jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Den Frie Udstilling

Den Frie Udstilling er en kunstnersammenslutning som ble stiftet i 1891 av danske billedkunstnere i protest mot adgangskravene til det etablerte Charlottenborg.
Det gjør utstillingen til Danmarks eldste sammenslutning av kunstnere. Forbildet var den franske Salon des refusés.
Maleren Johan Rohde var initiativtager og blant stifterne kan nevnes: J.F. Willumsen, Vilhelm Hammershøi, ekteparet Harald og Agnes Slott-Møller, Christian Mourier-Petersen og Malthe Engelsted. På den første ustillingen deltok også kjente navn som P.S. Krøyer, Julius Paulsen og Kristian Zahrtmann.


== Bygningen ==
Kunsthandler Kleis' lokaler på Vesterbrogade 58 var det første utstillingslokalet. To år senere leide Den Frie en tomt på Rådhuspladsen ved Vesterport Passage og arkitekt Thorvald Bindesbøll påtok seg oppgaven å bygge huset. Ved den neste utstillingen i det nye huset unnlot Willumsen å stille ut på grunn av slakt fra pressen, og hans avløsere ble ingen ringere enn Paul Gauguin og Vincent van Gogh.
Men København rådhus skulle bygges og Den Frie ble nødt til å finne nye lokaler i Aborreparken (der hvor Vesterport ligger i dag). Arkitekt denne gangen var Willumsen, som kom i konflikt med statsarkitekten, og den nye bygningen i sten ble til en bygning i tre med innvielse i 1898. Her var maleren Edvard Munch gjesteutstiller.
Nå deltok også billedhuggere i Den Frie, noe som økte behovet for mer plass. Willumsen bygde et åttekantet paviljong-tilbygg i 1905, og to år senere enda en bygning – denne gangen av arkitekten Peder Vilhelm Jensen Klint. 
I 1986 ble bygningen fredet og i 2002 skjedde en nennsom restaurering, blant annet fikk Pegasusrelieffet på forsiden av bygningen en ny forgylling ovenpå det gamle eiketreet.


== Utstillingen ==
Sammenslutningen består i dag av 38 medlemmer og de arrangerer hvert år en utstilling med sine egne verker.


== Eksterne lenker ==
Den Frie (Utstilling og -bygning) (dansk)
Joel Cedergren

John Joel Cedergren (født 22. juli 1974) er en svensk tidligere fotballspiller og nåværende fotballtrener. Cedergren er for tiden manager for GIF Sundsvall sammen med Roger Franzén.Cedergren har tidligere spilt for Sogndal Fotball i 1. divisjon og kom til klubben i 2004 etter å ha spilt for IFK Mora, IK Brage, Halmstad BK, GIF Sundsvall. Cedergren spilte 22 kamper og scoret ett mål for Sogndal i Adeccoligaen, fordelt på to sesonger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joel Cedergren – Transfermarkt 
(en) Joel Cedergren – WorldFootball.net 
(en) Joel Cedergren – FBref 
«Joel Cedergren», profil på NFFs hjemmeside
Rockefeller-familien

Rockefeller-familien er en velstående amerikansk bank- og finansslekt som har tysk-amerikansk opprinnelse. 
Den begynte å bli innflytelsesrik gjennom industriherren og filantropen John D. Rockefeller (1839–1937).
John D. Rockefeller hadde et meget nært og godt forhold til sin mor, Eliza Davison Rockefeller (1813–1889), men faren, William Avery Rockefeller, forlot hustruen og de 5 barna og giftet seg på nytt i Canada på 1850-tallet uten å ha skilt seg fra Eliza. Dette skapte senere skandale da pressen fikk nyss om de snuskete forholdene i familien til en av verdens rikeste menn. John D. Rockefeller hadde 4 søsken: 

William Rockefeller (1841–1922).
Lucy Briggs (1838–1878).
Mary Ann Rudd (1843–1925).
Franklin Rockefeller (1845–1917).John D. Rockefeller ble i 1864 gift med Laura Celestia Spelman (1839–1915), datter av Harvey Buel Spelman (1811–1881) og Lucy Henry (1810–1897). De fikk 5 barn: 

Elizabeth (1866–1906), gift med Charles Strong (1862–1940).
Alice (1869–1870).
Alta (1871–1962), gift med Ezra Parmelee Prentice (1863–1955).
Edith (1872–1932), gift med Harold Fowler McCormick (1872–1941).
John D. Rockefeller jr. (1874–1960), gift med Abigail "Abby" Greene Aldrich (1874–1948).John D. Rockefeller led av skrantende helse i årene rundt 1900 og mistet i en periode alt håret. Han overlot stadig mer ansvar til sin sønn i løpet av disse årene, og sønnen ble også en viktig rådgiver for faren. I 1904 ble hustruen Laura rammet av et slagtilfelle og kom seg aldri helt igjen. Hun var ofte avhengig av rullestol for å komme seg rundt etter dette og døde våren 1915, 75 år gammel. Til tross for farens valg av livsstil - han var bigamist og kvakksalver - hadde John D. Rockefeller et godt forhold til han og det finnes bl.a. et bilde fra 1897 som viser 4 generasjoner samlet; William, John D., Edith og Ediths barn. Faren ble meget gammel og døde så sent som i 1906, 95 år gammel. 
John D. Rockefeller arvet farens sterke helse og var innpå 98 år da han døde i sitt hjem i Florida våren 1937. 
John D. Rockefeller jr., som i 1901 hadde giftet seg med Abby Aldrich (1874–1948) hadde 6 barn:

Abby Rockefeller Mauzé (1903–1976).
John D. Rockefeller III (1906–1978).
Nelson Rockefeller (1908–1979). Hans sønn Steven C. Rockefeller giftet seg med Anne Marie Rasmussen fra Søgne i 1959.
Laurance Spelman Rockefeller (1910–2004).
Winthrop Rockefeller (1912–1973).
David Rockefeller (1915–2017).Alle barna var mer eller mindre involvert i familiens filantropiske arbeid, blant annet i Rockefeller-stiftelsen. Nelson Rockefeller og broren Winthrop Rockefeller gjorde også karriere innen politikken, Nelson som visepresident og Winthrop som guvernør av Arkansas.
John D. Rockefeller var barnebarn av John (1774–1858) og Sophia Davison (1776–1823) på morssiden og Godfrey (1783–1857) og Lucy  Rockefeller (1786–1867) på farssiden. Lucy var datter av Miles Avery (1760–1850).


== Eksterne lenker ==
The Rockefellers
Nils Amund Raknerud

Nils Amund Raknerud (født 31. mars 1949) er en norsk forfatter. Raknerud har publisert en lang rekke artikler, essay og petiter både under eget navn og psevdonym, blant annet i tidsskiftet Bok og bibliotek, Dagsavisen og Klassekampen.
Han romandebuterte med boka Ikke ring meg, ikke glem meg på Tiden Norsk Forlag i 1992. Også utgitt Uten tilknytning til riket 1996 og Min venn utlendingen 2006.
Han er sønn av billedkunstneren Gladys Raknerud og pianisten Amund Raknerud, og far til rapartisten Don Martin.


== Bibliografi ==
Ikke ring meg! Ikke glem meg!, roman, Tiden (1992)
Uten tilknytning til riket, roman, Eget (1996)
Min venn utlendingen, roman (2006)


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Nils Amund Raknerud i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Raknerudvillaen – Nils Amund Rakneruds hjemmeside, som er oppkalt etter besteforeldrenes sveitservilla på Hamar.
Ikke ring meg! Ikke glem meg! – Nils Amund Rakneruds debutroman
Uten tilknytning til riket – om hybridromanen som er forbudt solgt, men tilgjengelig på folkebibliotekene
– om Min venn utlendingen
Langvann kraftverk

Langvann kraftverk  er et  vannkraftverk i Sundsfjorden i Gildeskål kommune i Nordland. 
Hos NVE heter dette kraftverket Langvatn, samme navn har Langvatn kraftverk i Rana. 
Kraftverket utnytter fallet på 64 meter fra reguleringsmagasinene Fellvatnet til Langvatnet. Fellvatnet reguleres mellom 393 og 333 moh. 
Det er installert 1 francisturbin på 5 MW og midlere årsproduksjon er på 21 GWh. Samlet nedslagsfelt er på 93 km².
Kraftverket eies av Norsk Hydro og Salten kraftsamband og startet produksjonen i 1979. 
Verket er bygget i fjell i enden av en eksisterende tappetunnel og vannet benyttes senere i Sundsfjord kraftverk.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Salten Kraftsamband
Tipu Sultan

Tipu Sultan, også kjent som «tigeren fra Mysore», (født 20. november 1750 i Devanahalli ved Bangalore, død 4. mai 1799 i Sritangapatna) var de facto-herskeren over det indiske fyrstedømmet Mysore.
Navnets første ledd forekommer også romanisert som Tippu og Tippoo.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var den første sønnen til Haider Ali med hans andre kone, Fatima eller Fakr-un-nissa. Han fikk navnet Tipu Sultan etter den hellige Tipu Mastan Aulia av Arcot, men ble dessuten kalt Sultan Sayyid walShareef Fateh Ali Khan Tipu etter sin bestefar Fath Muhammad. Tipus mor var datter av Mir Muin-ud-Din, guvernør av borgen Kadapa.Hyder Ali gav Tipu lærere som fra tidlig alder gav ham undervisning i for eksempel urdu, persisk, arabisk og kannada, i Koranen, islamsk rettspleie, ridning, skyting og fekting.


=== Hersker ===
Han hersket over kongedømmet Mysore fra farens død i 1782 til han selv døde i 1799. Tipu var en lærd mann og en dyktig soldat. Han videreutviklet de jerninnfattede mysoriske raketter og bestilte militærhåndboken Fathul Mujahidin, og betraktes som en foregangsmann for bruken av rakettartilleri. Han benyttet sine raketter med fremgang i kamp mot angripende briter og deres allierte.
Han hadde rykte som en god poet. Han var også en sterkt religiøs mann. Tipu Sultan var innenrikspolitisk virksom med forskjellige samfunnsreformer på den islamske tros grunn, noe som innebar utfordringer i et område der folkeflertallet var hinduer. Han bygget dessuten en katolsk kirke, den første i Mysore, på oppfordring fra franskmennene.Han hjalp sin far med å beseire britene i den andre engelsk-mysoriske krig og fremforhandlet Mangaloreavtalen med det britiske Ostindiske kompani. Han ble beseiret i de tredje og fjerde engelsk-mysoriske krigene av de samlede styrkene til britene og Travancore. 
Tipu Sultan døde i kamp i forsvaret av sin hovedstad Srirangapatna den 4. mai 1799. Etter hans nederlag der fikk britene fatt på flere mysoriske raketter. De ble viktige for utviklingen av britisk rakettvåpen, og ble snart satt inn i Napoleonskrigene i Europa.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bhagwan Gidwani: The Sword of Tipu Sultan. (Anmerkning: En TV-serie basert på boken, vist på indisk TV i 1990, førte til sterke protester som nådde helt opp til Indias høyesterett, som imidlertid ikke ville forby TV-serien.
Samuel Strandberg: Tipu Sultan - Tigern i Mysore
Colonel Meadows Taylor: Tippoo Sultaun. A Tale of the Mysore War. Asian Educational Services, India; Reprint 1996, ISBN 81-206-0176-9 (romantisk roman om Tipus undergang)
Kate Brittlebank: Tipu Sultan's Search for Legitimacy. Islam and kingship in a Hindu domain. Delhi etc. 1997.
Giuseppe Cesari

Giuseppe Cesari (født i 1568 i Roma, død 3. juli 1640 i Roma), kalt il Cavalier d'Arpino, var en italiensk maler i manierismen og barokken.
Cesari fant inspirasjon i Federico Zuccaris manieristiske maleri. Han var vel ansett inntil Annibale Carracci og Caravaggio forårsaket en reaksjon i smaken. Arbeider av Cesari finnes i adskillige av Romas og Napolis kirker. Hans mest hyllede verk er «Scener fra den romerske historien» (1591–1636) i Palazzo dei Conservatori på Capitolium. Mosaikkene i Peterskirkens kuppel bør også nevnes.
Cesari har fått sitt siste hvilerom i San Giovanni in Laterano i Roma.


== Utvalgte sakrale verker i Roma ==
«Jomfru Marias kroning» (1593) – Santa Maria in Vallicella
«Kristi himmelferd» (1593–1595) – Cappella Olgiati, Santa Prassede
«Sankt Barbara» (1597) – Cappella di Santa Barbara, Santa Maria in Traspontina
«Kristi lidelse» (cirka 1598) – Santi Biagio e Carlo ai Catinari
«Kristi himmelferd» (cirka 1599) – San Giovanni in Laterano
Kuppelfresker (1612) – Cappella Paolina, Santa Maria Maggiore


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cavalier d'Arpino – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kongedømmet Mysore

Kongedømmet Mysore (kannada: ಮೈಸೂರು ಸಂಸ್ಥಾನ maisūru saṃsthāna) var et kongedømme i det sørlige India, som tradisjonelt antas å ha blitt grunnlagt i 1399 i nærheten av den moderne byen Mysore. Kongedømmet ble regjert av Wodeyardynastiet, og var i utgangspunktet en føydal vasallstat innenfor Vijayanagarariket. I dettes nedgangsperiode, ble kongedømmet Mysore selvstendig i 1565. På 1600-tallet utvidet kongedømmet Mysore flere ganger sitt territorium. Under Kanthirava Narasaraja I og Chikka Devaraja Wodeyar annekterte det store deler av det som idag er det sørlige Karnataka og deler av Tamil Nadu, og ble en mektig stat i det sørlige Deccanplatået.
Wodeyardynastiet hersket over staten frem til Indias uavhengighet i 1947, da kongedømmet ble innlemmet i staten India.
Axelsberg tunnelbanestasjon

Axelsberg tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane. Den ligger i bydelen Hägersten i Söderort i Stockholm kommune.
Axelsberg stasjon trafikkeres av T-bane 2 (rød linje) og ligger mellom stasjonene Örnsberg og Mälarhöjden. Stasjonen ligger ved Axelsbergs torg og Selmedalsvägen. Den ble innviet 16. mai 1965.


== Eksterne lenker ==
Oversikt over kollektivtransport-systemet i Stockholm på sl.se
Linjekart for Stockholms tunnelbane
Federico Zuccari

Federigo Zuccaro eller Federico Zuccari (født ca. 1539 eller 1543 i Sant' Angelo in Vado, død 20. juli 1609 i Ancona) var en italiensk maler i manierismen og bror av Taddeo Zuccari.


== Liv og verk ==
Zuccari besøkte England (1574–1575) der han utførte noen portretter av dronning Elisabeth I. Etter gjenkomsten til Italia fullførte han Vasaris fresker i katedralen i Firenze.
Zuccari tilhørte grunnleggerne av Accademia di San Luca i Roma og utgav i 1607 det teoretiske verket L'Idea de' Pittori, Scultori ed Architetti.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Federico Zuccari – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Federico Zuccari – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Forså kraftverk

Forså kraftverk  er et  vannkraftverk  i Gildeskål kommune i Nordland. Deler av nedslagsfeltet ligger i Beiarn kommune.
Kraftverket utnytter fallet på 266 meter fra reguleringsmagasinet Namnlausvatnet/Litle Sokumvatnet samt fallet på 314 meter fra Øvre Nævervatnet.  Namnlausvatnet/Litle Sokumvatnet reguleres mellom 645 og 637 moh og Øvre Nævervatnet mellom 604 og 580 moh.
Det er installert 1  turbin  på 12 MW og midlere årsproduksjon er på 48 GWh. Samlet nedslagsfelt er på 25 km².
Kraftverket eies av Norsk Hydro og Salten kraftsamband og startet produksjonen i 1963. 
Vannet benyttes senere i Sundsfjord kraftverk.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Salten Kraftsamband
Fylkesvei 7466

Fylkesvei 7466 går mellom Kvalnes og Potthusbrua i Saltdal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 516.


== Kommuner og knutepunkter ==

 SaltdalØstersida 

Nesveien 

Gammelveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv7466
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Rågsved tunnelbanestasjon

Rågsved tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane i bydelen Rågsved i Söderort i Stockholm kommune.
Stasjonen trafikkeres av T-bane 1 (grønn linje) mellom stasjonene Hagsätra og Högdalen. Stasjonen var endestasjon på linje 19 fram til 1960. Den ble åpnet 14. november 1959.


== Eksterne lenker ==
Oversikt over kollektivtransport-systemet i Stockholm på sl.se
Linjekart for Stockholms tunnelbane
International Bell Telephone Company

International Bell Telephone Company åpnet i 1880 det første norske telefonanlegget med telefonsentraler i Kristiania og Drammen. Før dette hadde man kun sporadiske private telefonanlegg, slik som det Halvor Emil Heyerdahl hadde satt opp i 1876. Høsten 1880 hadde Bellselskapet 169 abonnenter. I 1881 ble Christiania Telefonforening etablert som en direkte konkurrent til Bell, senere fulgte flere private telefonselskap. I 1899 kom telegrafloven som ga staten enerett til å drive telefonvirksomhet, staten fikk rett til å kjøpe opp de private telefonselskapene, og telefonselskapene i Kristiania ble overtatt av staten i 1901.Det opprinnelige Bell Telephone Company ble etablert i 1878 av Alexander Graham Bells svigerfar, Gardiner Greene Hubbard. Han hjalp også til med etableringen av søsterselskapet New England Telephone and Telegraph Company. Det var disse to selskapene som ble sammenslått til «National Bell Telephone Company» i 1879. Senere sammenslåinger førte til American Bell Telephone Company, så American Telephone & Telegraph Company (AT&T), SBC, og BellSouth, som senere ble til New AT&T.


== Se også ==
Telefoni


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
AT&T
San Pietro in Montorio

San Pietro in Montorio er en renessansekirkebygning beliggende på Janiculum i Roma. «Montorio» bygger på «Monte d'Oro» (det gyldne berget), som er et annet navn på Janiculum. På gården til det tilliggende klosteret står Donato Bramantes Tempietto, som ble oppført i 1502 på den plassen der man trodde at Peter var blitt korsfestet. 


== Litteratur ==
Gigli, Laura, Guide rionali di Roma: Rione XIII Trastevere. Parte prima. Roma: Fratelli Palombi Editori 1980.
Vannicelli, P.L., S. Pietro in Montorio e il tempietto del Bramante. Roma 1976.
Janiculum

Janiculum, it. Gianicolo, er et vidstrakt høydedrag nordvest for bydelen Trastevere i Roma.
På Janiculum finnes blant annet kirken San Pietro in Montorio med Bramantes Tempietto.


== Historie ==
I 1849 raste det kamper på Janiculum mellom Garibaldis soldater og franske pavelige tropper. Et antall monumenter er blitt reist for de falne garibaldistene. På samtlige står påskriften ROMA O MORTE («Roma eller døden»).


== Kunstneriske referanser ==
Den italienske komponisten Ottorino Respighi skildrer i tredje sats av sitt symfoniske dikt Pinjene i Roma (1924) hvordan natten har senket seg over et tempel viet guden Janus oppe på Janiculum-høyden.


== Eksterne lenker ==
(en) Gianicolo (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gianicolo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Den andre engelsk-mysoriske krig

Den andre engelsk-mysoriske krig (1780–1784) var en konflikt i India mellom Storbritannia og Kongedømmet Mysore. Mysore var på den tiden en av Frankrikes nøkkelallierte i India, og den fransk-britiske konflikten som raste på grunn av den amerikanske uavhengighetskrigen satte i gang fiendtligheter mellom britene og mysorene i India.
Haider Ali var hersker i Mysore, selv om han ikke hadde tittelen konge. Han var overrasket over ett brutt britisk troskapsløfte i en tidligere krig mot marathaene og plasserte seg helhjertet på siden til den franske alliansen, også for å hevne seg mot britene. Da franskmennene erklærte krig mot britene i 1778, besluttet britene seg for å drive franskmennene ut av India. Britene erobret Mahé på Malabar-kysten i 1779 og annekterte visse landområder som tilhørte en av Hyders undersåtter.
Haider Ali benyttet neste mulighet til å slå tilbake og lyktes i å gjøre seg til herre over alt det marathaene hadde tatt fra ham. Med et imperium som strakte seg til Krishna-elva, gikk han gjennom passene til Ghats blant brennenede landsbyer og nådde Conjeeveram, bare 72 km fra Madras, uten motstand. Ikke før røyken ble sett fra St Thomas-fjellet hvor sir Hector Munro ledet en styrke på rundt 5200 menn, ble det gjort noen bevegelser for å gjøre motstand. Men den britiske generalen forsøkte da å slutte seg sammen med en mindre styrke under oberst Baillie som var kalt tilbake fra Guntur. Den manglende evnen til disse offiserene, og ikke på grunn av motet som deres menn utviste, resulterte i den totale ødeleggelsen av Baillies styrke den 10. september 1780.
Britene erobret Coimbatore i 1783, men hverken de eller Mysore klarte til slutt å skaffe seg en klar seier. Krigen sluttet i 1784 med Mangalore-avtalen hvor begge sider gikk med på å gi tilbake hverandres områder til en status quo ante bellum.
Den hellige Teresas ekstase

Den hellige Teresas ekstase er en skulptur utført av barokkunstneren Giovanni Lorenzo Bernini 1647–1652. Skulpturen, som er en av Berninis mest kjente, gjengir en scene fra den spanske helgenen Teresa av Ávilas mystiske skrifter der en engel gjennomborer hennes hjerte med den guddommelige kjærlighetens pil for siden å dra den ut igjen. Med skulpturen ville Bernini, som også virket som teaterdekoratør, gjennom en kombinasjon av ulike kunstarter – skulptur, maleri og arkitektur – skape en romillusjon som på mange måter er karakteristisk for barokken og også utgjør et tilbakevendende tema i hans kunst. Skulpturen er utført i marmor, mens omgivelsene er utført i polykrom marmor, gull, bronse og glass, også freskomaleri har blitt anvendt.


== Litteratur ==
Lavin, Irving, Bernini and the Unity of the Visual Arts. 2 vol. New York: The Pierpont Morgan Library 1980. ISBN 0-19-520184-1
Santa Maria della Vittoria

Santa Maria della Vittoria er en barokkkirke på Quirinalen i Roma. Den har siden 1801 vært tittelkirke.
Kirkebygningen ble tegnet av Carlo Maderno og ble oppført mellom 1608 og 1620. Fasaden viser et verk av Giovanni Battista Soria.
Interiøret viser blant annet Den hellige Teresas ekstase av Bernini.

		
		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Santa Maria della Vittoria in Rome – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Santa Maria della Vittoria – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Via della Conciliazione

Via della Conciliazione (italiensk for «forsoningens gate») er en berømt gate i Roma. Den går fra Largo Giovanni XXIII ved elven Tiberen og Castel Sant'Angelo frem til Piazza Pio XII foran Petersplassen og knyter slik Peterplassen og Peterkirken til de sentrale byområdene.
Gaten ble anlagt i årene mellom 1936 og 1950 etter tegninger av arkitektene Marcello Piacentini og Attilio Spaccarelli til minne om Lateranoverenskomsten fra 1929 mellom Vatikanstaten og den italienske staten. 
Det hadde gjennom århundrene vært flere ulike planer om å åpne opp og knytte Peterplassen og Vatikanet nærmere den øvrige byen. De siste av disse planene var mer politisk betinget, da de deler av Kirkestaten som lå utenfor Vatikanet, blant annet i Borgo-området i Roma hvor gaten begynner, ble inkludert i den nye italienske statsdannelsen under Italias samling, noe som førte til at pavene opplevde seg selv som fanger i Vatikanet. I de neste årtiene, nektet pavene å forlate Vatikanet for å unngå at det ble oppfattet som om paven hadde godkjent den italienske overhøyheten over Roma og de tidligere pavelige besittelsene. Krefter i det fascistiske italienske politiske liv håpet at dette ville føre til at pavens innflytelse ble så redusert at også Vatikanet kunne legges under italiensk kontroll. Da dette imidlertid ikke skjedde, førte dette til Lateranoverenskomsten i 1929.
Benito Mussolini hadde store planer om at gaten skulle ble en hyldest til den fascistiske staten, men siden det tok så langt tid å ferdigstille gaten, ble den ferdig først lenge etter av fascismen var avviklet i Italia.
Avslutningen av gateanleggelsen ble markert ved plasseringen av den siste obelisken i det hellige året 1950 som et markering av dette. Gaten er nå som hovedankomsten til Vatikanet og Petersplassen og fungerer som en forlengelse av denne. Ved enkelte anledninger, som for eksempel under Johannes Paul IIs begravelse har gaten fungert som en del av plassen, slik at denne får kapasitet til å romme enda flere besøkende.
Forbundet av bevæpnet nøytralitet

Forbundet av bevæpnet nøytralitet (engelsk: League of Armed Neutrality) henviser til en av to allianser av mindre europeiske sjøfartsnasjoner (1780–1783 og 1800–1801), hvor begge var ment å beskytte nøytral skipsfart mot den britiske Royal Navy sin politikk i krigstid i ubegrenset leting etter nøytral skipsfart med franske varer. Beretninger fra denne tiden henviser også ofte til disse alliansene som bevæpnet nøytralitet (engelsk: the Armed Neutrality).


== Eksterne lenker ==
Artikkel om væpnede nøytralitetsforbund, fra Store norske leksikon