jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Norge/Vänerbanan

Norge/Vänerbanan er en svensk jernbanestrekning. Den består av delstrekningene Göteborg–Brålanda–Kil langs vestsiden av Vänern og Brålanda–Kornsjø til riksgrensen mot Norge.
Strekningen Göteborg–Öxnered–Åmål–Kil var opprinnelig del av Bergslagsbanan, strekningen Mellerud–Kornsjø med sidelinje til Sunnanå havn var privatbane med navn Dalslandsbanan. Begge banene ble åpnet i 1879. Dalslandsbanan ble overtatt av Bergslagsbanan noen år før SJ overtok de private banestrekningene i Sverige i 1948.
I 1956 ble en søndre tilsving til BJ åpnet, slik at utenlandstogene til og fra Norge kunne kjøre direkte videre forbi utenom Mellerud mot Öxnered, og man slapp derfor den gamle nordre tilsving til Mellerud, hvor lokomotivet måtte flyttes til den andre enden av  togsettet. I 1995-96 åpnet en ny, stor søndre tilsving som muliggjør raskere togforbindelse utenom Mellerud. I Trollhättan på BJ har store ombygninger funnet sted siden sist på 1990-tallet (ny hevebro) og i 2006 ble dobbeltsporet Trollhättan–Öxnered tatt i bruk, med ombygget stasjon i Öxnered. Et nytt høyhastighetsdobbeltspor mellom Göteborg og Öxnered ble påbegynt i 2006 og tatt i bruk i 2012, den nybygde strekningen er tilpasset en hastighet på 250 km/t.
For strekningen Öxnered-Kornsjø har det vært ytterligere planer om forbedring, men svenske Trafikverket planlegger ikke å gjøre noe før i 2025, da norske Bane Nor ikke har planer på å gjøre noe med Østfoldbanen. Gjennomsnittshastighet i 2009 er for Göteborg–Öxnered 95 km/t (140 km/t i 2012),  Öxnered–Kornsjø 115 km/t  og Kornsjø–Oslo 75 km/t .


== Linjekart ==
Artikkelen om Dalslandsbanen har et detaljert linjekart over strekningen Kornsjø–Mellerud.


== Litteratur ==
Eisenbahn- und Verkehrsatlas von Europa, J. J. Arnd, Leipzig 1897.


== Eksterne lenker ==
(en) Norge/Vänerbanan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Rutetabell 71 Karlstad-Kil-Göteborg
Rutetabell 72 Vänersborg-Trollhättan-Göteborg
Rutetabell 99 Oslo-Göteborg
Trafikverkets linjekart
Quincy Owusu-Abeyie

Quincy James Owusu-Abeyie (født 15. april 1986), vanligvis bare kalt «Quincy», er en ghanesisk fotballspiller som spiller for tiden er klubbløs.
Han har tidligere spilt for Arsenal FC, NEC Nijmegen og FK Spartak Moskva. Fra sistnevnte klubb var han også på utlån til Celta Vigo, Birmingham City FC, Cardiff City FC og Portsmouth FC.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Quincy Owusu-Abeyie – FIFA 
(en) Quincy Owusu-Abeyie – UEFA 
(en) Quincy Owusu-Abeyie – Transfermarkt 
(en) Quincy Owusu-Abeyie – national-football-teams.com 
(en) Quincy Owusu-Abeyie – WorldFootball.net 
(en) Quincy Owusu-Abeyie – Soccerbase.com 
(en) Quincy Owusu-Abeyie – FootballDatabase.eu 
(en) Quincy Owusu-Abeyie – Soccerway 
(en) Quincy Owusu-Abeyie – FBref 
(es) Quincy Owusu-Abeyie – as.com
Masherbrum

Masherbrum er en markert topp i fjellkjeden Karakorum nordøst i Pakistan. Masherbrum er 7821 moh. og er dermed verdens 22. høyeste fjell, og det 11. høyeste i Pakistan.Fjellet fikk navnet K1 («Karakorams første fjell») etter britenes kartlegging av Karakoram i 1856, men har siden fått tilbake sitt opprinnelige navn. Betydningen av «Masherbrum» er usikker, men antas å stamme fra sammensetningen av ordene masha (adelskvinne, eller dronning) og brum (fjell) på balti-språket, altså «dronningen av fjell». Også andre betydninger er foreslått.
Masherbrum er omringet av flere av de høyeste og mest spektakulære fjellene i verden, som K2, Gasherbrum-gruppen og Trango-massivet.
Fjellet ble første gang besteget i 1960 av en amerikansk-pakistansk ekspedisjon.
Masherbrum blir regnet som en av verdens vanskeligste fjell å bestige, og har kun hatt fem vellykkede bestigninger per 2022. Det er over 35 år siden sist noen klarte å nå toppen av fjellet.


== Galleri ==

		
		


== Se også ==
Liste over verdens høyeste fjell


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Foto av Masherbrum
Peakware Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
Fånes

Fånes er ei grend på nordsida av Frosta kommune i Trøndelag og ligger mot Trondheimsfjorden. Navnet Fånes kommer muligens av «faaen» som betyr «bleik», noe som kan vise til fargen på et berg. Etter 1600-tallet hører vi om to bruk, nedre og øvre Fånes. Nedre Fånes har gårdsnummer 19 og Øvre Fånes gårdsnummer 20. Fra disse brukene er det utskilt flere gårder og plasser gjennom tidene. Hele grenda er på ca. 0,8 km². Fylkesvei 64 går gjennom grenda og det er 6 km mot sør til kommunesentret.
På flere steder langs fjorden er det funnet gravrøyser fra bronsealderen og videre ei steinøks av porfyr med rombisk form fra bronsealderen.
I 2003 ble ei vikinghavn oppdaga som var fra år 1000 eller litt senere.


== Historie ==
Erkebiskop Aslak Bolt reiste om Fånes og overnatta her i saalhuset (herberge), før han dro videre til Ytterøy. Han fikk Fånes nedre av fru Elsebe Ottesdatter Rømer (1366 – 1448) fra Austrått. Elsebe (Elisabet) var trolig en slektning av Aslak, da begge var av Rømerslekta. Elsebe var oldemor til fru Inger til Austrått (1493 -1555). Gården ga han videre til erkesetet i Nidaros. Langt senere, i 1754, eide kaptein Wiljam Wessel Fånes nedre. Han var bror til Peter Wessel "Tordenskjold".

Lensmenn bosatt på Faanes øvre: Ole Grilstad fra 1808 til 1848. Bernt Grilstad fra 1848 til 1869.
Omkommne på sjøen: Arnt Faaneshamn på Fånesbukta i 1862. Johannes Ohlen og sønnen Kasper på Frohavet 6. juni 1885.
Hans Faanes var ordfører på Frosta fra 1890 til 1891 og lensmann fra 1897.
Lofotfiskere fra slutten av 1800-tallet: Anders Gresset, Jørgen Faaneshavn, Otto Bjerkan og Peder Faanes.
Fånes kai ble bygd i 1895 og lagt ned 1961. Lokalbåten D/S «Frosta» hadde de fleste anløp ved kaia.
«Martin Ryghs Landhandel» ble starta i 1895. Ei tid var det både telefonsentral og brevhus på landhandelen. Virksomheten ble flytta i 1958 og er no nedlagt.
Fånes fyrlykt ble satt opp i 1913 og fikk nettdrift i 1989.
Motstandsmannen Arne Haugen ble arrestert i oktober 1944 og ble løslatt fra Falstad da krigen var slutt.
Fram til 1967 gikk barna fra grenda på Nordbygda skole (kretsskole).
Grenda hører under idrettslaget «Trods» sitt område.
2. november 2003 styrter et Cessna 150 i sjøen ved Fånes og to mann omkommer.


== Næringsliv ==
Tidligere var jordbruk og fiske hovednæringen. På Fånes var det ei brukbar havn med et rikt fiske i fjorden utafor, men nå er det ingen som har fiske som levevei lenger. Nå drives bare jordbruk og salg av hyttetomter.


== Severdigheter ==
Vikinghavna på Fånestangen.
Bauta reist på en gravhaug.
«Hundspranget», ei kløft der en ulv datt ned og slo seg ihjel da den jaga en hund (sagn).
«Ringberget», et feste for landtauget til større båter.
«Ballasten» ei steinrøys ved marbakken etter ei grunnstøting.
Fånes fyrlykt, et flott utkikspunkt.


== Eksterne lenker ==
Flybilde av Fånes
Trango

Trango-massivet er en spektakulær gruppe fjell beliggende ved Baltoro-breen i fjellkjeden Karakorum nordøst i Pakistan. Massivet er omringet av flere av verdens høyeste fjell, som K2, Masherbrum og Gasherbrum-gruppen.
Trango-massivet består av fire topper, atskilt av skarpe egger og bratte stup. De mest karakteristiske av disse er Trango Tower (også kalt «Nameless Tower»), en monumental, frittstående monolitt, og den høyeste toppen, Great Trango Tower (6286 moh.), hvis østvegg regnes som verdens høyeste vertikale stup.


== Klatrehistorikk ==
Trango-massivet byr på noe av den vanskeligste fjellklatringen i noen av verdens største fjellvegger. Great Trango ble første gang besteget fra vestsiden i 1977 av en amerikansk ekspedisjon. Østveggen på Great Trango ble første gang klatret av nordmennene Hans Christian Doseth og Finn Dæhli i august 1984. Med på denne ekspedisjonen var også Dag Kolsrud og Stein P. Aasheim, som på grunn av matmangel måtte returnere ned veggen noen hundre meter under toppen. Doseth og Dæhli fortsatte til topps, og fullførte det som har blitt stående som en av Himalaya-klatringens største bedrifter. Under rappellene ned den enorme veggen ble de to klatrerne enten tatt av ras, eller de falt ut idet et rapellanker sviktet, og begge klatrerne falt i døden.
I 1992 ble en ny rute gått i denne majestetiske veggen. «Grand Voyage» ble etablert av den amerikanske klatreren John Middendorf og sveitsiske Xaver Bongard. Denne ruta er av tilsvarende vanskelighetsgrad som «Norskeruta», og dette er fremdeles de to eneste rutene opp østveggen. Flere ruter er siden etablert opp Great Trangos sør- og vestvegger, samtlige av svært høy vanskelighetsgrad.
En norsk ekspedisjon ledet av Robert Caspersen (med Per Ludvig Skjerven, Gunnar Karlsen og Einar Wold) klatret en ny, vanskelig rute i den bratte nordveggen på Trango Pulpit (6050 moh.) i 1999. Dette regnes også som en av norsk klatrehistories største bragder.
I løpet av mai og juni 2008 ble Norskeruta fra '84 repetert for første gang helt til topps av et nytt norsk taulag opp veggen. Den 2. juni sto Rolf Bae, Bjarte Bø, Sigurd Felde og Stein-Ivar Gravdal på toppen av Great Trango, etter 27 dager i veggen.


== Litteratur ==
Stein P. Aasheim (1985). Trango – triumf og tragedie. Scanbok. ISBN 8290554028. 
Jubileum uten glede, Arve Rød, bladet Klatring #4, 2014.


== Eksterne lenker ==
(en) Trango Towers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Artikkel om 2008-ekspedisjonen, fra D2 (Dagens Næringsliv)
Trango info
Østveggene på Great Trango og Trango Tower.
Sør- og vestveggene på Nameless Tower og Great Trango
Viftereim

Viftereim er en reim som gir drivkraft til kjølevifta i en motor. Viftereima er en slitedel som må strammes eller byttes relativt ofte. Om en bil har en kraftig pipelyd fra motorrommet, har den mest sannsynlig slakk eller slitt viftereim.


== I eldre motorer ==
Tidligere har det vært vanlig med reimdreven vifte i bilmotorer. Dette gjelder både luftkjølte og vannkjølte bensinmotorer og dieselmotorer. I en vannkjølt motor er viftas oppgave å gi en luftstrøm som skal kjøle radiatoren.
I et slikt oppsett drives vifta av en reim fra et drivhjul koblet direkte på motorens veivaksel til viftas drivhjul, slik at viftas turtall blir proporsjonalt med motorens turtall. Denne reima kalles viftereim, og driver ofte også dynamo og eventuell vannpumpe.


== Vannavkjølte motorer ==
I nyere, vannkjølte motorer har det imidlertid blitt vanlig med en elektrisk drevet, termostatstyrt vifte i stedet for en direktedreven vifte. Et vanlig oppsett er da å ha en enkelt reim som driver vannpumpe og dynamo, ev. servopumpe, air conditioning og kompressor. Selv om reima ikke driver vifta i et slikt oppsett, er det relativt vanlig å kalle også denne reima for viftereim. Noen motorer har også flere enn én slik drivreim.
Styrkeprøven

Styrkeprøven, også kalt Den Store Styrkeprøven Trondheim–Oslo, er et 540 km langt sykkelritt med start i Trondheim og mål i Oslo. Det er også kortere traseer.
Rittet ble første gang arrangert i 1967 med 121 deltagere. Initiativtaker var Erik Gjems-Onstad fra SK Rye. Fra 1899 hadde distansen vært gjennomført som rekordforsøk av enkelt-ryttere.  Fra 1967 ble den arrangert hvert år, og i 1979 var det for første gang over 1000 deltagere med. Det foreløpige høydepunktet hva gjelder antall deltagere kom i perioden 1990–92. I disse årene var det over 5000 deltagere med fra Trondheim hvert år. Oslo Cyklekrets var arrangør til og med 2013. Fra 2014 er Styrkeprøven et eget aksjeselskap.


== Trasé ==
Styrkeprøven starter ved Nidarosdomen i Trondheim sentrum. Deretter går løypa ut på E6, og følger E6 inn i Innlandet fylke, til løypas høyeste punkt på Hjerkinn (1000 moh etter 170 km). Løypa følger E6 videre til Dombås, Otta og videre til Kvam (270 km). 

Etter Kvam følger løypa E6 videre til Kvitfjell (300 km), og forlater E6 ved Øyer for å sykle «gamleveien» inn til, og gjennom Lillehammer (360 km). Løypa følger «gamleveien», fylkesvei 213, til Moelv, videre Mjøsbrua over til vestsida av Mjøsa, deretter riksvei 4 til Gjøvik. Videre følger løypa fylkesvei 33 forbi Lillo, Bilitt og Skreia til Minnesund.
Fra Minnesund følger løypa Trondheimsveien til Eidsvoll Verk, Råholt og Dal til Jessheim. Fra Jessheim går løypa parallelt med E6 til Kløfta, videre Trondheimsveien til Frogner og Skedsmokorset. Fra Olavsgaard til Oslo bygrense følges E6. Derfra følges Østre Akervei til Økern og mål på Løren Idrettsanlegg.
Til og med 2011 gikk traseen på østsiden av Mjøsa: fra Moelv og Brumunddal til Olrud utenfor Hamar, hvor det var matstasjon. I Wien-krysset gikk løypa ut på E6 igjen. Ved avkjøringen til Ottestad tok løypa av E6 og fulgte fylkesvei 222 gjennom Stange og Tangen, deretter gamleveien langs Mjøsa inntil denne gikk sammen med E6 for så å følge E6 til Minnesund. Traseen ble lagt om i 2012 med en varighet på minimum fire år på grunn av veiarbeid ved Mjøsa.Styrkeprøven omfatter nå 5 distanser på landevei, Trondheim – Oslo 540 km, Dombås - Oslo - 348 km, Lillehammer – Oslo 188 km, Gjøvik – Oslo Jentetråkket 133 km og Eidsvoll – Oslo 57 km.


== Resultater ==


== Rekordutvikling Trondheim-Oslo ==
1899 32.44,15. Anders Stensrud
1909 27.11,13. Trygve Lundgreen
1939 20.16,02. Gustav Kristiansen
1953 19.01,04. Wilhelm Trygg for IK Hero
1959 18.32,57. Jan Bakke
1962 16.32,05. Per Digerud fra SK Rye
1984 14.16,04. Tom Martin Biseth, Stein Bråthen og Wim Hofstede
1988 14.05,49. Jan Dekko og Morten Sæther fra Glåmdal SK
1990 13.43,11. Gilbert Glaus fra Sveits
2001 13.42,47. Odd Arild Bjørnvik, John Rune Gilberg, Bjørn Erik Indseth, Roar Frøseth, Roger Sundet og Tom Pedersen. Alle fra Gauldal,
2003 13.41,46. SK Rye (fjorten ryttere) og tre fra Ceres
2004 13.34,29. SK Rye med blant andre  Monika Olofsson (ny kvinnerekord)
2005 13.28,48. SK Rye
2009 12.51,04. Team Velo Club Zoncolan.


== Referanser ==

Tidene inntil 1962 gjelder solo sykling .


== Eksterne lenker ==
Styrkeprøvens hjemmeside
Army Ballistic Missile Agency

Army Ballistic Missile Agency (Norsk: Hærens ballistiske missilbyrå) er en del av De forente staters armé som på 1950-tallet utviklet ballistiske missiler, herunder mellomdistanseraketten PGM-11 Redstone, Jupiter-C og Jupiter IRBM. Saturn I ble også utviklet her. På denne tiden ble byrået ledet av Wernher von Braun.


== ABMA og Jupiter-C ==
Etter at ABMAs prosjekt ble vraket til bruk til en oppskytning av satellitter av forsvarskomitéen ble arbeidet med romraketter stoppet, og byrået fikk ordre om å sette fokuset på andre typer raketter.
Von Braun valgte å fortsette arbeidet på det som til slutt be Jupiter-C IRBM. Dette var en tretrinns rakett, som tilfeldigvis kunne brukes til å skyte opp en satellitt. I september 1956 ble Jupiter-C skutt opp med en 14 kg tung kopi av en satellitt. Mange mener at ABMA kunne ha sendt en satellitt i bane på dette stadiet om myndighetene hadde tillatt dette. Ett år senere ble Sputnik I fra Sovjetunionen skutt opp.
Stårheim

Stårheim er ei bygd i Stad kommune i Vestland. 


== Geografi og befolkning ==
Stårheim ligger på nordsiden av Nordfjorden mellom Måløy og Nordfjordeid, akkurat der fjordarmen Eidsfjorden skiller lag med hovedfjorden.
Rundt det gamle byggsentrumet i Stårheimsvika finnes kirke, skole og forsamlingshus, og ellers hovedsakelig gårdsbruk. Øst i bygda ligger det et byggefelt med eneboliger.


== Kommunikasjoner ==
Riksvei 15 går gjennom bygda. Det er 14 km østover til Nordfjordeid og 41 km vestover til Måløy. Lokale bussruter og ekspressbusser passerer Stårheim langs denne veien. Stårheim har ellers fergeleie med fergeforbindelse til Isane i Bremanger på riksvei 614. Her er det 73 km vei sørover til Florø. Fylkesvei 661 går ellers 15 km mellom Ytre Rød på Stårheim til Haugen. Nærmeste flyplass er Sandane lufthavn, som ligger på Anda i Gloppen 29 km unna.
Roberto Assagioli

Roberto Assagioli (født 27. februar 1888 i Venezia, død 23. august 1974 i Capolona) var en italiensk psykiater som studerte psykoanalyse og presenterte Sigmund Freuds lære for det medisinske miljøet i Venezia i 1910. Han er en av tre som regnes for psykoanalysens pionerer i Italia.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Assagioli var sønn av det jødiske paret Elena Kaula og Leone Greco. Hans første to år i livet ble preget av to viktoge hendelser. Dels døde hans far og dels ble han innlagt på sykehus for sin sviktende helse. Under sykehusoppholdet traff hans mor en ny mann, legen Emanuele Assagioli, som hun senere giftet seg med.
Assagioli vokste opp i Venezia.


=== Utdannelse ===
Ved 16 års alder ble han innskrevet ved det medisinske fakultet i Firenze. Påvirket av Sigmund Freud skrev han diverse artikler blant annet i Zentralblatt für Psychoanalys, som var blitt grunnlagt av Freud. Hans eksamensarbeide fikk navnet «psykoanalyse» og ble for det meste skrevet i Burghölzli, den psykiatriske universitetsklinikken i Zürich der blant andre C.G. Jung virket. Influert av Jung og av Eugen Bleulers idéer om psyken, fullførte han så sin psykiatriske utdannelse ved San Salvi-hospitalet i Firenze. Der begynte også hans yrkesaktive liv.


=== Karriere ===
Rundt 1910, begynte Assagioli å legge grunnlaget for psykosyntese. Han så at det var behov for noe mer utover analyse, behovet for å bli hel – å bli forent i syntese.
Bare utviklingen av menneskets indre krefter kan forhindre farene som ligger i at mennesket mister kontrollen med de enorme naturkreftene som det har til sin rådighet og blir offer for sine egne dåder

Assagioli hevdet at det ubevisste omfattet mer enn bare underbevissthet; mennesket har også et midtre ubevisst område og en overbveissthet som rommer våre mest sublime potensial og er kilden til den unike menneskelige utvikling som utfolder seg for hver og en av oss. Assagioli formulerte sine oppdagelser i en tilnærmingsmåte som han kalte psykosyntese, en betegnelse som klart skiller den fra psykoanalyse – uten at Assagioli med dette mente å erstatte psykoanalyse, men heller å utfylle og integrere den.Hans teori «går ut på at i tillegg til det bevisste selv eller 'jeg' eksisterer det også et høyere Selv. Assagioli bygget en hel filosofi rundt teorien om hvordan den menneskelige personlighet kan bli et integrert selv. Assagiolis terapiform regnes som den viktigste retningen innenfor såkalt transpersonal psykologi, der mennesket betraktes som en del av en åndelig virkelighet.»Assagioli arbeidet til det siste og pleiet kontakt med en personer som psykiateren Carl Gustav Jung, den indiske forfatteren Rabindranath Tagore og den japanske zenlæreren D.T. Suzuki. Assagiolis hovedsete ble hans eget Istituto di Psicosintesi i Firenze der han bodde og arbeidet det meste av sitt liv. Ved hans bortgang var det opprettet et antall institusjoner rundt om Italia som underviser i psykosyntese.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kennethsorensen.dk Roberto Assagioli – His Life and Work
Svein Rosseland

Svein Rosseland (født 31. mars 1894 i Kvam i Hardanger, død 19. januar 1985 i Bærum) var en norsk astrofysiker og professor ved Universitetet i Oslo.
Rosseland var den yngste av ni søsken og vokste opp i enkle kår i bygda Vikøy, ca. 3 km sør for Norheimsund. Etter at folkeskolen var fullført, arbeidet han en tid på en gård, og på en hermetikkfabrikk i Haugesund, men med økonomisk hjelp fra velstående sambygdinger ble han i stand til å ta middelskolen på Voss, og viste tidlig akademisk talent.
Etter examen artium fra Haugesund begynte han sine studier i Kristiania i 1917. En periode, fra 1919, var han i Bergen som meteorologiprofessor Vilhelm Bjerknes' medhjelper. I 1920 ble han en av Niels Bohrs aller første utenlandsstudenter. Rosselands høye faglige nivå vakte Bohrs interesse, og sikret ham en stilling ved UiO i 1928. Fra 1928 til 1935 var han også bestyrer ved Observatoriet.
Rosseland vant snart internasjonal anerkjennelse for sin forskning på stjernefysikk og atomteori, og utga i tillegg til standardverket Theoretical Astrophysics (1936) flere populærvitenskapelige bøker, samt startet bladet Astrophysica Norvegica i 1934.
Rosseland sto sentralt da Universitetet i Oslo fikk et eget institutt for teoretisk astrofysikk, som ble bygd ved hjelp av midler fra Rockefeller Foundation i 1934. Han var også initiativtaker til byggingen av sin tids kraftigste datamaskin, Oslo Analyzer, såvel som Solobservatoriet på Harestua utenfor Oslo.
Rosseland la sterk vekt på internasjonalt forskningssamarbeid og var norsk representant i NORDITA og til CERNs råd.I 1957 ble han utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden. Asteroiden 1646 Rosseland og månekrateret Rosseland er oppkalt etter ham, og Institutt for teoretisk astrofysikk ved Universitetet i Oslo bærer hans navn. Et minnesmerke etter ham er reist ved Steinsdalsfossen, like ved Steinsdalen, om lag to kilometer fra Norheimsund. Minnesmerket har et portrettrelieff utført av nevøen Inggard Rosseland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Institutt for Teoretisk Astrofysikk (Svein Rosselands hus)
Av og om Rosseland på UiO.no
Pontelandolfo

Pontelandolfo er en liten italiensk landsby og kommune på ca. 28,91 km², med 2202 innbyggere (2013), i provinsen Benevento i regionen Campania. Pontelandolfo ligger halvveis mellom Napoli og Campobasso.


== Historie ==
Folk har levd og dyrket landet hvor Pontelandolfo ligger i tusenvis av år. Landsbyens navn stammer fra Romerske tider og kommer fra den legendariske Pontis Landulphi (Landolfos bro). Broen gikk sannsynlig over elven L'Alenta. Landolfo døde i kamp mot Romerne da han forsvarte broen. Denne hendelsen gjenspeiles i byvåpenet.


== Landbruk ==
Mye av området rundt Pontelandolfo (14.91 km²) benyttes til jordbruk. Området regnes som et særskilt fruktbart område av Italia. De gamle grekerne anså dette området som utmerket for å dyrke oliven. I dag består jordbruket primært av oliven-plantasjer, men benyttes også til beite og diverse kornslag.


== Høyder ==
Pontelandolfo befinner seg i et fjellområde av Italia. Det omkringliggende landskapet varierer fra 400 til det høyeste fjellet Calvello på 1 017 meter. Det mest befolkede området ligger på ca. 525 meter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pontelandolfo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Room on Fire

Room on Fire er det andre albumet av den amerikanske rockegruppa The Strokes. 
Albumet ble godt tatt imot da det kom ut på markedet i 2003, og dette resulterte i hele tre singelutgivelser: «12.51», «Reptilia» og «The End Has No End». 
Den Grammyvinnende produsenten Nigel Godrich (Radiohead, Travis, Beck) skulle egentlig produsere Room on Fire, men The Strokes syntes at sangene ble manglet «sjel», så de brukte samme produsent fra forrige plate, Gordon Raphael.
Selv om sangene fikk gode kritikkerer, solgte albumet betydelig mindre enn debuten Is This It. I oktober 2006 hadde Is This It solgt 1 million kopier, mens Room on Fire hadde bare 597 000 i USA.
Åpningssangen «What Ever Happened» var med i filmen Marie Antoinette.


== Sporliste ==
Alle låter er skrevet av Julian Casablancas, med mindre noe annet er oppgitt.

«What Ever Happened?» – 2.54
«Reptilia» – 3.41
«Automatic Stop» (Julian Casablancas/Albert Hammond jr.) – 3.27
«12.51» – 2.33
«You Talk Way Too Much» – 3.04
«Between Love & Hate» – 3.15
«Meet Me in the Bathroom» – 2.57
«Under Control» – 3.06
«The Way It Is» – 2.22
«The End Has No End» – 3.07
«I Can't Win» – 2.34


== Eksterne lenker ==
(en) Room on Fire på Discogs 
(en) Room on Fire på MusicBrainz 
(en) Room on Fire på Spotify 
(en) Room on Fire på AllMusic
Laura Prepon

Laura Helene Prepon (født 7. mars 1980) er en amerikansk skuespiller. Hun er kjent for rollen som Donna Pinciotti i TV-serien That 70's Show hvor hun var med i alle de åtte sesongene. Hun har siden fått mye oppmerksomhet for rollen som Alex Vause i Netflix' dramakomedie Orange Is the New Black.
Prepon er født og oppvokst i Watchung i New Jersey og var den yngste av fem søsken. 
I tillegg til å være skuespiller har Prepon også en fortid som modell i Paris, Milano og Brasil. Laura Prepon var tidligere medlem av Scientologikirken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Laura Prepon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Laura Prepon på Internet Movie Database 
(sv) Laura Prepon i Svensk Filmdatabas 
(da) Laura Prepon på Filmdatabasen 
(da) Laura Prepon på Scope 
(fr) Laura Prepon på Allociné 
(en) Laura Prepon på AllMovie 
(en) Laura Prepon hos Turner Classic Movies 
(en) Laura Prepon hos Rotten Tomatoes 
(en) Laura Prepon hos The Movie Database