jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Christlichdemokratische Volkspartei der Schweiz

Christlichdemokratische Partei der Schweiz (CVP) er et politisk parti i Sveits.
Etter parlamentsvalget 2015 fikk CVP 27 av i alt 200 representanter i Nationalrat og 13 av 46 seter i Ständerat. Partiet har etter valget i 2015 2 av 7 plasser i Forbundsrådet, Sveits' regjering.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Christian Democratic People's Party of Switzerland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Agueda Kahabagan

Agueda Kahabagan y Iniquinto (kalt Henerala Agueda) (antagelig fra Santa Cruz eller fra Calauan i provinsen Laguna, Filippinene) var en kvinnelig frihetskjemper med generals rang under den filippinske uavhengighetskrig 1896–98 og under den filippinsk-amerikanske krig 1899–1901. 
Det vites ikke med sikkerhet hvor eller når Agueda ble født, eller når hun døde. Men hun kom fra provinsen Laguna sør for Manila, og var en av de kvinner som fremheves som nasjonale helter fra de filippinske frihetskamper i slutten av 1800-tallet. Hun har fått hedersbetegnelsen  tagalogenes Jean d'Arc for sin innsats under kampene i Laguna, en av de første åtte provinsene som i august 1896 gikk til opprør mot Spania. 
Da den nasjonalistiske bevegelse tok fart med organiseringen av det hemmelige revolusjonære selskap Katipunan i 1892, ble konspiratørene organisert i frimurerlosjer. Ettersom kvinner ikke kan være medlemmer i frimureriet, ble det etablert en egen «frimurerlosjer» for kvinnene tilknyttet Katipunan, under ledelse av Josefa Rizal, Gregoria de Jesus og Marina Dizon. Det antas at både de militære ledere Agueda Kahabagan og Teresa Magbanua (som i ettertid også er blitt kalt general) hadde tilknytning til dette kvinnelige frimureriet. Andre kvinner aktive motstanden mot spanjolene og/eller amerikanerne var Trinidad Tecson, Valeriana Elises y Palma, Hilaria Aguinaldo, og den aldrende Melchora Aquino («Tandang Sora»).
Heneralas tapperhet i kamp var legendarisk. Hun skal ha kjempet i felten kledt i hvitt, med rifle og med bolo (filippinsk kort sabel). General Miguel Malvar gjorde henne til kommandant for en kampstyrke antagelig i mai 1897. Hun nevnes i samband med general Artemio Ricartes angrep på den spanske garnison i San Pablo i Laguna i oktober 1897. Kampanjen i Laguna endte da den siste spanske garnisonen, i Santa Cruz, overgav seg. 
Sannsynligvis var det general Pio del Pilar som anbefalte at hun skulle tildeles ærestittelen Henerala (generalen). I mars 1899 er hun som eneste kvinne oppført i fortegnelsen over generaler i den filippinske republikk, med merknaden at utnevnelsen hadde funnet sted den 4. januar 1899. Hun kjempet også mot amerikanerne i området sør for Manila.
Sozialdemokratische Partei der Schweiz

Sozialdemokratische Partei der Schweiz (SP) / Parti socialiste suisse (PS) / Partito socialista svizzero (PS), er  et politisk parti i Sveits.
SP oppnådde ved parlamentsvalget 18. oktober 2015 43 mandater av i alt 200 i Nationalrat, i (2011 46, i 2007 43, i 2003 52) og 12 av 46 i Ständerat.
Partiet har 2 av 7 plasser i Forbundsrådet, Sveits' regjering.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted 
(it) Offisielt nettsted 
(en) Social Democratic Party of Switzerland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Schweizerische Volkspartei

Schweizerische Volkspartei (SVP) (fransk: Union démocratique du centre, italiensk: Unione Democratica di Centro, retoromansk: Partida populara Svizra) er et nasjonalkonservativt og høyrepopulistisk politisk parti i Sveits. Det er landets største parti.
SVP ble dannet i 1971, da Bauern-, Gewerbe- und Bürgerpartei (BGB) og Sozialpolitische Gruppe slo seg sammen. BGB hadde røtter tilbake til bondebevegelsen omkring den første verdenskrig. I begynnelsen var SVP et sentrumsorientert bondeparti.
I 1990-årene gjennomgikk partiet dype strukturelle og ideologiske endringer, ledet an av partiets frontfigur Christoph Blocher. Partiet har utvidet sitt velgergrunnlag med et program med vekt på lov og orden, familieverdier, motstand mot sveitsisk EU-medlemskap samt en restriktiv innvandringspolitikk.I 2007 gikk en mer moderat del av SVP ut av partiet og dannet Bürgerlich-Demokratische Partei Schweiz.


== Ledere ==
Hans Conzett 1971–1976
Fritz Hofmann 1976–1984
Adolf Ogi 1984–1988
Hans Uhlmann 1988–1995
Ueli Maurer 1996–2008
Toni Brunner 2008–2016
Albert Rösti 2016–2020
Marco Chiesa 2020–d.d.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted 
(it) Offisielt nettsted 
(en) Schweizerische Volkspartei – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Freisinnig-demokratische Partei der Schweiz

Freisinnig-demokratische Partei der Schweiz (FDP) (fransk Parti radical-démocratique suisse (PRD), italiensk Partito liberale radicale svizzero (PLR), retoromansk Partida liberaldemocrata svizra (PLD) var et politisk parti i Sveits. Det inngikk fra 2009 i en sammenslåing med  Liberale Partei der Schweiz til FDP.Die Liberalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Free Democratic Party of Switzerland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Victoriano Luciano

Victoriano Luciano (født 28. mai 1833 i Cavite City i Cavite i Filippinene, henrettet 12. september 1896 i Cavite) var en apoteker og filippinsk nasjonalist under den filippinske frigjøringskrig mot spanjolene.  
Han drev sitt egen apotek i byen Cavite. Han hadde lyktes i å ekstrahere oljer fra filippinske blomster som sampaguita, champaca, og ilang-ilang, og forbedret smaken på sigarettene han solgte. Han delte ut gratis medisiner under koleraepidemien i 1892. Han var medlem av det filippinske frimureri, som spanjolene fant ut konspirerte mot det spanske styre. Han ble arrestert og holdt fengslet i Fort San Felipe i Cavite. Han forsvarte seg i retten, men da den filippinske revolusjon startet, ble han og tolv andre (De tretten Cavite-martyrer) henrettet den 12. september 1896.  
De øvrige som ble henrettet var Luis Aguado, Eugenio Cabezas, Feliciano Cabuco, Agapito Conchu, Maximo Gregorio, Maximo Inocencio, Jose Lallana, Severino Lapidario, Alfonso de Ocampo, Francisco Osorio, Hugo Perez og Antonio San Agustin.
Otmar Hasler

Otmar Hasler (født 28. september 1953) var statsminister (tysk Regierungschef) i Liechtenstein fra 5. april 2001 til 25. mars 2009. han ble etterfulgt av Klaus Tschütscher. Hasler tilhører partiet Fortschrittliche Bürgerpartei in Liechtenstein (FBP).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Otmar Hasler – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sveitsisk franc

Sveitsiske franc (tysk entall og flertall Franken; fransk franc, flertall francs; italiensk franco, flertall franchi; retoromansk franc, flertall francs) er myntenheten i Sveits.
1 franc deles inn i 100 Rappen (tysk), centimes (fransk), centesimi (italiensk), raps (retoromansk).
Siden 1923 har Liechtenstein vært i toll- og valutaunion med Sveits. Sveitsiske franc brukes også i Liechtenstein.
Valutakode i henhold til ISO 4217 er CHF.


== Eksterne lenker ==
(en) Money of Switzerland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Swiss franc – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Sedler fra Sveits (tysk, engelsk, fransk)
Alytus landkommune

Alytus landkommune er kommunen omkring Alytus by.


== Eksterne lenker ==
(lt) Offisielt nettsted 
(en) Alytus District Municipality – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Druskininkai

Druskininkai (polsk: Druskieniki) er en sørlitauisk by som er kjent som landets fremste kurbadby med flere sanatorier og mineralvannkilder.
Noen få kilometer nordøst for byen ligger Grutasparken som beskriver hvordan det var å leve i Sovjetunionen. Parken er blitt en av landets tre best besøkte turistattraksjoner, og har samlet mange av de mest kjente sovjetiske skulpturene i Litauen. Også mange godt voksne mennesker som opplevde sovjettiden tar av og til turen hit for å minnes denne epoken, siden resten av samfunnet er rensket av politiske minner fra tiden mellom 1940 og 1990.
Byen er godt tilrettelagt for turer med og uten sykkel i skog og mark, med flere titalls kilometer sykkelstier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Druskininkai – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Druskininkai – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Druskininkai (engelskspråklig)
Lazdijai kommune

Lazdijai kommune er en kommune i Sørvest-Litauen med grenseovergang til Polen.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lazdijai District Municipality – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kurland

Kurland (latvisk: Kurzeme) er det ene av de fire historiske landskapene som i dag utgjør Latvia. Det ligger sørvest for Rigabukten, og er oppkalt etter det  baltiske folket kuronierne. Det strakk seg i middelalderen helt ned til dagens nordvestre del av dagens Kaliningrad (Königsberg) og omfattet hele det nåværende litauiske kystområdet. Det har fått sitt navn siden det i den tidlige middelalder ble bebodd av kuronierne som var en stamme baltiske finner. 
Kurland hørte under Den tyske orden i staten Livland (ca. 1200–1560). Kurland var et hertugdømme som var en del av Det polsk-litauiske samvelde fra 1560 til 1795 og hadde på 1600-tallet kolonier på Tobago og i Gambia. For å betjene skipene i kolonitrafikken inngikk hertug Jacob von Kettler (1610–1682) en leieavtale om bruk av Flekkerøy utenfor Kristiansand. I 1664 sikret hertugen gjennom en avtale med Frederik III av Danmark-Norge rettigheter for Kurland til å utvinne sølv, bly, kobber og jern på meget fordelaktige betingelser. Kurland etablerte gruver på Eidsvoll og Kongsberg, og i perioder var opptil 300 kurlendere i arbeid i Norge. 
Etter Polen-Litauens deling i 1795 gikk området over til det russiske imperium (1795–1918).
I tillegg til latviere og tyskere bodde det også svensker her, i nyere tid også russere. Den nordligste delen er meget tynt befolket og er for det meste bebodd av livere.
Grunnbesittere og byborgerskap, og dermed de dannede klassene, var i all hovedsak tyskspråklige, den tyske folkegruppen ble evakuert av myndighetene til Posenområdet under annen verdenskrig, og derfra igjen fordrevet av Stalin og polakkene.


== Byer i Kurland ==
Liepaja (Libau)
Ventspils (Windau)
Grobiņa (Grobin)
Aižpute (Hasenpoth)
Kuldīga (Goldingen)
Saldus (Frauenburg)
Piltene (Pilten)
Tukums (Tuckum)
Talsi (Talsen)


== Hertuger av Kurland ==
1562–1587 Gotthard Kettler
1587–1642 Friedrich Kettler
1587–1616 sammen med Wilhelm Kettler (delt 1596–1616)
1642–1681 Jakob Kettler
1681–1698 Friedrich Kasimir Kettler
1698–1711 Friedrich Wilhelm Kettler
1711–1737 forskjellige rivaliserende regenter, bl.a. den senere russiske tsarina Anna
1737–1758 og 1758-1763 Ernst Johann von Biron
1763–1795 Peter von Biron
Varėna kommune

Varėna kommune (polsk: Orany) er den litauiske kommunen som strekker seg lengst mot sør, og grenser til Belarus i sør og sørøst. Store deler av kommunen ligger i furuskoger, og er relativt tynt befolket.
I tettstedet Valkininkai lengst i nordøst ligger et sanatorium.
Elvene Nemunas og Merkys renner gjennom kommunen.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Varėna District Municipality – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Schweizerpsalm

«Trittst im Morgenrot daher» eller «Schweizerpsalm» er den sveitsiske nasjonalsangen.
Sangen ble komponert i 1841 av cisterciensermunken Alberich Zwyssig (1808–1854) på klosteret i Wettingen til en tekst av Leonhard Widmer (1809–1867). Det sveitsiske Forbundsrådet vedtok å inntil videre bruke sangen som nasjonalhymne i 1961, og i 1981 fikk den offisiell status. Den avløste Rufst Du mein Vaterland (sunget til samme melodi som den britiske kongehymnen).
Teksten fins i tillegg til tysk også på italiensk, fransk og to dialekter av retoromansk.


== Tekst ==


=== Tysk versjon ===


=== Fransk versjon ===


=== Italiensk versjon ===


=== Retoromansk versjon ===
Jordens kjerne

Jordens kjerne er den nederste (innerste) delen av jordens indre, og består hovedsakelig av jern, nikkel, svovel og krom. Jordens kjerne skaper varmeenergi og magnetisme gjennom blant annet sin rotasjon, og bidrar til jordklodens høye tetthet. Selv om jern smelter ved 1 450°C bidrar det store trykket innerst til å gjøre den tunge jernforekomsten her fast. Utenfor jordens kjerne starter den flytende, indre mantelen som består av smeltede steinmasser – hovedsakelig periodotitt.
Jordens indre består av to atskilte lag:

Indre fast kjerne av hovedsakelig jern, med en radius av 1 220 km. Den starter således på 5 150 km dyp og går ned til jordens sentrum på 6 371 km dyp. Temperaturen er jevnt 5 000°C, mens tettheten er ca 12 g/cm³.Ytre flytende kjerne av jern, nikkel, svovel og krom, med en tykkelse på 2 260 km som strekker seg fra 2 890 km dybde til 5 150 km dybde. Temperaturen øker med dybden fra 3 370°C til 5 000°C og tettheten i den flytende kjernen øker fra 10,0 g/cm³ til 11,5 g/cm³.
Hatikvah

Hatikvah (hebraisk התקוה, «Håpet») er Israels nasjonalsang. Teksten er av Naftali Herz Imber (1856–1909) og han skrev den i Iași, Romania. Melodien er av Samuel Cohen.
Hebraisk HA-TIKVAH

Engelsk oversettelse THE HOPE

Norsk oversettelse VONA

Gjenom lange tider, har i våre bryst,
Tru i mot vona, våre hjarto slått,
Medan våre auge, spent mot framand kyst,
Speidande aust mot Zion har gått.Har me gjenom hundreåra bôre, vona om å koma heim,
og få sjå på ny i fridom, Zion og Jerushalajem(Gjendikting: Lars-Toralf Storstrand)


== Lytt ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hatikvah på Discogs 
(en) Hatikvah på MusicBrainz
Casa delle Libertà

Casa delle Libertà («frihetenes hus») var en italiensk allianse av høyrepartiene Forza Italia, Lega Nord og det reformerte fascistpartiet Alleanza Nazionale, samt en rekke mindre partier. 
Alliansen ble dannet foran parlamentsvalget i 2001 som en fortsettelse av valgalliansen Polo delle Libertà, men denne gangen var den første at Lega Nord og Alleanza Nazionale stilte til valg sammen. 
Alliansen vant valget og etter fem år der sentrum-venstre-siden hadde hatt regjeringsmakten, dannet Silvio Berlusconi på ny en regjering som denne gangen ble sittende til de tapte valget i 2006. 
Casa delle Libertà dannet grunnlaget for det seinere Il Popolo della Libertà.
Forza Italia

Forza Italia («fremad, Italia!») var et italiensk liberalkonservativt høyreparti som eksisterte mellom 1993 og 2009. 
Det ble grunnlagt i 1993 av Silvio Berlusconi, som var partiets leder fra det ble etablert til det ble nedlagt. Sammen med det populistiske separatistpartiet Lega Nord og det reformerte fascistpartiet Alleanza Nazionale utgjorde Forza Italia ved parlamentsvalgene i 2001 og 2006 valgforbundet Casa delle Libertà. Partiet har sittet i regjering i flere perioder med Berlusconi som statsminister.
Kritikere hevder partiet ikke har noe selvstendig program, men mener det som til enhver tid passer Berlusconi. I økonomiske spørsmål er partiet liberalistisk, i andre spørsmål konservativt eller høyrepopulistisk.
Ved parlamentsvalget i 2008 stilte Forza Italia som en del av valgalliansen Il Popolo della Libertà. Deler av denne alliansen ble den 27. mars 2009 omdannet til et politisk parti. Forza Italia opphørte da å eksistere som eget parti. 


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Forza Italia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
web site of forza italia Terracina (ita)
Grenlandsbrua

Grenlandsbrua er Norges høyeste skråstagbro med en tårnhøyde på 166 meter. Broen som ble åpnet 19. juli 1996 av Kong Harald V, er en del av Europavei 18. Den krysser Frierfjorden, mellom kommunene Porsgrunn og Bamble i Telemark.Broen er bygd som en samvirkekonstruksjon. Overbygningen består av seksjoner med stål, formet som kassetverrsnitt med dekke i plass-støpt betong.


== Om broen ==

Broen har ett tårn og et hovedspenn på 305 meter. Høyde på brotårnet er 168 meter. Totallengden på broen er 608 meter, og seilingshøyden er 50 meter. Skråstagene er oppdelt i 21 kabelpar, med lengde fra 84 til 287 meter. Totalt har broen 7 spenn.
I 1996 ble broen tildelt æresprisen Betongtavlen.Sammen med Brevikbrua ble Grenlandsbrua i 2002 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Riksantikvaren fredet de to broene 17. april 2008.


=== Stengningen i 2017–18 ===
Påsken 2017 ble Grenlandsbrua og dens tunneler Kjørholttunnelen og Bambletunnelen midlertidig stengt for biltrafikk. Årsakingen til stengingen var at både Kjørholttunnelen og Bambletunnelen gikk gjennom en omfattende rehabilitering som var nødvendig for sikkerheten.  I tillegg ble det sprengt nye tunnelløp til ny firefelts E18 på strekningen Langangen–Dørdal ved siden av dagens tunneler, samt planleggingen av ny Grenlandsbru på motgående kjørefelt.Arbeidet varte i rundt halvannet år, og 31. august 2018 åpnet Grenlandsbrua og tunnelene igjen for biltrafikk.


== Ny bro ==
Grenlandsbrua har to felt og motortrafikkvei-standard. I 2021 startet ombyggingen av E18-strekningen mellom Langangen og Rugtvedt, like syd for broen. Den nye veien får fire felt og motorveistandard. For å gjøre dette mulig, må det derfor bygges en ny bro som skal gå parallelt med den eksisterende broen fra 1996.Den nye broen skal bygges med lik utforming som den eksisterende, og den skal anlegges på vestsiden av dagens bro. Den får to felt og skal bære den sydgående trafikken på E18. Forarbeidene startet i 2021, mens selve brobyggingen startet i juni 2022. Den nye broen skal etter planen åpnes for trafikk i 2025.


== Se også ==
Kjørholttunnelen
Bambletunnelen
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Grenlandsbrua». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Umberto Bossi

Umberto Bossi (født 19. september 1941 i Cassano Magnago) er en italiensk politiker. Han ledet partiet Lega Nord fra det ble dannet i 1991 til 2012.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Umberto Bossi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Umberto Bossi på Internet Movie Database 
(en) Umberto Bossi hos The Movie Database 
(en) Umberto Bossi hos Europaparlamentet
Padania

Padania er navnet partiet Lega Nord bruker om den delen av Nord-Italia de ønsker uavhengighet eller selvstyre for. Det inkluderer blant annet regionene Piemonte, Lombardia, Veneto, og fortsetter sydover til Appenninene.


== Navnets opprinnelse ==
Padus er det latinske navnet på elven Po, Italias største elv.
Geografisk er den store sletten som omgir elven kalt Valpadana (Po-dalen).
Adjektivet padano (femininum padana) er ikke politisk ladet, og var i alminnelig bruk før Lega Nord ble stiftet, som den berømte osten Grana Padano eller den geografiske betegnelse pianura padana (Po-sletten).
Navnene cispadansk og transpadansk forekom i historien i betegnelsene til noen kortvarige republikker (Den cispadanske republikk og Den transpadanske republikk) i Napoleons tid.


== Politisk betydning ==
Selve navnet Padania forble relativt ubrukt fram til dagen da Umberto Bossi, lederen for Lega Nord, erklærte i en tale at partiets mål var å dele opp Italia i tre stater, som han betegnet som Padania (norden), Etruria (midten) og syden (som fikk senere navnet Ausonia).
Navnene skal ifølge den talen ha blitt gitt av Gianfranco Miglio, Lega Nords datidens hovedideolog.
Etter dette har Lega Nord prøvd å bygge et felles kulturelt grunnlag, bl.a. med forbindelse til angivelige keltiske røtter, og noen fremtredende politikere i Lega Nord (som tidligere justisministeren Roberto Castelli) giftet seg etter hedensk vis.
Det ble også organisert valg til et padansk parlament i Mantova, som ikke ble tatt på alvor av andre italienske politiske partier og aldri fikk noen reel makt.
Et flagg ble også laget ved å bruke alpesolen, et symbol som forekommer på flere keltiske ruiner.
Nasjonalfargen ble fastslått til å være grønn, og den dag i dag går de fleste Lega Nord-politikere iført grønt slips, enda om de er blitt ministre i den italienske staten.
Å hevde at Padania i det hele tatt eksisterer som en politisk eller kulturell enhet er typisk et tegn på tilhørighet til Lega Nord, da de aller fleste andre partier og bevegelser avfeier dette.


== Eksterne lenker ==
(en) Padania – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Brekkeparken

Brekkeparken i Skien kommune er en 36 mål stor park på en høyde rett opp for Skien sentrum. Parken inngår i Telemark Museum.
Middelaldergården Søndre Brekke danner utgangspunktet for museet og Brekkeparken. Anlegget med den store hovedbygningen, fløyene og parken med lysthus, paviljong og andedam ble til fra 1810 da Niels Aall kjøpte gården. Parken ble anlagt 1815-16 i landskapsstil under ledelse av "kunstgartner" Hans Christian Pries.
Rosehagen som ble anlagt cirka 1850 er parkens kjennemerke. Den ble i stor grad utviklet i eiertiden til de to siste private eierne, skipsrederne Hans Hoell og Nils P. Høyer som begge var gift med nære slektninger av Henrik Ibsen. I nyere tid (2000-tallet) blir den tilplantet med ettårige prydplanter.
Eiendommen ble i 1909 solgt til et nystiftet aksjeselskap og overdratt til museet, som ble grunnlagt samme år. I 1915 ble en rekke store arbeider i hageanlegget ferdigstilt, blant annet ble det anlagt en svanedam vest for hovedbygningen. Det ble laget en kunstig bekk som utløp fra svanedammen, og over bekken ble det bygget en ny bro.I 1915 ble det også bygget en ny musikkpaviljong i parken; paviljongen var tegnet av arkitekt Heinrich Karsten, som hadde slått seg ned i Skien noen år tidligere. Arkitekten lot seg inspirere av festsalen i nordfløyen på Brekke hovedgård, og brukte søylene som pryder festsalen som forelegg for musikkpaviljongens bærende søyler.Den gamle hagepaviljongen fra gården Kjellestad ved Brevik ble satt opp på «Lysthushaugen» i parken i 1927. Paviljongen var en gave til museet fra Norges Bank. I det sydvestlige hjørnet av parken ble det i etapper bygget et friluftsteater som stod ferdig i 1924. På friluftsteateret – som i de første tiårene ble omtalt som «sommerteateret» – ble det arrangert mange store teater- og revyforestillinger og konserter i mellomkrigstiden. Teaterscenen ble tegnet av arkitekt Heinrich Karsten, som noen år tidligere hadde tegnet parkens nye musikkpaviljong. Ved gangveien som fører inn til teaterscenen fra parkanlegget står bronseskulpturen «Huldren og gutten»; den er laget av billedhuggeren Sveinung Aanonsen og kom i museets besittelse i 1921 etter at konsul Carl Stousland hadde kjøpt den på auksjon med sikte på å gi den videre til Brekkeparken.Parken har fått tilført mange gårdsbygninger fra ulike bygder i Telemark, og er i dag også et friluftsmuseum.
Brekkeparken ble i 2002 kåret til Årets grønne park av Norske Anleggsgartnere.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Norske hager og parker. Norske Landskapsarkitekters forening og Landsbruksforlaget, 1990, side 38
Magne Bruun: Norske hager gjennom tusen år. Oslo, Andresen & Butenschøn, 2007, side 250-51
Lausen Dahl: Aksjeselskapet Brekke 1909-1949 : 40 års beretning. Skien (1949)


== Eksterne lenker ==
Kart over brekkeparken. Telemark Museums hjemmeside (lest 3. januar 2008)
Flyfoto med kartmulighet (lest 3. januar 2008)