jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Placebo (band)

Placebo er et alternativ rock band som består av Brian Molko (vokal, gitar), Stefan Olsdal (bass) og Steve Forrest (trommer). 
Bandet begynte i 1994 da Molko og Olsdal, som tidligere hadde gått på skole sammen, møttes i London. De ga ut sitt første album i 1996 med navnet «Placebo». 1. oktober 2007 sluttet trommeslager Steve Hewitt i bandet. I 2008 ble han erstattet av Steve Forrest, som er bandets nåværende trommeslager. I juni 2009 slapp Placebo sitt nyeste album, det første med Steve Forrest på trommer.
Den norske forfatteren Rune Salvesen brukte en oversettelse av en sangtittel fra albumet Without You I'm Nothing som tittel på sin debutbok, Pur morgen.


== Diskografi ==
Placebo (1996)
Without You I'm Nothing (1998)
Black Market Music (2000)
Sleeping With Ghosts (2003)
Once More With Feeling – Singels 1996-2004 (2004)
Meds (2006)
Covers – The Best of Placebo (2007)
Battle for the Sun (2009)
Loud Like Love (2013)
Never Let Me Go (2022)


== DVD ==
Soulmates never die – Live from Paris, 2004
Once more with feeling – Videos 1996-2004
Infra-red single, 2006


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Placebo (band) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Placebo Fans Worldwide International Fansite
Placebo.Forum: Biggest international community
Placebo City: Biggest fans community over the World
Suckerlove: soulmates never die Nyheter, Video, Bilder etc.
PlaceboWhores: popular Livejournal community
Universitetet i Burundi

Universitetet i Burundi (fransk: Université du Burundi) er et universitet i byen Bujumbura i Burundi. Det er landets eneste universitet.
Universitetet ble etablert i 1964, og var først kjent under navnet «Université Officielle du Bujumbura» (U.O.B.). Dette var en sammenslåing av tre andre institusjoner: Agronomisk Institutt i Ruanda-Urundi, Pères Jésuites' Institutt for Psykologi og Bujumburas Vitenskapelige Institutt. 
Sitt nåværende navn fikk universitetet i 1973. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) University of Burundi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gunnar Eriksson

Gunnar Eriksson (født 13. september 1921, død 8. juli 1982) er en svensk tidligere langrennsløper.
Han var med på Sveriges lag som tok gull på 4 x 10 km stafett under OL 1948 i St. Moritz, og tok bronsemedalje på 18 km.
Under VM 1950 ble han verdensmester på 50 kilometer, foran landsmennene Enar Josefsson og Nils «Mora-Nisse» Karlsson.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gunnar Eriksson – Olympedia 
(en) Gunnar Eriksson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Gunnar Eriksson – Sveriges olympiske komité 
(en) Gunnar Eriksson – FIS (langrenn)
Harald Eriksson

Harald «Sme-Harald» Eriksson (født 22. september 1921 i Lycksele kommune, død 20. mai 2015i Umeå) var en svensk langrennsløper. Han vant sølvmedaljen på 50 km under OL 1948 i St. Moritz. Samme år gikk han til topps på femmila i Holmenkollen.
Eriksson gikk for IFK Umeå på 1940-tallet, og vant flere svenske mesterskap på stafett for klubben sammen med Martin Lundström og Gunnar Karlsson. Han vant sitt første individuelle SM-gull på 30 km i 1945, over et minutt foran nummer to, Nils «Mora-Nisse» Karlsson.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harald Eriksson – Olympics.com 
(en) Harald Eriksson – Olympic.org 
(en) Harald Eriksson – Olympedia 
(en) Harald Eriksson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Harald Eriksson – Sveriges olympiske komité 
(en) Harald Eriksson – FIS (langrenn)
Ballbreaker

Ballbreaker er det trettende studioalbumet av den australske hard rockgruppen AC/DC, utgitt i 1995. Alle sangene er skrevet av Angus Young og Malcolm Young.


== Sporliste ==
«Hard As A Rock»
«Cover You In Oil»
«The Furor»
«Boogie Man»
«The Honey Roll»
«Burnin' Alive»
«Hail Caesar»
«Love Bomb»
«Caught With Your Pants Down»
«Whiskey On The Rocks»
«Ballbreaker»


== Eksterne lenker ==
(en) Ballbreaker på Discogs 
(en) Ballbreaker på MusicBrainz 
(en) Ballbreaker på Spotify 
(en) Ballbreaker på AllMusic
Irans revolusjonsgarde

Irans revolusjonsgarde (persisk:  سپاه پاسداران انقلاب اسلامی ‎ / Sepāh-e Pāsdārān-e Enqelāb-e Eslāmi, bokstavelig: Den islamske revolusjonens vokteres armé) er en del av Irans forsvar. Den ble stiftet av Ruhollah Khomeini 5. mai 1979, og utviklet seg til en viktig aktør under Iran–Irak-krigen (1980–1988). Mens Irans regulære militærstyrker (artesh) forsvarer landets grenser og opprettholder indre orden, i henhold til Irans konstitusjon, er hensikten med Irans revolusjonsgarde at den skal beskytte Irans islamske og ensrettede system. Irans revolusjonsgarde har fastslått at deres rolle i å beskytte det islamske systemet er å forhindre utenlandsk innblanding foruten statskupp fra militæret eller «avvikende bevegelser».Revolusjonsgarden har rundt 125 000 militært personell, inkludert bakkestyrker, flyvåpen og marinestyrker. Dets marinestyrkers fremste oppgave er å drive kontroll over Persiabukta. Den kontrollerer også den paramilitære Basijmilitsen som har rundt 90 000 aktive soldater. I de siste årene har Revolusjonsgarden utviklet seg til «et forretningsimperium» bestående «multimilliarder av dollar», og det er rapportert som den «tredje rikeste organisasjonen i Iran», etter National Iranian Oil Company og Imam Reza-stiftelsen. Revolusjonsgardens eget nyhetsorgan er Sepah News.


== Quds-styrken ==
Quds-styrken, eller al-Quds-styrken, (persisk: سپاه قدس‎) er revolusjonsgardens utenlandsavdeling, og støtter Irans allierte i andre land i Midtøsten. Siden 2010, da Ali Khamenei i en tale snakket om "trusler mot den islamske republikken", har Quds virksomhet også rettet seg mot landets religiøse minoriteter, som Bahai-samfunnet og det kristne huskirkenettverket. Quds var under ledelse av Ghassem Soleimani inntil han ble drept i et amerikansk angrep i januar 2020.


== Bilder ==

		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Wise, Harold Lee (2007): Inside the Danger Zone: The U.S. Military in the Persian Gulf 1987–88. Annapolis: Naval Institute Press. ISBN 1-59114-970-3. (diskuterer amerikanske militære sammenstøt med den iranske revolusjonsgarden under Iran-Irak-krigen)
Safshekan, Roozbeh; Sabet, Farzan (høsten 2010): «The Ayatollah's Praetorians: The Islamic Revolutionary Guard Corps and the 2009 Election Crisis» i: The Middle East Journal, 64 (4), s. 543–558(16).


== Eksterne lenker ==
(fa) Offisielt nettsted 
(en) Islamic Revolutionary Guard Corps – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sigmund Kvaløy Setreng

Sigmund Kvaløy Setreng (også Sætereng) (født 20. oktober 1934, død 27. mai 2014) var en norsk filosof, skribent og bonde. Han var sentral i utviklinga av norsk  økofilosofi.Setreng vokste opp i Lom og fikk nært forhold til naturen gjennom vandringer i Jotunheimen. I 1950-årene tjenestegjorde han som flymekaniker i Luftforsvaret på Kjevik. I 1958 begynte han studier av filosofi ved Universitetet i Oslo. Han var professor Arne Næss' assistent fra 1961, skrev sin hovedoppgave under hans veiledning i 1965, og ble tilbudt et fireårig doktorgradsstipend i filosofi fra 1967. Stipendet brukte han til å utforske økologisk tenkning ved Institutt for Zoologi, der Ivar Mysterud jobbet, og bisto Næss i å utvikle økofilosofien. Han leverte magister-avhandling i filosofi i 1965.Setreng  besøkte Nepal en rekke ganger, hvor han ble tatt opp i et  sherpa-samfunn. Sherpaenes form for buddhisme  vekket Setrengs interesse  for  buddhistisk filosofi, som han så som forenlig med økologisk tenking. Setreng var i seinere år rådgiver for kongen av Bhutan,  Jigme Khesar Namgyel Wangchuck, som ønsket å utvikle sitt land i bærekraftig retning.Han stiftet milljøbevegelsen «Samarbeidsgruppene for natur- og miljøvern» (snm) i 1969, planla og  deltok i Mardøla-aksjonen i 1970, i Alta-aksjonen i 1980, og var engasjert i Nei til EU. Han arbeidet ved NTNU, ble nominert til Nordisk råds natur- og miljøpris, og var statsstipendiat siden 1999. Han drev gård i Busetgrenda i Singsås, Midtre Gauldal.


== Litteratur ==
(no) Publikasjoner av Sigmund Kvaløy Setreng i BIBSYS
Logikkoppgaver til Arne Næss: En del elementære logiske emner. Med Paul Hofseth og Ola Hole. 1968 og senere utgaver.
Redaktør av Peter Wessel Zapffe: Barske Glæder og andre temaer fra et liv under åpen himmel. 1969 og senere utgaver.
Økokrise, natur og menneske : En innføring i økofilosofi og økopolitikk. 1973 og senere utgaver. Også på svensk.
Naturens nei : om EU, frihandel og økologisk kaos. 1994
Mangfold og tid : pyramide-mennesket ved skillevegen: system, frihet eller kaos? 2001.
"Elvetid" 2014, utgitt av Naturveiviser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
forskning.no Filosofer klatrer ikke - nødvendigvis... Portrettintervju med Setreng, skrevet av Tore Hugubakken 10.04.2002
Barkåker

Barkåker er en stasjonsby ved Vestfoldbanen og et tettsted i Tønsberg kommune i Vestfold. Tettstedet har 1 803 innbyggere per 1. januar 2022.
Barkåker ligger sentralt på raet, midt i Vestfold, mellom riksvei 19 (Hortensveien) og E18. På Barkåker ligger flatbrødfabrikken Korni.
Barkåker stasjon er nedlagt.
På Barkåker finnes også flere bedrifter, blant annet Visma Retail.


== Foreninger på Barkåker ==
Barkåker idrettsforening
Barkåker velforening
Sem bygdekvinnelag
Barkåker sanitetsforening
Barkåker og Jareteigen pensjonistforening


== Referanser ==
Skjerding

En skjerding er et oppheng for gryter over peis eller åre. 
En type skjerding består av to smidde jernstenger – den ene med hakk – som er festa til hverandre på en slik måte at de til sammen kan reguleres til skiftende lengde. Nederst på den ene er en krok til å henge gryta på; øverst på den andre er en krok til å hekte over en arm som er festa på veggen og kan svinges horisontalt inn mot veggen eller ut i rommet. I noen bygder ble denne kalt for ei gjøy. Til store kjeler eller gryter ble det brukt en skjerding i hvert øre.
En annen type skjerding har vinkelform og henger i peisstolpen eller en stolpe ved siden av ildstedet. Her kan høyden over varmen reguleres med å flytte skjerdingen opp og ned på skiver på stolpen eller ved at skjerdingen har en regulerbar vinkel. Slike skjerdinger har vært laget både av metall og av tre.
Bruken av skjerding går iallfall tilbake til vikingtida. I Osebergskipet ble det funnet en skjerding i smijern sammen med ei stor jerngryte.


== Noen eksempler på våpen med skjerding ==

		
		
		
		


== Litteratur ==
Østby, Jon Birger (1984): Nomenklatur for melkestell. Med tegninger av Torill Sand. Oslo.


== Eksterne lenker ==
Se skjerdinger i DigitaltMuseum
Skjerding i Lokalhistoriewiki.
Kronestein

Kronestein eller kronstein, også kalt topp- og sluttstein, er den øverste, midterste steinen i en buebro. Steinen er kileformet i likhet med de andre steinene i selve buen, men har tradisjonelt blitt hogd større enn de øvrige. Betegnelsen «kronestein» viser at de utgjør kronen på verket – og de ble ofte utstyrt med monogram for kongen som regjerte ved åpningen. I svensketiden ble det nok litt vanligere å utsmykke kronesteiner i Norge med riksvåpen og årstall.

Slik broen ble konstruert, tilsa all erfaring at en bare kunne ha én og ikke to steiner øverst.


== Andre betydninger ==
Kronestein kan også referere til en edelstein i en krone og til det ytre dekklaget i en fyllingsdam.


== Eksterne lenker ==
Wikikilden: artikkel om keystone
Råteflue

Råteflue  (Syritta pipiens (Linnaeus, 1758) ) er en ganske liten flue som tilhører familien blomsterfluene.
Den er blant de vanligste blomsterflueartene i Norge om sommeren. Den finnes over hele landet, men er mest vanlig i Sør-Norge.


== Utseende ==
Råteflua er en ganske liten, mørk blomsterflue med kraftige lår på bakbeina. Leggene på bakbeina har ringer i gul-orange og svart.
Ansiktet er gult. På hodet er den to store, mørke fasettøyne. Hos hannene møtes øynene på toppen av hodet, mens det hos hunnene er en tynn pannestripe mellom fasettøynene.
Bakkroppen har mønster i gult og svart. Hvert av  bakkroppsleddene er mørke, men det er et smal lyst felt i framkanten. Scutellum skiller seg ikke fra brystets ryggside som er skinnenede blankt og svart, med en brun puddring. Brystets sider har noen lyse felt like ved vingefestene.


== Levevis ==
Råteflue kan påtreffes i åpen skog og særlig på gress- og blomsterenger. Den besøker blomster eller sitter og soler seg på et blad.
Larvene lever i forskjellige slags råtnende plantemateriale. Alle fluer gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium mellom stadiet som larve og voksen.


== Systematisk inndeling ==
Slekten Syritta omfatter bare en norsk art.

Fluer (Brachycera)
Muscomorpha
høyerestående fluer [Cyclorrhapha)
Aschiza
blomsterfluer (Syrphidae)
Eristalinae
Xylotini
slekt Syritta
Råteflue – Syritta pipiens (Linnaeus, 1758)  – den eneste norske arten i slekten.


== Litteratur ==
Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Eristalinae, Microdontinae.  Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 478 sider. ISBN 978-91-88506-70-2
Thompson, F.C. og Rotheray, G. 1998. Family Syrphidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. 3: 81-139. Science Herald, Budapest.


== Eksterne lenker ==
(en) kompostblomsterflue i Encyclopedia of Life 
(en) kompostblomsterflue i Global Biodiversity Information Facility 
(no) kompostblomsterflue hos Artsdatabanken 
(sv) kompostblomsterflue hos Dyntaxa 
(en) kompostblomsterflue hos Fauna Europaea 
(en) kompostblomsterflue hos ITIS 
(en) kompostblomsterflue hos NCBI 
(en) Kategori:Syritta pipiens – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Syritta pipiens – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Geithamsblomsterflue

Geithamsblomsterflue (Volucella inanis) er en kraftig flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er utbredt hovedskelig i det nordlige Europa.


== Utseende ==
Volucella inanis er 15-16 millimeter lang, hårløs og har en gul-og-svartmønstret bakkropp. Den tilhører slekten humleblomsterfluer, men ligner ikke så mye på en humle, fordi den er hårløs, derimot mer på en stor veps som for eksempel en geithams (Vespa crabro).


== Levevis ==
Den voksne (imago) fluen flyr helst i områder med skog.  Men den kan påtreffes i hager og på gress- og blomsterenger. Ofte setter den seg på en trestamme eller en husvegg, i solen.
Larvene lever i vepsebol, der de spiser avfall, som døde vepselarver og matrester i bolet. 
Alle fluer gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium mellom stadiet som larve og voksen.


== Systematisk inndeling ==

Fluer (Brachycera)
Muscomorpha
høyerestående fluer [Cyclorrhapha)
Aschiza
blomsterfluer (Syrphidae)
slekt humleblomsterfluer (Volucella) – tre arter i Norge.
Volucella bombylans (Linnaeus, 1758) – tett håret, to fargevarianter som etterligner ulike humelarter.
hvitbåndet humleblomsterflue, (Volucella pellucens (Linnaeus, 1758)) – hårløs, med et bredt hvitt bånd som dekker det andre bakkroppsleddet
Volucella inanis (Linnaeus, 1758) – hårløs, med en gul-og-svartmønstret bakkropp.


== Litteratur ==
Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Eristalinae, Microdontinae.  Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 478 sider. ISBN 978-91-88506-70-2
Thompson, F.C. og Rotheray, G. 1998. Family Syrphidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. 3: 81-139. Science Herald, Budapest.


== Eksterne lenker ==
(en) geithamsblomsterflue i Encyclopedia of Life 
(en) geithamsblomsterflue i Global Biodiversity Information Facility 
(no) geithamsblomsterflue hos Artsdatabanken 
(sv) geithamsblomsterflue hos Dyntaxa 
(en) geithamsblomsterflue hos Fauna Europaea 
(en) geithamsblomsterflue hos NCBI 
(en) Kategori:Volucella inanis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Volucella inanis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
FA Vase

The Football Association Challenge Vase er en fotballturnering for de nedre regionale divisjonene i engelsk fotball.
Inntil 1974 hadde man FA Amateur Cup, men i 1974 begynte spillere i de øverste amatørklubbene å tjene penger og da splittet man turneringen opp i FA Trophy og FA Vase.
Over 200 lag spilte i den første seongen i 1974/75 og Hoddesdon Town FC vant finalen 2–1 over Epsom & Ewell FC foran 9000 mennesker på Wembley.
Billericay Town er det eneste laget som har vunnet FA Vase tre ganger. Det skjedde i 1976, 1977 og 1979. I den siste finalen, mot Almondsbury Greenway, vant laget 4-1 og spissen Doug Young scoret hat-trick. Det var det første hat-tricket som ble scoret i en offisiell kamp på Wembley siden Geoff Hurst gjorde det samme i VM-finalen i 1966. Doug Young var forøvrig i flere proffklubbers søkelys, men måtte legge opp på grunn av skader.
Det er nå bare lag i 9 nivå i England og under som får spille i FA Vase.


== Liste over finaler ==
Moldbenk

En moldbenk eller pall (norrønt pallr) er veggfaste benker i stua på eldre bolighus. Moldbenken var typisk laget av bord eller stokker satt vertikalt i rundt 40 cm høyde et stykke fra veggen. Hulrommet ble fylt med jord, flis, leire, sand eller mose for å isolere mot golvtrekk. Ved lafting ble ofte den nederste stokken på langveggen lagt etter kortveggen slik at det under langveggen lett kunne oppstå trekk. Over fyllet var oker (åk eller tverrtre) festet til veggen og på disse hvilte setebord parallelt med veggen. Benkene dekte som regel det meste av tre vegger i stua. De bredeste moldbenkene var trolig til å sove på. På Vestlandet ble det vanlig med egne senger fra rundt år 1600 og da ble moldbenkene laget smalere. Ved utgravinger i Gamlebyen i Oslo ble det påvist moldebenker langs inntil tre vegger, på kortveggen med ildsted ble det aldri påvist moldbenk. Moldbenkene i Gamlebyen var fra 40 cm brede eller mer. Moldbenker langs tre yttervegger har vært mønsteret på bygdene, med noen få unntak. Utgravinger i Trondheim har påvist at moldbenker oftest fantes i hus med tregulv, hus med jordgulv hadde som regel ikke moldbenker. Moldbenker kunne også anlegges utvendig for isolasjonens skyld. Langs murvegger har moldbenker på utsiden vært brukt til moderne tid blant annet i Østfold. Trolig har moldbenk vært lite brukt på utsiden av trevegger fordi det lett førte til at de nederste stokkene råtnet.


== Referanser ==
Dror Feiler

Dror Feiler (født 31. august 1951 i Tel Aviv) er en israelsk-svensk musiker, kunstner og fredsaktivist. Han har bodd i Stockholm siden 1973 og er gift med kunstneren Gunilla Sköld-Feiler.
Feilers far jobbet på en kibbutz og møtte en gruppe palestinere i București i 1986 mens det fremdeles var ulovlig for israelere. Han ble derfor dømt til fengsel for dette. Feilers mor jobber med mobile helsesentraler i palestinske landsbyer på Vestbredden som ikke har tilgang til andre helsetjenester.
Dror Feiler tjenestegjorde som fallskjermsoldat i den Israels forsvar, men deserterte i 1973 og ble en av de første israelske soldatene som nektet å delta i Israels aggressive handlinger mot palestinerne.
På 1970-tallet studerte han musikk og komposisjon i Stockholm. Han spiller saxofon i jazzbandet Lokomotiv Konkret, og grunnla The Too Much Too Soon Orchestra. Han og hans kone fikk i 2004 betydelig oppmerksomhet for kunstverket «Snövit och sanningens vansinne», som ble vandalisert av den israelske ambassadøren til Sverige, Zvi Mazel.
Han er formann for Jøder for israelsk-palestinsk fred og Europeiske jøder for en rettferdig fred. Han var med om bord på ett av skipene i konvoien med skip til Gaza som ble bordet av Israel 31. mai 2010.
Feiler komponerer også moderne musikk, bl.a. musikk for symfoniorkestre, operaer, kammermusikk og elektroakustisk musikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dror Feiler – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dror Feiler på Internet Movie Database 
(en) Dror Feiler på Discogs 
(en) Dror Feiler på MusicBrainz 
(en) Dror Feiler på Spotify 
(en) Dror Feiler på Songkick 
http://www.tochnit-aleph.com/drorfeiler
https://web.archive.org/web/20070406080444/http://www.avantart.com/feiler.html
http://www.ejjp.org
Europeiske jøder for en rettferdig fred

Europeiske jøder for en rettferdig fred (engelsk: European Jews for a Just Peace, EJJP) er en sammenslutning av en rekke jødiske grupper og organisasjoner i Europa som arbeider for en rettferdig fred mellom jøder og palestinere, gjennom å kreve at Israel endrer sin politikk overfor palestinerne og at verdenssamfunnet legger press på Israel. Organisasjonen ønsker en umiddelbar slutt på den israelske okkupasjonen av Vestbredden, Gaza og Øst-Jerusalem, opprettelse av en palestinsk stat og anerkjennelse av 1967-grensene, samt at Israel tar på seg ansvaret for det palestinske flyktningeproblemet som ble skapt gjennom Israels etniske rensning av arabere på 1940-tallet. Organisasjonen mener at Israel må anerkjenne flyktningenes rett til å vende tilbake til hjemmene sine som en menneskerett. Videre støtter organisasjonen ikke-voldelig motstand mot den israelske okkupasjonen, bl.a. gjennom oppfordring til boikott.


== Styre ==
Dror Feiler (formann), Sverige
Dan Judelson (sekretær), Storbritannia
Max Wieselmann (kasserer), Nederland
Sonia Fayman, Frankrike
Paola Canarutto, Italia
Henri Wajnblum, Belgia
Paula Abrams Hourani, Østerrike
Fanny Michaela Reisin, Tyskland


== Eksterne lenker ==
http://www.ejjp.org/
Pingyuan (provins)

Pingyuan (kinesisk: 平原省; pinyin: Píngyuán Shěng) var en provins i Folkerepublikken Kina, og bestod mellom 1949 og 1952. Hovedstaden var Xinxiang, nå i provinsen Henan.
Provinsen ble opprettet den 20. august 1949 av deler av Hebei, Henan og Shandong. Den omfattet seks prefekturer: Xinxiang, Puyang, Anyang, Heze, Huxi, og Liaocheng; og to byer: Xinxiang og Anyang.
Provinsen ble oppløst den 15. november 1952, og dens områder ble fordelt på provinsene Shandong og Henan.