jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Semittiske språk

Semittiske språk er den nordøstlige undergruppen av de afroasiatiske språkene, og den eneste gruppen i denne familien som tales utenfor Afrika. Semittisk (fra det bibelske navnet «Shem») var til å begynne med referert til en språkgruppe med opphav i Midtøsten, nå kalt semittiske språk. 
I denne språkgruppen inngår de oldtidige og moderne språkene amharisk, arabisk, arameisk, akkadisk, ugarittisk, hebraisk, maltesisk, syrisk, tigrinja og flere. Språkgruppen innbefatter derfor noen av historiens og litteraturens mest berømte språk, og noen av de språkene med den lengste kjente historien.
Semittiske språk var utbredt i Midtøsten i den tidligste historiske tid. Siden har de spilt en avgjørende rolle i det området, samtidig som de også har utbredt seg til Afrika. De etiopiske språk oppstod da folk utvandret fra det sørlige Arabia til dagens Etiopia og omegn allerede i oldtiden. Arabisk har med tiden spredd seg til store deler av det nordlige Afrika der det i dag er morsmål for mange, og av andre brukes som kommunikasjonsspråk. Språket med flest talere i dag er arabisk, etterfulgt av amharisk, hebraisk og tigrinja. 
Et av de viktigste kjennetegnene er at mange ord i utgangspunktet består av en rot på noen få konsonanter, vanligvis tre, som blir bøyd ved at forskjellige vokaler settes inn, og at forskjellige prefikser og suffikser tilføyes.


== Se også ==
Vestsemittiske språk
Østsemittiske språk
Courvoisier

Courvoisier er et konjakkhus. De regnes som en av «de fire store» innen konjakk, sammen med Hennessy, Rémy Martin og Martell.


== Historie ==
Huset ble etablert i 1843 av Felix Courvoisier. Det sies at hans far, Ammanuel Courvoisier, drev med vin- og sprithandel sammen Louis Gallois i Paris før konjakkhuset ble stiftet. Bercy var også borgermester i bydelen de bodde i (Bercy). De skal ha fått besøk av keiser Napoleon i 1811, som tok med seg flere tønner med konjakk til St. Helena. De britiske offiserene der kalte konjakken for «The Cognac of Napoleon». Dette anses for å være den første hedersbenevnelsen som ble knyttet til Courvoisier-konjakk.Sønnen startet opp i 1843, sammen Jules Gallois. Etter Felix' død i 1866 overtok hans nevøer, brødrene Curlier, driften. Like etter, i 1869, fikk huset rett til å kalle seg «Fournisseur officiel de la Cour Impériale» (offisiell leverandør til det keiserlige hoff). Dette sertifikatet finnes den dag i dag i Courvoisiers museum i Jarnac. Det har også mottatt prisen «Prestige de la France», en pris for kvalitet. Dette er det eneste konjakkhuset som har mottatt denne prisen.I 1909 kom huset på britiske hender, ved brødrene Guy og Georges Simon. De bygde opp merket og skapte et godt omdømme på verdensbasis. Det var de som etablere tilknytningen til Napoleon, ved bl.a. å bruke Napoleons silhuett og logoen «Le Cognac de Napoleon». Fra like etter andre verdenskrig til 1970-tallet ble huset ledet av norskættede Christian Braastad. 
I dag eies huset av spritselskapet Allied Domecq.


== Utvalg ==
Courvoisier bruker kun ugni blanc-druer til sin konjakk, og henter druer og vin kun fra de fire beste konjakkområdene: Grande Champagne, Petite Champagne, Borderies og Fins Bois.Deres utvalg er:

VS
VSOP Fine Champagne – 8-10 års fatlagring
VSOP Exclusif – 6-10 års fatlagring, lagd for det asiatiske markedet, men finnes i Norge. Alle de firekonjakkområdene Courvoisier benytter er representert.
Napoleon Fine Champagne
XO Imperial – Stor andel fra Borderies (30-35 års fatlagring) og noe fra Grande og Petite Champagne (minimum 20 års fatlagring)
Initiale Extra
Succession JS – Lagd ifm. 200-årsjubileet for kroningen av Napoleon i 1804
L'Esprit de Courvoisier – Kun 2000 flasker er lagd, en blanding av husets eldste konjakker, de eldste delene er fra 1802 (samt noe fra 1844, 1848 og 1865).I 2006 lanserte de også en parfyme: Impériale Courvoisier.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Courvoisier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Courvoisier History & Current Situation
ShopRite LPGA Classic

ShopRite LPGA Classic er en golfturnering på LPGA-touren, med Wakefern Food Corporation som hovedsponsor.
Turneringen ble første gang avholdt i 1986 i New Jersey under navnet Atlantic City LPGA Classic. Premiepotten er 1,4 millioner dollar (2005).


== Vinnere ==
2011: Brittany Lincicome
2010: Ai Miyazato
2006: Seon Hwa Lee
2005: Annika Sörenstam
2004: Cristie Kerr
2003: Angela Stanford
2002: Annika Sörenstam
2001: Betsy King
2000: Janice Moodie
1999: Se Ri Pak
1998: Annika Sörenstam
1997: Michelle McGann
1996: Dottie Pepper
1995: Betsy King
1994: Donna Andrews
1993: Shelley Hamlin
1992: Anne-Marie Palli
1991: Jane Geddes
1990: Chris Johnson
1989: Nancy Lopez
1988: Juli Inkster
1987: Betsy King
1986: Juli Inkster


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Chevron Championship

ANA Inspiration, også kalt Dinah Shore, er en golfturnering for kvinner. Den hører inn under LPGA-touren og har status som major.  Tittelsponsor er det amerikanske energiselskapet Chevron.


== Historie ==
Turneringen ble grunnlagt av fjernsynspersonligheten Dinah Shore og avholdt første gang avholdt i 1972 og har hatt major-status siden 1983. Turneringen er den første major-turnering i året og arrangeres sent i mars eller i begynnelsen av april, på Mission Hills Country Club i Rancho Mirage i California.


=== Navn på turneringen ===
1972–1980: Colgate–Dinah Shore Winner's Circle
1981: Colgate-Dinah Shore
1982: Nabisco Dinah Shore Invitational
1983–1999: Nabisco Dinah Shore
2000–2001: Nabisco Championship
2002–2014: Kraft Nabisco Championship
2015–2021: ANA Inspiration
2022–: The Chevron Championship*Turneringen kalles av og til fortsatt for Dinah Shore, selv om Shores navn ble fjernet fra tureneringsnavnet i 2000. Turneringstrofeet bærer fortsatt hennes navn.


== Vinnere ==
2019: Jin Young Ko, Sør-Korea
2018: Pernilla Lindberg, Sverige
2017: So Yeon Ryu, Sør-Korea
2016: Lydia Ko, New Zealand
2015: Brittany Lincicome, USA
2014: Lexi Thompson, USA
2013: Inbee Park, Sør-Korea
2012: Sun Young Yoo, Sør-Korea
2011: Stacy Lewis, USA
2010: Yani Tseng, Taiwan
2009: Brittany Lincicome, USA
2008: Lorena Ochoa, Mexico
2007: Morgan Pressel, USA
2006: Karrie Webb, Australia
2005: Annika Sörenstam, Sverige
2004: Grace Park, Sør-Korea
2003: Patricia Meunier-Lebouc, Frankrike
2002: Annika Sörenstam, Sverige
2001: Annika Sörenstam, Sverige
2000: Karrie Webb, Australia
1999: Dottie Pepper, USA
1998: Pat Hurst, USA
1997: Betsy King, USA
1996: Patty Sheehan, USA
1995: Nanci Bowen, USA
1994: Donna Andrews, USA
1993: Helen Alfredsson, Sverige
1992: Dottie Mochrie, USA
1991: Amy Alcott, USA
1990: Betsy King, USA
1989: Juli Inkster, USA
1988: Amy Alcott, USA
1987: Betsy King, USA
1986: Pat Bradley, USA
1985: Alice Miller, USA
1984: Juli Inkster, USA
1983: Amy Alcott, USAVinnere før turneringen fikk major-status:

1982: Sally Little, Sør-Afrika
1981: Nancy Lopez, USA
1980: Donna Caponi, USA
1979: Sandra Post, Canada
1978: Sandra Post, Canada
1977: Kathy Whitworth, USA
1976: Judy Rankin, USA
1975: Sandra Palmer, USA
1974: Jo Ann Prentice, USA
1973: Mickey Wright, USA
1972: Jane Blalock, USA


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted Arkivert 22. mars 2017 hos Wayback Machine.
Lystlunden

Lystlunden er en park og en idrettsplass med stadion i Horten i Vestfold. Ørn, Falk og Horten Fotballklubb spiller sine hjemmekamper her. Høsten 2008 ble banen gjort om fra naturgress til kunstgress på grunn av dårlige spilleforhold etter mye nedbør og fuktighet. Tidligere ble det arrangert flere norgesmesterskap her i hurtigløp på skøyter, men fra 1994 har banen ikke vært islagt.

Banen av naturgress har vært åsted for mange fotballdueller, blant annet kampen mellom Ørn og Vålerenga i 2001 da hjemmelagets Helge Fjeld ble helten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lystlunden – Profil og resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info. . Lystlunden Grusbane (1910–1991 ?)
(en) Lystlunden – Profil og resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info. . Lystlunden Gressbane (1968 – Allround-NM herrer med verdensrekord)
«Lystlunden Gressbane» (engelsk). Skateresults.com. Arkivert fra originalen 19. juni 2007. Besøkt 2. oktober 2013. 
Lystlunden Stadion - Nordic Stadiums
Fotball.no om banen
O’Higgins

O'Higgins er en region i Chile. Det offisielle navnet er V Región de Libertador General Bernardo O'Higgins og regionen regnes som region VI fra nord til sør. Regionen er oppkalt etter Chiles frigjøringshelt Bernardo O'Higgins.
Det kraftige Rapel vannkraftverk er installert i kommunen La Estrella i denne regionen, beliggende i Cardenal Caro-regionen.


== Provinser ==

Provinsene inndeles i 33 kommuner.
Kenworth

Kenworth er en amerikansk produsent av trekkvogner til semitrailere.  De eies av PACCAR.
Historien til Kenworth kan spores tilbake til Louis og Edgar Gerlinger, som i 1915 grunnla Gerlinger Motor Car Company i Portland i Oregon.  De konstruerte sin første lastebil samme år.   Firmaet flyttet til Seattle i 1916, men slet tungt økonomisk.  Forretningsmannen Edgar Worthington og hans forretningspartner kaptein Frederick Kent, kjøpte opp fabrikken, og døpte den Gersix Motor Company.  Kent overlot sin andel av Gersix til sønnen Harry i 1919.
Selskapet var i vekst.  I 1922 ble det første året med en produksjon på over 50 lastebiler. I 1923 gjennomførte de en kapitalutvidelse, og selskapet het etter det Kenworth Motor Truck Co.  Navnet var en sammensetting av KENt og WORTHington.
Når depresjonen kom på 1930-tallet, rammet det også Kenworth hardt, mye på grunn av gjelden de hadde etter de store investeringene de hadde foretatt.  Som en strategi for å overleve tilbød de stadig mer avansert teknologi på bilene sine, som for eksempel dieselmotorer fra Cummins, hydraulisk bremseforsterker, torsjonsfjærer og sovekabiner.  Da USA innførte lovgivning om maksimalvekt på lastebiler, så brukte Kenworth aluminium i motorer, girkasser, førerhus og ramme.
Etterspørselen etter tunge kjøretøyer fikk et stort oppsving under andre verdenskrig.  Kenworth produserte og deler til B-17 bombefly.
Etter krigen så hadde de opprinnelige stifterne gått bort, og enkene forsøkte å selge bedriften til arbeiderne, men det endte med at PACCAR kom inn og overtok.  Fram til 1956 var Kenworth en selvstendig enhet i PACCAR.
1950-tallet og 1960-tallet var bra for Kenworth.  I 1964 åpnet de en fabrikk i Kansas City, og fikk produksjonen over 2000 biler, en rekord for dem.  I 1966 ble det opprettet en fabrikk i Australia, og i 1972 var den årlige produksjonen over 10 000 biler.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Kenworth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Paccar (engelsk)
Maule

Maule er en region i Chile og regnes som region VII fra nord til sør. Hovedstaden i Maule er Talca, som ligger i, og er provinshovedstad i provinsen med samme navn.


== Provinser ==
Curicó
Talca
Linares
Cauquenes
Steven Bradbury

Steven Bradbury (født 14. oktober 1973) er en australsk tidligere skøyteløper. Bradbury ble verdenskjent etter den høyst uventede gullmedaljen han tok under OL i Salt Lake City i 2002. 
Bradbury deltok i kortbaneløp. I kvartfinalen ble han nummer tre og var egentlig slått ut, men en av de foran ham ble disket, så han gikk likevel videre. I semifinalen lå han sist i feltet, langt bak medaljefavorittene, da konkurrentene plutselig kolliderte med hverandre og falt, slik at han avanserte i feltet og kvalifiserte seg til finalen. Utrolig nok gjentok det samme seg i finalen. Han lå et godt stykke bak teten da alle de fire øvrige deltakerne krasjet og falt i siste sving, slik at en sjokkert Bradbury kunne gå inn til gull, Australias første gull i et vinter-OL.
Bradbury tok også bronsemedalje for lag under OL på Lillehammer i 1994.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Steven Bradbury på Internet Movie Database 
(en) Steven Bradbury – Olympedia 
(en) Steven Bradbury – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Steven Bradbury – Australian Olympic Committee 
(en) Steven Bradbury – Sport Australia Hall of Fame
Biobío

Bío-Bío er en region i Chile. Den er region VIII regnet fra nord til sør. Andalién er en av elvene i regionen.


== Provinser ==
Biobío
Concepción
Arauco
Nick Faldo

Nicholas Alexander Faldo (født 18. juli 1957) er en engelsk profesjonell golfspiller. Han regnes som en av Europas mest suksessrike golfspillere. Faldo ble profesjonell i 1976.
Han har vunnet seks major-turneringer: The Open Championship i 1987, 1990 og 1992, og The Masters i 1989, 1990 og 1996.
Han har toppen verdensrankingen  i tilsammen 97 uker, over fire perioder mellom 1990 og 1994.
I 1977 ble han den yngste spilleren noensinne til å delta i Ryder Cup. Faldo har deltatt elleve ganger, noe som er rekord blant de europeiske spillerne. Han har spilt inn 25 poeng, fordelt på 23 seire, 19 tap og 4 delinger. Han har rekorden blant de europeiske spillerne for flest spilte enkeltmatcher (46).
Faldo ble kåret til årets spiller på PGA-touren i 1990 og på Europatouren i 1989, 1990 og 1992. Han gikk til topps på Europatourens pengeliste (Order of Merit) i 1983 og 1992. Han har vunnet 30 turneringer på Europatouren. Totalt har han vunnet 7 783 939 euro gjennom karrieren på Europatouren (pr. juni 2004), noe som er 13. best gjennom tidene.
Faldo ble gjort til medlem av Order of the British Empire i 1998. I 2009 ble han utnevnt til Knight Bachelor og derved adlet. Han har dermed også rett til å føre tiltaleformen Sir foran sitt navn.


== Seire ==


=== PGA-touren ===
1984: Sea Pines Heritage
1987: The Open Championship
1989: The Masters Tournament
1990: The Masters Tournament; The Open Championship
1992: The Open Championship
1995: Doral-Ryder Open
1996: The Masters Tournament
1997: Nissan Open


=== Europatouren ===
1977: Skol Lager Individual
1978: Colgate PGA Championship
1980: Sun Alliance PGA Championship
1981: Sun Alliance PGA Championship
1982: Haig Whisky TPC
1983: Paco Rabanne Open de France; Martini International; Car Care Plan International; Lawrence Batley International; Ebel Swiss Open-European Masters
1984: Car Care Plan International
1987: Peugeot Spanish Open; The Open Championship
1988: Peugeot Open de France; Volvo Masters
1989: Volvo PGA Championship; Dunhill British Masters; Peugeot Open de France
1990: The Open Championship
1991: Carroll's Irish Open
1992: Carroll's Irish Open; The Open Championship; Scandinavian Masters; GA European Open
1993: Johnnie Walker Classic; Carroll's Irish Open
1994: Alfred Dunhill Open


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Nick Faldo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Nick Faldo – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Nick Faldo – PGA-touren 
(en) Nick Faldo – Europatouren 
(en) Nick Faldo – Japantouren 
(en) Nick Faldo – Verdensrankingen 
Profil på Europeantour.com
Profil på owgr.com (Official World Golf Ranking)
Araucanía

Araucanía er en region i Chile. Den regnes som region IX fra nord til sør.


== Provinser ==
Malleco
Cautín


== Eksterne lenker ==
Photo gallery of Araucanía
Los Lagos

Los Lagos er en region i Chile. Den er region X, fra nord til sør. I Los Lagos ligger Chiles største øy, Chiloé, og den største innsjøen, Lago Llanquihue. 


== Provinser ==
Valdivia
Osorno
Llanquihue
Chiloé
Palena
Chiloé

Chiloé (spansk: Isla de Chiloé eller Isla Grande de Chiloé) er en øy i Chile. Øya ligger i provinsen Chiloé som igjen ligger i region X Los Lagos i Chile. Hovedstaden på Chiloé er Castro, og den største byen på øya er Ancud.
Mausoleet i Halikarnassos

Mausoleet i Halikarnassos (gresk: Μαυσωλείο της Αλικαρνασσού) var et antikk gravmæle som ble reist i Halikarnassos (dagens Bodrum i Tyrkia) i tiden mellom 353 og 350 f.Kr. av satrapen Mausollos og var ett av verdens syv underverker. Begrepet mausoleum blir i dag brukt generisk om gravmæler over bakkenivå.
Mausollos påbegynte gravmælet, men døde relativt ung og hans kone (og søster) Artemisia den yngre fullførte gravmælet. Det ble konstruert av arkitektene Satyros og Pytheos, og skulpturene ble framstilt av billedhuggerne Bryaxis, Skopas, Leokhares og Timotheos. Den ferdige strukturen av gravmælet ble betraktet som en slik estetisk triumf at Antipatros fra Sidon identifiserte det som en av sine syv underverker i den antikke verden.
Gravmælet sto relativt uskadet fram til 1100-tallet, men i 1494 ble det funnet i ruiner av Johanitterridderne. Årsaken var muligens et jordskjelv. Ridderne brukte deretter marmoren i tempelet til byggingen av Petersborgen.
Det er fremdeles mulig å se restene etter det midt i dagens Bodrum, men det krever en god del fantasi for å forestille seg hvordan det har vært (i likhet med Artemistempelet i Efesos). Funnene knyttet til gravmælet ble på 1800-tallet gjort først av den britiske ambassadøren lord Stratford, mens i 1966 begynte danske arkeologer arbeidet med å grave det ut under ledelse av professor Christian Jeppesen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thiollet, Jean-Pierre (2010): Bodream, Anagramme Ed., ISBN 978 2 35035 279 4.
Aysén

Aysén (skrives også Aisén) er en region i Chile. Den regnes som region XI fra nord til sør. Aysén er den regionen med lavest befolkningstall i landet. Terrenget og landskapet har likhetstrekk med det man finner i Nord-Norge, i deler av Alaska samt i New Zealands Milford Sound region.  Nasjonalparken Laguna San Rafael kan bare nås med båt eller fly og er en av de mest populære turistmålene i regionen. Frem til man bygget Carretera Austral (Rute 7  eller Den sørlige riksvei) på 1980-tallet, var det bare mulig å kjøre fra nord til sør på noen dårlige grusveier.


== Provinser ==
Coyhaique
Aysén
General Carrera
Capitán Prat


== Eksterne lenker ==
Offisielle sider for regionen Aysén
Gilbertus Anglicus

Gilbertus Anglicus («engelske Gilbert»), også kjent som Gilbert del Egle, var en engelsk lege. Nøyaktige biografiske data finnes ikke, men man antar at han ble født omkring 1180 og død antakelig 1250. Hans kjente verk Compendium Medicinae består av 5 bøker og kom ut ca. 1240, og var grunnlaget for  John av Gaddesden sitt verk Rosa Anglicana etter datidens skikk med å gi de store medisinske verkene blomsternavn f.eks Bernhard of Gordon skrev ca. 1303 et av de mest kjente og brukte verkene i middelalderen kalt Lillium medicinae. 
Gilbertus Anglicus fikk sin første medisinske utdanning i England, og ved århundreskiftet til 1200-tallet dro han videre til kontinentet for å fullføre sine studier, og tilbrakte noe tid ved den berømte Salerno-skolen som ble opprettet i 794 i Sør-Italia, og var toneangivende i 500 år. Den ble nedlagt i 1811. Den var knyttet til benediktinerklosteret i Salerno. Mange arabiske leger og lærere seg var aktive ved skolen. Han fikk sannsynligvis undervising fra Roger av Parma, Ricardus Salernitanus, og kan ha studert sammen med Aegidius av Corbeil. Etter han kom tilbake til England tjente han sannsynligvis hos erkebiskop Hubert Walter, og etter hans død i 1205 reiste Gilbert tilbake til kontinentet hvor han sannsynligvis tilbrakte resten av livet sitt. 
Compendium Medicinae  sine kanskje viktigste meritter er at det er det første medisinske verket av en engelskmann som er bevart til nå, og det er en relativt komplett samling av datidens medisinske viten og tro. Det var et vel respektert verk og kom en revidert utgave så sent som i 1608. Det er antakelig det første verket som beskriver sykdommene spedalskhet og kopper som smittsomme. 


== Eksterne lenker ==
Biografi Gilbertus Anglicus
Tiridates I av Partia

Tiridates  (persisk: تيرداد سوم‎; gresk: Τιριδατησ) eller Teridates er et persiske navn, oppgitt av greske historikeren Arrianos i hans verk Parthica, på broren til Arsakes I av Partia, grunnleggeren av det partiske kongerike. Det ble sagt at Tiridates etterfulgte sin bror en gang rundt 246 f.Kr. Men Arrianos' redegjørelse synes å være svært lite pålitelige som historisk kilde, og moderne historikere mener det er sannsynlig at Arsakes I fortsatte å styre Partia fram til 211 f.Kr.
I Arrianos' redegjørelse oppholdt Tiridates seg en kort tid i Partia under oppløsningstiden da Selevkos III Keraunos fra Selevkideriket angrep i 246 f.Kr. og de påfølgende årene. Tiridates ble beseiret og forvist av Selevkos II Kallinikos en gang rundt 238 f.Kr. Da Selevkos II ble tvunget til å vende tilbake til sitt eget riket grunnet at hans yngre bror Antiokos Hieraks gjorde opprør. Tiridates kom tilbake og beseiret selevkidene og tok til å bruke sin brors navn Arsakes, og etter broren nedstammer alle andre partiske konger, og således gitt navn til akamenidedynastiet.
Merk, Tiridates II av Partia er kalt for «Tiridates I» i fortellinger som mangler den tidligere Tiridates.


== Litteratur ==
Arrianos: Parthica (bevart i sammendrag av Fotios og Synkellos); Syrica, 65 (bevart av Isidoros av Charax).
Strabon, xi.
Junianus Justinus: Historiarum Philippicarum, xli, 4.


== Eksterne lenker ==
Denne artikkelen inneholder materiale fra Encyclopædia Britannica Eleventh Edition, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.
Parthian Stations by Isidore of Charax
Arsakes II av Partia

Arsakes II (persisk: ارشک يکم‎, gresk: Ἀρσάκης) var en konge av Partia fra arsakidedynastiet som styrte fra 211 f.Kr. og fram til 185 f.Kr. Det greske navnet Arsakes opptrer som Artabanus i latinske kilder. Han er derfor også listet som Artabanes I av Partia


== Liv og virke ==
På grunn av forvirringen med navn er rekken for etterfølgelse av partiske konger svært uklart. Arsakes II synes å ha arvet tronen i Partia av enten Arsakes I og/eller Tiridates I som antagelig var henholdsvis hans far og onkel (og som styrte samtidig). Men det er mulig at Arsakes II ikke var nevø av Tiridates I, men hans sønn. Slekten, akamenidedynastiet, er oppkalt etter den første kongen som betraktes som grunnleggeren, Arsakes I. Problemet er at påfølgende konger har en tendens til også å kalle seg for Arsakes ved kroningen, således åpne opp for forvekslinger.
I 209 f.Kr. ble Partia angrepet og erobret av det gresktalende naboriket Selevkideriket ved Antiokos III den store. Partia hadde tidligere ligget i strid med sin mektige nabo, særskilt i 247 f.Kr. Arsakes II anmodet om fred etter at han ble beseiret på slagmarken ved Labusfjellet (Lamavu). Før seieren hadde Antiokos III okkupert den partiske hovedstaden Hekatompylos (dagens iranske by Qumis, presset seg videre mot Tagae i nærheten av Damghan. Som følge av nederlaget til Arsakes II kunne Antiokos III gå vestover mot Hyrkania, et område ved sørøstkysten av Det kaspiske hav, og erobret Tambraks og deretter Syrinks som ble tatt etter beleiring.
Fredsbetingelsene som Arsakes II måtte akseptere innebar at han ble Selevkiderikets klientkonge i en vasallstat, bestående av Partia og Hyrkania. Antiokos III den store reiste deretter vestover hvor han ble innviklet i en krig med Romerriket og således overlot stort sett Partia til seg selv.
Arsakes ble etterfulgt av sin fetter Friapitios i 185 f.Kr.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Frye, Richard Nelson (1983): The History of Ancient Iran, blabok på Archive.org.
Bivar, A.D.H. (1993): «The Political History of Iran under the Arsacids» i: Fischer, W.B.; Gershevitch, Ilya: Cambridge History of Iran 3.1, London: Cambridge UP, s. 31, 51-67
Wolski, Józef (1962): «Arsace II et le genealogie des premiers arsacides» i: Historia XI, s. 138-145.


== Eksterne lenker ==
«Arsaces II (c. 211 - 191 B.C.)», Parthia.com
Friapitios av Partia

Friapitios (persisk: فریاپت‎, latin: Priapatius, tidvis omtalt som Friapites) var konge av Partia fra 185 f.Kr. til 170 f.Kr. Han var sønnesønn av Tiridates I, som igjen var bror av Arsakes I den første partiske kongen av akamenidedynastiet (og som ga navn til kongeslekten).Friapitios (som er hans greske navn) styrte i perioden som fulgte etter Partia ble invadert av naboriket Selevkideriket ved Antiokos III den store, og hvor Partia ble redusert klientrike av selevkidene. Friapitios ble far til tre partiske konger: Fraates I (170–165 f.Kr.), som etterfulgte ham; Mitridates I (165–132 f.Kr.); og Artabanes I (138–124 f.Kr.).


== Stamtre ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Junianus Justinus, xlv, 5 (engelsk oversettelse)
Colledge, Malcolm A. R. (1967): The Parthians, Thames and Hudson, London, s. 28
Toumanoff, Cyril (1986): «Arsacids» i: Encyclopaedia Iranica, bind II, Fasc. 5. Cyril Toumanoff. s. 525–546.