegrimsgang gjennom en skog fylt av symboler. Blant de ulike personene han treffer underveis er «Egennytte», «Verdslig Vismann» og «Snakkesalig». Bunyans prosa bygget både på Bibelen og på folketalerens direkte språk. Bunyans karakteristikker av både syndens miljø og frelsens sted gikk over i det engelske språket som faste uttrykk: «Vanity Fair» (forfengelighetens marked), «Slough of Despond» (fortvilelsens sump), «Hill Difficulty» (vanskelighetenes berg), «Valley of the Shadow of Death» (dødens skyggedal), for å nevne noen.
I motsetningen til middelalderens abstrakte og tidvis meget underfundige allegorier, er Bunyans allegorier direkte og kraftfulle, og han knyttet språket til tilhørernes hverdag. Ved å fortelle om hovedfiguren Kristens vandring fra den verdslige byen Destruction («Ødeleggelse») gjennom det allegoriske landskapet og fram til frelsen, skildret Bunyan hva alle kristne i hans samtid oppfattet med sin tro eller hva som var viktig med den; et åndelig liv hvor de ble stadig utsatt for fristelser og villfarelser, men hvor frelsen nødvendigvis ville være å finne ved enden av reisen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 Wikiquote: En pilegrims vandring – sitater
Kristens resa på Projekt Runeberg
Svensk oversettelse av boken
The Pilgrim's Progress i Prosjekt Gutenberg e-bok
The Pilgrim's Progress: parts I & II, e-bok som PDF, hvor layout og fonter er inspirert av 1700-tallets publikasjoner
Harald Heide Steen

Harald Heide Steen (født 11. januar 1911 i Kristiania, nåværende Oslo,  død 4. januar 1980 samme sted) var en norsk skuespiller med en lang karriere innen norsk teater og film.


== Teaterkarriere ==
Han var fra scenedebuten i 1935 tilknyttet Det Norske Teatret, bortsett fra et par års ansettelse ved Den Nationale Scene og Nationaltheatret. Heide Steen ble tidlig en toneangivende person innen norsk teater og spilte i et utpreget moderne repertoar i skuespill av John Steinbeck, Eugene O'Neill og Maxwell Anderson. Etter 1945 ble han også ledende innen den antikke tragedien, renessansedramaet og den russiske dramatikken. Heide Steen spilte med stor kraft tittelrollen i Sofokles' Kong Oidipus, kong Thesevs i Jean Racines Fedra og Prospero i William Shakespeares Stormen. Hos Tsjekhov kom hans menneskekunnskap og poetiske begavelse til sin rett i roller som Andrej i Tre søstre, Teljegin i Onkel Vanja og Firs i Kirsebærhagen. Heide Steen hadde også et talent for komiske roller.I hans senere realistiske repertoar finner vi den gripende Loman i Arthur Millers En handelsreisendes død, Benjamin Sigismund i Johan Falkbergets Den fjerde nattevakt og Torberg i Olav Duuns Ettermæle. Heide Steens stilsikre spill som Lavalette i Donadieu og pater provinsial i Das heilige Experiment, begge av Fritz Hochwälder, tilhører høydepunktene i Det Norske Teatrets etterkrigsrepertoar. Det gjelder også i høy grad tittelrollen i Postmannen fra Arles av Ernst Bruun Olsen, som i 1977 gav ham Kritikerprisen.


== Familie ==
Harald Heide Steen var sønn av skuespillerne Harald Steen og Signe Heide Steen. Han var bror av skuespillerinnen Kari Diesen og sangerinnen Randi Heide Steen, nevø av komponisten Harald Heide og onkel til skuespilleren Anne Marit Jacobsen. 22. november 1937 giftet han seg med danseren og suffløren Gerd Paulsen, som han i 1939 fikk sønnen Harald Heide-Steen jr. med. Han var far til Trulte Heide Steen.


== Filmografi ==
Ifølge Internet Movie Database:


== Fjernsynsteatret ==
1970 - Antigone


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harald Heide Steen på Internet Movie Database 
(no) Harald Heide Steen hos Sceneweb 
(sv) Harald Heide Steen i Svensk Filmdatabas 
(da) Harald Heide Steen på Filmdatabasen 
(en) Harald Heide Steen hos The Movie Database Harald Heide Steen i Scenewebarkivet
Target Books

Target Books var et britisk varemerke, som ble etablert i 1973 av Universal-Tandem Publishing Co Ltd, en utgiver av billigbøker. Varemerket ble etablert for å gi ut barnebøker og for å komplementere Tandem, som ga ut bøker for voksne. Varemerket ble kjent gjennom utgivelsene av bøker basert på science fiction-serien Doctor Who. I 1975 ble Universal-Tandem solgt til Howard and Wyndham. Selskapet ble døpt om til Tandem Publishing Ltd og deretter fusjonert med Howard and Wyndhams forlag WH Allen i 1976. Det nye selskapet ble kalt Wyndham Publications Ltd. I 1977 og 1978 ble Wyndham-navnet faset ut og frem til 1991 ble Target-bøkene utgitt av billigbokdelen av WH Allen & Co.
Den mest produktive skribenten for Doctor Who-bøkene var Terrance Dicks. Andre skribenter for serien var Ian Marter, Malcolm Hulke, Philip Hinchcliffe og Nigel Robinson (som også var redaktør for serien en stund).
Nesten hver eneste historie fra Doctor Who ble det laget bøker av, unntatt tre manuskript av Douglas Adams (Shada, The Pirate Planet og City of Death) og to av Eric Saward (Resurrection of the Daleks og Revelation of the Daleks). Saward var motvillig når det gjaldt å skrive disse bøkene selv på grunn av at skaperen av dalekene, Terry Nation, ville få mye av inntektene som egentlig skulle gå til forfatteren. Dette er også grunnen til at ingen andre forfattere skrev disse bøkene.
Selskapet ga også ut bøker for barn basert på andre filmer og TV-serier. De produserte også originale barnebøker og bøker for ungdom.
WH Allen ble kjøpt opp av Virgin Group på slutten av 1980-tallet og døpt om til Virgin Publishing i 1991. Ifølge internettsiden On Target, sluttet de å bruke Target-merket etter utgivelsen av Victor Pembertons Doctor Who – The Pescatons høsten 1991. Likevel ble merket brukt da Virgin senere ga ut bøker basert på historiene The Evil of the Daleks og The Power of the Daleks og en bok basert på hørespillet The Paradise of Death. The Paradise of Death ble gitt ut i april 1994 som bok nr. 156 i "Doctor Who Library" og var den siste boken forbundet med Target.
Andre bøker basert på Doctor Who-relaterte produksjoner ble og vil bli gitt ut av Virgin i seriene New Adventures og Missing Adventures (inkludert hørespillet The Ghosts of N-Space og spin-offene Downtime og Shakedown: Return of the Sontarans). BBC Books ga ut boken basert på TV-filmen fra 1996 og Scream of the Shalka.


== Eksterne lenker ==
On Target – fanside, hovedsakelig om Doctor Who-bøkene
Infernö

Infernö er et norsk thrash metal-band fra Kolbotn. Bandet ble stiftet i 1995.
Bandet er signert med Duplicate Records. Bandets mest kjente medlem er Carl-Michael «Aggressor» Eide. Han har vært medlem av Cadaver, Dødheimsgard, Satyricon, Ulver og Ved Buens Ende. Han er også med i Aura Noir og Virus.
Den 26. mars 2005 falt Carl-Michael Eide fra femte etasje, fikk store skader og kunne først ikke gå. Han satt i rullestol, men trente seg opp og sto i 2011 igjen på scenen.


== Medlemmer ==


=== Dagens medlemmer ===
Hazardous Pussy Desecrator – Vokalist
Bestial Tormentor (Olav Knutsen) – Bassist
Necrodevil (Einar Sjursø) – Trommis


=== Tidligere medlemmer ===
Aggressor (Carl-Michael Eide) – Gitarist


== Utgivelser ==


=== Studioalbum ===
Utter Hell (1996)
Downtown Hades (1997)


=== Annet ===
Massacre in Hell (1995, demo)
Headbangers Against Disco Vol. 1 (1997)
Überthrash (2004. Sammen med Audiopain, Aura Noir og Nocturnal Breed.)
Thrash Metal Dogs of Hell (2004, single)
Überthrash II (2005. Sammen med Audiopain, Aura Noir og Nocturnal Breed.)
Metal Commando Attack (2007, samlealbum)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Infernö på Discogs 
(en) Infernö på MusicBrainz 
(en) Infernö på Encyclopaedia Metallum 
(en) Infernö på Spotify 
(en) Infernö på Songkick 
(en) Infernö på AllMusic 
(en) Infernö på Myspace 
(en) Infernö hos Duplicate Records