jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Brunsanger

Brunsanger (vitenskapelig navn Phylloscopus fuscatus) er en fugl i sangerfamilien. Den er insektetende, og har lignende størrelse og fasong som en gransanger. 
Brunsangeren hekker i Øst-Asia og overvintrer i Sørøst-Asia. Der er den en svært vanlig art. I Europa er den derimot en svært sjelden gjest, og i Norge blir enkeltindivider innimellom funnet i trekktida. Ofte er det da den smekkende lokkelyden som avslører at den er i nærheten. 
Arten finnes i: Bangladesh, Bhutan, Kambodsja, Kina, Hongkong, India, Japan, Kasakhstan, Nord-Korea, Sør-Korea, Laos, Malaysia, Mongolia, Myanmar, Nepal, Russland, Singapore, Republikken Kina, Thailand, Vietnam, Østerrike, Belgia, Kypros, Danmark, Egypt, Estland, Finland, Frankrike, Tyskland, Gibraltar, Hellas, Irland, Israel, Italia, Litauen, Mexico, Marokko, Nederland, Norge, Filippinene, Polen, Portugal, Saudi-Arabia, Sri Lanka, Sverige, Sveits, De forente arabiske emirater, Storbritannia, USA, Jemen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) brunsanger i Global Biodiversity Information Facility 
(no) brunsanger hos Artsdatabanken 
(sv) brunsanger hos Dyntaxa 
(en) brunsanger hos Fauna Europaea 
(en) brunsanger hos ITIS 
(en) brunsanger hos NCBI 
(en) Kategori:Phylloscopus fuscatus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Phylloscopus fuscatus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phylloscopus fuscatus – detaljert informasjon på Wikispecies
Gransanger

Gransanger er en fugleart i sangerfamilien. I Storbritannia kaller de gransangeren for chiffchaff, dette skyldes sangen den har, chiff-chaff.
Den finnes i store deler av Europa, og helt øst til Sibir. Om vinteren trekker den ned til Middelhavet og Nord-Afrika.
Gransangeren er en liten sanger, ca. 11 cm lang og veier ca. 8 gram. Den er veldig lik løvsangeren. Oversiden er grønnbrun og undersiden er gråhvit. Den har mørke ben og mørkt nebb.
Gransangeren spiser edderkopper, mindre insekter, larver og pupper. Om høsten spiser den også bær.
Hekkeperioden er fra april til juni. Gransangeren kan legge to kull med egg pr sesong. Reiret bygges av blad, mose og gress like over marken. Hunnen legger fra 4 til 7 egg, de er hvite med små svartrøde prikker. Rugetiden er fra 13 til 15 dager. Ungene forlater reiret 12-15 dager etter klekkingen.


== Eksterne lenker ==
(en) gransanger – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) gransanger i Global Biodiversity Information Facility 
(no) gransanger hos Artsdatabanken 
(sv) gransanger hos Dyntaxa 
(en) gransanger hos Fauna Europaea 
(en) gransanger hos ITIS 
(en) gransanger hos NCBI 
(en) Kategori:Phylloscopus collybita – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Phylloscopus collybita – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phylloscopus collybita – detaljert informasjon på Wikispecies
Rødtoppfuglekonge

Rødtoppfuglekonge (vitenskapelig navn Regulus ignicapilla) er en veldig liten spurvefugl i fuglekongefamilien. Den er utbredt i mesteparten av det tempererte Europa og nordvest i Afrika, og er delvis trekkfugl hvor fugler i Europa overvintrer sør og vest for sine hekkesteder. Rødtopper på Balearene og i Nord-Afrika betraktes stort sett som separate underarter, men populasjonen på Madeira som tidligere var kjent som en underart, nå betraktes som en egen art, Madeira rødtoppfuglekonge, Reguls madeirensis. Et fossil av en forfader av rødtoppfuglekongen er blitt identifisert fra et vingebein. 

 
Rødtoppen har grønn rygg og hvit mage. Den har to hvite vingebarer, en svart øyestripe og en hvit øyenbrynstrek. Hodepryden, oransje hos hannen og gul hos hunnene, blir vist fram under paringen, og gir fuglen dens engelske og vitenskapelige navn. Fuglen minner om fuglekongen, som i stor grad oppholder seg i de samme områdene i Europa, men rødtoppfuglekongens bronsefargede skuldre og markerte ansiktsmønstre er tydelig forskjellige. Sangen er en repetisjon av høye tynne toner, med litt lavere frekvens enn hos sine slektninger. 
Rødtoppfuglekongen hekker i trær, og bygger et kompakt rede av tre lag på tre greiner. Syv til tolv egg blir inkubert av hunnen alene. Begge foreldrene mater kyllingene, som forlater redet 22-24 dager etter klekking. Denne spurven er konstant i bevegelse på leting etter insekter, på vinterstid er de ofte sammen med flokker av meis. Bortsett fra lokal nedgang noen steder er ikke arten truet i noen form på grunn av en stor europeisk populasjon og ekspansjon av leveområde gjennom det siste århundre. Den kan bli jaktet og drept av rovfugler, og kan ha parasitter. Det er mulig at denne arten var den originale "fuglenes konge" i europeisk folketro. 


== Eksterne lenker ==
(en) rødtoppfuglekonge – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) rødtoppfuglekonge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) rødtoppfuglekonge hos Artsdatabanken 
(sv) rødtoppfuglekonge hos Dyntaxa 
(en) rødtoppfuglekonge hos Fauna Europaea 
(en) rødtoppfuglekonge hos ITIS 
(en) rødtoppfuglekonge hos NCBI 
(en) Kategori:Regulus ignicapilla – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Regulus ignicapilla – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Regulus ignicapilla – detaljert informasjon på Wikispecies
Dvergfluesnapper

Dvergfluesnapper (Ficedula parva) er en fugl i fluesnapperfamilien.


== Biologi ==
Av utseende minner den om en liten rødstrupe og er litt mindre enn den sort-hvite fluesnapperen. Hannen har fra tredje rød strupe og rødt bryst. Den overvintrer i India og Pakistan, og opptrer enkelte steder i Europa. Den hekker svært sjelden i Norge. Den foretrekker gammel, fuktig løvskog og lever av flyvende insekter. Dvergfluesnapperen legger 4–6 egg i mai-juni.Dvergfluesnapper ble observert første gang i Norge på Utsira av James Lawrence Chaworth-Musters på 1930-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) dvergfluesnapper – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) dvergfluesnapper i Global Biodiversity Information Facility 
(no) dvergfluesnapper hos Artsdatabanken 
(sv) dvergfluesnapper hos Dyntaxa 
(en) dvergfluesnapper hos Fauna Europaea 
(en) dvergfluesnapper hos ITIS 
(en) dvergfluesnapper hos NCBI 
(en) Kategori:Ficedula parva – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ficedula parva – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ficedula parva – detaljert informasjon på Wikispecies
Halsbåndfluesnapper

Halsbåndfluesnapper (Ficedula albicollis) er en fugl i fluesnapperfamilien.


== Eksterne lenker ==
(en) halsbåndfluesnapper i Global Biodiversity Information Facility 
(no) halsbåndfluesnapper hos Artsdatabanken 
(sv) halsbåndfluesnapper hos Dyntaxa 
(en) halsbåndfluesnapper hos Fauna Europaea 
(en) halsbåndfluesnapper hos ITIS 
(en) halsbåndfluesnapper hos NCBI 
(en) Kategori:Ficedula albicollis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ficedula albicollis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ficedula albicollis – detaljert informasjon på Wikispecies
Stjertmeis

Stjertmeis (Aegithalos caudatus) er en liten spurvefugl i stjertmeisfamilien (Aegithalidae) og én av sju arter som inngår i slekten 'Aegithalos'. Arten består som hele 17 underarter, fordelt i tre distinkte klader. Nominatformen hekker i Fennoskandia, inkludert i Norge.


== Biologi ==
Blir cirka 13–16 cm lang, hvorav stjerten utgjør cirka 6–10 cm, og veier cirka 6,2–10,4 g. Kjennetegnes av den lange stjerten, snøhvitt hodet med rosa skuldrer og kroppssider. Fuglen lever hovedsakelig av insekter og andre smådyr. Farter rastløst rundt i mindre grupper, ofte sammen med grupper av andre meiser. Vever, bygger rede i greinklyper oftest bjørk. Reiret er stort og overbygd med inngang på siden, bygges av mose og spindelvev. Hekker sparsomt i løv og blandingsskog i Sør-Norge. 


== Inndelingen ==
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Sylvioidea,
Aegithalidae, stjertmeisfamilien
Aegithalos
A. caudatus, stjertmeis
klade (caudatus)
A. c. caudatus (nominatformen),
klade (europaeus gr.)
A. c. rosaceus,
A. c. aremoricus,
A. c. taiti,
A. c. europaeus,
A. c. macedonicus,
A. c. tauricus,
A. c. magnus,
A. c. trivirgatus,
A. c. kiusiuensis,
klade (alpinus gr.)
A. c. irbii,
A. c. italiae,
A. c. siculus,
A. c. tephronotus,
A. c. major,
A. c. alpinus,
A. c. passekii,


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) stjertmeis i Encyclopedia of Life 
(en) stjertmeis i Global Biodiversity Information Facility 
(no) stjertmeis hos Artsdatabanken 
(sv) stjertmeis hos Dyntaxa 
(en) stjertmeis hos Fauna Europaea 
(en) stjertmeis hos ITIS 
(en) stjertmeis hos NCBI 
(en) Kategori:Aegithalos caudatus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Aegithalos caudatus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Aegithalos caudatus – detaljert informasjon på Wikispecies
Pungmeis

Pungmeis (Remiz pendulinus) er en spurvefugl.
Den er liten, grå og brun fugl med en lengde på 10–11,5 cm. Kjennetegn for arten er svarte kinn, grått hode, hvitaktig strupe og rødbrun rygg. Den hekker langs bredden av elver og innsjøer med rik vegetasjon av takrør, dunkjevle, pil, poppel og or. Reiret er uvanlig blant europeiske fugler; det er pungformet og henges fra tynne kvister.Pungmeis hekker vanlig i tempererte deler av Eurasia fra Tyskland østover til Altaj, mens den er ganske sjelden i Vest-Europa. Det meste av bestanden er trekkfugler, som trekker til middelhavslandene og Midtøsten. I middelhavslandene og Vest-Asia finnes det også bestander som er standfugler. Arten har ekspandert mot nordvest i siste halvdel av 1900-tallet, og den er nå en etablert hekkefugl i Danmark og Sør-Sverige.  Det første hekkefunnet i Norge ble gjort i Rogaland i 1990.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Pungmeis i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Pungmeis hos Artsdatabanken 
(sv) Pungmeis hos Dyntaxa 
(en) Pungmeis hos Fauna Europaea 
(en) Pungmeis hos ITIS 
(en) Pungmeis hos NCBI 
(en) Kategori:Remiz pendulinus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Remiz pendulinus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Remiz pendulinus – detaljert informasjon på Wikispecies
Rødhalevarsler

Rødhalevarsler (Lanius phoenicuroides) er en art i varslerfamilien (Laniidae). Arten ble tidligere regnet som konspesifikk med isabellavarsler (Lanius isabellinus), men disse er nå skilt i to selvstendige arter.


== Eksterne lenker ==
(en) Rødhalevarsler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Rødhalevarsler hos Artsdatabanken 
(sv) Rødhalevarsler hos Dyntaxa 
(en) Rødhalevarsler hos Fauna Europaea 
(en) Rødhalevarsler hos ITIS 
(en) Kategori:Lanius phoenicuroides – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lanius phoenicuroides – detaljert informasjon på Wikispecies
Tornskate

Tornskate (Lanius collurio) er en spurvefugl i varsler-familien, og regnes som en langdistansetrekkfugl. Hannen har grå isse og nakke, rødbrun overside, lys underside med rosa skjær, svart hale og en svart stripe gjennom øyepartiet. Hunnen har også rødbrun overside, men har tette, bølgete tverrstriper på undersiden. Alle voksne tornskater har en relativt lang stjert.


== Hekking ==
Tornskaten er en nokså vanlig hekkefugl i det sørlige Skandinavia, men er et uvanlig syn i Norge, men er observert blant annet på Myken i Nordland de siste årene. Noen få tornskater hekker på Østlandet og i Agder. Den legger 4–7 egg i hver hekkesesong. Rugetiden varer i 12–16 dager.


== Føde ==
Tornskaten lever stort sett av større insekter, krypdyr og smågnagere; av og eter den også mindre fugler. Byttedyrene spiddes ofte på torner som matreserve.


== Overvintring ==
Den trekker til det østlige og sørlige Afrika via Øst-Europa og Middelhavet.


== Eksterne lenker ==
(en) tornskate i Global Biodiversity Information Facility 
(no) tornskate hos Artsdatabanken 
(sv) tornskate hos Dyntaxa 
(en) tornskate hos Fauna Europaea 
(en) tornskate hos ITIS 
(en) tornskate hos NCBI 
(en) Kategori:Lanius collurio – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lanius collurio – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lanius collurio – detaljert informasjon på Wikispecies
Rosenvarsler

Rosenvarsler (Lanius minor) er en fugl i varslerfamilien. Den er 19-21 cm. Den legger 5-6 egg. Rugetiden varer i 15-16 dager.


== Eksterne lenker ==
(en) Rosenvarsler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Rosenvarsler hos Artsdatabanken 
(sv) Rosenvarsler hos Dyntaxa 
(en) Rosenvarsler hos Fauna Europaea 
(en) Rosenvarsler hos ITIS 
(en) Rosenvarsler hos NCBI 
(en) Kategori:Lanius minor – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lanius minor – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lanius minor – detaljert informasjon på Wikispecies
Krattvarsler

Krattvarsler (Lanius meridionalis) er en fugl.


== Eksterne lenker ==
(en) Krattvarsler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Krattvarsler hos Artsdatabanken 
(en) Krattvarsler hos Fauna Europaea 
(en) Krattvarsler hos ITIS 
(en) Krattvarsler hos NCBI 
(en) Kategori:Lanius meridionalis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lanius meridionalis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lanius meridionalis – detaljert informasjon på Wikispecies
Rødhodevarsler

Rødhodevarsler (Lanius senator) er en fugl i varslerfamilien (Laniidae). Den er litt mindre enn en trost, og lever av store insekter, små fugler og amfibier. Som andre varslere jakter den fra et utkikkspunkt høyt oppe, og kan samle byttedyr ved å spidde dem på torner eller piggtråd.
Rødhodevarsleren hekker i sørlige deler av Europa, Nord-Afrika og Midtøsten. Den overvintrer i tropiske deler av Afrika, fra Senegal til Sudan og Etiopia i øst og sørover til Gabon. 
Det hender at enkelte individer feilberegner trekket og dukker opp utenfor artens vanlige utbredelsesområde. Det første norske funn av arten var fra Rogaland 28. mai 1954, en hunn som ble fanget og avlivet. Siden den gang har arten blitt sett i underkant av 50 ganger i Norge, hovedsakelig i sør. I 2019 ble arten for første gang funnet i Nord-Norge, da en hann dukket opp på øya Myken i Rødøy kommune i Nordland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rødhodevarsler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Rødhodevarsler hos Artsdatabanken 
(sv) Rødhodevarsler hos Dyntaxa 
(en) Rødhodevarsler hos Fauna Europaea 
(en) Rødhodevarsler hos Fossilworks 
(en) Rødhodevarsler hos ITIS 
(en) Rødhodevarsler hos NCBI 
(en) Kategori:Lanius senator – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lanius senator – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lanius senator – detaljert informasjon på Wikispecies
Nøttekråke

Nøttekråke (Nucifraga caryocatactes) er en kråkefugl. Fugler av denne arten i Norge tilhører enten nominatformen caryocatactes, som er en stand- og streiffugl, eller underarten sibirnøttekråke (macrorhynchos), som enkelte høster opptrer invasjonsartet i stort antall. Sistnevnte kan kjennes fra den stedegne underarten ved lengre og spissere nebb.


== Utseende og lyder ==
Nøttekråka er på størrelse med nøtteskrike, eller noe større – cirka 35 cm lang. Fluktprofilen er en mellomting mellom nøtteskrike og en liten kråke. Hvit undergump og hvite kanter på halefjærene er iøynefallende kjennetegn i flukt. På nært hold framstår fuglen med et tett hvitaktig flekkmønster på en bakgrunn som ligger mellom gråbrun og sjokoladebrun alt etter lysforholdene. Nebbet er kraftig og rett, kråkeliknende, lengre og spissere hos sibirnøttekråke enn hos eurasiske fugler.
Lokkeropet er et tørt kråkeliknende skrik, som framføres fra en tretopp. Om sommeren er den for det meste taus, men gir av og til fra seg en snorkende strupelyd.


== Underarter og utbredelse ==
Ti underarter er beskrevet

nominatform  caryocatactes (Linné, 1785). Eurasisk nøttekråke. Skandinavia og Nord- og Øst-Europa, Kaukasus Og nordlige Kasakhstan. Overvintrer også i det sørlige Russland.
macrorhynchos (Brehm, 1823). Sibirnøttekråke. Nord- og Nordøst-Asia. Invasjonspreget opptreden i nordlige Iran, Korea, nordlige Kina, Tyrkia og Nord-Europa.
rothschildi (Hartert, 1903) Tian Shan og fjellområdene mellom Xinjiang og Kasakhstan.
japonica (Hartert, 1897)  Japan, sørlige Kurilene.
owstoni (Ingram, 1910) Taiwan;
interdicta (Kleinschmidt og Weigold, 1922) Fjell i nordlige Kina,(Liaoning).
multipunctata (Gould, 1849) Pakistan og nordøstlige India.
hemispila (Vigors, 1831) Himalaya: vestlige Nepal til sør i Kasjmir.
macella (Thayer and Bangs, 1909) Østlige Himalaya, Tibet, sørvestlige Kina og nordlige Myanmar.
yunnanensis (Ingram 1910) Yunnan og tilstøtende områder i Kina.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nøttekråke i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Nøttekråke hos Artsdatabanken 
(sv) Nøttekråke hos Dyntaxa 
(en) Nøttekråke hos Fauna Europaea 
(en) Nøttekråke hos ITIS 
(en) Nøttekråke hos NCBI 
(en) Kategori:Nucifraga caryocatactes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Nucifraga caryocatactes – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Nucifraga caryocatactes – detaljert informasjon på Wikispecies 
Nøttekråke – video, bilder og lyd hos Internet Bird Collection
Mandsjuriastær

Mandsjuriastær (Agropsar sturninus) er en monotypisk trekkfugl i slekten Agropsar, som videre inngår i stærfamilien (Sturnidae). Arten ble i bredere sammenheng tidligere regnet til slekten Sturnus, som da imidlertid viste seg polyfyletisk. Mandsjuriastær er ifølge IUCNs rødliste en livskraftig art.Mandsjuriastær er funnet i Norge, men ifølge Norgeslisten 2019-12-31 kvalifiserer ikke funnet til en plass på listen, da man ikke vet om det var en rømling eller om fuglen har nådd landet vårt ved egen hjelp. Derfor blir funnet, ifølge Norsk Ornitologisk Forening, klassifisert i kategori D.


== Biologi ==
Mandsjuriastær er en korthalet og relativt liten stær, som blir cirka 16–19 cm lang og veier omkring 100 g. Fjærdrakten er i hovedsak lysegrå. På den bakre delen av krona og over ryggen er den imidlertid glinsende purpurfarget.Arten hekker fra det sørøstlige Sibir til Amur-området, det nordlige Mongolia, sentrale Korea og sørlige Russland og overvintrer i det sørlige Kina og Sørøst-Asia.Arten trives på skogkledd steppe, i blandingsskog og klaringer i skogen og elvebreddebufferen, hovedsakelig i lavlandet (også urbant). Den ernærer seg i hovedsak av insekter, inkludert fåbørstemakker (Oligochaeta), men også frukt (blant annet fiken), bær og frø.


== Inndeling ==
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på grupper og arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Muscicapoidea
Sturnidae, stærfamilien (35 slekter, 123 arter)
Agropsar, 2 arter
A. sturninus, mandsjuriastær (monotypisk)
A. philippensis, brunkinnstær (monotypisk)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mandsjuriastær i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Mandsjuriastær hos Artsdatabanken 
(sv) Mandsjuriastær hos Dyntaxa 
(en) Mandsjuriastær hos ITIS 
(en) Mandsjuriastær hos NCBI 
(en) Kategori:Agropsar sturninus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Agropsar sturninus – detaljert informasjon på Wikispecies
Rosenstær

Rosenstær (Pastor roseus) er en monotypisk trekkfugl i den monotypiske slekten Pastor, som videre inngår i stærfamilien (Sturnidae). Arten besøker av og til Norge og har blitt observert så langt vest som på Island. Rosenstær blir dessuten stadig oftere observert i landområdene langs det nordlige og nordvestre Middelhavet. Den hekker imidlertid normalt på de åpne steppene nord og øst for Svartehavet og østover, men den vanligvis overvintrer på det indiske subkontinent.


== Biologi ==
Rosenstær er en middels stor stær, som blir cirka 19–24 cm lang og veier typisk rundt 60–88 g. Den karakteriseres av ei krone med lange, smale fjær som kan reises opp. Fjærdrakten gir et to-farget inntrykk, men består egentlig av de tre fargene sort, purpur og lett gammelrosa. Hodet er glinsende sort og kinnene glinsende purpurfarget til skillet mellom den tykke halsen og ryggen/brystet, der gammelrosa overtar. Bakparten er nesten sort, mens stjerten er svartbrun med innslag av irriserende mørk grønn. Kjønnene er forholdsvis like, men hunnen er noe dusere og har mindre prangende krone.Arten hekker på åpen steppe, som regel nær vann og til steder det er rikholdig tilgang på rettvinger (Orthoptera). Når hekketiden er over trekker fuglene til områder som er mer trebevokst. Hekkeområdene strekker seg fra Sør-Ukraina og østover til steppene rundt sørlige Volga, det sentrale og østre Kasakhstan, vestre Altaj og Vest-Mongolia; sørover det sørlige og østre Tyrkia, Nord-Iran, Afghanistan og Nordvest-Kina. Av og til også Tsjekkia, Ungarn og Italia og muligvis også Romania, Bulgaria og Balkan. Arten overvintrer hovedsakelig på det indiske subkontinentet og Sri Lanka.


== Inndeling ==
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på grupper og arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Muscicapoidea
Sturnidae, stærfamilien (35 slekter, 123 arter)
Pastor, monotypisk
P. roseus, rosenstær (monotypisk)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 
(en) Rosenstær i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Rosenstær hos Artsdatabanken 
(sv) Rosenstær hos Dyntaxa 
(en) Rosenstær hos Fossilworks 
(en) Rosenstær hos ITIS 
(en) Rosenstær hos NCBI 
(en) Kategori:Pastor roseus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pastor roseus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pastor roseus – detaljert informasjon på Wikispecies
Gulirisk

Gulirisk (Serinus serinus) er en art i finkefamilien og tilhører slekten Serinus. Den er trolig søsterarten til kanariirisk (S. canaria).Gulirisken er en liten fugl. Den er 11-11,5 cm lang og veier 11-13 gram. Vingespennet er på 20-23 cm. Fuglen gjenkjennes på sin korte og kløyvde stjert. Nebbet er kort og tykt. Oversiden er grågrønn og undersiden gul. Det gule brystet og den hvite magen er streket. Hannen er mer lysende gul i ansiktet og på brystet og har gult på vingene og på sidene av stjerten. Ungfuglene mangler helt de gule fargene og er mer brun- og grønnaktige.
Guliriskens første dokumenterte hekking i Norge var i 2010 da et par ble observert hekkende i Bærum.


== Inndeling ==
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Collar, Newton & Bonan (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Passeroidea
Fringillidae, finkefamilien
Fringillinae, (sanne finker)
Euphoniinae, (neotropisfinker)
Carduelinae, (stillitsfinker)
Coccothraustini, (kjernebiterfinker)
Drepanidini, (hawaiifinker)
Carpodacini
Pyrrhulini
Carduelini
Haemorhous
Rhodospiza
Rhynchostruthus
Chloris
Linurgus
Crithagra
Linaria
Acanthis
Loxia, korsnebber
Chrysocorythus
Carduelis
Serinus
S. serinus, gulirisk
S. canaria, kanariirisk (kanarifugl)
S. syriacus, syriairisk
S. pusillus, rødpanneirisk
S. alario, svarthodeirisk (alariosisik)
S. canicollis, krattirisk
S. flavivertex, gulkroneirisk
S. nigriceps, svarthetteirisk
Spinus


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) gulirisk i Global Biodiversity Information Facility 
(no) gulirisk hos Artsdatabanken 
(sv) gulirisk hos Dyntaxa 
(en) gulirisk hos Fauna Europaea 
(en) gulirisk hos Fossilworks 
(en) gulirisk hos ITIS 
(en) gulirisk hos NCBI 
(en) Kategori:Serinus serinus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Serinus serinus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Serinus serinus – detaljert informasjon på Wikispecies