jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Årøysund

Årøysund er et tettsted og en grunnkrets på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold. Tettstedet har 1 558 innbyggere per 1. januar 2022. Årøysund ligger på den sørøstre delen av Nøtterøy, og grenser til grunnkretsene Oterbekk i nord og vest, samt Torød i sør.
Årøysund tilhører det administrative delområdet Torød. Årøysund er et sommersted og bærer følgelig preg av at deler av bebyggelsen kun benyttes til fritidsbruk og er lite i bruk i vinterhalvåret.


== Geografi ==
Navnet kommer fra det trange sundet som går mellom Nøtterøy og Nordre Årøy. Hjertet av Årøysund kan fra gammelt av sies å være området rundt ærverdige Sand Gård og i nyere tid Kommunebrygga. Disse stedene ligger tett opp mot Nordre Årøy og stedet der sundet er på sitt smaleste.
En anelse lenger sør i grunnkretsen Årøysund finner vi Middelborg, dette navnet karakteriserer den delen av Nøtterøy som ligger mellom Nordre- og Søndre Årøy. I den nordre delen av Årøysund ligger Rønningen. På grunn av Geiteskjærs nære tilknytning til stedet vil mange også regne dette for å være en del av Årøysund.
Kommunebrygga er selve midtpunktet i tettstedet og grunnkretsen Årøysund, og har vært en sentral nerve i transport langs sjøveien til og fra Årøysund gjennom flere årtier. Stedet ligger like overfor Nordre Årøy. Fylkesvei 309 ender ved Kommunebrygga.


== Kjente årøysundere ==
Linda Andersen, gullmedaljør i europajolle, OL i Barcelona, 1992
Thomas Ness (1966–), interiørarkitekt


=== Andre ===
Tinius Nagell-Erichsen (1934–2007), hytteeier


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Årøysund
Matt Barlow

Matt Barlow (født 10. april 1970 i Mississippi) er en amerikansk sanger og politimann. Barlow er best kjent som vokalisten til Iced Earth. Barlow er også medlem av det progressive power metal-bandet Pyramaze, som ble offentliggjort i det tyske rockemagasinet Rock Hard den 13. april 2007.
I forkant av The Dark Saga-albumet tok Barlow sangtimer hos Jon Schaffers søster. De fikk god kontakt, og er i dag gift.
Matt Barlow forlot Iced Earth i 2003 etter å ha blitt påvirket av terrorangrepet 11. september 2001. Han mente livet var for kort til å bruke all sin tid på et heavy metal-band istedenfor å hjelpe andre, og ble politimann ved Georgetown Police Department. Da Barlow returnerte til metal-verden våren 2007 for å synge for Pyramize, inviterte frontmann Jon Schaffer ham tilbake til Iced Earth, og i desember 2007 tok han over for Tim «The Ripper» Owens. Etter offentliggjøringen uttalte Schaffer at han heller ønsket å avslutte Iced Earth-prosjektet enn å fortsette uten Barlow.


== Diskografi ==


=== Med Iced Earth ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Matt Barlow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Matt Barlow på Discogs 
(en) Matt Barlow på MusicBrainz 
(en) Matt Barlow på Encyclopaedia Metallum 
(en) Matt Barlow på AllMusic 
(en) Matt Barlow på AllMusic 
Pyramizes offisielle hjemmeside
Iced Earths offisielle hjemmeside
Hole in the Sky 2004

Hole in the Sky-festivalen ble arrangert i Bergen for femte gang i 2004.


== Program ==
1349
Aura Noir
Danzig
Disiplin
Entombed
Katatonia
Keep of Kalessin
Kreator
Manes
Octavia Sperati
Susperia
Syrach
Vader
Zyklon«En hyllest til Quorthon fra Bathory», inkludert:

Abbath (Immortal)
Apollyon (Aura Noir)
Faust (Emperor)
Gaahl (Gorgoroth)
Ivar Grutle (Enslaved)
Nocturno Culto (Darkthrone)
Samoth (Zyklon og Emperor)
Satyr (Satyricon)
Slaget om Susangerd

Slaget om Susangerd var et slag under Irak-Iran-krigen, som varte fra 13.-21. november 1980. Opptakten til slaget var at irakiske styrker hadde erobret byen Susangerd, 28. september 1980, og endte med at iranske styrker gjenerobret byen 21. november 1980.


== Bakgrunn ==
I de siste dagene før den årlige regntiden var et forsøk på å rette opp en uholdbar, strategisk disfavør. Iran hadde holdt stand mot sterke angrep av styrker fra to irakiske korps under Irak-Iran-krigen.
Under offensiven fra september til oktober hadde irakerne uten motstand inntatt byen, men etterlot ikke noen garnison der. Iranske styrker tvang seg tilbake og gjenerobret den forlatte byen. Dette ble en trussel mot irakernes flanker med to korps i nord og i sør. Med Susangerd i iransk besittelse kunne ikke de irakiske styrkene fra den sentrale fronten støtte sine kamerater på den sørlige fronten.


== Slaget ==
Den irakiske siden var i klar, numerisk overlegenhet ved Susangerd med seks til syv ganger flere soldater med stor ildkraft. På den andre siden stod de undertallige pasdaranforsvarerne som holdt stand på de ytre forsvarsverkene som ikke var brutt etter en ukes kamp. 21. november grov irakerne seg ned foran den ødelagte, men uinntatte byen. Som et resultat ble det dannet to lommer på hver side av byen.
I sør hadde et fremstøt fra Hamidiyeh mot Ahvaz blitt stoppet i det lavtliggende landskapet ved at eldre vannkanaler ble åpent slik at området ble satt under vann. Irakerne mistet deler av sine styrker sammen med opptil 150 pansrede kjøretøyer.
21. november hadde regnbygene kommet. Mye av terrenget i sørvestlige Iran er våtmarker med store områder med mykt underlag som ikke tillot større forflytninger utenfor de preparerte veiene i regntiden. Videre avansement var ikke lenger mulig for de irakiske styrkene.


== Se også ==
Liste over slag under Irak-Iran-krigen


== Kilder ==
Anthony H. Cordesmann og Abraham R. Wagner, The Lessons of Modern War Volume II: The Iran-Iraq War 1990, ISBN 0-8133-0955-7


== Eksterne lenker ==
Dictionary of Battles and Sieges: A Guide to 8,500 Battles from ..., Volum 3. Side 980 [1]
Slaget ved Karun

Slaget ved Karun var et slag under Irak-Iran-krigen. Slaget ble utkjempet 11. oktober 1980, og var en av krigens meste suksessrike overgangsoperasjoner ved krysning av elv, utført av irakiske ingeniørsstyrker. Den 11. oktober (noen kilder sier 29. september) nådde det 3. irakiske korpset den viktige Karun-elven under sitt avansement mot grensebyen Khorramshahr.


== Operasjonen ==
Mindre styrker fra de irakiske femte mekaniserte- og sjette pansrede divisjon krysset elven  ved Darkhowein der irakerne hadde et brohode. De irakiske ingeniørstyrkene la på rekordtid ut en pongtongbro på elven.
Ved hver ende var det myke og ufremkommelig høye mudderbanker. Disse ble planert ut og herdet av irakerne i løpet av kort tid. Mens arbeidet pågikk flyttet de store styrker med pansrede kjøretøyer til elvebredden der de ble kamuflert for å skjule dem fra iransk rekognosering som kunne varsle de iranske forsvarerne om den planlagte krysningen.
Ved kvelden kunne en hurtig overflytting av hele tredje pansrede divisjon til den østlige bredden av elven skje. Et stridsvognsregiment av T-55 stridsvogner var plassert i nord for å skjerme bevegelsene mot Ahvaz-Abadan veiforbindelsen. Fra nord var en stor iransk kolonne med kjøretøyer eskortert av et kompani chieftain-stridsvogner sendt fra den nittiandre pansrede divisjon.
Iranerne ble overrasket i det trange terrenget langs den østlige bredden av Karun-elven. Der kunne T-55 med sin lave vekt komme nær de mye sterkere chieftain-stridsvognene som forvillet seg ut på mudderet, der flere sank i det myke underlaget. Minst 20 iranske stridsvogner gikk tapt.
Tredje pansrede divisjon avanserte videre på østbredden av Bahmanshir-elven mot sør der storbyen Abadan ligger. 16. oktober hadde de første irakiske troppene nådd utkantene av Abadan.
Krysningen av Karun-elven var mesterlig gjennomført. God planlegging hadde forhindret iranerne fra å få rede på den planlagte operasjonen. All forflytting av mekaniserte tropper samt logistikk foregikk om nettene. I dagslys var stridsvogner og pansrede kjøretøyer effektivt kamuflert mens ingeniørsoldatene arbeidet i det skjulte.


== Kilder ==
Tom Cooper og Farzad Bishop, Iran-Iraq War in the Air 1980-1988 2000 ISBN 0-7643-1669-9
Anthony H. Cordesman og Abraham R. Wagner, The Lessons of Modern War Volume II: The Iran-Iraq War 1990 ISBN 0-8133-0955-7


== Se også ==
Slaget om Khorramshahr
Liste over slag under Irak-Iran-krigen
Andizjan

Andizjan (eller Andijon) er en by i Ferganadalen i det østlige Usbekistan med omkring 350 000 innbyggere. Byen er hovedstad i  provinsen Andizjan (Andijon viloyati) som er Usbekistans mest tettbefolkede provins. 


== Historie ==
Byen var kjent som Andugan på 900-tallet. Den ble ødelagt av mongolene, men mot slutten av 1200-tallet begynte en ny storhetstid med en sønnesønn av Djenghis Khan, Kaydu khan, som gjorde Andijon til hovedstad i kongeriket Fergana, en posisjon som byen beholdt i tre hundre år. Andijon var sentrum for en levende og lønnsom handel med Kashgar. I 1483 ble byens store sønn, Zahiriddin Muhammad Babur født. Men han måtte snart forlate byen. Tilskuddet av khanatet i Kokand førte til at Andizjans betydning avtok. 
Russerne under general Skobelov erobret byen i 1876 etter hard motstand. Byen var i 1898 sentrum for et opprør ledet av en ishan av naqshbandiordenen, Madali. Opprøret ble brutalt slått ned av russerne etter tre dagers harde kamper. I 1899 nådde jernbanen byen og en russifiseringsprosess skjøt fart. I 1902 ble Andijon rammet av et stort jordskjelv som krevde minst 4500 menneskeliv og ødela store deler av gamlebyen. 
Andizjan er sentrum for Usbekistans oljeindustri. Det er store bomullsmarker i området. Den koreanske bilprodusenten Daewoos lokalisering av en bilfabrikk til Andizjan var et viktig tilskudd til byens og regionens næringsliv. 


== Andizjan massaker 2005 ==
Andizjan var i mai 2005 åsted for en militær massaker av mange hundre demonstranter som protesterte blant annet mot president Islam Karimovs regime. Regjeringen prøvde først å dekke over saken, men måtte på internasjonal press innrømme hendelsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andijan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Andijan, Uzbekistan – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Savannakhet

Savannakhet er en by ved floden Mekong sør i Laos. Den har 66 552 innbyggere og er Laos' tredje største by. Savannakhet er et handelssentrum (elvetransport og flyplass) med skog- og næringsmiddelindustri.
Stupaen That Ing Hang ikke langt fra byen er ett av Laos viktigste pilegrimsmål.
Mark Lawrenson

Mark Thomas Lawrenson (født 2. juni 1957 i Preston) er en tidligere engelsk fotballspiller. Mest kjent er han fra sin tid som midtstopper i Liverpool FC.
Lawrensen ble i sin tid den dyreste spilleren Liverpool noengang hadde kjøpt da han ble hentet for £900 000 fra Brighton i august 1981.
Lawrensen spilte totalt 356 kamper og scoret 18 mål for Anfield-klubben. Han ligger pr. 10. mai 2007 på syvendeplass på listen over spillere med flest kamper i den engelske Liga-Cupen.
Lawrensen hadde to korte opptredener som manager. I 1988 var han manager for Oxford og i sesongen 1989/1990 var han manager for Peterborough.
Han har jobbet i media helt siden han sluttet som spiller/trener.


== Medaljer for Liverpool som vinner ==
Ligavinner 1. Divisjon: 1982, 1983, 1984, 1986 og 1988.
FA-Cup vinner: 1986.
Serievinner-Cupen vinner: 1984.
Liga-Cup vinner: 1982, 1983 og 1984.
Charity Shield vinner: 1982 og 1986 (Delt).


== Medaljer for Liverpool som nr. 2 ==
Nr 2. i 1. Divisjon: 1985 og 1987.
Charity Shield, tapende finalist: 1983 og 1984.
Serievinner-Cupen, tapende finalist: 1985.
VM for klubblag, tapende finalist: 1985.
Liga-Cupen, tapende finalist: 1987.
FA-Cupen, tapende finalist: 1988.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mark Lawrenson – UEFA 
(en) Mark Lawrenson – Transfermarkt 
(en) Mark Lawrenson – national-football-teams.com 
(en) Mark Lawrenson – FootballDatabase.eu 
(en) Mark Lawrenson – EU-Football.info 
Profil på LFChistory.net.
Profil på Liverpools offisielle hjemmeside.
Tenorbuffo

Tenorbuffo er en komisk tenorstemme, brukt i operaer og operetter. Den ligger i samme leie som en lyrisk tenor, og er mindre tung og strålende enn heltetenoren eller karaktertenoren. Tenorbuffo-roller er typisk tekstrike og komponert i et ikke for høyt leie. Det gjøres også bruk av falsett; spesielt i fransk operatradisjon ble falsett-buffo meget benyttet.
«Pedrillo» i Bortføringen fra Serail og «Monostatos» i Tryllefløyten, begge av Mozart, er eksempler på tenorbuffo-roller.


== Se også ==
Opera buffa
Lyrisk tenor

Lyrisk tenor er en tenorstemme. Den er mindre strålende og mindre dramatisk enn heltetenoren, med mer utpreget modulasjon. Dermed står den nærmere kunstsang og skildrer i sterkere grad følelser og stemninger.


== Kjente roller ==
Wolfgang Amadeus Mozart
Tryllefløyten: «Tamino»
Bortføringen fra Serail: «Belmonte»
Carl Maria von Weber
Oberon: «Oberon»
Giuseppe Verdi
Rigoletto: «Hertugen»
Othello: «Cassio»
Falstaff: «Fenton»
Giacomo Puccini
La Bohème: «Rodolfo»
Thomas Ness (møbeldesigner)

Thomas Ness (født 17. november 1966) er en norsk møbel/interiørarkitekt MNIL fra Årøysund på Nøtterøy som nå er bosatt i Oslo. Ness er utdannet ved Kunsthøgskolen i Oslo.
Ness driver sitt eget interiørdesignfirma, Radius design a/s. Han har i løpet av 2000-tallet utviklet seg til å bli en av landets ledende og mest kjente interiørarkitekter. Ness deltok i tre interiørprosjekter i tilknytning til programmet Lyst: Bolig på TVNorge i 2004.
Ness' design har i særlig grad gjort seg gjeldende i restaurantbransjen, der han blant annet har hatt et omfattende samarbeid med eiendomsinvestoren Christian Ringnes og restaurantmagnaten Bjørn Tore Furset. Ness har hatt ansvaret for, og selv designet, store deler av interiøret i den nye Ekebergrestauranten, interiøret i restauranten i det nye operahuset i Oslo, samt møbeldesignet på Bølgen & Moi Briskeby. I tillegg har Ness stått bak interiøret i restauranter som Lofoten, Matfinken og Havsmak i Oslo. Et annet viktig prosjekt for Ness har vært interiøret på nye Frogner kino.


== Utmerkelser ==
Norges kunstnerråds arbeidsstipend for yngre/nyetablerte kunstnere.
Norges kunstnerråds etableringstipend for nyetablerte.
Norsk forms pris for unge formgivere 2002.


== Eksterne lenker ==
Radius Design
Designer operainteriør
Ekebergrestauranten opp av asken
Nye Ekebergrestauranten
Ulafeltet

Ulafeltet er et olje- og gassfelt i blokk 7 i sørlige del av Nordsjøen. Navnet kommer av den berømte losen Ulabrand fra Ula i Vestfold. 
Feltet ble erklært drivverdig i 1976 og produksjonen startet i 1986, med BP som operatørselskap. Feltet ligger på 70 meters vanndyp og er bygd ut med tre plattformer med stålunderstell: en boreplattform, en produksjonsplattform og en boligplattform. Ulafeltet er tilkoblet Ekofisk med rørledning, og derfra videre gjennom Norpipe til Teesside. Havdybden i området er ca. 70 m og reservoaret består av sandstein fra øvre juratiden tilhørende Ulaformasjonen.
Det amerikanske oljeselskapet Gulf gjennomførte den første leteboringen i 1968 og ga opp. I 1976 boret BP 74 meter dypere og fant olje. Oljefeltet ble satt i produksjon samtidig som oljeprisen falt kraftig i 1986 og BP angret da på at de bygget ut feltet. Produksjonen på Ulafeltet skulle etter planen fases ut på slutten av 1990-årene. Operatøren begynte da å pumpe vann inn i reservoaret for å presse ut mer olje noe som forlenget levetiden betydelig. Feltet var først ute med denne teknologien.Blanefeltet og Oselvarfeltet er knyttet opp til Ula ved hjelp av havbunnsanlegg. Blanefeltet, som ligger på grensen mellom norsk og engelsk side av Nordsjøen, hadde produksjonsstart i 2007 og opereres av Talisman Energy Norge AS. Oselvarfeltet startet produksjon i 2012 og opereres av danske DONG Energy.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ula BP Norge
Ula i Aftenbladets interaktive sokkelkart
Oljedirektoratet
Scanoil
Mikkel Bjønness-Jacobsen

Mikkel Bjønness-Jacobsen (født 12. oktober 1863 i Nøtterøy, død 1941) var en norsk teolog og biskop i Hamar bispedømme i perioden 1922–34.Bjønness-Jacobsen ble cand.theol. i 1894. Han arbeidet som lærer i Oslo og for Indremisjonsselskapet mellom 1886 og 1895. I 1895 ble han residerende kapellan i Østre Toten, og i 1917 ble han oppnevnt til domprost i Hamar. Han var biskop i Hamar bispedømme fra 1922 til 1934.
Fra 1934 til 1940 var Bjønness-Jacobsen formann i styret for Menighetsfakultetet.
Bjønness-Jacobsen var en konservativ teolog, men hadde ingen framtredende rolle i kirkestriden på begynnelsen av 1900-tallet. Han var regnet som en fremragende predikant.


== Referanser ==
Staffan Westerlund

Staffan Westerlund (født 1942 i Sverige, død 22. mars 2012) var en svensk jurist, forfatter og professor i miljørett.
I 1992 ble Westerlund professor i miljørett ved juridisk fakultet, Uppsala universitet. Han ble ansett som en av de viktigste bidragsyterne til utviklingen av fagområdet miljørett i Sverige, og har hatt betydelig innflytelse på den miljørettslige forskningen i Norden. 
Han vant Svenska Deckarakademins pris for årets beste svenske kriminalroman to ganger.


== Bibliografi ==
Skjønlitteratur

Institutet (1983)
Svärtornas år (1984)
Sång för Jenny (1985)
Större än sanningen (1986)
Att bara försvinna (1987)
Baktändning (1988)
Skymningsläge: Berättelser (1990)
Ljusa sjöar (1992)
0-lösningen (1994)
Rörligt mål (2003)Sakprosa (utvalg)

Miljöskyddslagstiftning och välfärden (1971)
Planering: en skrift om planeringslagstiftning och markanvändning (1974)
Miljöfarlig verksamhet: rättstekniska studier av de centrala tillåtlighetsreglerna i miljöskyddslagen på grundval av teori och praxis (1975)
Planlagstiftningen (1978)
Naturvård och pågående markanvändning: en undersökning av naturvårdslagens ersättningsregler (1980)
Miljöeffektbeskrivningar: en undersökning av USA:s och Sveriges rättsregler för beslutsunderlag inför miljöpåverkande beslut (1981)
Vitbok: beslutet om Forsmarkslagret för låg- och medelaktivt avfall (1983)
Miljörättsliga grundfrågor (1987)
Kärnkraften är stoppad (1987)
Avfallsreglering i svensk rätt (1988)
Rätt och miljö (1988)
Miljöskyddslagen: en analytisk lagkommentar (1990)
EG:s miljörätt ur svenskt perspektiv (1991)
EG och makten över miljön (1992)
Grunderna i plan- & marklagstiftningen (1992)
Vattenlagen och miljöbalken: en grovskiss till samordning mellan vattenrättsliga bestämmelser och en modern miljöbalk (1993)
En hållbar rättsordning: rättsvetenskapliga paradigm och tankevändor (1997)
Miljörättsliga grundfrågor 2.0 (2003)
Miljörätt: basboken (2004) (sammen med Inga Carlman)


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
2007 – Miljö- och hälsoskyddopriset, utdelt av Miljö- och hälsoskyddstjänstemanna-förbundet for «sin autoritet og sitt sterke engasjement i den juridiske håndteringen av miljø- og helsespørsmål»
1986 – Svenska Deckarakademins pris för bästa svenska kriminalroman, for Större än sanningen
1985 – Sherlock-prisen for Sång för Jenny
1984 – Svenska Deckarakademins pris för bästa svenska kriminalroman, for Svärtornas år


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside ved Universitetet i Uppsala
Arnoldus Hille

Arnoldus Marius Hille (født 14. mars 1829 i Fresvik i Leikanger (nå Vik i Sogn), død 7. januar 1919 i Christiania) var en norsk teolog og biskop i Hamar Stift i perioden 1887–1906. Han var sønn av godseier og landhandler Wollert Krohn Hille (1796–1860) og Elisabeth Marie Hess Lem (1798–1888), og var henholdsvis far og farfar til de senere biskopene i Hamar Henrik Greve Hille og Georg Hille. På morssiden nedstammet han fra biskop i Trondheim Arnold de Fine.
Hille startet sine studier på Bergen katedralskole og ble cand.theol. i 1852 i København. Han var sterkt påvirket av Søren Kierkegaards skrifter, og det ga seg for ham utslag i en tvil om han skulle bli prest. Han arbeidet som lærer i flere år etter teologisk embedseksamen og tok ikke praktisk-teologisk eksamen før i 1861.
Han fikk sin første prestestilling som fengselsprest i Bergen i 1865. I 1872 ble han utnevnt til residerende kapellan i Stange, og i 1876 domprost i Hamar. Han etterfulgte Halvor Folkestad som biskop i Hamar i 1887, og ble dermed den andre biskopen i Hamar etter gjenopprettelsen av bispedømmet i 1864. Han lot bygge en vakker privatbolig i nærheten av domkirken. Denne ble mange år senere solgt til Opplysningsvesenets fond og gjort til permanent bispebolig på Hamar.


== Hedersbevisninger ==
Utnevnt til kommandør av 1. klasse av St. Olavs Orden av kongen 21. januar 1895 «for fortjenstfuld embedsvirksomhed»


== Referanser ==
Christen Brun

Christen Brun (født 6. september 1846 i Bergen, død 27. april 1917) var en norsk teolog og biskop i Hamar stift i perioden 1906–17.Brun ble cand.theol. i 1870. Han var folkehøyskoleleder i Skoger og fra 1873 bestyrer for lærerskolen i Balestrand, før han innledet sin geistlige karriere som sokneprest i Våler i 1887. I 1897 ble han sokneprest ved Mariakirken i Bergen. Han var biskop i Hamar stift fra 1906 til sin død i 1917.
Brun var en aktiv foredragsholder, og noen av hans foredrag finnes i trykt form. Det gjelder

Statskirke eller fri folkekirke – Foredraget ble holdt i Vor Frelsers Kirke den 10. oktober 1912
Jesu Christi opstandelse 1912
Om inspirationen : foredrag i en lærerforening 1911
Socialdemokratiets stilling til christendommen: foredrag holdt i Bergens turnhal søndag den 10de december 1893
K.P. Arnoldsons religionshistoriske foredrag: en kritik - «Et fordrag holdt i arbeiderforeningens sal» Bergen 1890Brun var en konservativ teolog. Han støttet opprettelsen av Menighetsfakultetet, og ble sensor der da institusjonen fikk eksamensrett i 1913.


== Bibliografi ==
Brun skrev flere teologiske bøker, innenfor kirkehistorie og systematisk teologi/dogmatikk. 

Religionsfrihetens historie i sine hovedtræk med et forord av Gustav Jensen 1917
Nadverdens betydning for kristenlivet 1905
Den lammerske Bevægelse 1905
Det norsk lutherske Kinamissionsforbunds ritual : en kritik 1904
Baptismens historie 1902
Methodismens oprindelse og væsen 1895
Rationalismen i dens historiske sammenhæng med det 18.aarhundredes oplysning 1891
Oplysningens Tidsalder : dens religiøse Ideer i deres historiske Oprindelse og Karakter 1886
Pietismens Begreb og Væsen : en kirkehistorisk Afhandling 1876
Curt Sivertsen Adeler : en historisk undersøgelse 1871


== Referanser ==
Anita Valen

Anita Valen (født 12. desember 1968 i Porsgrunn) er en norsk tidligere syklist.


== Sykkelkarriere ==
Valen var lenge et stort talent i sykkelsporten, men tok en pause da hun kom ut for en ulykke som 18-åring i forkant av OL i Seoul, 1988. Etter 14 års opphold tok hun opp sykkelsporten igjen. Hun deltok i OL i Athen 2004 og Beijing 2008, og hun fikk bronsemedalje i landeveisrittet i VM i landeveissykling 2004. Hun er en av få sykkelryttere som har 12 norgesmesterskap. Den første seieren tok hun før ulykken i 1988 da hun delte seieren med Tone Benjaminsen.
I 2003 viste en blodprøve for høye verdier av koffein, men etter en langvarig prosess mellom idrettens instanser (Antidoping Norge og appellutvalget i Norges idrettsforbund og olympiske komité) ble Valen frikjent for brudd på dopingreglementet.


== Meritter ==
VM-bronse i fellesstart 2004
Vinner av Norgescupen: 2002
Vinner av Norgesmesterskapet i landeveisritt: 1985, 2002, 2003, 2004, 2005 og 2008
Vinner av Norgesmesterskapet i temporitt: 1985, 2003, 2004, 2005, 2007 og 2008
Vinner av Hills Classic Holland: 2005
Vinner av den grønne trøyen i Tour de L'Aude: 2002


=== OL–deltagelse ===
OL i Athen, 2004: 22.-plass i temporitt og 14.-plass i landeveisritt.
OL i Beijing, 2008: 26.-plass i landeveisritt.


== TV-opptredener ==
Hun deltok høsten 2009 i TV 2s Skal vi danse, hvor hun ble stemt ut i første runde. I 2010 deltok hun i Zebra Grand Prix på TV2 Zebra, i 2011 i 4-stjerners middag halv åtte på TVNorge, i 2012 på kjendisutgaven av 71° nord på TVNorge. Hun har også vært gjest i TV2-serien Sommertid.


== Familie ==
Hun er søster av Monica Valen, som ble verdensmester i landeveisritt i 1994.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anita Valen – Olympics.com 
(en) Anita Valen – Olympics.com 
(en) Anita Valen – Olympic.org 
(en) Anita Valen – Olympedia 
(en) Anita Valen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Anita Valen – Cycling Archives 
(en) Anita Valen – CycleBase 
(en) Anita Valen de Vries på cyclingnews.com
(en) Anita Valen de Vries på www.The-Sports.org
(en) Anita Valen på Internet Movie Database