jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
John Terry

John George Terry (født 7. desember 1980) er en engelsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er juniortrener for Chelsea.
Han var Chelseas lagkaptein. Han ble i 2005 kåret til PFA Players' Player of the Year som første Chelsea-spiller noen sinne.
Terry skrev under på sin første profesjonelle kontrakt med Chelsea den 1. august 1997, og er en av de få fra Chelsea-akademiet som har tatt steget videre helt til kapteinsbindet på både klubb og landslag. I 2000 var han noen måneder på lån til Nottingham Forest FC.
Terry var suspendert i Champions League finalen i 2012 mot Bayern München på Alianz Arena, der Chelsea vant sin første Champions League finale. Chelsea vant Champions League og FA-Cupen den sesongen med Terry som kaptein. John Terry blir regnet som den aller beste midtstopperen til å ha spilt i Premier League. 


== Landslaget ==
John Terry debuterte på det engelske landslaget mot Serbia og Montenegro den 3. juni 2003, og han har per 1. november 2009 spilt 58 landskamper for England, og scoret 6 mål. I 2006 ble han også kaptein for det engelske landslaget.


== Meritter ==


=== Chelsea ===
Premier League: 2004-05, 2005-06 og 2009-10 og 2014-15 og 2016-17
FA-cupen: vinner i 1999/2000, 2006/2007, 2008/2009, 2009/2010 og 2011/2012
Ligacupen: vinner i 2004/2005 og 2006/2007 og 2014/2015
FA Community Shield: vinner i 2005 og 2009
UEFA Champions League: 2011/2012
UEFA Europa League: 2012/2013


=== Individuelle priser ===
PFA Player of the Year: 2004-05
2006 FIFA World Cup VM laget: 2006,
FIFPro Årets lag: 2005, 2006, 2007, 2008
UEFA Årets beste forsvarsspiller: 2005, 2008, 2009
UEFA Årets lag: 2005, 2007, 2008
Chelsea Player of the Year: 2001, 2006


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) John Terry – Munzinger Sportsarchiv 
(en) John Terry – FIFA 
(en) John Terry – UEFA 
(en) John Terry – Transfermarkt 
(en) John Terry – Transfermarkt (manager) 
(en) John Terry – national-football-teams.com 
(en) John Terry – Soccerbase.com 
(en) John Terry – FootballDatabase.eu 
(en) John Terry – Soccerway 
(en) John Terry – EU-Football.info
Olaf Helset

Olaf Helset (født 28. juli 1892 i Nannestad, død 21. august 1960 i Oslo) var en norsk generalmajor og idrettsleder.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Olaf Helset var sønn av læreren Peder Helset og hans hustru Ingeborg Kristiane Skjegstad. Han vokste opp på Romerike. I 1911 fullførte han gymnaset i  Kristiania (Oslo). Politisk ble han preget av Bondeungdomslaget.


=== Militær ===
Fra 1912 gikk han på Krigsskolen. Fra 1915 gikk han på Statens gymnastikkskole og fra 1917 til 1919 fikk han ytterligere militærutdannelse.
I mars 1920 giftet han seg med lærerinnen Eugenie Hansen. 
Han arbeidet som adjunkt til generalstaben og tok generalstabseksamen i 1928. Studieopphold førte ham til Frankrike og Japan.
Ved starten av andre verdenskrig var han blitt major og deltok aktivt i forsvaret av Norge. Han ledet blant annet styrkene som stanset de tyske troppene ved Midtskogen om natten 10. april 1940 under invasjonen av Norge. For blant annet denne innsatsen ble Helset tildelt Krigskorset med sverd.
Etter løslatelse fra tysk krigsfangenskap i juli ble han en av lederne i motstandskampen og begynte arbeidet med å samle de forskjellige motstandsgruppene til det som skulle bli Milorg.
Etter at Riksrådsforhandlingene brøt sammen høsten 1940, startet nyordningen av det norske samfunnet. For å hindre nazifisering av idretten lot Helset seg velge til leder av Norges Landsforbund for Idrett. Sammen med lederen i Arbeidernes Idrettsforbund, Rolf Hofmo, opprettet han et felles midlertidig idrettsstyre. Helset ble formann. Dette styret, som skulle bli forløper til Norges Idrettsforbund, førte en aktiv motstand mot tyskernes forsøk på å ta over idretten og erklærte idrettsstreik i november. Etter krigen fullførte Helset samlingen av idretten.
I februar 1941 ble Helset arrestert, men slapp fri og flyktet til Sverige, hvor han var flyktningsjef og senere sjef for de norske Polititroppene.


=== Etterkrigstiden ===
Etter krigen ble han sjef for Hæren, men gikk av i 1948 etter en konflikt med regjeringen om forsvarspolitikken.


== Utmerkelser ==

Helset ble i statsråd 28. oktober 1949 tildelt Krigskorset med sverd for «i en vanskelig situasjon ved Midtskogen 9. april 1940 å ha truffet beslutninger av meget vidtrekkende betydning for landet, ved personlig tapperhet og ledelse og gjennomfør disse, samt for senere fremrakende ytelser under felttoget i Sør-Norge 1940.»Helset ble i 1947 utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden. Han ble også tildelt den britiske King's Medal for Courage in the Cause of Freedom, den danske Kong Christian Xs frihetsmedalje, den finske Frihetskorsets orden i gull og ble gjort til kommandør av første klasse av den svenske Sverdordenen og kommandør av den franske Æreslegionen.Helset var også innehaver av Deltakermedaljen og Medaljen for seier over Tyskland.


== Se også ==
Liste over norske idrettspersoner på sokkel


== Referanser ==


== Kilder ==
(no) Olaf Helset i Norsk biografisk leksikon


== Eksterne lenker ==
(en) Olaf Helset – Olympedia
Thore Langfeldt

Thore Langfeldt (født 30. september 1943 i Oslo) er en norsk psykolog og sexolog.
Han er utdannet psykolog ved Universitetet i Oslo i 1972 og er spesialist i klinisk psykologi og i klinisk sexologi. Han arbeidet deretter som forsker ved Nevrofysiologisk Institutt i Oslo. Fra 1980 til 1983 var Langfeldt faglig leder for døgnavdelingen for barn ved Statens senter for barne- og ungdomspsykiatri. Fra 1983 hadde han privat praksis som psykolog. I 1989 startet han Institutt for klinisk sexologi og terapi som han ledet fram til 2004. Sammen med Elsa Almås tok Langfeldt i 1982 initiativet til stiftelsen av Norsk forening for klinisk sexologi (NFKS). Langfeldt har også vært seniorforsker ved Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress (NKVTS).
Langfeldt er blant annet kjent for sitt arbeide med barns seksuelle utvikling og har undervist ved flere universiteter i inn- og utland. Han har blant annet skrevet bøkene: Barns seksualitet, Sexologi og Erotikk og fundamentalisme: fra Mesopotamia til kvinnefronten. Han har utviklet en terapeutisk tilnærmelse for behandling av personer som har begått seksuelle overgrep. 
Thore Langfeldt ble i 2011 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (2011)  for sin «innsats for norsk psykologi, sexologi og terapi.»Langfeldt er gift og har tre barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thore Langfeldt på Internet Movie Database 
(en) Thore Langfeldt hos The Movie Database
Wayne Bridge

Wayne Michael Bridge (født 5. august 1980 i Southampton) er en engelsk tidligere landslagsspiller i fotball. Han spilte venstreback.
Bridge skrev under på sin første profesjonelle kontrakt med Southampton FC den 16. januar 1998. Han spilte for Southampton i 6 sesonger før han ble solgt til Chelsea FC for £7 000 000 den 21. juli 2003. Han tilhørte Manchester City FC fra 2009 til 2013, før han skiftet til Reading FC, hvor han avsluttet karrieren i 2014.
Bridge debuterte på det engelske landslaget den 13. februar 2002 mot Nederland. Totalt har han spilt 36 landskamper og scoret 1 mål for England.


== Karriere som spiller ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wayne Bridge – FIFA 
(en) Wayne Bridge – Transfermarkt 
(en) Wayne Bridge – national-football-teams.com 
(en) Wayne Bridge – WorldFootball.net 
(en) Wayne Bridge – Soccerbase.com 
(en) Wayne Bridge – FootballDatabase.eu 
(en) Wayne Bridge – Soccerway 
(en) Wayne Bridge – EU-Football.info 
(en) Wayne Bridge – FBref
Shaun Wright-Phillips

Shaun Cameron Wright-Phillips (født 25. oktober 1981) er en britisk tidligere fotballspiller. Wright-Phillips er adoptivbarnet til den pensjonerte fotballspilleren Ian Wright, og halvbroren til fotballspilleren Bradley Wright-Phillips.
Wright-Phillips var en sesong i Nottingham Forest FC som læregutt før han reiste til Manchester City. Etter en sesong i denne klubben skrev han under på sin første profesjonelle kontrakt den 20. juli 1999. Han spilte for Manchester City i seks sesonger før han ble solgt til Chelsea FC for 21 000 000 pund den 18. juli 2005. Wright-Phillips ble aldri en stor suksess i Chelsea. Etter tre sesonger i klubben ble han i den 28. august 2008 solgt tilbake til Manchester City. Overgangssum er antatt å ligge rundt 8 500 000 pund.
Shaun Wright-Phillips debuterte på det engelske landslaget den 18. august 2004 i en kamp mot Ukraina. Totalt har han spilt 36 landskamper og scoret 6 mål for England.


== Karriere som spiller ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Shaun Wright-Phillips – FIFA 
(en) Shaun Wright-Phillips – UEFA 
(en) Shaun Wright-Phillips – Major League Soccer 
(en) Shaun Wright-Phillips – Transfermarkt 
(en) Shaun Wright-Phillips – national-football-teams.com 
(en) Shaun Wright-Phillips – WorldFootball.net 
(en) Shaun Wright-Phillips – Soccerbase.com 
(en) Shaun Wright-Phillips – FootballDatabase.eu 
(en) Shaun Wright-Phillips – Soccerway 
(en) Shaun Wright-Phillips – EU-Football.info
Langfeldt

Langfeldt er en norsk slekt som nedstammer i fra Johan Langefeldt. En tysk sjøkaptein som ankom Norge på femtenhundretallet. Johan Langefeldt slo seg først ned i Sjernøysund ved Mandal for senere å flytte til Ny Hellesund i Søgne. Der ble familien mangfoldige og alle Langfeldter i Norge stammer fra denne første Johan Langefeldt.
Kjente medlemmer:

Gabriel Langfeldt (født 1895, død 1983) var en norsk professor  i psykiatri og overlege ved Psykiatrisk klinikk, Universitetet i Oslo.
Thore Langfeldt (født 30. september 1943 i Oslo) er en norsk psykolog og sexolog.


== Eksterne lenker ==
Katalog til arkiv etter Langfeldt-slekta hos Statsarkivet i Kristiansand
Byron Erickson

Byron Erickson (født 3. februar 1951 i Tucson, Arizona) er en amerikansk tegneserieskaper og kreativ leder i Egmont, særlig kjent som redaktør for serieskapere som Don Rosa og William Van Horn. Han startet sin tegneseriekarriere i 1983 ved «Another Rainbow», et lite selskap drevet og grunnlagt av Carl Barks-fans. Da de fikk lisens til å gi ut Disney-serier i USA under merket Gladstone, ble Erickson redaktør. I 1989, da Disney overtok lisensen, forlot han Gladstone til fordel for «First Publishing», som redaktør for en mengde forskjellige serier. To år senere flyttet Erickson til Danmark for å jobbe i Egmont, først som ansvarlig redaktør, senere som sjefredaktør, og nå som kreativ leder. Likevel finner han tid til å skrive historier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Byron Erickson i Inducks
Nigel Godrich

Nigel Timothy Godrich (født 28. februar 1971) er en britisk plateprodusent. Han er mest kjent for sitt arbeid med det engelske bandet  Radiohead. Han har også jobbet med Paul McCartney, Travis, Beck, Pavement, Air, Neil Finn, Natalie Imbruglia, Silver Sun, The Sundays, The Divine Comedy, U2, The Beta Band, R.E.M. og Roger Waters
I 2004 produserte Godrich produced veldedighetssingelen Band Aid 20, med bidrag fra Supergrass' Danny Goffy, Paul McCartney, Radiohead-medlemmene Thom Yorke og Jonny Greenwood, Oasis' Noel Gallagher, Coldplays Chris Martin, Bono fra U2, Sugababes og andre.
Nigel krediteres til tider som det «sjette medlemmet» av Radiohead, og blir gitt mye kreditt for sitt arbeid med dette bandet fra Oxford. Hans første bidrag var på EP-en My Iron Lung med sitt arbeid på sangene «Permanent Daylight», «The Trickster» og «Lewis (Mistreated)». Han har også vært med å produsere LP-en The Bends. 
Hans første fulle produksjonsjobb med Radiohead var på OK Computer, og han har produsert hvert eneste album siden det. Han har oppnådd respekt for å vært med på å definere bandets særegne lydbilde. Han har hjulpet til med å etablere Radiohead som et av de mest ettertrakede bandene i verden.


== Diskografi (ikke fullstendig) ==
Alle opplistningene er som plateprodusent, dersom ikke annet er skrevet.


=== Radiohead-arbeid ===
1994 – My Iron Lung (produsent på noen spor)
1995 – the Bends (engineer)
1997 – OK Computer
1997 – No Surprises/Running From Demons
1997 – Airbag/How Am I Driving?
2000 – Kid A
2001 – Amnesiac
2001 – I Might Be Wrong: Live Recordings
2003 – Hail to the Thief
2004 – COM LAG (2plus2isfive)
2007 – In Rainbows


=== Annet arbeid ===
1998 Left of the Middle av Natalie Imbruglia (mixer)
1998 Mutations av Beck
1999 Terror Twilight av Pavement
1999 The Man Who av Travis
1999 Can You Still Feel? av Jason Falkner
2001 Regeneration av The Divine Comedy
2001 The Invisible Band av Travis
2002 Sea Change av Beck
2004 Talkie Walkie av Air
2004 Heroes to Zeros av The Beta Band (mixer)
2004 Band Aid 20 single
2005 Late Night Tales: Flaming Lips
2005 Chaos and Creation in the Backyard av Sir Paul McCartney
2017 Is This the Life We Really Want av Roger Waters


== Eksterne lenker ==
(en) Nigel Godrich på Internet Movie Database 
(da) Nigel Godrich på Filmdatabasen 
(en) Nigel Godrich hos The Movie Database 
(en) Nigel Godrich på Discogs 
(en) Nigel Godrich på MusicBrainz 
(en) Nigel Godrich på Songkick 
(en) Nigel Godrich på Genius — sangtekster 
(en) Nigel Godrich på AllMusic 
Nigel Godrich på Twitter 
Nigel Godrich på Facebook 
Nigel Godrich på Instagram 
Nigel Godrich på Myspace 
Fanside
Diskografi
All Music Guide Credits
Romano Scarpa

Romano Scarpa (født 27. september 1927 i Venezia, død 23. april 2005 i Málaga) var en berømt tegneserieskaper. Scarpa begynte å lage Disney-historier i 1953 hos forlagshuset Mondadori, og har siden satt et sterkt preg på italienske Disney-serier og italienske tegneserier overhodet. Italienske Disney-tegnere på som Giorgio Cavazzano formet skikkelsene sine etter Scarpa-stilen. I 1988 skrev Scarpa en av de lengste Disney-seriene som eksisterer: «Paperolimpiadi» på 250 sider. Scarpa bodde sine siste år i Spania, og laget historier for Egmont.
Scarpa er opphavsmannen bak Disney-figuren Birgitte.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Romano Scarpa på Internet Movie Database 
(it) Romano Scarpa – Un artista inusitato
Akvarell

Akvarell er et maleri malt med transparente, vannoppløslige farger. Ordet akvarell betegner også selve maleteknikken. Gouache er en vannfargeteknikk med dekkende farger.


== Historie ==

Akvarellmalerier er kjent allerede fra oldtiden, blant annet fra egyptiske veggmalerier. I middelalderen ble akvareller også brukt som bokillustrasjoner. Teknikken er siden svært mye brukt pga. sin enkelhet.
Av kjente akvarellmalere kan nevnes Eugène Delacroix, Claude Monet, og særlig Paul Cézanne. Under glansperioden på 1700-tallet brakte også kunstnere som John Cotman, John Constable og William Turner denne teknikken opp på et svært høyt nivå. Både impresjonister og ekspresjonister utviklet akvarellteknikken senere.


=== Eksempler ===

		
		
		
		
		


== Teknikk og utstyr ==


== Se også ==
Gouache


== Eksterne lenker ==
(en) Water color – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 


=== Lærebøker ===
Søkbar digitalkopi av Akvarell : materialer, teknikker og øvelser for å lære maling med akvarellfarger av Isidro Sanchez, utgitt av Teknologisk forlag 1991
Søkbar digitalkopi av En innføring i akvarellmaling av Ray Smith, utgitt av Teknologisk forlag 1993
Søkbar digitalkopi av Akvarell : papiret som palett : en begynnerbok av Ulla Fredsøe, utgitt av Orion 1997
Søkbar digitalkopi av Mal akvarell av José M. Parramón og Guillermo Fresquet, utgitt av Aschehoug 1991
Søkbar digitalkopi av Akvarell : et komplett kurs av Stan Smith, utgitt av Teknologisk forlag 1996


==== Motiver ====
Søkbar digitalkopi av Akvarellmaling : landskap av Ray Smith, utgitt av Teknologisk forlag 1993
Søkbar digitalkopi av Stilleben med akvarellfarger av Elizabeth Jane Lloyd, utgitt av Teknologisk forlag 1995
Slaget ved Tewkesbury

Slaget ved Tewkesbury ble utkjempet ved Tewkesbury i Gloucestershire, England den 4. mai 1471. Det avsluttet den nest siste fasen av rosekrigene.


== Bakgrunn ==
Henrik VI var nylig for annen gang blitt avsatt av sin rival Edvard IV, og Huset York hadde dermed igjen overtaket. Henrik var blitt innsatt på tronen igjen av Richard Neville, 16. jarl av Warwick, som tidligere hadde kjempet for yorkistene, men som i 1469 gikk over til Huset Lancaster. 
Warwick falt i slaget ved Barnet den 14. april 1471, og de gjenværende lancastrianske styrkene ble ledet av dronning Margaret av Anjou og hennes sytten år gamle sønn Edward av Westminster. Margarets eneste håp om å vende krigslykken lå i å slå sammen sine styrker med hertugen av Bedfords, og hun måtte derfor krysse elven Severn. Dette mislyktes hun med da kommandanten i Gloucester, Richard Beauchamp, nektet henne å krysse elven ved byen. 


== Slaget ==
Margaret var svært avhengig av sin siste gjenværende kommandant med stor erfaring, Edmund Beaufort, 4. hertug av Somerset. Men yorkistene hadde overlegent artilleri, og Somerset feilbedømte sin posisjon, slik at Richard, hertug av Gloucester klarte å angripe lancastrianernes flanke. Det brøt ut panikk blant flyktende lancastrianere, og Somerset skal ha drept en av sine egne offiserer, Lord Wenlock, som straff for manglende initiativ. Dette er noe usikkert, da enkelte kilder antyder at Wenlock overlevde slaget. 
På et jorde som ble kjent som Bloody Meadow («Den blodige engen») ble opptil halvparten av Somersets soldater slaktet ned. Noen søkte tilflukt i Tewkesbury Abbey, men skal ha blitt forfulgt også der. En av de falne var Edward av Westminster, som er den eneste prins av Wales som har falt i et slag. 


== Etterspill ==

Alle de lancastrianske kommandantene, inkludert Somerset, ble henrettet kort tid etter slaget, mens Margaret og hennes svigerdatter Anne Neville ble tatt til fange. Henrik VI, som var fengslet i Tower of London, ble myrdet få dager senere. 
Slaget førte til en midlertidig stans i rosekrigene; det skulle gå fjorten år før Huset Tudor etablerte seg gjennom et nytt kupp og dermed endte striden mellom de to fyrstehusene.
Birgham-traktaten

Birgham-traktaten omfattet to avtaler beregnet på å sikre den skotske uavhengigheten etter at kong Alexander III av Skottland døde uten en direkte arving i 1286. Traktaten ble undertegnet  av tre nasjoner; Skottland, Norge og England.
Hensikten med traktaten, og garantert av Edvard I av England, var å avgjøre en gang for alle de konkurrerende krav på tronen fra Huset Balliol og Huset Bruce. Avtalene ble skrevet i Salisbury i 1289 og Birgham i 1290. 
På den betingelse at barnedronningen Margrete av Skottland, også kjent som «Jomfruen fra Norge», ville gifte seg med Edvards sønn med samme navn, den framtidige Edvard II av England, ville Skottland være «adskilt og todelt fra England i henhold til dets rettmessige grenser, fri i seg selv og uten underkastelse».
Traktaten viste seg å bli virkningsløs og forgjeves da den unge dronningen i 1290 døde på Orknøyene på veg fra Norge til Skottland. I tillegg hadde de engelske forhandlerne inkluderte rikelig med reservasjoner for å gjøre de skotske klausulene om uavhengighet ubrukelige. Edvard I erklærte seg som overherre av Skottland og utfordret de med krav på den skotske tronen til anerkjenne ham som deres føydale overherre.
Den overstående ekteskapskontrakten ble tilbakeført fra London til Skottlands nasjonale arkiver så sent som i 1937.


== Se også ==
Den skotske uavhengighetskrig
Thomas Grey, 1. marki av Dorset

Thomas Grey (født i 1450-årene, død 20. september 1501) var første marki av Dorset og åttende baron Ferrers of Groby. Han var eldste sønn av Elizabeth Woodville og John Grey, 7. baron Ferrers of Groby, og dermed stesønn av Edvard IV av England.
Han ble utnevnt til marki av Dorset den 16. april 1476, og innkalt til parlamentet 15. november 1482. I januar 1482 eller 1483 døde hans bestemor Elizabeth Grey, og han fikk da tittelen Lord Ferres of Groby i tillegg. I 1483 sluttet han seg til hertugen av Buckinghams opprør mot Rikard III, og da dette slo feil flyktet han til Bretagne hvor han sluttet seg til Henry Tudor.
Han giftet seg med Anne Holland, som var eneste datter av Anne of York og niese av Edvard IV. Hun døde tidlig uten å ha fått barn, og han giftet seg så med Cecily Bonville, baronesse av Harington and Bonville, som var niese av Richard, jarl av Warwick og stedatter av William Hastings. Lady Jane Grey var hans oldebarn fra det andre ekteskapet.


== Referanser ==
Helle Beck Figenschow

Helle Lee Elena Beck Figenschow (Lee Figenschow) (født 29. januar 1974) er en bulgarsk-norsk kvinne som ble kjent for sin rolle som «Lena» i de norske ungdomsfilmene om «Pelle og Proffen» med manus av Ingvar Ambjørnsen. Hun underviste i orientalsk dans i en rekke år, og idag jobber hun som fastlege.
Rollen som «Lena» ble etter hvert en stor belastning for Figenschow på grunn av det store medieoppstyret som var rundt filmene og de mest profilerte skuespillerne. Hun reiste derfor til København og bodde der i fem år.
Figenschow var en fremtredende person i Norges magedans- og folkedansmiljø, hvor hennes spesialitet var kuchek, en sigøynerdans fra Balkan. Hun instruerte orientalsk dans i Oslo samt holder kurs og seminarer i hele landet. Sammen med andre i Norges magedansmiljø var hun med i gruppen Divas of Bellydance. Denne gruppen hadde sin premiereforestilling på Oslo Oriental Dance Festival i Oslo 10. februar 2006.


== Filmografi ==


== Eksterne lenker ==
Intervju i Dagbladet 23.09.2005
Figenschows hjemmeside for orientalsk dans
(en) Helle Beck Figenschow på Internet Movie Database 
(en) Helle Beck Figenschow hos The Movie Database
New Year’s Day

New Year's Day er en singel av den irske rockegruppen U2.
Dette var den første singelen fra albumet War, og den første singelen deres som ble sluppet samtidig verden over. Singelen ble sluppet i flere formater, bl.a. 7" og 12" vinyl, og senere også på CD.
Sangen ble først til ved at Adam Clayton kom opp med bassriffet, som ble kombinert med en snutt The Edge hadde lagd på piano. Men det var teksten som ble den store bøygen, og Bono slet såpass at den var nær med å bli droppet fra albumet takket være deadlinespøkelset. Teksten han kom frem til, er en kjærlighetssang til sin kone Ali. Men sett i datidens politiske lys, og særlig Lech Wałęsas og Solidaritets kamp i Polen, er den også en sang om kamp og håp om forandringer.
Singelen toppet på en tiendeplass i Storbritannia, en 53.-plass i USA og i Norge lå den tre uker på VG-lista med en niendeplass som beste plassering.


== Sanger på singelen ==
«New Year's Day (Short Version)» (3:53)
«Treasure (Whatever Happened to Pete the Chop?)» (3:24)
«New Year's Day (Long Version)» (5:35)
«Fire (Live from Werchter, July 4, 1982)» (3:45)
«I Threw a Brick Through a Window / A Day Without Me (Live from Werchter, July 4, 1982)» (6:58)
«New Year's Day (U.S. Remix)» (4:30)
«Two Hearts Beat as One (U.S. Remix)» (5:40)
«New Year's Day (Special Version)» (4:16)
«New Year's Day (Edit)» (3:40)Den «lange» versjonen av sangen er den som finnes på War. Den «spesielle» er den som er på The Best Of 1980-1990.
«Treasure (Whatever Happened to Pete the Chop?)» var et resultat av at U2 nektet å spille mainstream pop. De hadde skrevet en sang om en venn av en venn (som ble kalt Pete The Chop), og sangen var så mye pop at manageren Paul McGuinness brukte den til å selge bandet. Men bandet ville ikke spille den som en popsang, og skrev den om så mye at den tilslutt het «Treasure». De la til «Whatever Happende to Pete the Chop», siden McGuinness fikk det spørsmålet av alle som hadde likt sangen.


== Eksterne lenker ==
(en) New Year's Day på Discogs 
(en) New Year's Day på MusicBrainz 
(en) New Year's Day på MusicBrainz 
(en) New Year's Day på AllMusic
Viggo Jønsberg

Viggo Jønsberg (født 22. mai 1956) er en norsk skuespiller.


== Filmografi ==
2003 Sejer – Elskede Poona (TV-serie) – Telemontører
1997 Blind gudinne – Ole Andersen
1996 Jomfruene i Riga
1996 Over stork og stein
1993 De blå ulvene – Fattern
1993 Gull og grønne skoger – Linken
1992 Giftige løgner – Fattern
1990 Døden på Oslo S – Fattern
1986 Drømmeslottet – Steinar
1982 Leve sitt liv – Uteligger
1981 Julia Julia – Skau
1980 Liv og død – Speedy


== Annet ==
1992 Krigerens hjerte – Set-rekvisitør


== Eksterne lenker ==
(en) Viggo Jønsberg på Internet Movie Database 
(sv) Viggo Jønsberg i Svensk Filmdatabas 
(da) Viggo Jønsberg på Filmdatabasen 
(fr) Viggo Jønsberg på Allociné 
(en) Viggo Jønsberg på AllMovie 
(en) Viggo Jønsberg hos The Movie Database