jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Stasjon Krabbendijke

Stasjon Krabbendijke er en jernbanestasjon på Zeeuwse linje (Roosendaal – Vlissingen). Stasjonen ligger på nordsiden av landsbyen Krabbendijke i den nederlandske provinsen Zeeland, like ved den reformatoriske skolen Calvijn College, som har elever mellom 12 og 17 år.
Stasjonen ble åpnet 1. juli 1868, med en stasjonsbygning som er bygget i Staatsspoorwegens husstil. Krabbendijkes perronger ligger skrått overfor hverandre. I første halvår 2006 stopper lokaltoget mellom Roosendaal og Vlissingen her en gang i timen, i begge retninger.


== 2008 ==
I 2008 ble rutetidene i Zeeland forandret. Fjerntogene (intercity's) stopper på alle stasjonene i Zeeland, men for å forkorte reisetiden til Randstad ble tre stasjoner stengt: Arnemuiden, Kapelle-Biezelinge og Krabbendijke.


== Eksterne lenker ==
Stasjon Krabbendijke på stationsweb (nederlandsk)
Stasjon Kruiningen-Yerseke

Kruiningen-Yerseke er en jernbanestasjon på Zeeuwse linje (Roosendaal – Vlissingen) i Nederland. Stasjonen ble åpnet 1. juli 1868, og befinner seg i begynnelsen av 2006 på grensen til et industriområde mellom landsbyene Kruiningen og Yerseke i kommunen Reimerswaal på halvøyen Zuid-Beveland.
Stasjonsbygningen som er bygget i Staatsspoorwegens husstil, funksjonerer i senere år kun som venterom. En overgang er forbindelsen mellom perrongen og området sør for jernbanesporet der bortsett fra stasjonsbygningen også en sykkelparkering og en bussholdeplass er plassert.
I første halvår 2006 stopper fjerntoget (intercityen) mellom Vlissingen og Amsterdam her en gang i timen, i begge retninger. Dette gjelder også for lokaltoget mellom Vlissingen og Roosendaal. Da fergesambandet mellom Kruiningen og Perkpolder i Zeeuws-Vlaanderen ble erstattet med Westerscheldetunnelen i 2003, ble antallet reisende til og fra denne stasjonen kraftig redusert. Dette har gjort at en oppheving av stasjonen som stoppested for fjerntoget til Rotterdam og Amsterdam har blitt vurdert flere ganger.


== Eksterne lenker ==
Stasjon Kruiningen-Yerseke på stationsweb (nederlandsk)
Stasjon Kapelle-Biezelinge

Kapelle-Biezelinge er en jernbanestasjon i kommunen Kapelle i den nederlandske provinsen Zeeland. Den Zeeuwse linjen (Roosendaal – Vlissingen), som stasjonen er knyttet til er grenselinjen mellom landsbyene Kapelle og Biezelinge.
Stasjonen ble åpnet 1. juli 1868, med en stasjonsbygning som er bygget i Staatsspoorwegens husstil. I første halvår 2006 stopper lokaltoget mellom Roosendaal og Vlissingen her en gang i timen, i begge retninger.


== 2008 ==
I 2008 kommer rutetidene i Zeeland til å bli forandret. Fjerntogene (intercity's) vil da stoppe på alle stasjonene i Zeeland, men for å forkorte reisetiden til Randstad stenges tre stasjoner: Arnemuiden, Kapelle-Biezelinge og Krabbendijke.


== Eksterne lenker ==
Stasjon Kapelle-Biezelinge på stationsweb (nederlandsk)
Stasjon Goes

Stasjon Goes er en jernbanestasjon på Zeeuwse linje (Roosendaal – Vlissingen). Stasjonen ligger på sørsiden av byens Goes' sentrum.
Etter åpningen 1. juli 1868 har stasjonsbygningen blitt påbygget flere ganger. I 1982 ble selve bygningen byttet ut med en ny, tegnet av arkitekt Koenraad van der Gaast, mens det opprinnelige taket over perrongen ble beholdt. Perrongen selv er knyttet til stasjonen med en tunnel for fotgjengere, under jernbanelinjen. I 2002 forlenget man tunnelen slik at den fikk en utgang også på stasjonens sørside.
Jernbanetraséen er trukket tvers gjennom byen, og passerer nær boligområder. På grunn av ubehaget togtrafikken forårsaker, hovedsakelig i forbindelse med godstransport, foreligger planer om enten å flytte linjen til sørsiden av byen like ved fylkesvei A58 eller å anlegge den slik at den ligger delvis skjult i bakken. Om det første alternativet velges blir det mindre fristende å ta toget når man skal til Goes sentrum, da avstanden dit fra stasjonen vil bli større.
En gang i timen stopper fjerntoget fra Amsterdam til Vlissingen i Goes, akkurat som lokaltoget Roosendaal – Vlissingen.


== Eksterne lenker ==
Stasjon Goes på stationsweb (nederlandsk)
Tantō

Tanˑtō (短刀) er navnet for et rituelt kortsverd brukt av samuraiene. Det ligner på en katana, bare i mye mindre skala. 


== Se også ==
Harakiri (seppuku)
4. serierunde i Tippeligaen 2006

4. serierunde i Tippeligaen 2006 startet lørdag 29. april klokken 18:00 med Viking mot Start. Runden avsluttet søndag 30. april med fem kamper klokken 18:00 og én kamp 20:00.


== Fakta ==


== Referanser ==
Alanis Morissette

Alanis Nadine Morissette (født 1. juni 1974 i Ottawa) er en canadisk musiker. Det første internasjonale albumet hennes, Jagged Little Pill, har solgt over 20 millioner eksemplarer over hele verden.Hun begynte som sanger sent i tenårene, med låten Too Hot. Etter et samarbeid med en representant for plateselskapet til Madonna ga de ut platen Jagged Little Pill, som var en radikal endring av image. Hun har gjennom tidene vært sett på som en opprører, men har etter de første platene roet seg ned litt. Det lange håret, som lenge var et av kjennemerkene hennes, ble klippet i 2000. Morissette har per 16. juni 2008 solgt mer enn 55 millioner plater verden over.


== Diskografi ==


=== Album ===
Alanis (bare i Canada, 1991)
Now Is the Time (bare i Canada, 1992)
Jagged Little Pill (1995)
Supposed Former Infatuation Junkie (1998)
Alanis Unplugged (1999)
Under Rug Swept (2002)
Feast on Scraps (CD/DVD, 2002)
So-Called Chaos (2004)
Jagged Little Pill Acoustic (2005)
Alanis Morissette: The Collection (2005)
Flavours of Entanglement (2008)


=== DVD ===
Jagged Little Pill Live (1997)
Jagged Little Pill Unplugged


== Filmografi ==


== Turné ==
1990: Vanilla Ice tour (åpningsnummer)
1995: Jagged Little Pill/Intellectual Intercourse Tour
1996: Can't Not Tour
1998: Dhanyavad Tour
1999: Junkie Tour
1999: 5 ½ Weeks Tour
2000: One Tour
2001: Under Rug Swept Tour
2002: Toward Our Union Mended Tour
2003: All I Really Want/Feast on Scraps Tour
2004: So-Called Chaos Tour/Au Naturale Tour
2005: Diamond Wink Tour2006 var det første året i karrieren Alanis Morissette ikke holdt en eneste konsert hvor hun framførte sine egne sanger.


== Se også ==
Liste over verdens mestselgende album


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Alanis Morissette – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alanis Morissette – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alanis Morissette på Internet Movie Database 
(sv) Alanis Morissette i Svensk Filmdatabas 
(da) Alanis Morissette på Scope 
(fr) Alanis Morissette på Allociné 
(en) Alanis Morissette på AllMovie 
(en) Alanis Morissette hos The Movie Database 
(en) Alanis Morissette på Apple Music 
(en) Alanis Morissette på Boomplay 
(en) Alanis Morissette på Discogs 
(en) Alanis Morissette på MusicBrainz 
(en) Alanis Morissette på SoundCloud 
(en) Alanis Morissette på Spotify 
(en) Alanis Morissette på Songkick 
(en) Alanis Morissette på Last.fm 
(en) Alanis Morissette på Last.fm 
(en) Alanis Morissette på Genius — sangtekster 
Alanis Morissette på Twitter 
Alanis Morissette på Facebook 
Alanis Morissette på Instagram 
Alanis Morissette på YouTube 
Alanis Morissette på Myspace 
Alanis Morissette på Tumblr
Odd-Bjørn Fure

Odd-Bjørn Fure (født 5. februar 1942 på Stadlandet, død 22. desember 2022) var en norsk historiker som særlig spesialiserte seg på okkupasjonshistorie. Han var sentral i opprettelsen av, og var den første direktøren ved Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter (HL-senteret).  
Hans doktorgradsavhandling i historie fra 1984 handler om norsk arbeiderbevegelse 1918–1920.Fure var professor i moderne historie ved Universitetet i Bergen fra 1998 til 2002, da han tiltrådte som leder og forskningsdirektør ved Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter (Holocaust-senteret/HL-senteret) i Norge. Fure var spesialist på forskning på folkemord, samt moderne tysk og europeisk historie.Fure var i perioden 2002–2004 hovedredaktør av Historisk Tidsskrift. 
I 1997 var Fure engasjert i Irving-debatten mot Hans Fredrik Dahl om hvorvidt historiker og holocaust-benekteren David Irvings bøker kunne brukes som etterrettelige faglige fremstillinger av andre verdenskrigs historie. Etter dommen mot Irving i en injuriesak som Irving hadde anlagt mot Deborah Lipstadt, innrømmet Dahl at hans vurderinger av Irvings bøker bygde på feilaktig grunnlag.


== Bibliografi ==
2002 «Tilintetgjørelsen av de europeiske jødene», Nytt Norsk Tidsskrift nr. 2 2002-10-29
2002 «Irving-prosessen: Historie, juss og erindring»,  Samtiden nr. 2 2002
1997 Kampen mot glemselen. Kunnskapsvakuum i mediesamfunnet Om hvordan minnet om 1900-tallets folkemord svekkes pga. avstand til begivenheten og at generasjonen som opplevde det dør ut.
1996 Mellomkrigstid 1920–40 Bind 3 i Norsk utenrikspolitikks historie ISBN 82-00-22534-8
1993 Kritisk empirisme Historie og vitenskapsteori i Ottar Dahls Grunntrekk i Historieforskningens metodelære
1984 «Jens Arup Seips Utsikt over Norges Historie 1–2», Historisk Tidsskrift s. 117–156
1983 «Problemer, metode og teori i historieforskningen, Historie og vitenskapsoppfatningen hos Jens Arup Seips teoretiske produksjon», Historisk Tidsskrift s. 373–401.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Odd-Bjørn Fure i BIBSYS
(no) Odd-Bjørn Fure i Store norske leksikon
Intervju med Odd-Bjørn Fure – Forskningsmagasinet Apollon
Odd-Bjørn Fure – Allkunne, levande leksikon
Mentalitetshistorie

Mentalitetshistorie (fra fransk histoire des mentalités) er en gren av historiefaget som utforsker tankemønstre og forestillingsmønstre hos fortidens folk. Forskningen på feltet har pågått lenge i mange land, også Norge, men begrepet om mentalitetshistorie knyttes til den senere generasjonen av den franske Annales-skolen.Ved å studere tenkemåter, rammebetingelser, forestillingsverdener og forutsetninger, kan en øke forståelsen av de beslutninger som treffes i gitte epoker, i stedet for å betrakte dem med etterpåklokskap utfra egen tids forestillingsverden.
Mentalitetshistorie skiller seg fra den tradisjonelle idéhistorien ved at mentalitetshistorien studerer «de felles holdningene eller sinnstilstandene i ulike epoker», mens idéhistorien i all hovedsak har begrenset seg til «ideologier, tankesystemer med en forholdsvis høy grad av klarhet og systematikk» og således «dreid seg om eliter og utelatt forestillingsverdenen i brede folkegrupper». Idéhistorien har siden tatt opp i seg elementer fra antropologi, religionshistorie og folkloristikk.De kjente verk innen Annales-skolens mentalitetshistorie er Emmanuel Le Roy Laduries Montaillou (1975), en rekonstruksjon av tankeverdenen til befolkningen i en landsby i Pyreneene bastert på forhørsprotokoller fra inkvisisjonen, som også finnes i norsk oversettelse, og Carlo Ginzburgs Il formaggio e i vermi (1976) om en 1500-tallsbondes religiøse verdensbilde. Mentalitetshistorisk forskning i Norge kan føres lengre tilbake på «adskilte områder som kristningen i middelalderen og embetsmannsstatens kultur på 1800-tallet». Et eksempel er Johan Hovstads doktorgradavhandling om etikken i det norrøne samfunnet, Mannen og samfunnet (1943).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Burke, Peter (1997). «Strengths and Weaknesses in the History of Mentalities». Varieties of Cultural History. Cambridge: Polity Press. s. 162–182. ISBN 978-0-7456-1699-5. 
Hansen, Jan-Erik Ebbestad (red.) (1999). Norsk tro og tanke 1000–1940. Oslo: Tano Aschehoug. ISBN 82-518-3931-9.
Nytt Norsk Tidsskrift

Nytt Norsk Tidsskrift er et norsk, flerfaglig vitenskapelig tidsskrift om politikk, kultur og vitenskap. Tidsskriftet skal være et forum for kritisk analyse på  tvers av etablerte disipliner, bevegelser og politiske retninger. Målet er å bidra med innsikt og profilert argumentasjon i norsk offentlig debatt.


== Om tidsskriftet ==
Nytt Norsk Tidsskrift ble først utgitt i 1984. Initiativtagere var Hans Skjervheim, Rune Slagstad, Øyvind Østerud og Francis Sejersted. Tidsskriftet kommer vanligvis ut med fire utgaver årlig.
Tidsskriftet er redaksjonsstyrt. Alle innsendte  bidrag blir lest og vurdert av redaksjonens medlemmer, som hovedsakelig dekker følgende fagområder: samfunnsvitenskap, humaniora, juss, økonomi og medisin. I tilfeller der innsendte  bidrag faller utenfor redaksjonens kompetanseområde brukes eksterne  fagkonsulenter. Nytt Norsk Tidsskrift er et vitenskapelig tidsskrift  på  nivå 1 i henhold til Universitets- og høgskolerådets rangering.En god artikkel i tidsskriftet skal være henvendt til et bredt publikum og levere sterke argumenter om et vesentlig tema.


=== Utmerkelser ===
I 2017 mottok Nytt Norsk Tidsskrift prisen Årets tidsskrift fra Norsk Tidsskriftforening for, ifølge juryen, å ha vært «hovedarenaen for to helt sentrale debatter i akademia i 2016: Hva vi skal med humaniora og formidlingens betydning for forskningen».To artikler publisert i Nytt Norsk Tidsskrift har vunnet Universitetsforlagets tidsskriftpris Årets tidsskriftartikkel, artikkelen «Samfunnsforskning på et pseudomarked» av Jens Chr. Andvig (2008) og artikkelen «Tausheten om Libya» av Terje Tvedt (2015).


== Redaktører og redaksjonsmedlemmer ==
Rune Slagstad var redaktør fra 1984-2009. I hele eller deler av perioden var også følgende redaksjonsmedlemmer med: Tore Rem, Francis Sejersted, Øyvind Østerud, Fredrik Thue, Anne Kveim Lie, Cathrine Holst og Eirinn Larsen.
Cathrine Holst satt som redaktør fra 2010-2015. Med henne i redaksjonen satt Anne Kveim Lie, Kari Løvaas (red.sekr.), Dag Michalsen, Tore Rem, Gaute Torsvik, Camilla Serck-Hanssen og Øyvind ØsterudVidar Enebakk satt som redaktør fra 2016-2017. Med han i redaksjonen satt Ellen Krystad (red.sekr.), Fredrik Engelstad, Charlotte Haug, Christine Myrvang, Inger Johanne Sand og Kjersti Thorbjørnsrud.Hannah Helseth satt som redaktør fra 2018-2020. Med henne i redaksjonen satt Petter Bae Brandtzæg, Fredrik Engelstad, Cathrine Grøndahl, Anna Grøndahl Larsen (red.sekr.), Inger Skjelsbæk og Jorunn Økland.Jan Grue overtok som redaktør i 2021. Med ham i redaksjonen sitter Wilhelm Joys Andersen, Inga Bostad, Helge Jordheim, Anna Grøndahl Larsen (red. sekr.), Hilde Reinertsen og Ketil Slagstad.Siri Dokken har vært illustratør for tidsskriftet siden 2010. Før henne hadde karikaturtegneren Finn Graff vært illustratør siden tidsskriftet ble startet i 1984. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nytt Norsk Tidsskrift på Idunn.no, utgavene siden 2002 er tilgjengelig i digital utgave (abonnement påkrevd)
Ichtegem

Ichtegem er en kommune i den belgiske provinsen Vest-Flandern.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ichtegem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Middelkerke

Middelkerke er en kommune i den belgiske provinsen Vest-Flandern.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Middelkerke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Oudenburg

Oudenburg er en kommune i den belgiske provinsen Vest-Flandern.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Oudenburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rotselaar

Rotselaar er et sted og en kommune i den belgiske provinsen Flamsk Brabant.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside
Sambandsbataljonen

Sambandsbataljonen (SBBN) er en kampstøtteavdeling i Hærens Brigade Nord og har som hovedoppgave å tilby samband mellom brigadens avdelinger og brigadeledelsen, samt å drifte brigadens kommandoplasser.
Bataljonen er delt inn i tre kompanier; Telekompaniet (TKP), Radiokompaniet (RKP) og Kommandoplasskompaniet (KKP). Sambandsbataljonen er stasjonert i Heggelia leir på Bardufoss med et kompani på Rena.


== Historie ==
SBBN ble etablert i 1996 som del av 6. divisjon, og førte tradisjonen videre etter Sambandskompaniet i Brigaden i Nord-Norge. Sambandskompaniet i Brig N ble etablert allerede i september 1955, etter hjemkomst av Tysklandsbrigaden.
SBBN var i tiden 1996 – 2009 organisert på en optimal måte for å utdanne vernepliktige mannskaper og å trene befalet i avdelingen. I 2004 ble SBKP/FIST-H med hurtig reaksjonsevne (HRF) overført bataljonen fra SBUKS på Jørstadmoen. Sommeren 2009 ble det gjort endringer i strukturen som endte i halvårlig beredskapsevne med alle sambandstjenestene organisert i SBKP A med primært vervet personell, samt SBKP B og SBKP C med vernepliktige mannskaper. Omorganiseringen er også gjort med tanke på å gi hver mannskapskontingent bedre utdanning gjennom hele året, samt gi mulighet for å overføre mannskaper til beredskapsavdelingene i SBBN etter halvveis gjennomført førstegangstjeneste.
I sommeren 2017 ble det en omstrukturering i bataljonen, hvor kompaniene skulle deles inn i konkrete spesialiseringsområder. Dermed gikk SBKP A over til TKP, SBKP B ble til RKP, og SBKP C ble til KKP.


== Organisasjon ==


== Utstyr og våpen ==
I felt er bataljonen hovedsakelig oppsatt med beltevogn av typen BV-206DN produsert av Hägglunds. Trenseksjonen er oppsatt med Scania-lastebiler. Bataljonen bruker også snøscooter, Mercedes-Benz feltvogn og M113. Våpenmessig har bataljonen HK 416 automatgevær, Minimi lett maskingevær, HK AG36 granatutskytningsrør, P80 pistol, 12,7 mm M2 maskingevær, M72 panservernrakett og Carl Gustav RFK rekylfrie kanoner samt FN MAG maskingevær.
Sambandsbataljonen er svært aktiv i utenlandstjeneste og har hatt flere kontingenter i Afghanistan i ISAF.


== Referanser ==
Jerrykanne

En jerrykanne (etter engelsk, av Jerry, slang for German, «tysker») er en bensinkanne av tysk konstruksjon.
Jerrykannen er en videreutvikling av firmaet Schwelmer Eisenwerk Müller & Co AG (under ingeniør Vinzenz Grünvogel (1905–1977)) av de lett skadelige gamle kannene. Produksjonen begynte i 1937 i samarbeid med AMBI-BUDD Presswerk i Berlin og tatt i bruk av den tyske hæren i samme år 1937. Tyskerne kalte den Wehrmachtskanister.
Idag brukes konstruksjonen som drivstoff- og vannbeholdere mange steder i verden, og produseres også i plast.


== Britiske og amerikanske kopier ==
Ved begynnelsen av annen verdenskrig var den britiske hæren utstyrt med enkle, rektangulære bensinkanner: en beholder på 9 liter (to britiske gallon) av presset stål og en beholder på 18 liter (fire britiske gallon) av jernblikk. Den mindre beholderen var relativt solid, men dyr å produsere. Den større varianten, som hovedsakelig ble produsert i den tredje verden, var billig og tallrik, men ikke særlig robust.
De britiske kannene var anvendelige for veitransport i Europa, men viste seg å være ekstremt upålitelige under felttoget i Nord-Afrika og vanskeliggjorde operasjonene til åttende armé. Befordring av drivstoff over ulendt terreng resulterte ofte i store tap av drivstoff fordi tankene lett punkterte. Lekkasjene gjorde dessuten kjøretøyene sårbare for drivstoffbranner.
Da den britiske hæren fikk observert de tyske bensinkannene direkte, så de straks fordelene ved den overlegne konstruksjonen. Beholderne hadde tre håndtak for å gjøre dem håndterlige for én eller to personer, eller for å kunne flyttes med spannkjede. Sidene var merket med krysslignende fordypninger som gjorde at innholdet kunne ekspandere; og når de ble fylt, beholdt de en luftlomme slik at de kunne flyte i vann. Britene benyttet kanner tatt fra tyskerne fremfor sine egne, og begynte snart å produsere egne kopier av de tyske kannene.
Britene sendte eksemplarer til USA, der utformingen ble endret til en viss grad, men til sist var det originalkonstruksjonen som viste seg som det beste. Disse bensinkannene ble etterhvert tatt i bruk i alle krigsskueplasser.


== Litteratur ==
Arquille, Stéphane/Leger, Philippe: Wehrmact Kanister 20 L: Une invention allemande Le Jerrycan/The Jerrycan: A German Invention, Heimdal, 2015  ISBN 23840483556 (fransk og engelsk tekst)


== Se også ==
Flaske
Vannkanne, til for eksempel 5-25 liter.
Fat, til for eksempel 200 liter.
IBC-kontainer, til for eksempel 1000 liter.
Ritary Gaguenetti

Ritary Gaguenetti (født 18. september 1978) er en fransk jazzmusiker (gitar, autodidakt) av sinti opphav.
Hans eget Ritary Ensemble, etablert i 2002, innbefatter Hervé Gaguenetti gitar, Vladimir Torres bass og Christophe Panzani trommer.  Gruppen har utgitt Featuring Matcho Winterstein (2002), Fara ap Raïza (2003), Ritary Live (2004), Ma Mélodie (2004), Jazz Manouche (2005); samt,  fremført ved Django- og jazzfestivaler i Samois, Oslo, New York og London.
Gaguenetti samarbeidet med Samson Schmitt på live a Passavant (2003), Andreas Öberg og Yorgui Loeffler (2003), samt på Django Festival 4 (Live fra Oslo) på utgivelser med Hot Club Records.


== Eksterne lenker ==
ritaryensemble.free.fr
Adjágas

Adjágas, er de samiske joikerne Lawra Somby og Sara Marielle Gaup med band. Adjágas betyr tilstanden mellom våkenhet og søvn, også kjent som REM-søvn.


== Diskografi ==
Adjágas (2005)
Manu Rávdnji (2009)


== Besetning ==
Lawra Somby (joik/vokal)
Sara Marielle Gaup (joik/vokal)
Espen Elverum Jakobsen (gitar)
Åsmund Wilter Kildal Eriksson (bass)
Aleksander Kostopoulos (trommer/perkusjon)
Petter Marius Gundersen (blås/banjo)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Adjágas hos TrustMe Records
Adjágas hos Ever Records
Adjágas sin MySpace-side
Det Norske Livregiment til Fods

Det Norske Livregiment til Fods var et dansk regiment med infanteri, til tross for navnet.
Avdelingen var med i forsvaret under beleiringen av København i 1807.  Den norske juristen Jonas Anton Hielm (1782–1848) tjenestegjorde i regimentet mellom 1803 og 1812.


== Referanser ==
Anne Oterholm

Anne Kristin Oterholm (født 18. januar 1964 i Illinois, USA) er en norsk forfatter, oppvokst på Ås i Akershus.
Oterholm debuterte i 1995 med romanen Ikke noe annet enn det du vil. For denne romanen fikk hun prisen «Årets debutant» av Bokklubben Nye Bøker. Hun mottok Tanums kvinnestipend i 1999. Hennes roman Liljekonvallpiken, 2015, ble nominert til Brageprisen. 
Oterholm er utdannet cand.philol. ved Universitetet i Oslo fra 1994 med fransk som hovedfag. Hennes hovedoppgave i fransk hadde utgangspunkt i Marguerite Duras' tekst Détruire, dit-elle («Tekstens stemme»). Hun har for øvrig gått på Skrivekunstakademiet i Hordaland i 1987 og har grunnfag i statsvitenskap og litteraturvitenskap. 
Hun har arbeidet som kritiker og skribent i Morgenbladet, Vinduet og Utflukt.
Hun var fra 1999 nestleder, og fra mars 2005 til 2012 leder av Den norske Forfatterforening. Hun ble etterfulgt av Sigmund Løvåsen.
Oterholm har vært medlem av Norsk Kulturråd i perioden 2014-17 og ble gjenoppnevnt for perioden 2018-21. Hun er nestleder i rådet og leder faglig utvalg for litteratur.
Oterholm har fra 2013 ledet Forfatterstudiet i Tromsø, UiT.


== Bibliografi ==


=== Romaner ===
Ikke noe annet enn det du vil – roman, Gyldendal, 1995
Avbrutt selskap –  roman, Gyldendal, 1996
Avslutningen –  roman, Gyldendal, 1999
Tilfeldigvis begjær – roman, Gyldendal, 2001
Etter kaffen – roman, Gyldendal, 2002
Sannheten – roman, Gyldendal, 2004
Toget fra Ajaccio – roman, Gyldendal, 2009
Liljekonvallpiken – roman, Forlaget Oktober, 2015
Løgnhals – roman, Forlaget Oktober, 2018


=== Oversettelser ===
Kaplan, Leslie, Himlenes bok - poesi, Forlaget Oktober, 2017


== Priser og utmerkelser ==
Årets debutant (kåret av Bokklubben Nye Bøker) 1995
Tanums kvinnestipend 1999
Aschehougprisen 2010


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Anne Oterholm i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Anne Oterholm i NRK Forfatter
Anne Oterholm på Oktober forlag