jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jón Ögmundsson

Jón Ögmundsson (født 1052, død 23. april 1121) var en islandsk katolsk biskop som i 1106 grunnla det første bispesete ved Hólar i det nordlige Island og var biskop der inntil sin død.


== Liv og virke ==
Jón Ôgmundsson ble bispeviet av erkebiskop Ascer Thorkilsson av Lund den 29. april 1106. Han var en religiøs purist som gjorde det til sin livsgjerning å fjerne alle spor av hedendommen. Dette inkluderte i å forandre navnene på ukedagene. Derfor ble óðinsdagr (= onsdag, Odins dag) til miðvikudagr, «midtukedag», og dagene for Ty og Tor ble de prosaiske «tredjedag» og «femte dag». Denne navnendringen var spesiell for Island. De øvrige nordiske landene Norge, Sverige og Danmark og delvis også England fikk beholde sine spor fra førkristen praksis i navngivingen av ukedagene.
Jóns navngiving for ukedagene er fortsatt i bruk på dagens Island, men til tross for suksessen med denne kosmetiske reformen synes det ikke som Jón maktet å fjerne eller rense minnet om hedenske guder. Mer enn en århundre etter sin død skrev Snorre Sturlason Edda og videreførte kunnskapen om tidligere tider og dens myter og poesi.
Jón ble gjort til en lokal helgen ved dekret ved Alltinget i 1200. Hans liv og virke er beskrevet på hagiografisk vis i biskopsagaen Jóns saga helga. I Tåtten om Gisl Illugesson holder Jón en tale til forsvar for Gisl.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Karlsson, Gunnar: Iceland's 1100 Years: History of a Marginal Society. 2000. London: C. Hurst & Co. ISBN 1-85065-420-4.


== Eksterne lenker ==
Unnar Árnason: Hver var Jón Ögmundsson?.
Sug (roman)

Sug er en roman av Cecilie Løveid, utgitt på Gyldendal i 1979. Med dette verket avslutta Løveid sitt prosalyriske forfatterskap for seinere å konsentrere seg om til dramasjangeren. Sug er en kort roman; den fyller bare 100 sider med mye luft mellom kapitlene. Sug er som Løveids tidligere prosaverk utradisjonell og modernistisk i formen; den kan karakteriseres som en punktroman bestående av korte tekstfragmenter. De lengre tekstene forteller brokker av en historie, mens mange av de kortere er lyriske og kan karakteriseres som prosadikt eller dikt.
I Sug forekommer to kvinnestemmer – Kjerstis og Monikas – som skifter på å føre ordet. Kjersti Gilje er den samme som også er hovedperson i Alltid skyer over Askøy. Hun innleder et forhold til en gift mann, som viser seg å ikke kunne bryte opp fra kona. Etter hvert blir forholdet uutholdelig, og det kommer til et brudd. Kjersti går inn i en krise, og flytter for ei tid inn hos vennen Monika. I romanens del II har Monika ordet. Synet av den medtatte Kjersti framkaller refleksjoner hos Monika over hennes eget forhold til menn.
Sug tematiserer menns og kvinners seksualitet, og viser hvordan mannen godt kan pendle mellom to kvinner, mens kvinnene trenger varig forpliktende forhold og lider under et slikt arrangement. For Kjersti spøker også sporene fra fortida – hun er vokst opp med en mor som ble svikta av en sjømann. Mannen framstilles som en kjærlighetens landstryker. Samtidig er seksualiteten et ugjendrivelig behov også hos kvinnen, og i romanens tredje del prøver Kjersti på nytt å innlede et forhold til Mats under «mannlige forutsetninger». 
Det ser ut til å ende med at hun tar et oppgjør med den mannlige flyktigheten, både i det foreliggende forholdet til Mats og med den fascinasjonen hun alltid har følt for den fraværende sjømannsfaren.
Beaivváš Sámi Našunálateáhter

BST omdirigeres hit. For «British Summer Time» (britisk sommertid), se GMT.
Beaivváš Sámi Našunálateáhter (tidligere Beaivváš Sámi Teáhter), på norsk Det Samiske Nasjonalteatret Beaivváš (etablert 1981 i Kautokeino/Guovdageaidnu) er et norsk teater, det eneste i landet med samisk som utøverspråk. Beaivváš er faktisk den eneste profesjonelle institusjonen i Norge med samisk som scenespråk, men turnerer også i de samiske områdene i nabolandene. Årlig har teateret ca. 70-80 reisedøgn, og turnerer over en strekning på ca. 6000 km. 
Teatret var opprinnelig en uavhengig frigruppe, men har siden 1991 vært statsstøttet, siden 2002 via Sametinget.
Det har hatt kunstnerisk og utdanningsmessig samarbeid med Samisk høgskole, teaterhøgskolen i Luleå, Scene Finnmark, Samiska Teatern i Kiruna, Åarjelhsaemien Teatere i Mo i Rana og Tärnaby, samt Hålogaland Teater. 
I 2005 turnerte de norden med oppsetningen Skuolfi. I 2011 hadde teatret 30-årsjubileum, den første forestillingen Våre vidder/Min duoddarat, ble satt opp, stort, med Nils Gaup i regien.
Teatret har i 2007 teatersjef Haukur J. Gunnarsson, fire fast ansatte skuespillere og seks teknisk-administrativt ansatte. Har årlig omkring 20 årsverk, ca. 10 årsverk går til innleide instruktører, dramatikere, scenografer, kostymedesignere, filmfolk, sminkører, osv.
Man er lokalisert til Kulturhuset i Kautokeino. Man håper på å få nytt teaterbygg, arbeidet med å få det til det pågår.


== Utvalgte oppsetninger ==
Den rimhårede og drømmeseeren
Drømmeseeren
Oahpaheaddji


== Teatersjefer ==
1991–1996: Haukur J. Gunnarsson
1997–2002: Alex Scherpf
2002–2006: Harriet Nordlund
2007–2015: Haukur J. Gunnarsson
2016–Rolf Degerlund


== Eksterne lenker ==
beivvas.no
Beaivváš Sámi Teahter hos Store norske leksikon
Henie Onstad Kunstsenter

Henie Onstad Kunstsenter (HOK) er et kunstmuseum på Høvikodden i Bærum sørvest for Oslo. Det ble åpnet av Sonja Henie og hennes mann, skipsreder Niels Onstad i 1968. Deres private samling av samtidskunst, i alt 110 bilder, samt penger til bygging og drift av senteret, ble gitt som gave av ekteparet i 1961, da Sonja Henies og Niels Onstads Stiftelser ble opprettet. Bærum kommune gav samtidig tomta til senteret.
Henie Onstad Kunstsenter arrangerer utstillinger og forestillinger. Kunstsenteret blir besøkt av rundt 100 000 mennesker hvert år. Det rommer også Sonja Henies premiesamling. Donatorene er gravlagt på området. Senteret feiret sitt 40-årsjubileum i 2008 med utstilling, seminar, bok, konsert og film med titelen Høvikodden LIVE.


== Direktører ==
2023– : Anne Hilde Neset
2011– 2022: Tone Hansen
2004–11: Karin Hellandsjø
2003–04: Jan Feldborg
1998–2003: Gavin Jantjes
1989–96: Per Hovdenakk
1966–89: Ole Henrik Moe


== Badeplass ==
Ved kunstsenteret er det en populær badeplass.


== Se også ==
Sonja Henie
Niels Onstad


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Henie Onstad kunstsenter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Høvikodden badeplass 
Skulpturvandring på Høvikodden
Øyvind Berg (skihopper)

Øyvind Berg (født 10. mars 1971 i Løken) er en norsk tidligere skihopper. Under VM 1993 i Falun var Berg med på det norske gullaget i lagkonkurransen. Hans beste verdenscupplassering er en tredjeplass fra Trondheim i 1991. Berg er tidligere elev ved NTG Bærum (1992-1995), eller NAG Bærum (Norsk Alpingymnas) som det het på den tiden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Øyvind Berg – Olympedia 
(en) Øyvind Berg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Øyvind Berg – FIS (skihopping)
Helge Brendryen

Helge Brendryen (født 17. februar 1972) er en norsk tidligere skihopper. Under VM 1993 i Falun tok Brendryen gull med det norske laget i lagkonkurransen. I tillegg fikk han en femteplass i storbakken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Helge Brendryen – FIS (skihopping)
Bjørn Myrbakken

Bjørn Myrbakken (født 15. august 1972 i Fannrem) er en norsk tidligere  skihopper. Under VM 1993 i Falun var Myrbakken med på gullaget i lagkonkurransen. Hans beste verdenscupplassering er to tredjeplasser fra Sapporo i 1992 og fra Engelberg i 1993.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bjørn Myrbakken – Olympedia 
(en) Bjørn Myrbakken – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Bjørn Myrbakken – FIS (skihopping)
Gammelnorsk sau

Gammelnorsk sau, også kalt austevoldssau, utegangersau, steinaldersau, ursau og villsau, er en norsk sauerase som er bygget opp igjen på restene av den opprinnelige landrasen som eksisterte i Norge og i deler av Europa forøvrig. Rasen tilhører de såkalte korthalesauene og er relativt liten av vekst.


== Beskrivelse ==
Gammelnorsk sau er en primitiv og svært gammel sauetype. Værene veier ca. 43 kg i snitt, mens søyene gjerne veier omkring 32 kg. Ifølge Breed og Livestock skal sauer fra Bergensdistriktet ha blitt estimert å være etterkommere etter sauer som har eksistert her i mer enn 3 000 år.
Gammelnorsk sau er lettbeint og hurtig sammenlignet med annen sau. Den kan gå ute hele året. Ulla er fin og varierer i farge fra nærmest hvit via gråe og brune nyanser og mønstre til nær sort. Om ulla får vokse fritt, faller den av tidlig i juli. Den blir normalt ikke samlet inn, og det er sjelden noen bruker den til strikking eller veving, siden garnet gjerne blir grovt.
Søyene får ett til to lam, avhengig av tilgangen på næring i tiden før bedekking og i løpet av vinteren. Ved dårlig tilgang på mat om vinteren, kan det være stor forskjell på lammene om det kommer to og søya avviser i de fleste tilfeller det minste. Ved fødsel veier lammene ca. 3 kg. Søyene har godt morsinstinkt og står gjerne i ro i opp til 3 dager, mens de blir kjent med lammet og det blir sterkere og stødigere på beina. Deretter følger hun flokken, som er med på å beskytte avkommet hennes også.
Alle værene samt ca. 10% av søyene utvikler horn. Søyene får relativt små, geiteaktige horn, mens værene utvikler kraftige, muflon-lignende horn. Hornene utvikles i løpet av det første leveåret og vokser deretter mest om sommeren.


== Atferd ==
Gammelnorsk sau har en unik fluktatferd sammenlignet med annen sau. Når den flykter for rovdyr vil den spre seg ut i vifteform. De sterkeste dyra vil dominere flukten og trekke rovdyra til seg, slik at de svakeste rekker å gjemme seg vekk. Siden denne sauen er svært hurtig blir det nesten aldri registrert tap av sau som følge av rovdyr. Ulempen er at denne sauen heller ikke er like enkel å kontrollere med en gjeterhund, siden den vil bruke samme fluktatferd overfor denne. Resultatet er at hundene gjerne kommer tilbake med kun få dyr. Sauene vil også legge på svøm for å unngå å bli fanget.


== Annet ==
Siden Norsk Villsaulag ble stiftet i 1995 har antallet gammelnorsk sau- og villsau-bønder vokst ganske hurtig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norsk Villsaulag
Torleif Kippersund

Torleif Kippersund (født 16. oktober 1942 i Ytre Arna, død 23. juni 2018) var en norsk skuespiller og regissør.
Kippersund var gjennom en årrekke skuespiller og regissør i Suttungteatret på Tangen i Hedmark, og hadde stor betydning for teatret. Han arbeidet også noen år ved Det norske teatret, har hatt oppdrag ved Sogn og Fjordane teater, Norsk Litteraturfestival, lest inn lydbøker med mer. De senere årene engasjerte  han seg i Veteranteatret på Hamar, og i virksomheten ved Hamar teater.
Torleif Kippersund var bosatt på Tangen. Han fikk fem barn, blant annet Anders Kippersund. På Tangen gjorde han, sammen med kona Anne-Gry Kippersund og sønnen Anders, en stor innsats for å fremme teaterglede- og teaterinnsikt gjennom arbeidet med Barne- og ungdomsteatret. Også Kippersunds barn har hatt betydning for kulturlivet i regionen, fire av dem er aktive som skuespillere og kulturarbeidere, og har i flere år drevet Hamar teater.
Kippersund døde 23. juni 2018.


== Skuespiller- og regioppgaver ved Suttungteatret ==
Torleif Kippersund har spilt en rekke større roller i Hans E. Kincks skuespill. Han spilte hovedpersonene Vraal i Driftekaren (1968, 1983), Pietro Aretino i Den sidste Gjest (1975) og Agilulf i Agilulf den vise (1982).    
Driftekaren er spilt i sin helhet i to forskjellige versjoner på Suttungteatret, begge ganger med Kippersund i hovedrollen. Kinckforskeren, professor Edvard Beyer så forestillingen i begge oppsetningene. Etter å ha sett den første i 1968, berømmet han i Dagbladet forestillingen som helhet og ikke minst Kippersunds prestasjon under overskriften «Driftekaren – en teateropplevelse»Regioppgavene har også vært mange og omfattende. Bl.a. har han regissert Barnemordersken (1971) og Venetianerne (1977) av Henrik Wergeland, Driftekaren (1968) og Mot Karneval (1979) av Hans E. Kinck.


== Ungdomsteatret på Tangen ==
Ved siden av arbeidet i Suttungteatret, har han og konen Anne-Gry Kippersund drevet Ungdomsteatret på Tangen – en virksomhet som gjennom 30 år har hatt store ringvirkninger. Mange barn og unge som har trådt sine sko i Ungdomsteatret, gjør seg nå gjeldende i norsk samfunnsliv. Med Ungdomsteatret skapte han store forestillinger, som gjestespilte på flere av skolene i Hamarregionen. På repertoiret sto kjente klassikere som Ibsen, Shakespeare, Grieg, Capek, Giraudoux.


== Novellesalongen ==
Torleif Kippersund arrangerte en årrekke månedlige novellesalonger i Oslo og på Hamar, der han formidlet Kincks novellekunst for et interessert publikum. Han har gitt ut en CD med et utvalg av Kincks noveller, vært fast gjest under Kinck-dagene i Strandebarm, og konsulent da Driftekaren, et av Han E. Kincks hovedverk, ble oversatt til Strandebarmdialekt.


== Se også ==
Suttungteatret


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Torleif Kippersund hos Sceneweb 
(no) Novellesalongen
(no) Populær novellesalong
(no) Torleif Kippersund forteller skoleelever om sitt møte med Ingeborg Refling Hagen
Biljard klokken halv ti

Biljard klokken halv ti (tysk: Billard um halb zehn) er en roman av den tyske forfatteren Heinrich Böll, utgitt på forlaget Kiepenheuer & Witsch i Köln i 1959. Romanen kom i norsk oversettelse ved Morten Ringard året etter.
Biljard klokken halv ti er et av hovedverkene i Bölls oppgjør med etterkrigstyskland og dets manglende vilje til å ta et oppgjør med nazitida.


== Handling ==
Romanen skildrer tre generasjoner av familien Fähmel, med hovedvekt på mellomgenerasjonen, de som var unge under krigen. Da nazistene begynte å gjøre seg gjeldende i gatene på 1930-tallet, var Robert Fähmel i tenåra, og måtte som sine klassekamerater ta stilling til om han skulle «ete av bøffelens sakrament», eller om han ville kjempe for humanistiske verdier. Han velger det siste, og må etter hvert gå under jorda. Han blir avslørt, og redder seg ved å gå inn i Wehrmacht. Her utdanner han seg til sprengningsekspert, og i krigens siste dager gjennomfører han sin hevn over regimet ved å sprenge det høyt verdsatte klosteret St. Anton i lufta foran framrykkende amerikanske styrker.
Abbediet St. Anton er et omdreiningspunkt i romanen; det ble i sin tid tegna av faren Heinrich Fähmel, og gikk for å være hans hovedverk som arkitekt. Robert sprengte det i 1945, og på romanens nåtidsplan er sønnen Joseph engasjert i den planlagte gjenoppbygginga av abbediet. På nåtidsplanet beveger romanen seg fram mot feiringa av Heinrich åttiårsdag og et sjeldent møte mellom far, sønn og sønnesønn. Samtidig tas vi med på lange historiske tilbakeblikk som gir dyp innsikt i Tysklands historie gjennom 1900-tallet.
I utkanten av det forestående møtet mellom tre generasjoner Fähmel nærmer også to viktige bipersoner seg, begge gamle klassekamerater av Robert – Nettlinger og Schrella. Nettlinger var av de første som slutta seg til nazismen, og har mange overgrep på samvittigheten. Nå, på romanens samtidsplan, har han gjort politisk karriere og befinner seg blant samfunnstoppene. Schrella valgte motsatt side, og har måttet bøte for det med mange års landflyktighet og internering i utlandet. Når han nå velger å komme tilbake til Tyskland, uten penger og uten framtid, opptrer den opporturnistiske Nettlinger som velgjører. Spørsmålet for Schrella blir om han skal hate, og i tilfelle hvem og hva han skal hate.
Tittelen henspiller på Roberts daglige runde biljard med seg sjøl på hotell Prinz Heinrich, i selskap med den unge hotelltjeneren Hugo. For Hugo kan han til en viss grad åpne seg og snakke om fortida. Robert kjenner en påfallende samhørighet med Hugo, sterkere enn med sine egne barn, noe han til slutt tar konsekvensen av ved å tilby den foreldreløse Hugo adopsjon.


== Eksterne lenker ==
Omslagsfoto
FN MAG

MAG er et maskingevær fra belgiske FN Herstal i kaliber 7,62 x 51 mm NATO. .  Det ble utviklet på 1950-tallet, kom i produksjon i 1958 og er i utstrakt bruk.  MAG står for Mitrailleuse d'Appui General, fransk for «maskingevær til generelt bruk».


== Brukere ==
Våpenet er i bruk i over 80 land, og er lisensprodusert i USA, Storbritannia, Argentina, Egypt, India og Singapore.


== Teknisk ==
MAG bruker kaliberet 7,62 × 51 mm NATO. Mekanismen i våpenet er likt det som brukes i Browning Automatic Rifle og andre, tidligere våpen John Moses Browning utviklet under sin tid i Belgia.  Sluttstykket driver beltematingen, og er av en type som ligner tyske MG42, som igjen har brukt tidligere modeller som inspirasjon. I motsetning til MG42 bruker MAG standard NATO-belter og lenker, en egenskap som ble innført senere i MG3, avtageren til MG42. Avtrekkersystemet er også avledet av MG42.  
Løpet kan byttes svært raskt: Et trent mannskap bruker rundt 3 sekunder på å bytte løp, noe som skal gjøres ved hvert 100 skudd ved høy ildtakt.


== Varianter ==


=== Varianter fra FN ===


=== Britiske varianter ===


=== Andre varianter ===
FN MAG er i bruk verden rundt, og i Storbritannia og USA er en mengde varianter av det originale FN-våpenet tatt fram.


== Eksterne lenker ==
Nazarian`s Gun`s Recognition Guide (engelsk)
Svein Gundersen (1949)

Svein Gundersen (født 15. mai 1949 i Fredrikstad) er en norsk musiker, studiomusiker, låtskriver, komponist og plateprodusent. Han er bosatt i Fredrikstad.
Gundersen har spilt med bandet Aunt Mary 1969-2012, og produsert plater for Alex, Jan Groth, The Pussycats, Trond Granlund, Jørn Hoel og Sissel Kyrkjebø, og laget musikk til 11 av Wam & Vennerøds filmer. Som komponist står han også bak Jungelboka, melodien til Har en drøm og i tillegg melodien til Ei hand å holde i (begge fremført av Jørn Hoel), Den store stjerna, Se ilden lyse, Du sa Æ va en Drøm, Valborg o o yeah, yeah. 
Gundersen samarbeidet mye med Trygve Hoff. 
Han mottok bransjeprisen ved utdelingen av Spellemannprisen 1986.


== Diskografi ==


=== Teatermusikk og musikaler ===
Jungelboken, Bryggeriteatret/Det Norske Teatret
Det er hardt å være Mainn, Reppen (Turné)
Det er hardt å være To, Reppen (Turné)
Skjærgårdsflørt, Det Norske Teatret
Scrooge, Lillestrøm
Olsenbanden jr. på Cirkus, Olso Nye Teater
Olsenbanden jr. på Rockern
Byen brenner
101 Dalmatinere
Stenhoggern


=== Filmmusikk ===
Bumble Baby/Theme from Lasse og Geir (1976)
Originalmusikken fra filmen Liv & død' (1980)
Julia Julia (1981)
My Romance (1982)
Åpen framtid (1983)
Adjø solidaritet – Musikk fra Wam & Vennerøds store filmepos (1985)
Drømmeslottet (1986)
Mowgli (1989, med Hele ensemblet & Arne Lindtner Næss
Hvem har bestemt
Bryllupsfesten
Du, pappa
Lakki
Lakki + Wam & Vennerøds Greatest Hits (1992)
Olsenbanden på Rockern
Olsenbanden jr. på Cirkus


=== Aunt Mary ===
Aunt Mary (1970)
Loaded (1972)
Janus (1973)
The Best of Aunt Mary (1974)
The Best of Aunt Mary Volume 2 (1975)
Live Reunion (1980)
Bluesprints (1992)
The Things We Stood For (1970-1973) (2007)
Barbed Wire Waves (2009)Singler«Did You Notice»/«The Ball» (1970)
«Jimi, Janis and Brian»/«Stop Your Wishful Thinking» (1971)
«G Flat Road»/«Joinin' the Crowd» (1972)
«Rosalind»/«In the Hall of the Mountain King» (1972)
«Nocturnal Voice»/«Mr. Kaye» (1973)


=== George Keller Band ===
Just Like Standin' Up (1973)
Colours (1974)
Let's Move Together (1977)


=== Alex Band ===
Alex (1977)
Handle With Care (1977)
Hello, I Love You (1979)
Daddy’s Child (1980)
Alex’ beste (1981)
Always (1983)SinglerListen to the Music/Flying High (You & I) (1978)
Heartbreak Queen/Only You Can Make Me Stronger (1979)
Univers/Slike drømmer om hus (1980)
Rock'n'Roller (1981)


=== Cornelis Vreeswijk ===
Narrgnistor och transkriptioner (1976)


=== X-tra ===
X-tra (1984)


=== Annet ===


== Annet ==
Gundersen ble livstruende skadd i 1980 da en turnébuss han var passasjer i kjørte utfor veien. I dag er han nærmest helt restituert.


== Eksterne lenker ==
(en) Svein Gundersen på Internet Movie Database 
(en) Svein Gundersen hos The Movie Database 
(en) Svein Gundersen på Discogs 
(en) Svein Gundersen på MusicBrainz 
(no) mic.no biografi fra Norsk pop- og rockleksikon
Angela Bassett

Angela Bassett (født 16. august 1958) er en Oscar og Emmy-nominert amerikansk skuespillerinne. Hun er kjent for sine biografifilmer med utgangspunkt i kvinnens virkelighet.
Basset begynte filmkarrieren i midten av 1980-tallet etter å ha studert på Yale Universitet. Hun fant ingen stabil jobb før i 1990-tallet, hvor hun da omtrentlig opptrådte i filmer nesten hvert år.


== Filmografi ==
F/X (1986)
Kindergarten Cop (1990)
Boyz n the Hood (1991)
City of Hope (1991)
Passion Fish (1992)
Innocent Blood (1992)
The Jacksons: An American Dream (1992)
Malcolm X (1992)
What's Love Got to Do with It? (1993)
Vampire in Brooklyn (1995)
Panther (1995)
Strange Days (1995)
Kvinner i åndenød (1995)
Contact (1997)
Off the Menu: The Last Days of Chasen's (1997) (dokumentar)
How Stella Got Her Groove Back (1998)
Musikk fra hjertet (1999)
Supernova (2000)
Whispers: An Elephant's Tale (2000) (stemme)
Boesman and Lena (2000)
The Score (2001)
Sunshine State (2002)
The Rosa Parks Story (2002)
Unchained Memories: Readings from the Slave Narratives (2003) (dokumentar) (kommentator)
Masked and Anonymous (2003)
The Lazarus Child (2004)
Mr. 3000 (2004)
Mr. & Mrs. Smith (2005) (stemme)
Akeelah and the Bee (2006)
Meet the Robinsons (2007) (stemme)
Olympus Has Fallen (2013)
London Has Fallen (2016)
Black Panther (2018)
Avengers: Endgame (2019)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Angela Bassett på Internet Movie Database 
(sv) Angela Bassett i Svensk Filmdatabas 
(da) Angela Bassett på Filmdatabasen 
(da) Angela Bassett på Scope 
(fr) Angela Bassett på Allociné 
(en) Angela Bassett på AllMovie 
(en) Angela Bassett hos Rotten Tomatoes 
(en) Angela Bassett hos The Movie Database 
(en) Angela Bassett hos Internet Broadway Database 
(en) Angela Bassett hos Behind The Voice Actors
Mr. & Mrs. Smith

Mr. & Mrs. Smith er en amerikansk actionkomedie fra 2005, regissert av Doug Liman og skrevet av Simon Kinberg.


== Handling ==
Forstadsekteparet John og Jane Smith oppdager at ektefellen er en leiemorder og at de selv har fått i oppdrag å drepe den andre.


== Skuespillere ==
Brad Pitt – John Smith
Angelina Jolie – Jane Smith
Adam Brody – Benjamin Danz
Vince Vaughn – Eddie
Kerry Washington – Jasmine
Keith David – Father
Chris Weitz – Martin Coleman
Rachael Huntley – Suzy Coleman
Michelle Monaghan – Gwen
Stephanie March – Julie
Jennifer Morrison – Jade
Theresa Barrera – Janet
Perrey Reeves – Jessie
Melanie Tolbert – Jamie
Jerry T. Adams – Vakt


== Trivia ==
Jane Smith skulle opprinnelig bli spilt av Nicole Kidman
Hele filmen ble spilt inn i San Marino, California.
Mange av scenene fra trailerene er ikke i filmen.
Scenen hvor John krasjer i gjerdet og avfyrer pistolen var egentlig et uhell. Linjen «Oh, dear god» ble improvisert av Pitt.


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
(en) Mr. & Mrs. Smith på Internet Movie Database 
(no) Mr. & Mrs. Smith hos Filmfront 
(no) Mr. & Mrs. Smith på NRK TV 
(sv) Mr. & Mrs. Smith i Svensk Filmdatabas 
(da) Mr. & Mrs. Smith i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Mr. & Mrs. Smith på Allociné 
(nl) Mr. & Mrs. Smith på MovieMeter 
(en) Mr. & Mrs. Smith på AllMovie 
(en) Mr. & Mrs. Smith på Turner Classic Movies 
(en) Mr. & Mrs. Smith på Rotten Tomatoes