jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Po

Po (latin: Padus) er Italias lengste elv, og springer ut ved Monviso, løper gjennom Posletten for så å munne ut i Adriaterhavet. Elven er 670 kilometer lang. Nedbørfeltet er på 71 000 km².
Po har sitt utspring i provinsen Cuneo i Piemonte ved stedet Pian del Re ved foten av Monviso. Der er det en sten med en plakett som markering. Det er mange tilløp til Po videre nedover, slik at man kunne si at fjellet Monviso selv er kilden. Ned til Saluzzo renner Po gjennom Podalen (Valle Po). Po er her under 400 moh, og resten av løpet til Po er på Posletten (Pianura Padana eller Val Padana). I dette området bor det ca. 16 millioner mennesker og omkring en tredjedel av Italias industri- og landbruksproduksjon finner sted her. De viktigste landbruksproduktene er korn, blant annet mais og ris.
Po renner gjennom flere viktige italienske byer, ikke minst Torino i Piemonte. Gjennom et nettverk av kanaler (navigli) som Leonardo da Vinci var med på å planlegge, er Po også knyttet til Lombardias hovedstad Milano. Ved utløpet til Adriaterhavet danner Po et stort delta. Gjennom deltaet er Po delt i fem større elver som heter Po di Maestra, Po della Pila, Po delle Tolle, Po di Gnocca og Po di Goro. I tillegg er det en lang rekke kanaler i deltaet. Podeltaet står på UNESCOs liste over verdensarven.


== Sideelver ==
Sideelver inkluderer (H fra høyre side, V fra venstre):

Pellice (V)
Varaita (H)
Maira (H)
Dora Riparia (V)
Stura di Lanzo (V)
Orco (V)
Dora Baltea (V)
Sesia (V)
Tanaro (H)
Scrivia (H)
Agogna (V)
Ticino (V)
Lambro (V)
Trebbia (H)
Nure (H)
Adda (V)
Arda (V)
Taro (H)
Parma (H)
Enza (H)
Oglio (V)
Mincio (V)
Secchia (H)
Panaro (H)
Staffora (H)


== De viktigste byer Po renner gjennom ==
Torino
Chivasso
Casale Monferrato
Valenza (AL)
Piacenza
Cremona
Ferrara


== Se også ==
Po (andre betydninger)


== Eksterne lenker ==
(en) Po River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Po river – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
ECHELON

Echelon er navnet som brukes i media og populærkultur for historiens største nettverk for signaletterretning. Nettverket, som drives av USA, Storbritannia, Canada, Australia, New Zealand, fanger opp telefonsamtaler, telefakser og e-post over hele verden. Det beregnes at Echelon snapper opp inntil tre milliarder kommunikasjoner hver eneste dag.
Amerikanerne regnes for å dominere Echelon-alliansen. Det amerikanske National Security Agency antas å levere det meste av dataekspertisen og bemanningen på lytteposter verden rundt.
I april 2004 bevilget EU 11 millioner euro til utvikling av sikker kommunikasjon basert på kvantekryptografi – SECOQC-prosjektet – et system som teoretisk er ubrytelig for Echelon og ethvert annet spionsystem.


== Eksterne lenker ==
EUs SECOQC-prosjekt Arkivert 24. september 2017 hos Wayback Machine.
Maginotlinjen

Maginotlinjen var et omfattende fransk forsvarsverk som ble bygd langs grensen til Tyskland i tiden mellom første og andre verdenskrig. Linjen ble oppkalt etter den franske krigsministeren André Maginot (1877–1932).
Forsvarsverkene ble først foreslått av marskalk Joseph Joffre. Han ble motarbeidet av blant annet Paul Reynaud og Charles de Gaulle, som begge foretrakk investeringer i stridsvogner og fly.  Joffre hadde derimot støtte av Henri Philippe Pétain, og et antall utvalg og rapporter ga sine bifall til planen. Maginot var den som til slutt overbeviste myndighetene om å bevilge penger til prosjektet.
Konstruksjonen foregikk i flere stadier fra 1930, og ble foretatt av STG (Section Technique du Génie) under oppsyn av CORF (Commission d'Organisation des Régions Fortifiées).  Hovedarbeidene var stort sett ferdige i 1935, til en total kostnad av 5 milliarder franske franc.Linjen besto av et nettverk av sammenknyttede bunkere med plass til tusenvis av menn. Det var 108 hovedfort (grands ouvrages) med 15 km intervall. Mellom disse var det mindre fort (petits ouvrages) og kasematter, samt over 100 kilometer tunneler.
Linjen ble aldri seriøst angrepet den tiden den var i drift. Under andre verdenskrig holdt tyske styrker skinnmanøver foran den mens hovedstyrken gikk rundt – gjennom Belgia. Da de allierte rykket inn i Tyskland i 1944, gikk de for det meste også utenom linjen, med unntak av noen kamper rundt Metz og nord i Alsace.
Etter krigen var deler av linjen bemannet noen år, men i løpet av 1960-årene ble den tatt ut av aktiv tjeneste. Deler av den ble solgt til sivile, og deler ble stående og forfalle. Flere av fortene er i senere år istandsatt som museer og åpnet for publikum.


== Referanser ==


== Kilder ==
Forczyk, Robert: Case Red: The collapse of France, 2019, Osprey, ISBN 978-1-4728-2446-2


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Maginot Line – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maginot Line – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
«Ligne Magninot: Fort de Shcoenenbourg»
Elektrėnai kommune

Elektrenai kommune er en litauisk kommune som ligger midt mellom Kaunas og hovedstaden Vilnius.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Elektrėnai Municipality – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Šalčininkai kommune

Šalčininkai kommune (utt. «sjaltsjininkai», polsk: Soleczniki) er en litauisk kommune som ligger 50 km sør for hovedstaden Vilnius.
Kommunen er en utstrakt landbrukskommune med lite industri, og er blant de litauiske kommuner med høyest polsktalende befolkning. Šalčininkai grenser mot Hviterussland i øst og sør.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Šalčininkai District Municipality – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Širvintos kommune

Širvintos kommune (utt. «sjirvintås») er en litauisk kommune som ligger 60 km nordvest for hovedstaden Vilnius.
Širvintos er en utstrakt landbrukskommune med lite industri, og 64% av befolkningen bor på landet. Skog utgjør nesten 28 % av arealet, og avspeiles også i kommunevåpenet med motiv av et elgehode. 
Kommunen har mange historiske minnesmerker, blant dem verdensarvstedet Kernavé og har mange naturskjønne opplevelser. 52 % av arbeidsstokken arbeider i statlig sektor.
Oppegård kommune og Širvintos undertegnet en samarbeidsavtale juni 2008. De var
enige om samarbeidsprosjekter hvor Širvintos skulle søke EØS om midler til gjennomføring
av prosjektene.


== Eksterne lenker ==
(lt) Offisielt nettsted 
(en) Širvintos District Municipality – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Švenčionys kommune

Švenčionys kommune (utt. «sjventsjånis», polsk: Święciany) er en litauisk kommune som ligger 90 km nordøst for hovedstaden Vilnius, og har en lang grense mot Hviterussland i sørøst. Kommunen har 14 roder, derav tre byroder, Švenčionys, Svencioneliai og Pabrade. 
Švenčionys er en utstrakt landbrukskommune med en liten tjenesteytende sektor.


== Eksterne lenker ==
(lt) Offisielt nettsted 
(en) Švenčionys District Municipality – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Piauí

Piauí er en delstat i den nordøstre regionen av Brasil. En stor del av delstaten består av det halvtørre sertão-landskapet. Delstaten hadde i 2015 et beregnet folketall på 3 204 028.Piauí ble kolonisert av portugisere på 1600-tallet. Økonomien er i hovedsak basert på landbruk, hvor kvegdrift er dominerende.
Mesteparten av delstaten har et halvtørt klima med periodevis regn fra desember til april og tørke resten av året. Store deler av landskapet er dekket av kratt som kalles caatinga.
Piauí har den korteste kystlinjen av alle delstatene i Brasil, på bare 66 km. Delstatshovedstaden Teresina er også den eneste hovedstaden i den nordøstre delen av Brasil som ikke ligger ved kysten. Årsaken til dette er at i motsetning til nabodelstatene, ble Piauí først kolonisert i innlandet og ikke ved kysten som var det vanlige.


== Historie ==
Delstaten har mange svært viktige arkeologiske utgravinger, inkludert nasjonalparken Serra da Capivara, som er rik på fornminner fra  prehistoriske indianske sivilisasjoner. Hulemalerier viser en sivilisasjon som går 25 000 år tilbake i tid.De første innbyggerne i Piauí var banditter som flyktet fra delstaten São Paulo. De mest kjente er antakelig Domingos Afonso Mafrense og Domingos Jorge Velho. Mafrense etablerte det som i dag er byen Oeiras, mens de første kvegflokkene ble ført inn i delstaten av Velho.
På 1600-tallet etablerte mange fattige adelsmenn og jesuitt-prester seg i delstaten. Det samme gjorde afrikanske og indianske slaver. Landeiere fra nabodelstatene Maranhão og Bahia som søkte nye landområder for kvegdrift, etablerte seg også i delstaten i denne perioden.
Teresina var den første planlagte brasilianske byen. Med utgangspunkt i et sjakkbrett ble byplanen tegnet av en arkitekt i 1852. Byen ligger ved elvene Parnaíba og Poti. Byen er kjent som «Den grønne byen» på grunn av alle mangotrærne som omkranser bygatene.
Andre byer i Piauí:

Parnaíba
Oeiras


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Piauí – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Piauí – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Informasjon om Piauí fra Brasils ambassade i London
Mango

Mango (latin: Mangifera indica) er frukten fra mangotreet. Den kan være oval, rund, eller hjerteformet og har en avlang sten i midten. Stenen kan være litt hårete, og er vanskelig å skille fra fruktkjøttet Det gule fruktkjøttet har en søtlig smak, og er rik på A-vitaminer, C-vitaminer og antioksidanter. Den kan være grønn, gul, eller rød—som epler—avhengig av art. Mango er en av de mest spiste fruktene i hele verden.Mangotrær kan bli 35-40 meter høye, og toppen 20 meter bred. Trærne lever lenge, og noen bærer frukt etter 300 år. Roten kan komme ned i en dybde på seks meter. Bladene er grønne og delvis ovalformet. De er 15-35 cm lange og 6-16 cm brede. Når bladene er unge er de lakserosa, for så å endre seg fort til mørkerød, før de blir grønne. Blomstene er små, hvite med fem kronblad og har en søt lukt.Mangoen bruker fire-fem måneder på å utvikle seg fra blomst til frukt, og er som oftest moden på sommeren.   
Mango inneholder 14% karbohydrat og lite stivelse, 0,3 gram per 100 gram.
Mango importeres umoden til Norge. En moden mango er myk og lager en fast lyd når man tapper på den med fingeren. Umodne mangoer lager en hul lyd når man tapper på dem.
Mango kan også dyrkes i Norge, selv om det er vanskelig å få til.


== Kultivarer ==
På verdensbasis finnes det over 1 000 mangosorter, og vekten varierer fra ca. 100 gram til flere kilo. På mangomarker blir ofte flere sorter dyrket samtidig for en bedre krysspollinering. Det er ikke alltid de sortene som smaker best som selges mest, men de som holder seg best under transport og på markedet.


=== Kultivarliste ===
Følgende er en liste over noen av de mest dyrkede sortene, oppført etter landet de blir mest dyrket i:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) mango i Encyclopedia of Life 
(en) mango i Global Biodiversity Information Facility 
(en) mango hos ITIS 
(en) mango hos NCBI 
(en) mango hos The International Plant Names Index 
(en) mango hos Tropicos 
(en) Kategori:Mangifera indica – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Mangifera indica – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Mangifera indica – detaljert informasjon på Wikispecies
Deșteaptă-te, române

«Deșteaptă-te, române» (rumensk for «Våkn opp, rumener») er Romanias nasjonalsang. Teksten er et dikt skrevet av Andrei Mureșan (1816–1863), en rumensk poet, journalist og oversetter. Teksten er en hyllest fra tiden rundt revolusjonen i 1848. Musikken er komponert av Anton Pann (1796–1854), poet og etnograf, en stor kulturpersonlighet, sanger, og forfatter av musikkbøker. Diktet ble nasjonalsang i 1990, og slo an umiddelbart på grunn av sitt energiske og mobiliserende budskap.
Den var også Moldovas nasjonalsang i noen få år frem til 1994, da de byttet den ut med Limba noastră («Vårt språk»).


== Teksten ==


== Eksterne lenker ==
(en) Deșteaptă-te române på MusicBrainz
Meteorologi

Meteorologi er den tverrfaglige vitenskapen om jordas atmosfære. Meteorologer observerer værfenomen gjennom målestasjoner på bakken, radar, fly eller satellitter og forklarer atmosfærens tilstand ved hjelp av matematiske modeller. Meteorologi har sin viktigste praktiske anvendelse i værvarsel, hvor nylige observasjoner mates inn i de matematiske modellene for å forutsi vær for kommende dager. 
Selv om mennesker til alle tider har forsøkt å forklare værfenomen, var det først da kommunikasjonsteknologi gjorde det praktisk å utveksle værmålinger at faget ble vitenskapeliggjort. På tidlig 1900-tall ble mange av metodene som gjorde det mulig å forstå og forutsi været utviklet, men det var først ved utviklingen av datateknologi i andre halvdel av 1900-tallet at det ble regnekraft nok til gjøre avanserte simuleringer av været. 
Ordet meteorologi  er sammensatt av gresk μετέωρος (meteoros), «i luft» og λόγος (logos), «fornuft».  I år 350 f.Kr. skrev Aristoteles den første læreboken om meteorologi, Meteorologika, og dermed var grekerne de første som gjorde meteorologi til vitenskap.


== Faglige disipliner innen meteorologi ==
Mikro- og lokalmeteorologi
Mesoskala meteorologi
Fysisk meteorologi
Dynamisk meteorologi
Synoptisk meteorologi
Atmosfærens generelle sirkulasjon
Klimatologi
Luftkjemi


== Meteorologiske fenomener ==
Lavtrykk
Høytrykk
Værfront
Tropisk syklon
Tornado
Fjellbølger
Nedbør
Konveksjon


== Atmosfærens ulike sjikt ==
Kryosfæren
Lithosfæren
Troposfæren
Stratosfæren
Mesosfæren
Ionosfæren


== Meteorologiske institutt i Norden ==
Danmarks Meteorologiske Institut (hjemmeside).
Finlands Ilmatieteen laitos (hjemmeside).
Islands Veðurstofa Íslands (hjemmeside).
Norges meteorologiske institutt (hjemmeside).
Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (hjemmeside).


== Meteorolog ==
En meteorolog er en som jobber med meteorologi, som regel med å varsle været. Mange meteorologer jobber også med klimaforskning. En offentlig ansatt meteorolog som jobber med værvarsling kalles i Norge for en statsmeteorolog.


=== Kjente meteorologer ===
Vilhelm Bjerknes kan kalles «den moderne værvarslingens far». Han ledet Bergensskolen innen meteorologi, der den konseptuelle modellen for et lavtrykksutvikling, med begrep som varmfront, kaldfront og okklusjon ble utviklet. En annen verdensberømt norsk meteorolog er Arnt Eliassen. Sverre Petterssen ble høyt dekorert for sine værvarsler under andre verdenskrig, men var en markant profil innen meteorologi også før og etter krigen, blant annet som professor ved Massachusetts Institute of Technology.


== Se også ==
Meteorologisk stasjon
Værvarsling
Værsatellitt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av meteorolog
Meteorologisk institutt
Slik lager meteorologene værkart - artikkel fra forskning.no 26.3.14
Dødvekttonn

Dødvekttonn er den totale vekten et skip kan bære av last, drivstoff, forsyninger, besetning og passasjerer.Måleenheten er viktig og brukes sammen med bruttotonnasje og deplasement for å angi de kommersielle mål på et skip.
Symbolet for dødvekttonn er dvt eller dwt (fra engelsk deadweight tonnes).


== Referanser ==


== Kilder ==
Helge Helgesen, Lastelære : til bruk ved sjømannskolene, Aschehoug Oslo, 1976 ISBN 82-03-08111-8 (Ebok fra bokhylla.no)
Hundvåko

For ringnotsnurperen, se «Hundvåkøy» (Ringnotsnurper)Hundvåko er ei øy i Austevoll kommune i Vestland. Den er den tredje største øya i Austevoll kommune, etter Huftarøy og Selbjørn. 
Som de fleste andre øyer ute mot kysten er kjennetegnet nakne knauser, lyngheier og litt skog. Øya er 11 kvadratkilometer og det bor omkring 500 mennesker der. Næringsgrunnlaget kommer fra havet. Her er den tetteste konsentrasjonen av ringnotsnurpere i landet, i alt 12 fartøy. Ellers er fiskeoppdrett en viktig næring her som i resten av kommunen. Villsauen beiter ute hele året i lyngheiene.


== Referanser ==
José Burgos

José Apolonio Burgos y Garcia (født 9. februar 1837 i Vigan i Ilocos Sur på Filippinene, henrettet 15. februar 1872 i Manila)  spansk-filippinsk katolsk prest som del av «Gomburza»-trioen ble urettmessig dømt for opprør av de spanske kolonimyndigheter og henrettet. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
José Antonio Burgos var sønn av den spanske offiser Don José Tiburcio Burgos og mestizaen Florencia Garcia. Han var således delvis ilocano. Han fikk en omfattende og solid utdannelse med to mastergrader og to doktorgrader fra Colegio de San Juan de Letran og Santo-Tomás-universitetet i Manila.


=== Prest ===
Han ble presteviet og celebrerte sin første messe i Intramuros, Manilas indre by. 
Hans liberale og nasjonalistiske ble vel kjente blant annet gjennom avisartikler, skjønt noen av dem var anonyme, der han gikk inn for politiske og kirkelige reformer. Hans engasjement for at de filippinskfødte i presteskapet skulle innrømmes høyere embeder som sogneprester og en større rolle ved kirkelige beslutninger, gjorde ham upopulær i de kirkelige ledende kretser, som var sominert av spanjoler eller insulares (spanjoler født utenfor Spania). Han vendte seg mot antifilippinsk rasisme og gjorde sitt beste for å avsanne utfall mot hans folk fra enkelte spanske geistlige. Samtidig kritiserte han hvordan mange av disse munker og prester beriket seg og bedrev utukt. 
Da det fant sted et mytteri i Cavite den 20. januar 1872, ble kronens og kirkens lederskap raskt enige om at fader José Burgos og to andre filippinske prester, f. Mariano Gómez og f. Jacinto Zamora var involvert og skyldige i separatisme. 
De tre prestene ble stilt for retten og utsatt for en rekke fabrikkerte påstander og falske vitneutsagn, og deres egne forsvarsadvokater forrådte dem. Den 5. februar  1872 ble de henrettet ved garottering på Bagumbayan-feltet (nå Luneta Park) i Manila. Burgos, da 35 år, den yngste av de tre, var den siste som døde.
Henrettelsen av de tre var en skjellsettende begivenhet for de nasjonalistiske strømninger i landet, blant annet fordi dr. José Rizal ble inspirert til å skrive sin annen nasjonalistiske roman der han  enda klarere enn før inn for den nasjonale sak.


== Oppkallinger ==
En rekke byer og kommuner er blitt oppkalt etter José Burgos:

Burgos, Ilocos Norte
Burgos, Ilocos Sur
Burgos, Isabela
Burgos, La Union
Burgos, Pangasinan
Padre Burgos, Quezon
Padre Burgos, Southern Leyte
Burgos, Surigao del Norte


== Referanser ==


== Litteratur ==
Zaide, Gregorio F. (1984). Philippine History and Government. National Bookstore Printing Press.
Kansler

Kansler (latin cancellarius, tysk Kanzler, engelsk Chancellor) er en offisiell tittel brukt av de fleste stater hvis sivilisasjon direkte eller indirekte har oppstått under innflytelse fra Romerriket. På forskjellige tider og i forskjellige land har den stått for meget forskjellige oppgaver. 
De opprinnelige kanslere, eller cancellarii, var underordnede tjenestemenn i senromersk rettspleie.I Norge bestemte Hirdskråen at kansleren var den som oppbevarte kongens segl, satte opp brev etter kongens diktat, og leste igjennom dem før besegling. Kansleren førte også fortegnelse over kongens eiendommer og oppdaterte landskylden. Han var blant kongens rådgivere og fulgte kongen på reiser.Hirdpresten Ivar Bodde regnes som den første kjente kansler i Norge, men kanslertittelen er ikke sikkert belagt før Magnus Lagabøtes regjeringstid. Kansleren var oftest geistlig utdannet, men ikke alltid presteviet. Noen fikk senere tittel av baron. De var aldri bisper ved siden av kanslerstillingen, noe som ellers var vanlig ute i Europa. Hirdskråen forutsetter at kansleren har skrivere, og en kongelig skrivestue må ha eksistert iallfall i kong Sverres tid da brevmengden tok seg opp. Rundt 1265 ble Håkon Håkonssons saga i stor grad satt sammen av stoff funnet i arkivene i den kongelige skrivestuen i Bergen. Etter 1280 økte antall bevarte kongebrev sterkt, og fra Magnussønnenes tid (dvs. Øystein Magnusson, Sigurd Magnusson og Olav Magnusson) kjennes rundt tretti navngitte skrivere av kongebrev, omtalt som «klerk» eller «notarius». De ble lønnet av sportler av brevene, og kunne avansere til høyre embeter. Tre av Magnussønnenes skrivere ble senere lagmenn, den ene fehirde. Skriverne fulgte med kongen på reise, men det fantes et mer stasjonært kontor, først i Bergen, fra Håkon Vs tid ved Mariakirken i Oslo.


== Referanser ==


== Se også ==
Norges rikes kansler
Tysklands kanslere
Lordkansler
Apolinario Mabini

Apolinario Mabini y Maranan (født 23. juli 1864 i Tanauan (barrio Talaga), Batangas, Filippinene, død 13. mai 1903 i Manila) er en filippinsk nasjonalhelt som forfattet konstitusjonen for den kortvarige første filippinske republikk som eksisterte 1898–1899. 


== Bakgrunn og virke ==
Apolonio Mabini kom fra fattige kår og var sønn av Inocencio Mabini and Dionisia Maranan. Han fikk sin første skolegang i Tanauan i Batangas, under en lærer ved navn Simplicio Avelino. Senere fortsatte han på en skole ledet av den katolske presten Valerio Malabanan. Han studerte deretter ved Colegio de  San Juan de Letran i Manila i 1881 og var så i 1882 og 1883 i Bauang. Så returnerte han til Manila og tok et kurs i filosofi 1883–8184. I 1885 og 1887 var han i Lipa i hjemprovinsen Batangas og tok der bakkalaureat (Bachilles en Artes) og utdannelse til høyskolelærer. Deretter, fra 1888 studerte han jus ved Santo Tomás-universitetet i Manila, hvor han tok juridisk eksamen i 1894. 
Hans mor hadde villet at han skulle bli prest, men han ville kjempe for de fattige som jurist. I 1896 ble han syk av noe som raskt skulle frata ham førligheten i bena. Da den filippinske revolusjon utbrøt i august samme år, mistenkte de spanske myndigheter ham for på en eller annen måte å være involvert, og arresterte ham i juli. Da de skjønte at han var lam fra livet og ned innså de at han ikke hadde vært med på noen kamper, og løslot ham og sendte ham i stedet til sykehuset San Juan de Dios, i juni 1897.
Mabini var likevel ikke uten bånd til nasjonalistene, for han hadde vært medlem av Jose Rizals La Liga Filipina og hadde arbeidet i det stille med reformforslag.I  juni 1898, mens han ferierte i  Los Baños i provinsen Laguna, sendte revolusjonslederen general Emilio Aguinaldo bud på ham. Det tok hundrevis av menn å bære ham etter tur i hengekøyen fra Los Baños til Cavite el Viejo, der Aguinaldo hadde sitt hovedkvarter.
Mabini ble en av general Aguinaldos fremste rådgivere i 1898. Han skrev forslag til dekreter og til en filippinsk konstitusjon. Han la også planer for overgangsregjeringen. Han ble statsminister og utenriksminister da Filippinenes første regjering ble satt sammen i januar 1899. 
Amerikanerne tok ham til fange i desember 1899, under den filippinsk-amerikanske krig, men satte ham fri etter en stund. I januar 1901 sendte de ham likevel i eksil til Guam. Der skrev han sine memoarer, La Revolucion Filipina, som ble utgitt etter hans død. I boken gir han Aguinaldo skylden for at revolusjonen ikke førte frem, og anklager ham for å ha stått bak dødsdommen mot Andres Bonifacio i 1897 og mordet på general Antonio Luna i 1899. 
Han fikk lov til å vende tilbake til hjemlandet på den betingelse at han avla en troskapsed til USA, noe han gjorde den  26. februar 1903. 
Den 13. mai 1903 døde han av kolera i Manila, muligens etter å ha drukket ubehandlet carabaomelk.


== Referanser ==