jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Taglormer

Taglormer (Nematomorpha) er veldig lange og tynne ormer som er nært beslektet med rundormene.
Ved bare 1–3 mm tykkelse kan de bli 10–150 cm lange.
Taglormenes larver lever som endoparasitter i leddyr.
Når de blir kjønnsmodne, forlater de verten og lever et kort og akvatisk liv.
Som voksne kan de ikke ta opp næring.
Larven klekker fra eggene i vannet og søker aktivt etter en passende vert.
Den har en munnkjegle og kroker som kan vrenges ut, og som den gjennomborer vertens hud med.
Inne i vertens kropp finner den frem til fordøyelseskanalen og tar opp næring gjennom sin egen hud, som derfor har en veldig tynn kutikula.
Svelg (farynx) og tarm er helt eller delvis tilbakedannet og dermed funksjonsudyktige hos alle taglormer.
Også ekskresjonsorganer mangler.
Ved det siste hudskiftet fra larve til voksen får taglormene en tykk kutikula.
Denne danner en slags hudmuskelsekk som omgir epidermisen og lengdemuskler (men ingen ringmuskler).
Taglormer har et pseudocoel, opprinnelig er kroppshulen fylt med væske, slik som hos rundormer.
Nervesystemet består av en hjerne, et bukmarg og et såkalt kloakalganglion, dvs. et nervesenter i bakkroppen.
Den lille delgruppen Nectonema er søstergruppen til hele resten (Gordioida), som skiller seg i en del vesentlige egenskaper:
Nectonema har bevart noen opprinnelige egenskaper, som et marint levevis (i havet) med krepsdyr som verter, og en væskefylt kroppshule.
Et avledet trekk hos Nectonema er derimot at svelget er helt lukket, og at det bare fins én gonade (kjønnskjertel).

Gordioida er derimot limniske (lever i ferskvann) og har insekter som verter.
De parasitterer også helt terrestriske (landlevende) insekter.
Dette kan skje hvis disse insektene har spist andre insekter, som har blitt parasittert av taglormer ved eller i vannet.
Taglormen kan til og med manipulere vertens adferd:
Når taglormen har blitt kjønnsmoden og er klar til å forlate verten, oppsøker verten tvanghaft vannet.
Der forlater ormen verten (som oftest dør).
En fullvoksen taglorm kan være mange ganger lengre enn verten sin.
Hos Gordioida forekommer delvis yngelpleie, som består i at hunnen kringler seg rundt eggene.
Kroppshulen hos Gordioida er ikke fylt med væske, men med et mesenchym (bindevev).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Taglormer – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Taglormer i Encyclopedia of Life 
(en) Taglormer i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Taglormer hos Artsdatabanken 
(sv) Taglormer hos Dyntaxa 
(en) Taglormer hos Fauna Europaea 
(en) Taglormer hos Fossilworks 
(en) Taglormer hos ITIS 
(en) Taglormer hos NCBI 
(en) Kategori:Nematomorpha – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Nematomorpha – detaljert informasjon på Wikispecies
Arv (andre betydninger)

Arv kan vise til:

Arv (biologi) – egenskaper som går i arv fra foreldre til avkom.
Arverett – reglene som gjelder for hva som skal skje med noens eiendeler etter at en er død.
Arv (musikkalbum) – et musikkalbum av Arild Andersen fra 1993


== Se også ==
Arve (pekerside)
Arven (pekerside)
Apomiksis

Apomiksis er en type ukjønnet formering hos blomsterplanter der det dannes frø uten befruktning. Tidligere ble apomiksis brukt om flere typer ukjønnet formering hos planter, slik som knoppskyting ved egne yngleknopper (bulbiler), eller der frø spirer i blomsten (vivipari), men denne generelle betydningen av begrepet har falt ut av bruk.


== Forekomst ==
Apomixis er spesielt vanlig i flerårige planter, og linjer som formerer seg på denne måten kan dekke store arealer. Arter som formerer seg med ukjønnet frøsetting utgjør omkring én prosent av alle kjente plantearter. De aller fleste av dem er polyploide, mens deres slektninger er alminnelig diploide. Selv om også nakenfrøede planter i prinsippet burde kunne formere seg ved apomiksis, ser fenomenet ut til å være begrenset til blomsterplanter.I en art som formerer seg på denne måten vil mutasjoner hope seg opp i de forskjellige linjene uten å spre seg i bestanden gjennon kjønnet formering. Dette gir opphavet til en serie distinkte, men genetisk svært like linjer so kalles for apomiktiske arter eller småarter. I tilfeller der kjønnet formering også forekommer, kan dette gi opphav til artskomplekser med uklare artsgrenser.


== Mekanisme ==
Apomiksis kan foregå ved flere ulike prosesser. Som regel skjer dette ved at det dannes spiredyktige frø uten pollinering, men i noen tilfeller må det pollinering til for å sette prosessen igang eller for at frøhviten skal utvikles (pseudogami). I alle tilfeller er avkommet kloner av morplanten og har samme egenskaper som den.


== Eksempler på taksa med apomiksis ==
Nyresoleie (Ranunculus auricomus col.)
Artene i marikåpeslekta (Alchemilla) bortsett fra fjellmarikåpe.
Alle bjørnebærene i bjørnebærslekta, men ikke i bringebær, multe, teiebær osv.
Sveve (Hieracium)
Løvetann (Taraxacum)


== Kilder ==
Kjønnet formering

Kjønnet formering, forplantning eller seksuell reproduksjon er en form for formering der avkommet utvikles av kjønnsceller (gameter). Det vanlige er at det nye individet blir til ved sammensmeltningen (befruktningen) av to kjønnsceller (f.eks. egg- og sædcelle). Det forekommer imidlertid også arter der avkommet utvikles fra ubefruktede eggceller (se partenogenese og haplo-diploidi).


== Årsaker til kjønnet formering ==

De aller fleste arter har evnen til (også) å formere seg kjønnet. Dette gjelder også mange organismer som vanligvis formerer seg ukjønnet. Grunnen til at kjønnet formering er så utbredt (selv om ukjønnet formering på mange måter er «enklere»), ligger i at den muliggjør rekombinasjonen av gener fra to ulike individer. Avkommet er altså forskjellig fra både foreldrene og søsknene, noe som i mange miljøer er en fordel. Dette gir en genetisk variasjon som beskytter mot parasitter og infeksjoner. Alle organismer som er store nok til at vi kan se dem med det blotte øyet har (med noen meget få unntak) kjønnet formering. Organismer som ikke kan formere seg kjønnet er alle enkle, og oftest små encellede organismer som bakterier og en del protister.


== Parring og selvbefruktning ==
Hos de fleste flercellede organismer, slik som dyr og planter er forplantningen knyttet til paring. Hos en del encelle organismer er det derimot ingen sammenheng mellom de to prosessene. Derfor pleier man å betegne deres tvedelinger som ukjønnet formering, selv om det hos mange av disse artene skjer rekombinasjon. Men selv hos for eksempel dyr kan det gå lang tid mellom paring og forplantning.
Partenogenese og selvbefruktning regnes vanligvis også som kjønnet formering, selv om avkommet i disse tilfellene bare har én forelder. I selvbefruktningens tilfelle (ofte også ved partenogenese) utvikles avkommet fra en eggcelle som har gjennomgått en meiose. Avkommet vil derfor ikke være genetisk identisk med mora.
Hos flercellede organismer vil en befruktet eggcelle (en zygote) gjennomgå cellekløyving og begynne på fosterutviklingen.


== Referanser ==
Kopulasjon

Kopulasjon kan betegne:

Befruktning
Paring
Samleie
Sammensmeltningen av gametangium.
Paringssystem

Et paringssystem betegner hvordan paringer mellom hanner og hunner er fordelt i en dyreart, eller hva slags parbinding mellom kvinner og menn som forekommer i et menneskelig samfunn.
De følgende paringssystemer finnes:

Monogami (én hann og én hunn parer seg med hverandre)
Polygami (mer enn én hann og/eller mer enn én hunn parer seg med hverandre)
Polyandri (én hunn parer seg med flere hanner)
Polygyni (én hann parer seg med flere hunner)
Polygynandri eller promiskuitet (dyr fra hvert kjønn parer seg med flere representanter fra det andre kjønn)Grensene mellom paringssystemene er flytende, avhengig av hvor stor andel av paringene som skjer utenfor parbindingen.
Mange dyr er f.eks. sosialt monogame (inngår en parbinding med én partner), men gjennomfører likevel paringer med et annet eller flere andre individ(er) enn partneren («utenom par»-kopulasjoner, genetisk polygynandri).
Dyr kan være (sosialt) monogame i en paringsperiode, men finne nye partnere hvert år (seriemonogami), eller ha den samme partneren hele livet.
Mange arter av sjøfugler er for eksempel slike strengt monogame dyr.
Monogami er også normen i de fleste menneskelige samfunn (jf. ekteskap), men både utenomekteskapelige forhold og seriemonogami forekommer her i større eller mindre grad. Trofékone er å regne for et slikt fenomen.
Polygyni er også forholdsvis vanlig blant dyr, for eksempel mange pattedyr.
I flere menneskelige kulturer finner man former for polygyni, slik som flerkoneri og haremer.
Polyandri er sjeldnere blant dyr.
Eksempler er bladhøns, sjøhester og svømmesniper.
Polyandriske menneskelige samfunn er svært uvanlige.
Paringssystemene er veldig ofte korrelert med både partnervalg og yngelpleie:
Kjønnet som velger partneren, tar seg av avkommet;
og kjønnet som blir valgt, har ofte flest partnere.


== Se også ==
Forplantningssystem
Befruktning

Befruktning (fertilisering) er sammensmeltningen av to kjønnsceller (gameter), for eksempel egg- og sædceller. Befruktningen er en viktig del av kjønnet formering. Ved befruktningen oppstår zygoten, som forener de to gametenes haploide (enkelte) kromosomsettene i en ny diploid celle (med det vanlige dobbelte kromosomsettet). Zygoten er det første stadiet i en ny organismes liv, befruktningen er således starten på dette livet.
Man snakker om indre befruktning når befruktningen skjer i kroppen til en av foreldrene. Dette vil vanligvis være moren, selv om det fins unntak (for eksempel sjøhester). Ytre befruktning finner sted hos mange vannlevende arter, når begge kjønnene avgir sine kjønnsceller til vannet. Befruktningen vil da finne sted utenfor kroppene til foreldrene, og zygotene vil «leve sitt eget liv» fra starten av.
Hos mennesker betegnes befruktningen også som unnfangelse.


== Se også ==
Indusert ovulasjon
Ytre befruktning

Ytre befruktning eller gyting er befruktning hos dyr som foregår utenfor organismen, i motsetning til indre befruktning slik vi finner hos insekter, krepsdyr og amnioter. Ytre befruktning er vanlig hos arter som lever i vann, men forekommer også hos landlevende dyr. Rent teknisk foregår ytre befruktning ved at hunnen gyter sine egg, og hannen deretter sprøyter sin sæd (hos fisk kalt «melke») over.


== Varianter av ytre befruktning ==


=== Fri gyting ===
Ettersom befruktningen krever at en spermie fysisk tar seg fram til egget utenfor kroppen, finner vi ytre befruktning i all hovedsak hos dyr som lever i vann. Hos mange fastsittende dyregrupper, slik som svamper, nesledyr, leddormer, bløtdyr og pigghuder gyter individene rett ut i vannmassene, og den ytre befruktningen foregår mellom vilkårlige kjønnsceller, gjerne langt fra foreldrene. Eggene hos disse gruppene er utstyrt med en hinne (chorion) som er med å binde og sile sædceller for å sile artens egne spermier fra andre arters. Hos slike dyr gjennomgår egget en forandring etter befruktningen, der eggets ytterskall forandrer seg og blir mindre gjennomtrengelig.


=== Gyting med enkel partner ===
Hos mer aktive dyr, som fisk og amfibier og mange arter av marker går to eller flere individer sammen om å gyte, og har derved mer kontroll over hvem som er foreldre til deres avkom. Også hos disse vil egget forandre seg etter at befruktningen har skjedd, slik at bare en enkelt sædcelle befrukter egget. Hos amfibier kommer eggene ut som pepperkornstore klumper. Umiddelbart etter at de kommer ut av hunnen, reagerer eggene med vann, og det ytre laget eser opp til en gelékappe. Befruktningen må skje før eggene eser opp; etter dette er de ugjennomtrengelige. 
Et av de få terrestriske dyrene med ytre befruktning er meitemark, som gyter i en slimkappe som begge dyrene skiller ut. Etter befruktningen vil slimkappen stivne og bli hard, og utgjøre en form for eggkapsel.


=== Mellomtformer mellom indre- og ytre befruktning ===
Hos vannsalamandere, og flere grupper av invertebrater forekommer en variant der eggene beholdes i hunnen, men hannen mangler egne kjønnsorganer for å overføre spermiene. Hos tiarmede blekkspruter, vannsalamandere og gjemtkjevinger og mange edderkoppdyr lager hannen en spermatofor med spermier. Hunnen tar opp spermatoforen og selve befruktningen foregår innen i hunnen. Edderkopper legger spermiene på en liten matte av spindelvev og hannene suger den opp i to hulrom ytterst på pedipalpene og sprøyter sæden inn i hunnens kjønnsåpning. Selv om selve befruktningen foregår inne i hunnen, omtales formering med spermatoiforer noen ganger som ytre befruktning.


== Referanser ==
Kjønnscelle

En kjønnscelle eller gamet er en haploid celle som kan gi opphav til et nytt individ. For at dette skal kunne skje, må kjønnscellen smelte sammen med en annen kjønnscelle. Dette kalles befruktning og resulterer i en diploid celle (zygote).
I arter som har kjønn, kan bare kjønnsceller av motsatt kjønn smelte sammen. Kjønnsceller kan være like (isogami) eller ulike i størrelsen (anisogami). Hvis den største kjønnscellen er (nesten) ubevegelig, kalles et slikt system oogami. Den store kjønnscellen betegnes i så fall som eggcelle, og den lille som sædcelle.


== Se også ==
Sædcelle
Eggcelle
Forplantning
Kjønn
Hunn (andre betydninger)

Hunn kan referere til 

Hunn (biologisk hunkjønn)
Hunkjønn i grammatikk: Femininum
Hunndalen, Hunnselva og Hunn kirke i Gjøvik
Hunn (Gjøvik), tidligere storgård i Vardal, nå Gjøvik. Stor del av Gjøvik er bygd på dens grunn.
Hunn (Overhalla)
Hunnedalen i Gjesdal og Sirdal
Hunnfeltene, gravfelt i Fredrikstad
Hunn gravfelt (Overhalla)
Tettsteder i Viken

Dette er en liste over tettsteder i Viken slik begrepet er definert av Statistisk sentralbyrå. Per 1. januar 2022 var det 185 tettsteder i fylket, inkludert eventuelle tettsteder som krysser fylkesgrensen.
I tabellen blir tall som også gjelder områder utenfor fylket vist med grå skrift og i parentes, tall som gjelder delområder blir vist med grå og mindre skrift.


== Referanser ==
Lister over steder i Norge


== Norske tettsteder ==
Liste over Norges største tettsteder
Tettsteder i Akershus
Tettsteder i Agder
Tettsteder i Buskerud
Tettsteder i Finnmark
Tettsteder i Hedmark
Tettsteder i Hordaland
Tettsteder i Møre og Romsdal
Tettsteder i Nordland
Tettsteder i Oppland
Tettsteder i Rogaland
Tettsteder i Sogn og Fjordane
Tettsteder i Telemark
Tettsteder i Troms
Tettsteder i Trøndelag
Tettsteder i Vestfold
Tettsteder i Østfold


== Eksterne lenker ==
Befolkning og areal for tettsteder i Norge
Partnervalg

Partnervalg eller makevalg er et den atferden mange dyr viser før de parer seg (eller nettopp ikke parer seg).
Partnervalget er en viktig prosess som bidrar til seksuell seleksjon:
Individer som ikke blir valgt, får heller ikke avkom.
Derfor vil egenskaper som øker sjansen for å bli valgt (så sant de er arvelige), over tid spre seg i populasjonen.
Ofte er det hunner som velger og hanner som blir valgt, men det fins mange modifikasjoner og unntak fra dette.
Generelt kan man si at jo mer en paring «koster» i form av energi brukt på avkommet, desto mer kresen vil det kjønnet være som «betaler kostnaden».
I arter uten yngelpleie vil begge kjønn være forholdsvis ukritiske med tanke på partnerens kvaliteter.
I arter der ett kjønn står for mesteparten av yngelpleien, vil dette kjønnet være det meste kresne.
Eksempler er hjortedyr og hønsefugler der hunnen tar seg av avkommet og er mest kresen, eller kampfisker, sjøhester og svømmesniper der hannen tar seg avkommet og er mest kresen.
I arter der begge kjønn bidrar til yngelpleien (for eksempel mennesker eller sjøfugl) vil partnervalg tilsvarende finne sted i begge kjønn.
Det kan likevel være ulike egenskaper som foretrekkes av hvert kjønn selv i slike arter.
Partnervalg fører som sagt til seksuell seleksjon, men kan også selv være et resultat av seksuell seleksjon:
Individer som har valgt «attraktive» partnere (uansett hva «attraktivitet» innebærer i den respektive arten), viderefører ikke bare gener for attraktivitet, men også gener for å velge attraktivitet.
Begge deler vil dermed spres i populasjonen.
Når partnervalget på denne måten både påvirker og påvirkes av seksuell seleksjon, kan det oppstå selvforsterkende prosesser (runaway-seleksjon).
Disse kan føre til overdrevne sekundære kjønnskarakterer som reduserer sannsynligheten for å overleve.
Eksempler er påfuglhannens hale som gjør at den bare vanskelig kan flykte fra rovdyr.
Likevel vil ikke halen selekteres imot fordi den økte sannsynligheten for forplantning veier opp for den reduserte sannsynligheten for å overleve.


== Se også ==
Seksuell seleksjon
Sekundær kjønnskarakter
Handikapprinsippet
Patte

Patter, brystvorte, spene, tapp eller fremspring er fremspringene på kroppen der melkekjertlenes melkeganger munner ut. 
Patter forekommer hos alle pattedyr av hunnkjønn (bortsett fra kloakkdyr, som har melkekjertler, men ikke patter). Pattedyr har derfor også fått både sitt norske og sitt vitenskapelige navn (Mammalia) etter pattene (latin mamma).
Hos mennesker kalles patten brystvorte, og hos dyr med jur vanligvis spene. Avkom etter pattedyr dier eller patter fra pattene. Antall patter varierer mellom ulike arter, men består normalt av mellom to og tjue patter. Det er også kjent at individer av samme art kan ha et varierende antall patter.


== Se også ==
Pattedyr
Bryst
Jur
Amming
Arbins gate (Oslo)

Arbins gate (1-13, 2-8) ligger på Ruseløkka og er en liten gate som går mellom Henrik Ibsens gate (tidligere del av Drammensveien) til Løkkeveien. Gaten ligger på skillet mellom bydelene Frogner og Sentrum. Nr 1-13 hører med til Frogner og 2-8 hører med til Sentrum. Gaten fikk navnet Arbins gate i 1896, oppkalt etter by- og rådstueskriver Peter Arbin (1741–1804), som eide en løkke her. I 1938 ble skrivemåten Arbiens gate vedtatt. Gaten fikk tilbake sitt nåværende navn i 1983.


== Bygninger ==
Nr. 1 – Leiegård i fire etasjer, tegnet av arkitekt Herman Major Backer. Henrik Ibsen bodde i en hjørneleilighet i 2. etasje fra gården ble bygget i 1895 til sin død i 1906. Leiligheten er nå et museum (Ibsenmuseet) og er satt tilbake til slik den var da Ibsen levde.
Nr. 2 – Ble oppført i 1897, tegnet av arkitekt K. Rivertz. Her er bl.a. Perus og Estlands ambassader.
Nr. 3 – Leiegåd tegnet av Christian Reuter og oppført 1894.
Nr. 4 – Her holder bl.a. Ukrainas ambassade i Oslo til.
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Oslo byleksikon
Aften (14. februar 2007). «dagens gate – Arbins gate». Aftenposten: 61.
Sekundært kjønnskarakteristikum

Sekundære kjønnskarakteristika er egenskaper som bare forekommer i ett kjønn (kjønnsdimorfisme), men som ikke står i direkte sammenheng med paringen. Eksempler er bryster, hårmønster (ansiktshår, hodehår, kroppshår) hos mennesker, gevir hos de fleste hjortedyr, sang og fargerike fjærdrakter hos mange fugler, og påfallende bukfarger hos røye og andre fiskearter. Forskjeller i kroppsform (benstruktur og fettfordeling) som utvikler seg fra puberteten er også sekundære kjønnskarakteristika.
I motsetning til de primære kjønnskarakteristika, det vil si selve kjønnsorganene (penis og skjede), er de sekundære kjønnskarakteristika vanligvis ikke til stede fra fødselen av, men utvikles i løpet av kjønnsmodningen (puberteten). Det er de sekundære kjønnskarakteristika som visuelt gjør at mennesker, bortsett fra i avkledd tilstand, fremstår som det ene eller andre kjønnet.
Sekundære kjønnskarakteristika står i sammenheng med partnervalg. Det betyr at de enten tiltrekker seg oppmerksomheten av det andre kjønn (for eksempel fargerike fjærdrakter) eller at de brukes for å konkurrere med individer av samme kjønn (for eksempel gevir).
Sekundære kjønnskarakteristika er også mer variable mellom individer enn de fleste andre egenskaper. Dette kommer av at de er energikrevende for kroppen å lage. Det er derfor bare de friskeste individene som «har råd» til å lage imponerende utgaver av sin arts sekundære kjønnskarakteristika.
Sekundære kjønnskarakteristika er ikke satt i sten; det er hormonbalansen som avgjør hvilke karakteristika man utvikler. Begge kjønn har både «mannlige» (for eksempel testosteron) og «kvinnelige» (for eksempel østrogen) hormoner, men med en gjennomsnittlig ulik fordeling. Noen kan ha forhøyede nivåer av det andre kjønnets primære kjønnshormon, og derfor utvikle sekundære kjønnskarakteristika for dette kjønnet i en viss grad; for eksempel vil kvinner med over gjennomsnittlig høyt testosteronnivå få et mer maskulint utseende enn andre kvinner, og kan også i større grad få hårvekst på kroppen og i ansiktet. Hormonnivåene kan også manipuleres fullstendig medisinsk, slik at en som er genetisk hankjønn kan få kvinnelige sekundære kjønnskarakterika i stedet for mannlige, og dermed på alle måter få en kvinnes kropp, med unntak av de reproduktive organer (jf. transkjønnethet).


== Sekundære kjønnskarakterika hos mennesket ==
Hos mennesker er genitalier (penis/skjede) og indre organer primære kjønnskarakteristika. Alle andre fysiske forskjeller mellom kjønn er sekundære kjønnskarakteristika, herunder:

Ansiktshår (skjegg) hos menn
Bryster hos kvinner
brede hofter hos kvinner
forholdvis lyst hår og hud hos kvinner;
brede skuldre hos menn
dyp stemme hos menn (jf. stemmeskifte).


== Se også ==
Naturlig seleksjon
Partnervalg
Handikapprinsippet
Arv og miljø

Arv og miljø påvirker alle egenskaper ved alle organismer.
I den offentlige debatt møter man ofte oppfatningen om at en gitt egenskap må påvirkes av enten arv eller naturmiljø, noe som (biologisk sett) er en uholdbar forestilling.
Denne «arv eller miljø»- eller «natur eller kultur»-debatten er sannsynligvis påvirket av at det fantes psykologiske strømninger som bare fokuserte på miljøfaktorene (se behaviorisme).
Det fins ingen egenskap ved en levende organisme som ikke er påvirket av miljøbetingelsene, enten under fosterutviklingen, i oppvekstfasen eller delvis også i voksenlivet.
Likeså fins det ingen egenskap – verken morfologi, fysiologi eller adferd – som ikke i større eller mindre grad er påvirket av arvelig informasjon slik som gener.
I og med at også kulturell informasjon og miljøbetingelse i en viss forstand kan gå i arv, er skillet mellom arv og miljø dessuten ikke skarpt.
I biologien har det lenge vært kjent at effekten av gener avhenger av miljøet (eller, før man kjente til gener, effekten av arv).
Gitt ett miljø, kan arvelige faktorer sies å bestemme fenotypen.
Men gitt ett gen, er det miljøet som bestemmer fenotypen.
Dette samspillet mellom gen og miljø i å avgjøre fenotypen kalles reaksjonsnorm.
«Arv eller miljø»-debatten har vært mest opphetet når det gjelder menneskelig adferd.
Også her gjelder at både arv og miljø (inkludert kultur) påvirker adferden vår.
Vanligvis er det ikke spesifikke adferdsmønstre som er arvelige, men de ubevisste tilbøyelighetene eller disposisjonene som ligger til grunn for disse.
Menneskelig adferd påvirkes dessuten av ytterligere faktorer, som bevisstheten og moralske verdier.
Læring står heller ikke i motsetning til verken arv eller miljø.
Det er genene som muliggjør og begrenser evnen til læring, og miljøet som er avgjørende for hva vi (eller andre dyr) lærer. 


== Se også ==
Arv
Behaviorisme
Evolusjonspsykologi
Læring
Miljø
Reaksjonsnorm
Hjernevask (TV-program)