Reccared I

Reccared I (født ca 559, død 21. desember 601) var vestgoternes konge, og hersket  fra 586 til sin død i 601.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var den yngste sønnen til Liuvigild fra hans første ekteskap. Som sin far hadde Reccared sin hovedstad i Toledo. De vestgotiske kongene og adelsmennene var tradisjonelt ariansk kristne, mens den iberisk-romerske befolkningen var katolikker. Den katolske biskopen Leander av Sevilla var viktig i konvertering av den eldre sønnen og arvingen til Liuvigild, Hermenegild, til treenighets–kristendom. Leander støttet ham i et opprør og ble sendt i eksil for sin rolle, mens Reccareds bro, Hermenegild, ble henrettet.


=== Konge ===
Da Liuvigild døde 21. april 586 var Leander rask med å returnere til Toledo. Den nye kongen hadde deltatt i styret av hans fars kongedømme og ble utropt til konge av vestgoterne uten motstand. Etter råd fra sine merovingiske slektninger og fra sin katolske stemor Goiswintha, sendte han ambassadører for å hilse hennes barnebarn Childebert II og hans onkel Guntram, den frankiske kongen av Burgund og foreslå fred og en forsvarsallianse. Guntram nektet å møte dem.
I januar 587 ga Reccared avkall på arianismen til fordel for katolisismen, den største enkelthendelsen i hans styre og vendepunktet for vestgoternes Hispania. De fleste arianske adelsmennene og presteskapet fulgte hans eksempel, i hvert fall de som var rundt ham i Toledo, men der var arianske opprør, særlig i Septimania, hans nordligste provins på den andre siden av Pyreneene, hvor lederen for motstanden var den arianske biskopen Atalok, som hadde rykte blant sine katolske fiender for nesten å være en ny Arius. Blant de sekulære lederne av opprøret i Septimania, appellerte grevene Granista og Wildigern til Guntram av Burgund, som så sin mulighet og sendte sin dux Desiderius. Reccareds armé beseiret de arianske opprørerne og deres katolske allierte med stor nedslaktning, Desiderius selv ble drept.
Den neste konspirasjonen brøt ut i vest, Lusitania, ledet av Sunna, den arianske biskaopen i Mérida, og grev Seggo. Claudius, Reccareds dux Lusitaniae, slo ned opprøret, Sunna ble forvist til Mauritania og Seggo trakk seg tilbake til Galicia. I siste del av 588 ble en tredje konspirasjon ledet av den arianske biskopen Uldila og den tidligere dronningen Goiswintha, men de ble oppdaget og biskopen ble sendt i eksil. Den arianske motstanden nevnes ofte ikke i populærhistorien.
Det tredje konsilet i Toledo, organisert av Leander men sammenkalt i kongens navn i mai 589, satte tonen for det nye katolske kongedømmet. Den offentlige bekjennelsen til kongen, lest høyt av en skriver, avslører klarheten i dens teologiske punkter og dens siteringer av skriften at det ble skrevet av andre for kongen. Biskop Leander gav også en triumferende avslutningsseremoni, som hans bror Isidore kalte  Homilia de triumpho ecclesiae ob conversionem Gothorum, «kirkens triumf og goternes konvertering». Teksten finnes fortsatt.
Leander og de katolske biskopene satte umiddelbart i gang et program av tvunget konvertering av jøder og fjerning av restene av arianisme som «kjetteri». Katolsk historie tilskriver tradisjonelt disse forfølgelsene til de vestgotiske kongene. Da en synode i Toledo etter Reccareds død tok adelsmennenes rett til å velge en konge fra kongefamilien, var overføringen av makten fullstendig.
Informasjonen om resten av Reccareds styre er sparsommelig. Isidore av Sevilla, biskop Leanders bror, lovpriser hans fredelige styre, mildhet og generøsitet: standard formell lovprisning. Han hav tilbake forskjellige eiendommer, til og med noen private, som hans far hadde konfiskert og grunnla mange kirker og klostre. Gregor den store skrev til Reccared i august 599 og lovpriser ham entusiastisk for å ha tatt imot den rette tro og oppfordrer hans folk til å gjøre det samme og for at han nekter å ta imot bestikkelser fra jødene for å forkaste en lov mot dem. Han sender ham en del av Kristi kors, noen fragmenter av lenkene til St Peter og noen hår av Johannes Døperen.
Reccared ble etterfulgt av sin unge sønn Liuva II.
Noen av krønikeskriverne til Reccared var Gregor av Tours og Isidore av Sevilla.


== Eksterne lenker ==
Henry Wace, Dictionary of Christian Biography and Literature: Reccared