jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tempel

For fjellet Templet på Svalbard, se Templet (Svalbard)
Ordet tempel har forskjellige betydninger innen arkitektur og religion. Ordet stammer fra det latinske templum, «sted hvor man mottar varsler». 


== Religion ==

Et tempel er en bygning, et telt eller lignende, som inngår som en del av en religions helligdommer, og som brukes til tilbedelse og/eller offerhandlinger. Generelt betraktet er kirker, moskeer og synagoger alle sammen templer.
Det jødiske tempelet fantes i flere versjoner på Tempelberget i Jerusalem inntil det ble endelig ødelagt i år 70. Tempelberget og Klagemuren er i dag jødedommens helligste sted, islams tredje helligste sted og et viktig sted for kristendommen.


== Spesifikke templer ==
Noen religioner refererer til sine templer og sakralbygg med egne unike ord:

Romerske templer, templum, var kun viet de opprinnelige guddommene (del av statskulten), templene som var viet importerte utenlandske guddommer ble kalt fanum.
Se Romersk tempel
Se Fanum
Greske templer som for eksempel Parthenon hadde sterk påvirkning på senere romersk tempelarkitektur.
Se Gresk tempel
Kristne templer kalles blant annet kirke, kapell eller katedral (bispesete). Ortodokse kristne bruker også ordet kirke, her er grunnplanet formet som et kors.
Se Ortodokst tempel
Se Mormontempel
Jainistiske templer kalles derasar.
Se Derasar
Hinduistiske templer kalles (på forskjellige språk); mandir (hindi), kovil (tamil), gudi/devalayam/kovela/ (telugu) mm.
Se Hinduistisk tempel
Islamske templer kalles moské (masjid på arabisk).
Se Moské
Jødiske templer kalles synagoger. Noen mener imidlertid at det finnes kun ett tempel; Jerusalems tempel.
Se Tempel (synagoge)
Se Tempelet i Jerusalem
Sikhenes templer kalles gurdwara.
Se Gurdwara
Zoroastristiske templer kalles ildtempel.
Se ildtempel
Hinduistiske og buddhistiske templer i Kambodsja og Thailand er kjent som wat.
Se Buddhistisk tempel
Se Wat
Kinesisk tempel
Se Kinesisk pagodeFrimurerne, som til en viss grad praktiserer kristendom utad uten å være en religiøs bevegelse, bruker også navnet (frimurer)tempel på noen av sine møteplasser.


== Se også ==
Bedehus
Domkirke
Kapell
Katedral
Kirke


== Arkitektur ==

Spesielle arkitektoniske stiler fra forskjellige historiske perioder er bevart i større religiøse bygninger. Disse tempelbygningene, sammen med militære bygninger og palasser, har ofte vært de viktigste overlevende eksemplene av visse typer arkitektur. Spesielt har gresk og romersk tempelarkitektur hatt en stor innflytelse på senere offentlig vestlig arkitektur.


== Eksterne lenker ==
Etymology online - religiøse termer
Hindutempelet – der mennesket er Gud av Sri Nitin Kumar.
Ivalo

Ivalo (nordsamisk: Avvil, enaresamisk: Avveel) er kommunesenter i Enare kommune i Lappland i Nord-Finland, sør for Enaresjøen. 
Stedet hadde i 2003 ca. 4000 innbyggere. De lever av det lokale kraftverket og turisme. Mye av trafikken mellom Norge og Russland går gjennom Ivalo.


== Eksterne lenker ==
(en) Ivalo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kontraktpolitikk

Kontraktpolitikker en politisk strategi der politikere i valgkampen inngår en kontrakt med velgerne. 
Nøkkelen ligger i kontraktens innhold og utforming; den skal være forståelig for alle og ikke innholde stort mer enn fem vesentlige punkter med tydelige budskap. De forteller gjerne om problemer som krever store endringer, men som politikerne vet hvordan og ønsker å gjøre opp med. Velgerne skal på den måten vite hva de har i vente, ved å gi politikeren et kontraktmandat.


== Årsaker ==
Strategien kan være et resultat av velgernes krav om forutsigbarhet og trygghet i den moderne velferdsstaten. Vår tids synkende valgdeltakelse er et uttrykk for avmakt og mistillit, og kontraktpolitikken prøver å rette opp dette misforholdet ved å gjøre store valgløfter bindende. Politikerne kan på nytt oppnå tillit ved å sende et signal om at de ikke ønsker å love mer enn de faktisk kan holde. Samtidig ser vi hvordan ideologier ikke lenger spiller noen stor rolle i partipolitikken. Kontraktpolitikken kan derfor være ideologiens motsetning og avløser. 
Kontraktpolitikkens forsvarere mener den skaper stabilitet i statsadministrasjonen, og at den representerer en positiv utvikling i forholdet mellom folket og de folkevalgte. Kritikere mener derimot at kontraktpolitikk setter store samfunnsutfordringer til side og gjør de folkevalgte maktesløse fordi politikken i utgangspunktet er fastlåst. De ser den ikke som en nyvinning, men som en strategi med klare føydalistiske trekk.


== Historikk ==
Den britiske sosiologen Anthony Giddens har snakket om "den tredje vei", og hvordan de sosialdemokratiske partiene i Europa tilpasset seg modernitetsutviklingen på 1990-tallet – kontrakpolitikken er et ledd i denne utviklingen. Den ble et fenomen særlig i Storbritannia under nydannelsen av det i utgangspunktet sosialdemokratiske New Labour og Tony Blair som markerte en klar høyredreining i politikken. 
I Norden peker Danmark seg ut som et land der kontraktpolitikk har spilt en vesentlig rolle. Ved Folketingsvalget i 2005 kunne den sittende, borgerlige regjeringen under Anders Fogh Rasmussen vise til at den hadde holdt sine løfter fra forrige valg til på punkt og prikke, og at den derfor burde få fornyet mandat. Opposisjonen, særlig Socialdemokratiet, fikk på denne måten et troverdighetsproblem og tapte valget. Det er en indikasjon på at hvis det lykkes politikerne å skape gehør for forslagene og de viser seg villige til å gjennomføre dem, kan kontrakpolitikken være effektiv retorikk for gjenvelgelse og fornyelse. Men mange mener allikevel at dette bryter den skandinaviske tradisjonen med et slags konsensusdemokrati, bygget på politiske kompromisser.


== Kilder ==
1. Lykke Friis - Kontraktpolitik og folketingsvalget i Danmark. [1]
Itami

Itami (japansk: 伊丹市 – Itami-shi) er en by på Honshu i Japan. Byen er en forstad til Ōsaka.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Itami, Hyogo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 伊丹市 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Trippelalliansen (1788)

Trippelalliansen i 1788 var en militær allianse mellom Storbritannia, De forente Nederlandene og Preussen. Den ble dannet for å forhindre fransk aggresjon mot Nederlandene. Storbritannia mente at det var nødvendig å opprette en maktbalanse, og Preussen håpet på å skaffe seg territoriale gevinster. Alliansen var hovedsakelig rettet mot Det russiske keiserdømmet som hadde økt sin innflytelse etter dets truende seier over Det osmanske rike. Grunnet anstrengelsene til russisk diplomati, særlig i å bygge parlamentarisk motstand i Storbritannia, hvor den fremste motstanden mot Russland var, mistet William Pitt den yngre støtte, og alliansen falt sammen før den var klar til gå til de planlagte militære handlingene mot Russland. Ødeleggelsen av trippelalliansen er betraktet som en betydelig suksess for russisk diplomati.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Barnes, Donald Grove (1939): George III and William Pitt, 1783-1806: A new interpretation based upon a study of their unpublished correspondence. Stanford University Press, ISBN 978-08-047-0192-1, s. 224–225
Tidevannsbølge

«Tidevannsbølge» kan også vise til en bølge i havet laget av tidevannet, og til en flodbølge.

Tidevannsbølge er et fenomen som kan finne sted i trange kanaler, som elver og sund, med en viss størrelse på tidevannsforskjellen, gjerne i sammenheng med springflo. Det medfører at tidevannet som kommer inn danner en eller flere raske bølger som typisk har høye, fossende bølgetopper.
Bølgene går to til tre ganger raskere enn vanlig tidevann, og varer lengre. De har gjerne en eller flere tydelige bølgetopper som kan bryte, og kan også komme sammen med et tydelig brus. Store og tydelige tidevannsbølger kjennetegnes under ulike navn.
Mens de større tidevannsbølgene kan være farlige for skipsfart i elven, blir de også brukt av surfere og sett på av turister.


== Plassering ==
Tidevannsbølger oppstår særlig ved munningen av større floder som Amazonas, Brahmaputra, Indus, Irrawaddy og Qiantang.
I Europa er tidevannsbølger mindre vanlige, men man finner dem blant annet i Garonne og Seinen i Frankrike, Severn og Trent i England, og i den norske Saltstraumen. 


== Oversikt ==
Under er en liste over noen steder det er tidevannsbølger. Totalt er fins det omtrent 60 tidevannsbølger i verden.

		


== Forplantningshastighet ==
Når bølgelengden er lang i forhold til vanndypet kan forplantningshastigheten uttrykkes ved:
  
    
      
        c
        =
        
          
            g
            h
          
        
      
    
    {\displaystyle c={\sqrt {gh}}}
  
hvor:

c er forplantningshastigheten i meter per sekund,
g er tyngdeakselerasjonen (i m/s2), og
d er vanndybden i meterFor eksempel:

Er dybden 3 meter vil bølgen bevege seg med ca. 5,4 m/s (19,5 km/t)
Er dybden 5 meter vil bølgen bevege seg med ca. 7 m/s (25 km/t),


== Se også ==
Elvesurfing


== Referanser ==

Encyclopædia Britannica
Pororoca: surfing the Amazon


== Eksterne lenker ==
Tidal Bores by David K. Lynch
Sopwith 7F.1 Snipe

Sopwith 7F.1 Snipe var et britisk jagerfly utviklet av Sopwith Aviation Company for å erstatte den tidligere Sopwith Camel. Flyet fløy første gang høsten 1917, men ble ikke operativt før 23. september 1918. Omkring 4500 Sopwith Snipe ble opprinnelig bestilt, men etter slutten på den første verdenskrig ble de fleste kansellert, og ordren ble redusert til omkring 1100 fly. Sopwith Snipe forble i tjeneste med R.A.F. til 1926.


== Spesifikasjoner (Sopwith 7F.1 Snipe) ==
Vekt: 595 kg ( tom ), 916 kg ( maks. lastet vekt )
Lengde: 6,04 m
Vingespenn: 9,47 m
Vingeareale: 25,17 m²
Høyde: 2,51 m
Motor: En Bentley B.R.2 9-sylindret stjernemotor på 234 hk
Topphastighet: 195 km/t
Bestykning: To 7,7 mm mitraljøser


== Eksterne lenker ==
Fargelegging Sopwith Snipe (en)
Bildegalleri Sopwith Snipe (en)
South Norfolk

South Norfolk er et administrativt distrikt i Norfolk, England. Administrasjonssenteret er Long Stratton.
Distriktet består for det meste av landsbygd, med små landsbyer med tradisjonsrike puber og hus med stråtak. Det er også noen små byer, som Diss og Wymondham. Distriktet dekker et areal på 907,71 km² og hadde 124 012 innbyggere i 2011.


== Steder i distriktet ==
Alburgh, Aldeby, Alpington, Ashby St. Mary, Ashwellthorpe and Fundenhall, Aslacton
Barford, Barnham Broom, Bawburgh, Bedingham, Bergh Apton, Bixley, Bracon Ash, Bramerton, Bressingham, Brockdish, Brooke, Broome, Bunwell, Burgh St. Peter, Burston and Shimpling
Caistor St. Edmund, Carleton Rode, Carleton St. Peter, Chedgrave, Claxton, Colney, Costessey, Cringleford
Denton, Deopham, Dickleburgh and Rushall, Diss, Ditchingham
Earsham, East Carleton, Easton, Ellingham
Flordon, Forncett, Framingham Earl, Framingham Pigot
Geldeston, Gillingham, Gissing, Great Melton, Great Moulton
Haddiscoe, Hales, Heckingham, Hedenham, Hellington, Hempnall, Heywood, Hethersett, Hingham, Holverston, Howe
Keswick, Ketteringham, Kimberley, Kirby Bedon, Kirby Cane, Kirstead
Langley with Hardley, Little Melton, Loddon, Long Stratton
Marlingford and Colton,
Morley, Morning Thorpe, Mulbarton, Mundham
Needham, Newton Flotman, Norton Subcourse
Poringland, Pulham Market, Pulham St. Mary
Raveningham, Redenhall with Harleston, Rockland St. Mary, Roydon, Runhall
Saxlingham Nethergate, Scole, Seething, Shelfanger, Shelton and Hardwick, Shotesham, Sisland, Starston, Stockton, Stoke Holy Cross, Surlingham, Swainsthorpe, Swardeston
Tacolneston, Tasburgh, Tharston and Hapton, Thurlton, Thurton, Thwaite, Tibenham, Tivetshall St. Margaret, Tivetshall St. Mary, Toft Monks, Topcroft, Trowse with Newton,
Wacton, Wheatacre, Wicklewood, Winfarthing, Woodton, Wortwell, Wramplingham, Wreningham, Wymondham
Yelverton


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) South Norfolk District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Malteserkors

Malteserkorset har vært et kjennetegn brukt fra middelalderen av kristne riddere, men det er usikkert om det i denne formen ble brukt allerede under de første korstogene. Malteserkorset består av fire like store V-formede armer som er satt sammen i den smale enden. I den ytre enden har hver arm to spisser.
Korset er fortsatt symbol for Malteserordenen, og blir også brukt i en rekke fortjenesteordener og våpenskjold. I distriktet Mecklenburg-Strelitz inngår det i landskapsvåpenet, i Queensland i Australia er det delstatens kjennetegn, og det inngår i Wallis og Futunas flagg, for å nevne noen eksempler. I Storbritannia var det første stempelet som ble brukt på frimerker, i 1840-årene, utformet som et malteserkors. 
Både St. Olavs Orden og det engelske Victoria Cross har ordenstegn formet som malteserkors. 
Klasseselskaper (som DNV GL) bruker malterserkorset som tegn i klassenotasjonene for at skipet er bygget under dette klasseselskapets overvåking, og ikke er overført fra et annet klasseselskap.


== Litteratur ==
Herman L. Løvenskiold: Heraldisk nøkkel, Oslo 1978, side 95
Ottfried Neubecker: Heraldik. Kilder, brug, betydning, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)
Jan Raneke (redaktør): «Nordisk heraldisk terminologi», Lund 1987 (med heraldiske faguttrykk på bokmål og nynorsk) nr 135
Harald Nissen og Monica Aase: Segl i Universitetsbiblioteket i Trondheim, Trondheim 1990, side 140 (Henrik E. Støren)


== Eksterne lenker ==
(en) Maltese cross – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kolbeinsvarden

Kolbeinsvarden er et fjell på Askøy ved Bergen. Med sine 231,1 moh. er den det høyeste punktet i kommunen.
Fjelltoppen er tilgjengelig fra flere kanter. En mulig turrute går fra sekundærstasjonen bak Kleppe skole på Kleppe, og her er det god mulighet for parkering på området og ved Askøy Senter like ved. Herfra går en rundt Kleppevannet på stier og broer med god merking før turen begynner oppover i retning Kolbeinsvarden.
Det passeres gamle torvhus og sildrende bekker. Turen passer for barnefamilier og større barn.
Fra toppen er det en vidsynt utsikt mot Øygarden, Nordhordland og mot Bergen i sørøst. Det er satt opp en retningsskive som peker ut noen objekter (sees helt til høyre i bildet).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Turen går til Kolbeinsvarden Bergens Tidende
Hvelv (arkitektur)

Hvelv er en betegnelse for overdekking av et rom av bueformet bygningsledd. Hvelv er basert på den arkitektoniske buen som konstruksjonsprinsipp. Det finnes en rekke typer hvelv som er mer eller mindre komplisert, eksempelvis tønnehvelv (en dyp bue), krysshvelv (utviklet i romanske katedraler), stjernehvelv, netthvelv, ribbehvelv, viftehvelv, klosterhvelv, speilhvelv, kuppelhvelv og stalaktitthvelv.Hvelvinger er kjent fra oldtiden, men ble først utviklet da etruskerne etablerte kilestein, også kalt for sluttsteinen, som innmures til slutt i buens  toppunkt Det gjorde det mulig å bygge buer. Delene som et hvelv anvender seg av et sideveis trykk eller løft som krever en motgående trykk eller motstand. Når hvelvet bygges i undergrunnen eller under bakken, gir grunnen alle den motstand som kreves. Imidlertid når hvelvet bygges over bakken benyttes ulike erstatninger for støtte den nødvendige motstanden. Et eksempel er at tykkere vegger benyttet i tilfellet tønnehvelv. Avstivningsmur er benyttet for støtte motstand når hvelv med kryssingsvinkel konstrueres. Hvelv bæres av vegger, buer og eller vertikale støtter som søyler, pilarer eller pilastre.


== Etymologi ==
Hvelv er avledet fra norrønt hvelfa (f og v var lik), som stammer fra germanske *hwalbian-, som går tilbake til indoeuropeiske *kwelp-, som også foreligger i greske kólpos, «bukt», derav lånordet golf. På engelsk heter ordet vault, dannet ca 1300 fra gammelfranske voute, «bue», «buetak», eller «kammer», fra vulgærlatin *volta, en konstruksjon av *volvita, substantivbruk av hunkjønnsformen av *volvitus, en alterasjon av latinske volutus, «buet», perfektum partisipp av volvere, «å snu», «vende rundt», «rulle».


== Eksempler på hvelv ==

		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Bue


== Referanser ==


== Litteratur ==
Copplestone, Trewin, red. (1963): World architecture - An illustrated history. London: Hamlyn
Block, Philippe (2005): Equilibrium Systems, studies in masonry structure (PDF)
Severy, Ching, Francis D. K. (1995): A Visual Dictionary of Architecture. Van Nostrand Reinhold Company. ISBN 0-442-02462-2. s. 262


== Eksterne lenker ==
(en) Vaults – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Vault – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Dokumentasjon på buer, kupler og hvelv hos Auroville Earth Institute
Bue (arkitektur)

Bue eller boge er en hvelvet bygningskonstruksjon som spenner over en åpning, for eksempel mellom søyler og vegger, over en port, dør eller et vindu. Buen leder trykk fra tak og hvelv over til pilarer eller søyler. Buer er satt sammen av kileformede steiner som kalles hvelvstein. Buen hviler på en vederlagsstein og steinen i toppunktet kalles sluttstein eller toppstein. En sluttstein med ornamenter kan kalles agraff.


== Forskjellige buer ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Utkraget bue
Strebebue
hvelv (arkitektur)
Arkade
Spandrille, feltet mellom to buer eller mellom en bue og et rektangulært hjørne


== Litteratur ==
Ahlstrand, Jan Torsten.; Arkitekturtermer. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0


== Eksterne lenker ==
(en) Arches – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Arch – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Blågulara

Blågulara (Ara ararauna) er en fugl i gruppen araer og en av flere arter i slekten Ara. 
Kroppen er i hovedsak blå og gul. Ryggen og vingene er blå, og bakfra sees kun blått. Brystet, og undersiden av vingene og halen, er gult.
Et parti foran på hodet er mørkegrønt. I området rundt øyet er det helt bart, med unntak fra små sorte fjær som danner et tydelig mønster. Under nebbet har fuglen en sort «krage» som går opp til ørene og fortsetter videre som ansiktsmønster. 
Nebbet er sort.
Blågulara blir cirka 80–90 cm lang, fr issen til tuppen av stjerten.
Blågulara spiser for det meste frukt og nøtter, men også egg og andre ting den kommer over.
Den blir kalt «Sør-Amerikas skjære».
Fuglen er en vanlig selskapsfugl i norske hjem.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) blågulara i Global Biodiversity Information Facility 
(no) blågulara hos Artsdatabanken 
(en) blågulara hos ITIS 
(en) blågulara hos NCBI 
(en) Kategori:Ara ararauna – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ara ararauna – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ara ararauna – detaljert informasjon på Wikispecies
Pilaster

Pilaster er en flat veggpilar vanligvis med basis og kapitel. Pilasteren brukes til forsterkning av muren eller understøttelse for arkitrav, bjelker eller buer. Ofte brukes den bare som en dekorasjon for å bryte en død flate.
En pilaster kan ha en enkel rektangulær form eller den kan ha ornament fra en av søyleordenene. Trekkes den rundt et hjørne kalles den hjørnepilaster. Går den over to etasjer, kalles den gigantpilaster eller kolossalpilaster. Gigantpilasteren var vanlig i manierismen og barokken. Den ble også brukt av Andrea Palladio. 


== Se også ==
Pilar
Søyle


== Eksterne lenker ==
(en) Pilasters – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vannkaster

Vannkaster, vannspyer eller gargouille (uttales garguj som på fransk), på engelsk kalt gargoyle, er utløpene for vannrennene  mest brukt oppe under gesimsene på romanske og gotiske kirker, men også på profane bygg. Disse har ofte form som ornamenter, grotesker eller fabeldyr med store kjefter som kaster vannet vekk fra veggen.
Det engelske ordet stammer fra fransk gargouille som betyr strupe eller svelg. Røttene gar og gurgulio, gula fra latin (svelg) og (gurgel) går igjen i flere språk (spansk gárgola.


== Utforming ==

De arkitektonisk detaljene  er formet som et grotesk dyre- eller menneskelignende hode, der en uthuling igjennom, gjør at den leder vann vekk fra veggene på en bygning og slipper det ned lenger ute.
Arkitekturen refererer vanligvis til figurer som ikke har vannrennefunksjon som kimærer, mens en i dagligspråk enten kaller dem det ene eller det andre


== Funksjon ==
Vannkasterne fungerte som sin tids nedløpsrør for regnvann, og forekom på både private, offentlige og kirkelige bygninger. I folketroen var grunnen til at de var så groteske og forvrengte, at de skulle skremme vekk onde ånder, noe som var spesielt viktig for kirker og klostre. Bruken avtok etter hvert som stilretninger og ny byggeskikk gjorde ornamentene overflødige. En engelsk lov fra 1827 gjorde det obligatorisk å bruke avløpsrør.


== Se også ==
Takrenne


== Eksterne lenker ==
(en) Gargoyles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Ordnet DK
Hans-Peter von Kirchbach

Hans-Peter von Kirchbach (født 3. august 1941 i Weimar) er en tysk offiser. Han var generalinspektør for det tyske forsvaret fra 1999 til 2000.


== Liv ==
Hans-Peter von Kirchbach ble født i en protestantisk offisersfamilie i Weimar i 1941.
I 1960 meldte han seg til den tyske hæren som yrkessoldat, og utdannet seg til offiser. Han virket hovedsakelig som kommandør, men var ved to anledninger (1983-85, 1992-94) knyttet til forsvarsministeriet.
Offentlig kjent ble han som «helten fra Oder» da han ledet 30 000 soldater i kampen mot oversvømmelsene sommeren 1997.
Han ble utnevnt til generalinspektør av daværende kansler Helmut Kohl i 1998, men tiltrådte ikke embedet før i april året etter, etter regjeringsskiftet. Etter bare ett års tjeneste bad han forsvarsminister Rudolf Scharping om å bli fritatt for tjenesten og tre inn i pensjonsstanden. Dette utløste spekulasjoner om konflikter mellom Kirchbach og Scharping.
Fra 1988 til 1991 var Kirchbach formann for Verband Christlicher Pfadfinderinnen und Pfadfinder. Siden januar 2002 er han president for Johanniter-Unfall-Hilfe.
I 2007 ble han tildelt Brandenburgs fortjenstorden.Hans-Peter von Kirchbach er tremenning til Friederike von Kirchbach, som fra 2000 til 2005 var generalsekretær for Deutscher Evangelischer Kirchentag.


== Referanser ==
Ruotine

Ruotine er en type pasta. 
Den er formet som et vognhjul med eiker.
Ruotine kan også kalles rotelle, rotelline, rotine, rotini eller pastahjul.
Linguini

Linguine (italiensk: «små tunger», flertallsbøyning av Lingua (f.) ) er en type pasta.
Den er lang og tynn, ikke ulik spaghetti, men er litt klemt sammen slik at tverrsnittet er ovalt. 
Linguini kan også kalles bavettine, bavette fini, radichini og linguettine, og stammer fra Campania-regionen i Italia.
Pappardelle

Pappardelle er en type pasta. Navnet er avledet av verbet pappare, som betyr å sluke mat.
Den er en type båndpasta, ikke ulik fettuccine, men er bredere, ca. 20–30 mm bred. Den kan selges både tørket og fersk. 
Pappardelle kan også kalles papparelle. 
Denne tradisjonsrike pastavarianten, som antagelig stammer fra Toscana, er i slekt med de ikke fullt så brede tagliatelle. Den ble tidligere fremfor alt servert sammen med fete viltraguer, for eksempel av villsvin (Ragù Cinghiale) eller hare. Pastasorten er så populær at det er italienske byer som avholder fester til dens ære. For eksempel avholdes festivalen Sagra delle Pappardelle al cinghiale («pappardelle-med-villsvin-festivalen») i småbyen Gemmano i regionen Emilia-Romagna hver august.
Brooklyn Academy of Music

Brooklyn Academy of Music (BAM) er en av verdens ledende kulturscener, og ligger i New York.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Brooklyn Academy of Music – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sigvard Engeset

Sigvard Mathias Engeset (født 2. oktober 1885, død 25. desember 1974) var en norsk forkynner, pastor og salmedikter. Han var morfar til musikkprodusenten Erik Hillestad. Han var forstander og pastor i Ørsta Frikyrkje og Oslo Vestre Frikirke. Han ble etter hvert utnevnt til synodeformann, øverste leder for Frikirken.
Engesets diktning har vært omtalt og framvist flere ganger, blant annet med arrangement av Sigvald Tveit og Nils Harald Sødal, Sigvart Engeset i ord og toner (2005).


== Utvalgte salmer ==


== Bibliografi ==
Slik som det var – Minner og litt til... Luther forlag 1974 ISBN 82-531-7127-7


== Litteratur ==
Anne Kristin Aasmundtveit, Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok, Verbum Forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0, s. 122