jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Liste over ordførere i Bergen

Dette er en liste over ordførere og varaordførere i Bergen.
Byen har hatt 51 ordførere (pr. 2022), av disse fire kvinner. 33 av ordførerne har også hatt verv som varaordfører, og 13 har vært ordfører i flere perioder. Av disse innehas rekorden av Joachim Ege, som var ordfører 4 ganger og varaordfører 4 ganger. Eilert Eilertsen er den som har vært ordfører lengst i Bergen, med 10 år. Han var også varaordfører i to år. Arne Næss er den som har sittet lengst som varaordfører, også han i 10 år. Han var også ordfører i litt over 3 år, og er dermed den som har sittet lengst som ordfører og varaordfører kombinert sett. Byens første kvinnelige ordfører (og varaordfører) var Anne-Grete Strøm-Erichsen, hun er også den ordføreren som har sittet kortest tid.
Før 1989 skjedde ordførerbytter normalt ved årsskiftet. Unntakene fra dette, og tidspunkt for bytter senere, er angitt i kolonnen kommentarer.


== Liste ==


== Ordførerliste ==


== Referanser ==
Mithril

Mithril er et fiktivt metall i J.R.R. Tolkiens bøker om Midgard (blant annett Ringenes Herre, Silmarillion og Hobbiten). Metallet minner om sølv, men er mye hardere.


== Bruk i Tolkiens bøker ==
Det var dvergene og Durin I som først fant mithril i Moria, Khazad-Dûm. Deretter gravde de dypt etter metallet, og ble svært rike. De skapte seg et paradis av et dvergerike i Moria, og mange dverger kom for å flytte dit. Da alvene fikk høre at Durin den udødelige hadde funnet mithril i Moria, kom det mange alvesmeder dit for å smi seg flotte metallgjenstander av det. Blant annet ble De Tre Alveringene – Narya, Nenya og Vilya – laget av mithril. Men da dvergene flyktet fra Moria på grunn av balrogen som skjulte seg der, gikk mye mithril tapt. Allikevel fikk dvergene noe med seg, blant annet til Ensomfjellet, der det lå voktet av dragen Smaug inntil Bilbo Lommelun og de tolv dvergene erobret stedet i romanen Hobbiten.
Da dragen i historien ble drept, fikk hobbiten Bilbo Lommelun en alvehjelm og en brynje av mithril av Thorin II Eikenskjold, som var med i følget. Mithril-hjelmen reddet livet til Bilbo da han under Femhærerslaget fikk en stein i hodet mens han hadde den ene alveringen på seg. Hjelmen har ingen videre historie, men brynjen lånte han bort til et museum i Hobsyssel, rett etter reisen. Gandalv sa at den brynjen var verdt mer enn hele Hobsyssel og alt som var i det, men Bilbo – og de fleste Hobbiter med ham – brydde seg ikke om dette, eller visste ikke om det.
I trilogien Ringenes Herre reiste Bilbo på nytt fra Hobsyssel til Kløvendal. Da tok han med seg brynjen, og i Kløvendal ga han den videre til Frodo sammen med Stikk, eller Brodd, et sverd (eller en dolk, bare i sverdstørrelse for en hobbit). Brynjen har sin egen historie i Ringenes Herre.
Etter Ringkrigen vant Dáin II tilbake Moria, og gjenskapte dvergeriket som før hadde vært der. Etter gjenerobringen smidde Gimli, sønn av Glóin, nye porter av mithril og stål til byen Minas Tirith.


== Bruk i videospill ==
Mithril er også kjent for å være et spesielt sterkt og bra metall i videospillene RuneScape, Warcraft og Terraria.
Sigibert II

Sigibert II (født 601 , død 10. oktober 613) var barnekonge av Burgund og Austrasia, innsatt av sin oldemor, Brunhilda. 


== Biografi ==
Han var i utgangspunktet ikke ment å bli konge som illegitim sønn av Teoderik II, men da faren i sin hovedstad Metz av dysenteri i 613 uten legitime arvinger, erklærte Brunhilda hans tolv år gamle sønn Sigibert II som ny konge, og med seg selv som hans regent.For å forhindre at kongeriket ble styrt av den gamle damen tok de to rikshovmestrene i Burgund og Austrasia, henholdsvis Warnakar II og Rado, oppfordret Klotar II, konge av de tredje frankiske riket Neustria, til å invadere og ta makten.  De ville anerkjenne Klotar som den rettmessige regent og verge av Sigibert II. I 613 aksepterte Klotar avtalen, marsjerte inn stort sett uten motstand. Brunhilda, sammen med Sigibert, møtte hæren i Aisne. Hennes ledere, Aletheus, Rocco og Sigvald, deserterte fra Brunhildas hær og tapet var uunngåelig. Hun flyktet med Sigibert II og kom så langt som til Neuchatelsjøen i vestlige Sveits før Klotars menn fanget dem. 
Klotar henrettet Brunhilda på bestialsk vis ved å binde henne fast til hest og la henne bli slept til døde. Også Sigibert ble ryddet av veien på samme tid sammen med sin yngre bror Korbo. Dermed var alle de tre frankiske rikene forent under en konge, Klotar II, skjønt den egentlig makten ble værende hos rikshovmestrene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oxfords merovingerside (engelsk)
Tara Reid

Tara Reid (født 8. november 1975) er en amerikansk skuespillerinne som har medvirket i filmer som American Pie (1999), American Pie 2 (2001), National Lampoon's Van Wilder (2002) og Dr. T og kvinnene (2000). I 2005 hadde hun hovedrollen i filmen Alone in the Dark, som var en filmtilpasning av videospillet med med samme navn.


== Tidlig liv ==
Reid ble født i Wyckoff i New Jersey, og er av irsk, engelsk, ungarsk, fransk og italiensk opphav. Hun begynte sin karriere i en alder av seks i 1982 da hun opptrådte i det kortlivete amerikanske spørreprogrammet Child's Play. Som barn hadde hun også roller i flere reklamefilmer, blant annet for McDonald's. Hun vokste opp i New York City, og gikk på Professional Children's School sammen med andre kjendiser som Ben Taylor, Jerry O'Connell, Sarah Michelle Gellar og Macaulay Culkin. 


== Kjendistilværelse ==
Selv om Reids gjennombrudd var i filmen American Pie i 1999, kjente fans av filmen Den store Lebowski henne allerede som Bunny Lebowski.


== Filmografi ==
Tilbake til Salem's Lot (1987)
Den store Lebowski (1998)
Ei rocka jente (1998)
I Woke Up Early the Day I Died (1998)
Urban Legend (1998)
Et farlig spill (1999)
Around the Fire (1999)
American Pie (1999)
Body Shots (1999)
Dr. T og kvinnene (2000)
Just Visiting (2001)
Josie and the Pussycats (2001)
American Pie 2 (2001)
Van The Man (2002)
Devil's Pond (2003)
Sjefens datter (2003)
Sex, Love and Lies (2004)
Alone in the Dark (2005)
Silent Partner (2005)
The Crow: Wicked Prayer (2005)
Incubus (2006)
Land of Canaan (2006)
If I Had Known I Was a Genius (2007)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tara Reid på Internet Movie Database 
(sv) Tara Reid i Svensk Filmdatabas 
(da) Tara Reid på Filmdatabasen 
(da) Tara Reid på Scope 
(fr) Tara Reid på Allociné 
(en) Tara Reid på AllMovie 
(en) Tara Reid hos Rotten Tomatoes 
(en) Tara Reid hos The Movie Database 
Innspillingen av Taradise på Googlepages
Sjefens datter

Sjefens datter er en filmkomedie fra 2003, med Ashton Kutcher og Tara Reid i hovedrollene.


== Handling ==
Da en ung mann tar på seg jobben med å passe på huset til sjefen sin, tror han det blir den perfekte muligheten til å nærme seg den jenta han har forelsket seg hodestups i; sjefens datter. Det han ikke planlegger er den store mengden andre gjester som kommer til huset, og som gjør sitt for å ødelegge planene hans. I tillegg må han takle datterens eldre bror, som er på rømmen fra de lokale narkohandlerne.


== Rolleliste ==


== Annet ==
Filmen ble nominert til 3 Golden Raspberry Awards under den 24. Razzie-utdelingen i 2004.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sjefens datter på Internet Movie Database 
(no) Sjefens datter hos Filmfront 
(da) Sjefens datter i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Sjefens datter på Allociné 
(nl) Sjefens datter på MovieMeter 
(en) Sjefens datter på AllMovie 
(en) Sjefens datter på Turner Classic Movies 
(en) Sjefens datter på Rotten Tomatoes 
(en) Sjefens datter på Metacritic 
(en) Sjefens datter på Box Office Mojo
Defekasjon

Defekasjon er den fysiologiske funksjon hvor organismer kvitter seg med faste eller halvfaste avfallsprodukter fra fordøyelseskanalen. Mennesker fjerner avfall alt fra flere ganger per dag til noen få ganger i uka. Dovendyr kan gå i en uke eller mer uten å ha avføring. Bølger av muskelsammentrekninger i tykktarmens vegger som blir kalt peristaltikk, flytter avføringen gjennom fordøyelseskanalen mot rektum. Ufordøyd mat kan også bli ført ut på denne måten. 
Rektumampullen virker som en midlertidig opplagringsplass for avfallsmaterialet. Når tarmveggen i rektum blir utvidet på grunn av den massen som fyller den opp innenifra, stimulerer strekkreseptorer fra nervesystemet som er plassert i veggene i rektum trangen til defekasjon. Hvis man ikke reagerer på trangen vil materialet fra rektum ofte bli returnert til tykktarmen hvor mer vann blir absorbert. Dersom defekasjon blir utsatt over en lengre periode kan avføringen hardne, noe som kan resultere i forstoppelse.
Når rektum er full tvinger økningen i intrarektalt trykk veggene i analkanalen fra hverandre og gjør det mulig for avføring å komme inn i kanalen. Rektum blir kortere i det materiale tvinges inn i analkanalen og peristaltiske bevegelser driver avføringen ut av rektum. De indre og ytre analsfinktre tillater avføringen å passere ved at muskler trekker anus opp over avføringen som er på vei ut.  
Under defekasjonen øver såvel brystmusklene, mellomgolvet, muskler i abdominalveggen som underlivsdiafragma press på fordøyelseskanalen og respirasjonen opphører midlertidig i det lungene dytter mellomgolvet ned for å øve press. Blodtrykket øker overalt i kroppen og mengden blod som hjertet pumper avtar. Dødsfall har forekommet i tilfeller der defekasjon har ført til at blodtrykket har økt så mye at det har ført til  ruptur av en aneurysme eller at en blodpropp har løsnet (se trombose).
En spesiell krakk som kalles «Welles step» kan gjør defekasjon lettere. Den gjør det mulig å sitte på huk over toalettet, ettersom det å huke seg ned tillater mindre muskelbruk for å klare defekasjon. Huking gjør også at man sprer rumpeballene lenger fra hverandre uten at man bruker hendene, og det igjen gjør avføringsprosessen mer renslig og behovet for rengjøring av anus og rumpeballene etterpå mindre. 
Defekasjon kan skje med eller uten kontroll av viljen. Tap av kontroll kan være forårsaket av fysisk skade, intense følelser, hemmet vannoppsuging i tykktarmen (se diaré), død og fysiologiske eller nevrologiske faktorer. Se anal inkontinens for en drøfting av dette.


== Defekasjon i kulturen ==


== Se også ==
Avføring
Tarm
Forstoppelse
Avføringsmidler
Toalett
Tørres Snørtevold

Tørres Snørtevold er en norsk filmkomedie fra 1940 med Alfred Maurstad i tittelrollen som oppkomlingen Tørres. Handlingen er fritt basert på Alexander Kiellands roman Jacob fra 1891. Byens konsul Krøger, spilt av Thomas Thomassen, har tatt hjemmet fra Tørres' familie og Tørres vil ha hevn. Tørres er bare en fattiggutt, men han er lurere enn borgerskapet i byen, og han begynner å klatre oppover i samfunnet for til slutt å nå toppen. Alfred Maurstad spiller Tørres Snørtevold og Wenche Foss gjør sin filmdebut i rollen som frøken Thorsen. Filmen ble en populær folkekomedie i det som har blitt kalt norsk films gullalder.
Tørres Snørtevold er også tittelen på en musikal skrevet i 1975 av Harald Tusberg (tekst) og Egil Monn-Iversen (musikk). Forestillingen ble i 1975 satt opp på Rogaland Teater og i 1976 på Oslo Nye Teater.


== Rolleliste ==
Alfred Maurstad ...  Tørres Snørtevold
Folkman Schaanning ...  Anton Jessen
Wenche Foss ...  frøken Thorsen
Erna Schøyen ...  fru Knudsen
Thomas Thomassen ...  Krøger, konsul
Ingeborg Cook ...  Julie Krøger
Hilda Fredriksen ...  tante Sofie
Aasta Voss ...  Betha
Ola Isene ...  banksjefen
Ellen Isefiær ...  etatsrådinnen
Tryggve Larssen ...  Simon
Jens Holstad ...  Halvor
Brita Bigum ...  3. ekspeditrise
Rolf Christensen ...  overlæreren
Vera Debesv ...  frøken Olsen
Aagot Didriksen ...  fru Jessen
Ernst Diesen ...  Reinert
Edvard Drabløs ...  Tørres' far
Einar Engebrett ...  bankassistenten
Joachim Holst-Jensen ...  en gjest
Randi Juel ...  4. ekspeditrise
Sigurd Magnussøn ...  lensmannen
Synnøve Øian ...  2. ekspeditrise
Gunnar Olram ...  lapsen
Eugen Skjønberg ...  Koren
Henny Skjønberg ...  1. ekspeditrise
Harald Steen ...  Viberg
Carl Struve ...  sakføreren
Liv Uchermann Selmer ...  fru Thorsen
Einar Vaage ...  dommeren
Knut Wigert ...  løytnanten
Kjell Willi-Johansen ...  en ekspeditør


== Eksterne lenker ==
(en) Tørres Snørtevold på Internet Movie Database 
(no) Tørres Snørtevold i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Tørres Snørtevold hos Filmfront 
(sv) Tørres Snørtevold i Svensk Filmdatabas 
(en) Tørres Snørtevold på AllMovie 
Filmen til leie på nettet hos Filmarkivet.no
Harmonium

Harmonium er et tangentinstrument med frie tunger som lydgivere, hvor luften som setter tungene i sving blir pumpet ut eller inn av en belg med pedaler. Andre navn på instrumentet er trøorgel (eventuelt tråkkeorgel eller tråorgel) og pumpeorgel. Det har også de humoristiske tilnavnene prestesykkel og salmesykkel.


== Konstruksjon ==
På engelsk skiller man mellom «harmonium» og «reed organ» eller «American reed organ». «Harmonium» brukes om instrumenter der luften blåses gjennom tungene, mens «reed organ» brukes om instrumenter hvor luften suges gjennom tungene. Sistnevnte går også under betegnelsen «melodeon» og er nesten utelukkende et amerikansk fenomen. Det er verdt å merke seg at ordene «harmonium» og «melodeon» signaliserer hvordan lyden dannes, ikke hvordan luftstrømmen oppstår, slik som ordet «trøorgel» gir til kjenne. Det finnes både harmonium og melodeon som har elektrisk pumpe og pedalbord slik som er vanlig på kirkeorgler. Det største melodeon som er laget er trolig Peloubet Church Organ fra 1892 med 1948 frie tunger, 3 manualer og pedaler, laget av Lyon & Healy.Fra et teknisk/praktisk ståsted vil man oppdage at forskjellen mellom å suge luften forbi tungene og ned i belgen i stedet for å blåse luften fra belgen, forbi tungene og ut til luft gir to ganske ulike utgangspunkt for tilpassing av det hørbare resultatet. Et melodeon vil således undertrykke det ofte lite sjarmerende overtonespekteret til de vibrerende tungene, mens et harmonium vil la disse spre seg langt mer uhindret. Som resultat av dette har et melodeon ofte en mer behagelig klangfarge enn et harmonium.


== Historie ==
Harmoniet er et femomen fra den romantiske perioden. Dette instrumentet masseproduseres ikke i dag. Det er vanskelig å få laget et, og i så fall meget kostbart. De fleste harmonia ble laget i perioden fra slutten av 1800-tallet til omtrent midten på 1920-tallet. Det ble produsert et betydelig antall instrumenter også i Norge. Etter andre verdenskrig ble det nesten ikke laget noen.
I dag er harmoniet for et obskurt instrument å regne, da det finnes ytterst få seriøse utøvere. De fleste instrumenter er trolig ikke i daglig bruk, og mange er i dårlig stand. Harmoniet, som var gamle dagers piano i hjemmene, har ufortjent mistet anseelse og er ikke mye verdt på bruktmarkedet annet enn verdien som møbel. Harmoniets popularitet var relativt kortvarige, og få komponister skrev musikk spesielt tilpasset dette instrumentet. De viktigste klassiske komponistene for harmonium er Sigfrid Karg-Elert og César Franck.
På engelsk brukes «harmonium» synonymt med «Indian harmonium», et indisk tangentinstrument hvor man håndpumper luft og spiller med én hånd på en liten tangentrekke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Harmonium-orgel.com – Norsk side med liste over norske harmoniumprodusenter, aktuelle konserter og komponister som har skrevet musikk for harmonium.
Der Arbeitskreis Harmonium der Gesellschaft der Orgelfreunde – tysk forening for orgelvenner.
The Classical Harmonium – engelsk nettsted med informasjon om harmonium.
The Reed Organ Society – amerikansk forening for harmonium.
Henryk Wieniawski lufthavn Poznań-Ławica

Henryk Wieniawski lufthavn Poznań-Ławica, ble bygget i 1913 og er en av de eldste lufthavnene i Polen. Den befinner seg 7 km vest fra sentrum av byen Poznań. 
Den nordlige delen har blitt brukt som militærflyplass siden åpningen, mens den sørlige delen tar seg av sivil trafikk. Muligheten for å flytte flyplassen blir ofte tatt opp, på grunn av støyen som følger av at innflyvningsruta ligger rett over byen.
Lufthavnen håndterer internasjonal, innenriks, frakt og annen luftfart. En ny terminal ble åpnet i 2001 og Poznań-Ławica kan nå ta opp til 1,5 millioner passasjerer i året. 


== Flyselskaper og reisemål ==


== Eksterne lenker ==
(pl) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Poznań-Ławica Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Alfred Maurstad

Alfred Maurstad (født 26. juli 1896 på gården Maurstad i Stad (dengang Davik), død 5. september 1967) var en norsk skuespiller, spillemann, teatersjef og regissør som i ettertid er mest kjent fra rollen som Gjest i filmen Gjest Baardsen.
Fra ungdommen spilte Alfred Maurstad til dans i Nordfjord, og gjorde flere store konsertinnspillinger av norske slåtter med hardingfele. Han spilte tradisjonsmusikk fra Nordfjord, Telemark og Voss. Han var en virtuos på hardingfele og bidro til å gjøre denne populær i Nordfjord der vanlig fele dominerte. Han vant Landskappleiken i 1923.
Maurstad var en av de første hardingfelespelemennene som spilte i radio i 1920-årene, og ble, i likhet med Sigbjørn Bernhoft Osa, med i Hardingfeletrioen som Eivind Groven opprettet i 1932. Trioen spilte slåtter og folketoner for tre hardingfeler i Grovens arrangement. Hardingfeletrioen opptrådte jevnlig i folkemusikkprogram i radio i 1930-årene. Maurstad ble ikke minst kjent som spelemann gjennom sin framføring av «Fanitullen», en slått som Johan Halvorsen skal ha lært av spelemannen Olav Moe fra Aurdal (Valdres). Slåtten inngår i Halvorsens orkestersuite Fossegrimen, skrevet til et skuespill av Sigurd Eldegard. Maurstad framførte slåtten både som rent solonummer og sammen med orkester.  
Maurstad tok underoffisersskolen i Bergen. Han debuterte på Det norske teatret i 1920, og arbeidet på Nationaltheatret fra 1931. Han var sjef for Trøndelag Teater fra 1945 til 1950. Han spilte hovedrollene i flere suksessfilmer som Fant, Tørres Snørtevold og Gjest Baardsen.
I feriene bodde Alfred Maurstad på småbruket på Maurstad. Det ble siden overtatt av skuespillersønnen Toralv Maurstad, som han fikk i ekteskapet med Tordis Maurstad. Alfred Maurstad er også, fra sitt annet ekteskap med Gro Scott-Ruud, far til skuespiller Mari Maurstad.
Alfred Maurstad var kommandør av St. Olavs Orden. I 1977 ble Maurstad-monumentet (av Arnold Haukeland) avduket i Maurstad-parken på Nordfjordeid.


== Filmografi ==


== Teater ==


=== Som skuespiller (utvalg) ===


== Diskografi ==
Innspelingar frå 1927 til 1962, dobbelalbum (2 cd) (Aksent, 2018)


== Priser (utvalg) ==
1955 – Aamot-statuetten


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alfred Maurstad på Internet Movie Database 
(no) Alfred Maurstad hos Nationaltheatret 
(no) Alfred Maurstad hos Sceneweb 
(sv) Alfred Maurstad i Svensk Filmdatabas 
(da) Alfred Maurstad på Filmdatabasen 
(en) Alfred Maurstad på AllMovie 
(en) Alfred Maurstad hos The Movie Database
Frihetspartiet mot EF-unionen

Frihetspartiet mot EF-unionen var et norsk populistisk småparti som stilte til valg ved stortingsvalget i 1993. Partiet var en av forløperne til Kystpartiet.
Da partiet oppstod krevde man 5000 underskrifter for å registrere et nytt parti. Derimot var det ingen krav for å endre partinavn. Småpartier kunne derfor omgå kravet ved å formelt ta over andre partier som lå brakk, og endre navnet. I 1992 kunne derfor en gruppering rundt Harald B. Haram, en mangeårig fylkespolitiker i Møre og Romsdal for Sunnmørslista, ta over det gamle småpartiet Frie Folkevalgte. Året etter ble partiets navn endret til Frihetspartiet mot EF-unionen. Partiet stilte det året til valg i seks fylker: Aust-Agder, Buskerud, Hedmark, Møre og Romsdal, Oppland og Oslo. Tilsammen fikk det 774 stemmer, eller 0,03 %. Året etter skiftet partiet navn til Frihetspartiet.
I forbindelse med stortingsvalget i 1997 var partiet en av grupperingene som inngikk i Steinar Bastesens parti Tverrpolitisk Folkevalgte, som fikk Bastesen innvalgt på Stortinget. Men da Bastesen og hans støttespillere stiftet Kystpartiet var den gamle kretsen fra Frihetspartiet stort sett ute av bildet, og partiet skiftet navn igjen, til Tverrpolitisk Kyst- og Distriktsparti. Partiet stilte til valg under det navnet i 2001.
KS «Norge»

Kongeskipet «Norge» (A 553) ble gitt som folkegave til Kong Haakon i 1948. Skipet er Kongens eiendom, men blir drevet av mannskap fra Sjøforsvaret. Skipet blir primært benyttet i sommerhalvåret.


== Historie ==
Da den danske prins Carl forhandlet med norske diplomater om å la seg krone som norsk konge, ble han lovet «en yacht utrustet til bruk når han måtte ønske», men den norske statens økonomi tillot ikke det etter unionsoppløsningen. Etter kongens eksil under den annen verdenskrig kom spørsmålet opp og en innsamling til en folkegave ble startet. I juli 1947 ble den britiske motoryachten «Philante» kjøpt for 1,5 millioner kroner. I forbindelse med innkjøpet ble det bygget en egen dokk på Karljohansvern i Horten, spesielt tilpasset Kongeskipet.
Skipet var bygget av Thomas Sopwith, en av Storbritannias fremste flykonstruktører, og ble sjøsatt i 1937 som «Philante». Det ble av Sopwith brukt som moderfartøy for seilbåter under hans forsøk på å vinne America's Cup. Da krigen brøt ut ble fartøyet rekvirert av myndighetene og seilte som eskortefartøy for den britiske marine.


== Bilder ==

		
		
		
		
		


== Brannen ==
7. mars 1985 brant skipet mens det lå til reparasjon i steindokken i Horten. Skipet ble da fullstendig restaurert og delvis fornyet. Blant annet ble broen byttet ut. Den gamle ble bygget inn i en av Kongsberg Gruppens bygninger. Fra den gamle broen ser man over til dokken der skipet ble restaurert.


== KS «Norge» i dag ==
Skipet er bemannet med mannskap fra Sjøforsvaret. Total besetning er 18 befal og 36 vernepliktige. KS «Norge» henter hovedtyngden av sitt vernepliktige mannskap fra rekruttskolen KNM Harald Hårfagre i slutten av februar. Etter oppussing og oppøving 
åpner sesongen i mai ved Kongens embarkering. Kongeskipet seiler etter Kongens behov; mye knyttet opp mot Kongens store seilerinteresse. Kongen debarkerer vanligvis i september.


== Fakta om KS «Norge» ==
Lengde: 80,6 meter
Bredde: 11,6 meter
Dypgående: 4,7 meter
Brutto tonnasje: 1625 tonn
Marsjfart: 14 knop
Besetning: 18 befal og 36 vernepliktige
Hjemmehavn: Oslo
Maskin: to Bergen Diesel, hver på 1 760 hk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Norge (ship, 1937) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) KS «Norge» – Krigsseilerregisteret 
(no) Forsvarsnett om Kongeskipet
(no) Kongehuset.no om Kongeskipet
Tomahawk (sykkel)

Tomahawk var en populær guttesykkel i Norge, produsert av DBS ifra 1971 til 1973, solgt under navnene DBS, Vello og Svithun, men alle var laget ved Jonas Øglænd i Sandnes.


== Beskrivelse ==
Tomahawk var en utpreget USA-inspirert choppervariant med 20 tommers bakhjul og 16 tommers forhjul, høyt chopperstyre og høy sal med dragsterdesign. Tomahawksyklene hadde også tre-trinns navgir, med en gedigen girvelger med T-håndtak plassert på rammen, Sturmey Archer frinav eller Sachs Trippel Torpedo. Tomahawk hadde dessuten særpreget utstyr som brede skjermer, kraftig knastedekk bak, skvettlapp på bakskjermen samt «Batman»-baklykt. Fargene var gul, jaffagul, amazonasgrønn, grønn transparent samt blå transparent, og rammen var 13 tommer.


== Egenskaper ==
I tillegg til chopperutseendet var Tomahawken best kjent for sine dårlige kjøreegenskaper, og som egnet seg meget dårlig i bratte oppoverbakker. Dens design innbød meget til sykling på bakhjulet, noe som ofte førte til ulykker. I samråd med Trygg Trafikk tok DBS sykkelen av markedet i 1973.


== Relansering ==
På grunn av sin korte levetid ble det en sjelden sykkel som raskt ble et ikon. Tomahawk er nå blitt et meget ettertraktet samleobjekt for sykkelentusiaster. På midten av 1990-tallet relanserte DBS Tomahawk. Sykkelen ble produsert i barnestørrelser, men et lite antall ble også produsert for voksne.


== Se også ==
Crossmaster
Apache


== Eksterne lenker ==
Tomahawk, bilder og beskrivelse
Crossmaster (sykkel)

Crossmaster var en sykkelmodell for gutter som DBS lagde for å lansere DBS-merket på det svenske markedet tidlig på 1960-tallet. Den hadde lang sadel og bredt styre likt det speedway-motorsykler hadde. Sykkelen la grunnlaget for den populære Apache-sykkelen DBS kom til å produsere i neste tiår.


== Eksterne lenker ==
Crossmaster, bilde og beskrivelse