jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Frances Marion

Frances Marion (født 18. november 1888, død 12. mai 1973) var en amerikansk journalist, forfatter og filmmanuskriptsforfatter som ofte nevnes som den mest kjent kvinnelige filmmanuskriptforfatter i det 20. århundre.
Født Marion Benson Owens i San Francisco, California, arbeidet hun som journalist. Hun var oversjøisk krigskorrespondent under andre verdenskrig. På vei hjem flyttet hun til Los Angeles og ble engasjert som skriveassistent av Lois Weber Productions, et filmselskap eid og drevet av den kvinnelige filminstruktøren Lois Weber. 
Som Frances Marion skrev hun mange manuskripter til skuespilleren og filmskaperen Mary Pickford, inklusive Rebecca fra Sunnybrookfarmen og Den stakkars lille rike. Hun var den første kvinne til å vinne en Oscar for beste filmatisering i 1930 for filmen Mennesker i bur, og hun mottok en Oscar for beste historie for The Champ i 1932. Hun ble kreditert for å skrive 300 manuskripter og produsere over 130 filmer.


== Filmografi (utvalg) ==

1921 – Ungt blod

1926 – Ørkenens paradis

1931 – The Secret Six

1933 – Middag kl. 8

1936 – Kameliadamen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frances Marion på Internet Movie Database 
(sv) Frances Marion i Svensk Filmdatabas 
(da) Frances Marion på Filmdatabasen 
(fr) Frances Marion på Allociné 
(en) Frances Marion på AllMovie 
(en) Frances Marion hos Turner Classic Movies 
(en) Frances Marion hos Rotten Tomatoes 
(en) Frances Marion hos The Movie Database
Rudselva

Rudselva er ei elv i Ringerike kommune i Buskerud. Den er hovedelva i Rudsvassdraget og starter fra Langevannet, nordvest for Sokna i Soknedalen, og har utløp nord i Torevannet ved Sokna. Den er navngitt etter gården Rud.
Rudsvassdraget, som i sør også omfatter Torevannet og Verkenselva til denne renner ut i Sogna ved Sokna, omfatter flere mindre innsjøer i Brekkebygda, som Langevannet og Breivannet, Setertjern, Nordtjern og Vettertjern, samt småelvene mellom.
Rudsvassdraget er et populært område for både jakt og fiske. Ørret på omring 1 kg er ikke uvanlig, men man kan også få både abbor, sik, karuss og røye der. I 2003 ble det for eksempel tatt en ørret i garn på 3,7 kg i Torevannet. Langs vassdraget finnes også en rekke flotte badeplasser.


== Se også ==
Bergsjøvassdraget
Soknavassdraget
Rud
Sindhulpalchok (distrikt)

Sindhupalchok er et av Nepals 75 administrative distrikter. Distriktet ligger i Bagmati sone i Sentralregionen.
Geografisk hører det til ås-områdene, mens den nordlige delen hører til Himalaya. Det grenser mot Katmandu i sørvest, Nuwakot i vest og Rasuwa i nordvest. I nord grenser det mot den kinesiske provinsen Tibet. I øst grenser det mot Dolakha, og i sør mot Kavrepalanchok.
Distriktet har et areal på 2 542 km² og en befolkning på 287 798 (2011).Chautara (befolkning i 2005 anslått til 10 170) er distriktshovedstad, Melamchi er nest største by.

Det er mange tamang-folk i distriktet. Det fins også et innslag av befolkning med tibetansk språk og kultur, bl.a. sherpaer.Ifølge folketellingen i 2011 hadde 53.4% Nepali som morsmål, 32.6% Tamang, 5.9% Newari, 2.7% Sherpa, 1.7% Yolmo, 1.2% Danuwar, og 1.1% Thami.
Riksveien Arniko Rajmarg (offisiell nepalsk kode ARM) går til grensebyen Kodari, der den passerer Vennskapsbrua (Nepali: Miterī Pula, Engelsk: Friendship Bridge) og går inn i Tibet. Grensebyen på kinesisk side er Zhangmu. Derfra fortsetter veien videre til Lhasa under navnet vennskapsmotorveien (Kinesisk 中尼公路).
Langtang nasjonalpark med flere høye fjelltopper ligger i den nordlige delen av distriktet.

Distriktet ble hardt rammet under jordskjelvet i 2015.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Sindhulpalchok-distriktet
Kart med helsestatistikk
Brekkebygda

Brekkebygda er ei bygd i Ringerike kommune. Deler av bygda tilhørte Krødsherad før 1. januar 1964, da den ble overført til Ringerike.
Brekkebygda strekker seg nordvestover fra Sokna i Soknedalen og omfatter en rekke mindre innsjøer, småvann, småelver og bekker som i et samlebegrep kalles Rudsvassdraget. Elva i bunnen av bygda heter Rudselva fram til Torevannet. Bergensbanen går i gjennom bygda, men ingen tog stopper der lenger. Tidligere fantes det kolonialbutikker i bygda, men nå er nærmeste butikk og tettsted Sokna. Nærmeste by er Hønefoss, 23 km sørøst for Sokna. Innerst i bygda, på tvers av grensa mot Krødsherad kommune, ligger Haverstingen naturreservat. Dette består av ei frodig barskogli som er lite påvirket av moderne skogbruk.


== Se også ==
Haverstingen naturreservat
Rudsvassdraget
Haverstingtunnelen
Rallerud
Havik
Havikskogen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
José Andrade

José Leandro Andrade (1901–1957) var en uruguayansk fotballspiller. Han spilte i forsvar og på midtbanen. Han var født i Salto i Uruguay.
Han vant gull i fotball under OL i 1924 og i 1928. Han vant også VM-gull i 1930 for Uruguay, på hjemmebane.
På klubbnivå representerte han Club Nacional de Football, der han var med og vant flere gull. Han var også den første fargede spilleren som spilte på det europeiske kontinentet.


== OL-medaljer ==
1924  Paris -  Gull i fotball  Uruguay
1928  Amsterdam -  Gull i fotball  Uruguay


== VM-medaljer ==
1930  Montevideo -  Gull i fotball 


== Eksterne lenker ==
(de) José Andrade – Munzinger Sportsarchiv 
(en) José Andrade – Olympedia 
(en) José Andrade – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) José Andrade – FIFA 
(en) José Andrade – Transfermarkt 
(en) José Andrade – national-football-teams.com 
(en) José Andrade – WorldFootball.net 
(en) José Andrade – FootballDatabase.eu 
(en) José Andrade – FBref
Île Saint-Paul

Île Saint-Paul er ei lita øy i Indiahavet, omtrent 85 km sør for Île Amsterdam (38° S, 77°32 E) som er en del av de franske sørterritorier. Den er 8  km² stor og ubebodd. Dens høyeste punkt er vulkanen Crête de la Novara som er 268 meter høy. Île Saint-Paul er sammen med Île Amsterdam distriktet Saint-Paul-et-Amsterdam. Øya ble oppdaget av nederlendere i 1522 og er under fransk herredømme fra 1955. 
Øya er en del av naturreservatet (2006), Ramsar-området (2008) og verdensarvområdet (2019) Franske sørlige land- og havområder.
På øya finnes en forskningsstasjon som ikke er permanent bebodd. Ved øya ligger dessuten to mindre øyer: Ilot Nord og Rocher Quille.


== Historie ==
I 1559 peker geografen Evert Gysaerths på et kart med 38°S som T.Q. descrobio o nao S. Paulo. Et hundreår etter får den nederlandske sjømannen Willem de Wlaming øye på øya, og i 1696 er han den første europeeren som setter fot på den. Senere er det bare fiskere fra Île Bourbon (idag Île de la Réunion), engelske og amerikanske hvalfangere og skipbruddene som kommer til øya.
I 1843 foreslår Adam Mieroslavski for den franske stattholderen for île Bourbon at de skal ta île Saint-Paul og Île Amsterdam i besittelse. Frem til de gir avkall på suvereniteten i 1853 har Frankrike herredømme over øyene.
I 1874 blir øyenes geologi undersøkt av den franske geografen og geologen Charles Velain.
Frankrike tar igjen suverenitet over øyene i 1892 med avisoskipet La Bourdonnais og i 1893 med L'Eure som kom tilbake fra Kerguelenøyene.


== Eksterne lenker ==
Île Saint-Paul – fotografier på en turists nettsted.
Emilia Plater

Emilia Plater (født 13. november 1806 i Vilna, død 23. desember 1831 på godset Justianowo nær Laztijai) var en revolusjonær komtesse fra Storfyrstedømmet Litauen. Hun kjempet i novemberoppstanden og regnes for en nasjonalhelt i Hviterussland, Litauen og Polen, som tidligere var deler av Det polsk-litauiske samvelde. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Emilia Plater ble født i Vilna (Vilnius) i en aristokratisk familie av foreldrene Franciszek Ksawery Plater og Anna født Mohl. Foreldrene ble skilt da hun var ni år gammel og hun ble oppfostret av fjerne slektninger i Plater-Żyberk-familien, på deres familiegods Līksna i Latvia. Hun var en beundrer av Bobolina, en kvinne som ble et ikon for den greske oppstand mot Det osmanske riket, og Jeanne d’Arc. Disse interesser ble fulgt av en interesse for ridning og skyting.


=== Novemberoppstanden ===
I begynnelsen av novemberoppstanden mot Russland var området som tidligere hadde vært Storfyrstedømmet Litauen ikke påvirket av kamper og der var ikke dannet noen enheter mot tsaren. Plater besluttet å danne de første litauiske partisanenheter selv. Hun klippet håret og utrustet en gruppe frivillige. Enheten bestod av ca. 280 infanterister, 60 kavalerister og flere hundre bønder med krigsutstyr. 
Fra området Dyneburg (Daugavpils) krysset hun grensen til Samogitia, hvor hun i april 1831 erobret byen Zarasai. Hennes enhet vendte tilbake til Dyneburg, men etter en rekognoseringstur oppdaget de at byen var for kraftig forsvart.
Etter dette kom hun tilbake til Samogitia og vendte seg mot Panevėžys, hvor hennes styrker slo seg sammen med enheten kommandert av Karol Załuski. Kort efter ankom general Dezydery Chłapowski til området med store styrker og tok kontroll over alle enheter som kjempet i det tidligere storfyrstedømmet. Ifølge en populær myte rådet han Plater til å tre tilbake og vende hjem. Hun svarte at hun ikke hadde noen intensjon om å ta av sin uniform før fedrelandet var befridd.

Hennes valg ble akseptert og hun ble gjort til ledende offiser av 1. kompani av det polske 1. litauiske infanteriregiment. Hun kjempet med utmerkelse og ble forfremmet til kaptein, som var den høyeste rang som var blitt gitt til en kvinne på det tidspunkt. 
Etter de polske enheter var blitt beseiret av russerne, besluttet general Chłapowski å krysse grensen til Preussen og hvile der. Plater nektet å følge ordre og besluttet å prøve å bryte gjennom til Litauen for å fortsette kampen i stedet. Under dette ble hun alvorlig syk og døde den 23. desember 1831. Hun ble begravet i landsbyen Kapčiamiestis nær Suwałki (Suvalkai).


== Referanser ==
Liste over Polens dronninger

Listen over Polens dronninger omfatter dronninger som ble kronet til konge samt polske monarkers hustruer som brukte kongelig tittel.


== Piastiske dynasti ==
1018–1025 – Oda av Meißen (Bolesław I den modiges hustru, Polens første dronning)
1025–1034 – Rikissa av Lothringen (Mieszko II Lamberts hustru)
1076–1089 – Wyszesława Światosławówna (Bolesław II den freidiges hustru)
1295–1296 – Margrete av Brandenburg (Przemysł IIs hustru)
1303–1305 – Elisabeth Rikissa (Václav IIs hustru)
1305–1306 – Viola Elisabeth av Těšín (Václav IIIs hustru; Polens titulære dronning, ble ikke kronet)
1320–1333 – Hedvig av Kalisz (Władysław I den kortes hustru)
1333–1339 – Aldona Anna av Litauen (Kasimir III den stores første hustru)
1341–1368 – Adelaide av Hessen (Kasimir III den stores andre hustru)
1363–1370 – Hedvig av Żagań (Kasimir III den stores tredje hustru)


== Huset Angevin ==
1370–1379 – Elisabeth Łokietkówna (regjerte i Polen som dronning, ble ikke kronet)
1370–1384 (1387) – Elisabeth av Bosnia (Ludvig Is hustru; Polens titulære dronning, ble ikke kronet)
1384–1386 (1399) – St. Hedvig av Polen (kronet til Polens konge, Rex Poloniae)


== Jagellonske dynasti ==
1386–1399 – St. Hedvig av Polen (Vladislav II Jagellos første hustru)
1402–1416 – Anna av Celje (Vladislav II Jagellos andre hustru)
1417–1420 – Elisabeth av Pilica (Vladislav II Jagellos tredje hustru)
1424–1434 – Sofie av Holsjany (Vladislav II Jagellos fjerde hustru)
1454–1492 – Elisabeth av Østerrike (Kasimir III Jagellonerens hustru)
1501–1506 – Helena av Moskva (Aleksander Jagellonerens hustru; Polens titulære dronning, ble ikke kronet)
1512–1515 – Barbara Zapolya (Sigismund I den gamles hustru)
1518–1557 – Bona Sforza av Milano (Sigismund I den gamles hustru)
1543–1545 – Elisabeth av Østerrike (Sigismund II Augusts hustru)
1550–1551 – Barbara Radziwiłłówna (Sigismund II Augusts hustru)
1553–1572 – Katarina av Østerrike (Sigismund II Augusts hustru)


== Eleksjonskonger ==
1575–1586 (1596) – Anna Jagellonerinnen (Polens konge, Stefan Báthorys hustru)
1592–1598 – Anna av Østerrike (Sigismund III Vasas første hustru)
1605–1631 – Konstante av Østerrike (Sigismund III Vasas andre hustru)
1637–1644 – Cecilie Renate av Østerrike (Władysław IV Vasas første hustru)
1646–1648 og 1649–1667 – Luisa Maria Gonzaga (Władysław IV Vasas andre hustru)
1670–1673 – Eleonora av Østerrike (Michał Korybut Wiśniowieckis hustru)
1676–1696 – Marie Casimire Louise de la Grange d'Arquien (Jan III Sobieskis hustru)
1697–1727 – Kristine Eberhardine av Brandenburg-Bayreuth (August II den sterkes hustru; Polens titulære dronning, ble ikke kronet)
1705–1708 – Katarzyna Opalińska (Stanisław Leszczyńskis hustru)
1734–1757 – Maria Josefa av Østerrike (August III Sakserens hustru, Polens siste dronning)
Vanskapt

Vanskapt er et «fishcore»band fra Svolvær i Lofoten som startet i 1996. Bandet har gått gjennom en del musikalske forandringer før de kom fram til det uttrykket de har i dag. Vanskapts tekster omhandler blant annet nord-norsk kultur og historie satt på spissen.


== Diskografi ==
Vanskapt (MC, 1997)
Når svina styrer (MC, 1998)
Trygghet-Tvil-Terror (CD-R, 1999)
Mørketid (CD-R, 2000)
Dyrebart liv (EP, 2001)
Siste dans med Konstanse (CD, 2007)


== Eksterne lenker ==
(en) Vanskapt på Discogs 
(en) Vanskapt på MusicBrainz 
Bandets hjemmeside
Side hos Myspace
Surkhet (distrikt)

Surkhet er et av Nepals 75 distrikter. Surkhet ligger i Midtvestlige regionen, Bheri sone, og regnes til åsdistriktene.
Lengst i vest har det ei kort grense mot Doti. I vest grenser det mot Kailali, i nordvest mot Achham, i nord mot Dailekh og i nordøst mot Jajarkot, i øst mot Salyan, i sør mot Bardiya og i sørvest mot Kailali.
Hovedstad er Birendranagar som i 2005 hadde en anslått befolkning på 34 986.
Surkhet har et innslag av magar-befolkning. Den lille befolkningsresten Raji finnes junglene i Chure-åsene i det indre Tarai i Surkhet og Dang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Surkhet-distriktet
Kart med helseindikatorer (På engelsk. Statistikken inneholder feil og ser ut til å være delvis henta fra Dailekh-distriktet.)
Miniconjou

Miniconjou er en nordamerikansk undergruppe av lakota sioux-indianerne, som tidligere bodde i et område fra Black Hills i Sør-Dakota til elva Platte. I dag bor deres etterkommere stort sett i det vest-sentrale Sør-Dakota.


== Kjente miniconjou-indianere ==
Big Foot
Lone Horn
Ivarætten

Ivarætten, irsk gælisk Uí Ímair eller Uí Ímhair, var et norrøn-gælisk dynasti som styrte store deler av områdene rundt Irskesjøen og Skottlands vestkyst siste halvdel 800-tallet og på 900-tallet. Ivar, som regnes som stamfar for ætten, kan være den Ivar som opptrer i irske annaler som konge av Dublin fra 853 (sammen med Olav Kvite) eller Ivar Beinlause, konge av Jorvik. Disse to kan også være samme person. I Ulster-annalene står det i en nekrologisk innførsel: «Imhar, rex Nordmannorum totius Hibernie & Brittanie, uitam finiuit.» Det betyr: «Ivar, konge over alle Irlands og Britannias nordmenn, endte sitt liv.»
I Ulster-annalene nevnes tre personer som sønner av Ivar: Sigfrith i 888, Sigtrygg (Sitriuc) og Olav (Amlaíb)i 896,  i tillegg er det to navnløse referanser til «Ivarsønnen». Det er fire personer som direkte benevnes som Ivars etterkommere. Ivar i 904, Ragnall flere ganger fra 914, Sigtrygg flere ganger fra 917, Godfrid flere ganger fra 918 og Olav i 935 og 938.Ivar regnes som Dublins siste konge før de norrøne forlater i 902. Sigtrygg er Sigtrygg Caech, den første kongen av Dublin etter at de norrøne vender tilbake i 917, og senere konge av Jorvik. Ragnall Uí Ímair opptrer sammen med Sigtrygg i Irland rundt 917, er senere også aktiv i Skottland og blir så konge av Jorvik. Godfrid Uí Ímair opptrer sammen med Ragnall i Skottland i 918, etterfølger Sigtrygg som konge i Dublin og er også innom Jorvik. Olav Uí Ímair kan være enten Sigtryggs sønn Olav Kvåran eller Godfrids sønn Olav Godfridsson. Disse og deres etterkommere regnes som medlemmer av Ivarætten.
Området Ivarætten dominerte var ikke et organisert kongedømme, men flere norrøne bosetninger og landområder, som var løst sammensluttet og opptrådte i allianser med hverandre. Ivars etterkommere opptrer som ledere i de norrøne kongedømmene i Irland som Dublin og Waterford, øya Man, Hebridene, Argyll, og kysten av Galloway, Ayrshire, og Cumberland-Westmorland, likeså deler av Northumbria.


== Litteratur ==
Primær litteraturAnnalene av de fire mesterne
Ulster-annalene (AU)Sekundær litteraturÓ Corraín, Donnchadh (1998): «Vikings in Ireland and Scotland in the Ninth Century» (PDF) i: Peritia . Årbok for Medieval Academy of Ireland. ISSN 0332-1592
Ó Corraín, Donnchadh: The Vikings & Ireland (PDF)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Annalene av de fire mesterne, Ulster-annalene og Inisfallen-annalene i digital utgave (både på gælisk og engelsk) hos CELT
Komtesse

I Danmark er en komtesse (fra fransk, comtesse, grevinne) en greves datter, mens hans hustru er grevinne. I danske grevelige slekter er det som regel slik at bare slektens hovedmann er greve (ev. lensgreve), mens andre sønner blir baroner og døtre av grever komtesser. Døtre av yngre sønner som er baroner vil bli baronesser, det samme gjelder ektefeller av baroner.
Skillet mellom de to titlene komtesse og grevinne (som begge egentlig betyr det samme, dvs. grevinne) er et særdansk fenomen. I Norge er det bare slekten Wedel-Jarlsberg som følger dette systemet, ettersom slekten også er en dansk adelsslekt fra den dansk-norske helstatens tid.
I andre land, f.eks. Sverige og Tyskland, får tradisjonelt alle kvinnelige medlemmer av grevelige slekter tittelen grevinne. Noen slekter adlet på 1800-tallet i både Sverige og Tyskland begrenser grevinne-tittelen til den som er gift med den mannen som har senioritet i familien (etter et primogeniturt system), og yngre medlemmer av familien har i disse landene ikke noen tittel i det hele tatt.
Krone-is

Krone-is, egentlig Diplom Krone-Is, er en iskrem som ble lansert i 1953 av isprodusenten Meierienes Fellesfabrikk A/L under varemerket Slotts-Is fra Tønsberg. Slotts-Is var en del av sammenslutningen som i dag heter Diplom-Is. Diplom-Is selger rundt 30 millioner Krone-is hvert år.Isen het opprinnelig «Diplomat» og kostet i begynnelsen 75 øre. Navnet «Krone-Is» fikk den i 1954. Dette navnet er siden kopiert av flere. Navnet fikk isen fordi det passet til produsentnavnet, som hadde en kongekrone i sitt symbol og fordi størrelsen på isen i et større spesialbestilt parti ble øket for å kunne forsvare en rund sum, nemlig 1 kr. Det var i Tønsberg, under salget av dette partiet med is til 1 kr. at isen skal ha fått kallenavnet "Krone-is". "Det var disse sammentreffene som ga den navnet. I mange år etterpå, fra 1955 til 1970, kostet faktisk isen én krone", fortalte oppfinneren av isen, Finn Wittersø (1921-2021). Navnet oppsto føgelig ikke bare på grunn av prisen, som var 1 krone i 15 år, fra 1955 til 1970.
Diplom-is produserer isen i utgavene jordbær og sjokolade hvor sjokoladeutgaven også har hakkede nøtter på toppen. I 2013 ble det produsert en jubileumsutgave med bringebær- og blåbærsaus og hvit sjokolade. Hennig-Olsen iskremfabrikk produserer krone-is i variantene jordbær, sjokolade og Non Stop, tidligere varianter av krone-is har vært krokan og pistasj. Isbjørn-Is produserer krone-is i variantene jordbær, sjokolade og pistasj.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jon Terje Grønli (1995). Diplom-is fra håndverk til merkevare. Lysaker. 


== Eksterne lenker ==
Diplom-Is
Gullpinne

Gullpinne er en fløteiskrem produsert av Diplom-Is. Den ble utviklet som en hyllest til Fred Anton Maier etter at han tok gull på 5000 meter på skøyter under OL i Grenoble i 1968. Isen består av vanilje- og sjokoladefløteis overtrukket med sjokolade og hvetecrisp.


== Litteratur ==
Jon Terje Grønli (1995). Diplom-is fra håndverk til merkevare. Lysaker.
Lamjung (distrikt)

Lamjung er et av Nepals 75 distrikter.
Lamjung  ligger i Vestregionen, Gandakhi sone.
Areal er 1 692 km². Folketall i 2001 var 177 149.
I vest grenser Lamjung mot Kaski, i nordvest mot Manang, i nordøst og øst mot Gorkha, i sør mot Tanahu.
Lamjung ligger i det som i Nepal kalles åsdistriktene.
Hovedstad er byen Besisahar.
Antall distriktsutviklingskomiteer 61. Bykommuner 0.
Forventa levealder 70,8 år, barnedødelighet pr. 1 000 fødte 26,0, uten tilgang til reint vann 13,4 % (tall fra 2001), leger 53 (2002).
Parbatiya-befolkning 46,19 %, dalit 16,06 %, buddister 15,9 % lokale religioner 1,7 % (tall fra 2001).
Mange i distriktet er gurung-folk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lamjung District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kart over Lamjung-distriktet
Lollipop

For sangen av Mika, se Lollipop (sang av Mika). For det norske TV-programmet med Rune Larsen, se Lollipop
Lollipop er en saftis produsert av Diplom-Is. 
Produktet ble lansert av Thor-is, som i 1996 ble en del av Diplom-is, i 1966 og har siden vært en populær saftis. Isen har appelsin- og bringebærsmak, med tupp overtrekt med sjokolade. 
Navnet oppsto etter at innehaveren av Thor-is under et besøk i København hørte en sang som inneholdt ordet «Lollipop».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jon Terje Grønli (1995). Diplom-is fra håndverk til merkevare. Lysaker. 


== Eksterne lenker ==
Diplom-Is - Lollipop
Marcellus II

Marcellus II (født som Marcello Cervini degli Spannochi 6. mai 1501 i Montefano i Kirkestaten, død 1. mai 1555 i Roma), var pave fra 9. april 1555 til sin død kort etter. Han etterfulgte Julius III.
Før han ble pave var han kardinal, med Santa Croce in Gerusalemme som tittelkirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Harveytorpedo

Harveytorpedo var en type slepetorpedoer, oppfunnet av en engelsk kaptein Harvey rundt år 1870. Harveytorpedoen bestod av et båtformet legeme, som rommet en ladning på ca. 35 kg skytebomull, som igjen var festet til et par oppdriftsbøyer. Ved hjelp av disse og en særegen slepeanordning, kunne torpedoen settes til å gå et lite stykke under eller i havoverflaten, et stykke ut til siden og akterfor det slepende fartøy. Tennanordningen var elektrisk, og strømmen gikk gjennom en elektrisk kabel, som var innflettet i slepetauet og stod i forbindelse med et batteri ombord i slepefartøyet. 
Ved å slepe torpedoen etter seg og seile rett mot et målfartøy, ville så torpedoen springe ved hjelp av et støthorn som ble utløst i det torpedoen traff målet. 
Norges torpedobåt «Rap» ble opprinnelig bygget spesifikt for å føre Harveytorpedoer, men etter utprøving kom man ikke frem til noe tilfredsstillende resultat med denne typen bevæpning. 


== Litteratur ==
C. Sparre m.fl. : Norges Sjøforsvar 1814-1914, Aschehoug, 1914
Semsvannet

Semsvannet er en innsjø i Askervassdraget nord i Asker kommune i Viken. Vannet ligger i et hakk inn i Vestmarka, mellom Bergsåsen i vest og Skaugumsåsen i øst. Vannet ligger 145 meter over havet, har et areal på cirka 0,75 km² og er 32,5 meter dypt. Viktigste tilløpselv er Gupuelva, som kommer inn fra nord. Utløp er gjennom Askerelva, som renner ut fra vannet i sørvest.


== Kulturlandskap og landskapsvernområde ==
På sørsiden av vannet ligger Sem hovedgård og Berg gård, mens gården Tveiter og husmannsplassen Hajem ligger på nordsiden av vannet. Mot sørøst ligger Skaugum gård. Disse gårdene er alle etter alt å dømme blant de eldste i Asker, med røtter tilbake i hvert fall til eldre jernalder. Kulturlandskapet rundt vannet er godt bevart, og ble vernet som Semsvannet landskapsvernområde 2. oktober 1992.Området rundt Semsvammet er et av Askers aller mest brukte turområder. Det er offentlig parkering ved Sem, og serveringssteder både ved Sem og på Tveiter. Det går en merket tursti rundt vannet på grusvei og opparbeidet sti, som er omtrent fem km lang. 

		


== Fiske ==
Det er 14 fiskearter i Semsvannet, blant annet abbor, dvergmalle, gjedde, mort, røye, sik, suter og ørret. Det er fritt fiske i Semsvannet, som ellers i Askervassdraget. Semsvannet er populært for isfiske.


== Litteratur ==
Liv Marthinsen og Harald Winge: Asker og Bærum til 1840, Universitetsforlaget 1983, ISBN 82-00-06344-5


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Dybdekart, NVE