jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Casus belli

Casus belli (latin, «krigsanledning», «årsak til krig») er en hendelse som anses å gi grunnlag for å føre krig mot en stat. Hva som blir ansett som et casus belli har variert opp igjennom historien. I dag ansees et væpnet angrep på en stat eller en beslutning i FNs sikkerhetsråd om en militær aksjon som et casus belli.
Et av historiens mest kjente casus belli var mordet på erkehertug Franz Ferdinand i 1914, som ledet til første verdenskrig.
Begrepet kom i allmenn bruk på 1600- og 1700-tallet gjennom skriftene til Hugo Grotius (1653), Cornelius van Bynkershoek (1707), og Jean-Jacques Burlamaqui (1732), blant andre, og grunnet framveksten av politiske doktrinen om jus ad bellum eller «rettferdig krigsteori». Begrepet er også benyttet uformelt for å referere til en hvilken som helst «rettferdig hensikt» en nasjon kan kreve for å gå inn i en konflikt. Det har også blitt benyttet retrospektivt om situasjoner som oppsto før begrepet kom omfattende anvendelse, foruten også å beskrive dagens situasjoner — selv de hvor krig ikke har blitt formelt erklært.


== Referanser ==
Jon Eilevsson Steintjønndalen

Jon Eilevsson Steintjønndalen (født 1845, død 1902) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark. Steinjønndalen lærte faget av faren, Eilev Jonsson Steintjønndalen, og ble en dyktig felemaker. Men han sluttet tidlig da han reiste fra bygden. 
Der finns ennå en hel del fine feler etter ham. Den store felespilleren Halvor Jøren bragte en av Steintjønndalens feler, som han kalte «Troll», med seg til USA hvor den senere kom bort.


== Se også ==
Felemakerslekten Helland


== Kilder ==
«Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
«Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
Olav Gunnarsson Helland, private brev.
Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
Morgenbladet, Christiania, torsdag 15. juli 1852


== Eksterne lenker ==
Felamakerslekten Helland
Jon Eriksson Helland

Jon Eriksson Helland (født 1849, død 1869) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark. Han var felemaker Erik Jonsson Hellands eldste sønn og døde bare 20 år gammel. Han ble ansett for å ha store evner, og faren hadde store forventninger til ham ettersom han tok ham med på reiser både til Kristiania og Horten.
Fordi han døde i ung alder har vi ikke så mange feler etter ham. Men det er trolig at han ville blitt en enda større felemaker enn sin far.


== Se også ==
Felemakerslekten Helland


== Kilder ==
«Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
«Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshisatorie).
Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
Olav Gunnarsson Helland, private brev.
Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
Morgenbladet, Christiania, tordag 15. juli 1852


== Eksterne lenker ==
Felamakerslekten Helland
Die Brücke

Die Brücke (tysk: broen) var en tysk kunstnergruppe som ble grunnlagt i Dresden i 1905 av en gruppe arkitekturstudenter. Medlemmene var Ernst Ludwig Kirchner, Fritz Bleyl, Erich Heckel, Karl Schmidt-Rottluff, Emil Nolde, Max Pechstein og Otto Mueller. 
Die Brücke var en ekspresjonistisk kunstnergruppe, og deres mål var å lage en bro mellom tradisjonelt tysk nyromantisk maleri og moderne ekspresjonistisk maleri. De var den ene av to tyske grupper av malere som var viktig for ekspresjonismen, den andre var Der Blaue Reiter som ble grunnlagt i München i 1911.
Verkene som medlemmene i Die Brücke lagde var preget av et lineært og rytmisk formspråk, og en forenkling av form og farger. De brukte sterke farger og var påvirket av primitivismen. 
Die Brücke ble formelt oppløst i 1913.
De fleste arbeidene deres som var i tysk eie ble erklært som entartete kunst i 1935, beslaglagt og i mange tilfeller ødelagt av nazistene. Den tyske stat har i de senere år kjøpt inn verker fra samlere i forskjellige land, og har fått bygget et eget museum for samlingen: Brücke-Museum i utkanten av Berlin.


== Se også ==
Brücke-Museum Berlin


== Eksterne lenker ==
(en) Die Brücke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Knut Eilevsson Steintjønndalen

Knut Eilevsson Steintjønndalen (født 1850, død 1902) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark. Steintjønndalen var sønn av felemaker Eilev Jonsson Steintjønndalen og fortsatte tradisjonen i Steintjønndalen da hans bror reiste fra bygden. Han giftet seg og kjøpte gården Langkås i Folkestadgrenda, hvor han fortsatte verkstedet sitt.
Han eksperimenterte med felene for å få til en kraftigere tone ved å øke tykkelsen på lokket og bunnen. Dette gjorde felene hans svært etterspurte. Men han fikk vel så stort ry for de vakre dekorasjonene på instrumentene. Lakken eller rosemønsteret er neppe overgått hverken før eller senere. Han felte perlemor inn i gripebrett og strengeholder. Perlemor fikk han fra Bøelva som var rik på elveperlemusling. 
På slutten av 1800-tallet ble han regnet for den ledende felemakeren i landet.
Han døde tidlig, bare 57 år gammel.


== Se også ==
Felemakerslekten Helland


== Kilder ==
«Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
«Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
Olav Gunnarsson Helland, private brev.
Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
Morgenbladet, Christiania, tordag 15. juli 1852
Knut Eriksson Helland

Knut Eriksson Helland (født i 1851, død i 1880) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark. Helland var yngste sønn av felemaker Erik Jonsson Helland. Han begynte tidlig å arbeide i farens verksted og viste stor dyktighet, særlig med stol og gripebrett. Bare ni år gammel laget han stol til en av de felene Ole Bull hadde bestilt.
Etter farens død fortsatte han å arbeide i sin fars verksted. Til å begynne med arbeidet han alene. Men han slo seg senere sammen med sin svoger Gunnar Olavsson Haugen og lærte ham opp i kunsten.
Helland døde tidlig, som flere i slekten hans, bare 29 år gammel.


== Se også ==
Felemakerslekten Helland


== Kilder ==
«Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
«Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshisatorie).
Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
Olav Gunnarsson Helland, private brev.
Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
Morgenbladet, Christiania, torsdag 15. July 1852


== Eksterne lenker ==
Felamakerslekten Helland
Capua

Capua er en by og kommune i provinsen Caserta i regionen Campania i Sør-Italia. Den ligger 25 km nord for Napoli, i det nordøstlige hjørnet av Campaniasletten.
Capua' var den viktigste antikke byen i Campania, og en av de viktigste byene i antikkens Italia. Byen var også utgangspunktet for det store slaveopprøret, i 73-70 f.Kr., hvor Spartacus var en av lederskikkelsene.
Den antikke byen ble ødelagt av sarasenere (muslimene) i 841.
Byen lå der hvor dagens Santa Maria Capua Vetere er lokalisert.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Capua – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Ancient Capua
Olaf G. Helland

Olaf Gunnarsson Helland (også skrevet Olav, født 1875, død 1946) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark, men bodde og virket på Notodden i Telemark fra 1895-96 til han døde. Han er av mange er ansett for å være det forrige århundrets største felemaker. Helland var eldste av Gunnar Olavsson Hellands fem sønner, hvorav fire ble felemakere. Han viste store anlegg allerede i tidlig alder, og arbeidet i mange år sammen med faren i verkstedet hans.
I 1896 slo han seg ned i Notodden og fortsatte Hellandtradisjonen med å vinne priser og medaljer for felene sine.


== Se også ==
Felemakerslekten Helland


== Referanser ==


== Kilder ==
«Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
«Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
Olav Gunnarsson Helland, private brev.
Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
Morgenbladet, Christiania, tordag 15. juli 1852


== Eksterne lenker ==
Felamakerslekten Helland
De Stijl

De Stijl var en kunstbevegelse som startet i Nederland i 1917. De tre mest sentrale personene bak bevegelsen var maleren Piet Mondrian, designeren Theo van Doesburg og møbelsnekkeren og arkitekten Gerrit Rietveld. Kunstneren og designeren Bart van der Leck og arkitekten J.J.P. Oud, som blant annet prosjekterte bygninger i Weissenhofsiedlung i Stuttgart, var også et fremtredende medlemmer av bevegelsen.Medlemmene var sterkt kritiske til Bauhaus' idealer og resultater, og tok også avstand fra kubismen. Mondrian tok opp noen av kubismens prinsipper i sin kunst, men førte dem etterhvert i en annen retning.Medlemmene av De Stijl ønsket å uttrykke et nytt utopisk ideal av spirituell harmoni og orden.I årene 1920–1925 økte De Stijls påvirkning på maleri, Bauhaus og den internasjonale stilen i arkitektur, samt mote og interiørdesign.I Nederland avtok De Stijls betydning, dels fordi de ledende kunstnerne flyttet til Tyskland og Frankrike, og dels fordi det var en generell, konservativ innstiling blant publikum overfor De Stijls «profeter».


== Tre grunnprinsipper ==
Gruppen rendyrket abstraksjon og universalitet gjennom en reduksjon til form og farge. De forenklet visuelle komposisjoner ned til vertikale og horisontale retninger, og brukte bare primærfarger som rødt, blått og gult sammen med sort og hvitt. Etter år med forsøk og feiling kom gruppen frem til tre elementer, eller prinsipper, som skulle ligge til grunn for alle deres verker, enten det gjaldt arkitektur, skulptur, malerkunst, møbler eller typografi:
Form: Rektangelet som grunnform
Farge: primærfargene rødt, blått og gult
Komposisjon: Asymmetrisk balanseGruppen var ikke opptatt av det individualistiske, men etterstrebet objektivitet. Punkt 1 i deres manifest fra 1918 uttrykker nettopp dette: «Det er en gammel og en ny bevissthet i tiden. Den gamle er rettet mot individet. Den nye er rettet mot det universelle. Konflikten mellom individet og det universelle reflekteres i verdenskrigen, så vel som i kunsten i dag.»


== Publikasjoner ==
Medlemmene av De Stijl publiserte flere teoretiske skrifter. Disse var sterkt publikumsrettet. Det var et mål at folk skulle forstå og verdsette de nye prinsippene og formene de sto for. 
I 1917 begynte de utgivelsen av tidsskriftet De Stijl, med Theo van Doesburg som redaktør. I første nummer skrev han at De Stijl-bevegelsen var en reaksjon på den «moderne barokken», den ekspresjonistiske arkitekturen som arkitektene i Amsterdamskolen sto for.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Barr, Alfred H. Jr. (1952–1953). «De Stijl». The Bulletin of the Museum of Modern Art. 20 (2): 6–13  – via JSTOR/The Museum of Modern Art (MoMA). 


== Eksterne lenker ==
Kort gjennomgang av Mondrians og de Stiljs utopiske visjoner (engelsk) Arkivert 10. mai 2018 hos Wayback Machine.  Besøkt 28. januar 2019
Knut Gunnarsson Helland

Knut Gunnarsson Helland (født i 1880, død i 1920) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark, som i ung alder slo seg ned i USA og startet Helland Brothers sammen med sin bror. 
Helland var sønn av Gunnar Olavsson Helland. Han arbeidet en tid sammen med broren Olav i Notodden. I 1901, i en alder av 21 år, dro han til USA og startet verksted, Helland Brothers sammen med broren Gunnar Gunnarsson Helland i 1905 i Chippewa Falls i Wisconsin.
Helland døde plutselig, antagelig av tyfus, i 1920 og broren Gunnar fortsatte driften av verkstedet alene til det ble nedlagt i 1927.


== Fele bygget av Knut Gunnarsson Helland ==

		
		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Felemakerslekten Helland


== Kilder ==
«Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
«Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
Olav Gunnarsson Helland, private brev.
Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
Morgenbladet, Christiania, torsdag 15. juli 1852


== Eksterne lenker ==
Felamakerslekten Helland
Knut Knutsson Steintjønndalen

Knut Knutsson Steintjønndalen (født 22. november 1887, død 11. juni 1969) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark.
Før han døde ba Knut Eilevsson Steintjønndalen sin da 15 år gamle sønn å holde tradisjonen levende. Han laget da sin første fele og for den fikk han betalt 10 kr (1902). I 1963, 61 år senere fikk han ca. 1500 kr for en god fele. Det tok ham en god måned å fullføre en fele. Han arbeidet hver eneste arbeidsdag fra tidlig morgen til sene kvelden.
Han laget i alt mellom 800 og 900 feler.


== Kilder ==
«Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
«Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
Olav Gunnarsson Helland, private brev.
Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
Morgenbladet, Christiania, torsdag 15. juli 1852


== Se også ==
Felemakerslekten Helland
Helland Brothers
The Fiddlemaker- Knut K Steintjønndalen - NRK 1961
Gunnar Gunnarsson Helland

Gunnar Gunnarsson Helland (født 1889, død 1976) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark som i ung alder slo seg ned i USA og startet Helland Brothers sammen med sin bror.
Helland arbeidet på verkstedet til sin far Gunnar Olavsson Helland inntil han i 1901 emigrerte til Chippewa Falls, Wisconsin i USA. Der etablerte han Helland Brothers sammen med sin bror Knut Gunnarsson Helland, som døde allerede i 1920. Gunnar fortsatte å drive Helland Brothers alene frem til 1927, da etterspørselen avtok.
I 1927 reiste Gunnar til Minneapolis og arbeidet i to år for Jacob Lundh, som var en kjent felemaker der.
To år senere, i 1929 reiste han til Fargo i Nord-Dakota hvor han drev en butikk inntil han startet Helland Music Company i fjerde etasje i en bygning på Broadway. Forretningen ble drevet helt fram til 1962 da den ble oppkjøpt av Lloyd Hammond. Han fortsatte å arbeide for Lloyd Hammond til han var over 80 år.
Gunnar endret de senere felene han bygget. Han finèrforsterkninger på innsiden av f-hullene for å oppnå bedre styrke, kortere f-hull, lavere profil, og en form som lå nærmere Guarneri del Gesù (Robert «Bud» Larsen).
Den siste hardingfelen Helland bygget var i 1937. Der var ikke stor etterspørsel etter hardingfeler i USA. I hele sitt liv bygget han i alt 300 stykker. Han oppnådde aldri mer enn 150 USD for en fele, mens idag oppnår man fra 10 000 til 15 000 USD og enda mer for de samme felene.


== Se også ==
Felemakerslekten Helland
Helland Brothers


== Litteratur ==
«Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
«Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
Olav Gunnarsson Helland, private brev.
Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
Morgenbladet, Christiania, tordag 15. juli 1852


== Eksterne lenker ==
Felamakerslekten Helland
Drangsnyken

Drangsnyken, på engelsk Carrock, er i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard en stor steinknaus i den øverste delen av den store elva Anduin, nord for det Gamle vadestedet. I kapittel 7 i boka Hobbiten sier Gandalv at trappene som går fra bunnen av steinen og helt opp til den flate toppen var laget av Beorn og at Drangsnyken var det han kalte den for. 
Det engelske navnet på denne knausen, Carrock, var muligens en språklig spøk fra Tolkiens side, fordi car er Anglo-Saxisk og betyr rock (altså stein). Denne spøken er gjenskapt av oversetteren, Nils Ivar Agøy, som har satt sammen det norske navnet av drang – framstikkende knaus/berg og nyk – bergtopp.
John Gunnarsson Helland

Jon Gunnarsson Helland (født 31. juli 1897, død 1977) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark, som ble Helland-slektens siste felemaker. 
Helland var den fjerde av sønnene til felemaker Gunnar Olavsson Helland hvor fire av fem ble felemakere. 
Han var i en periode hjemme i farens verksted, deretter en periode hos broren Olaf G. Helland på Notodden. I denne tiden gjorde han sine beste feler. Fra 1917 til 1927 foretok han reiser til Sverige og Tyskland. Han drev senere musikkhandel og fiolinverksted i Skien, hvor han laget begge typer. 


== Se også ==
Felemakerslekten Helland


== Referanser ==


== Kilder ==
«Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
«Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
Olav Gunnarsson Helland, private brev.
Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
Morgenbladet, Christiania, torsdag 15. juli 1852


== Eksterne lenker ==
Felamakerslekten Helland
Elostirion

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgrad er Elostirion det høyeste av de tre tårnene som sto på Tårnåsene.
Elostirion, og de to andre tårnene som ikke er navngitte, ble antakeligvis bygget av Gil-galad, Høykonge av alvene i Midgard, for å ære Elendil som kom til Midgard i sorg og store tap. Etter det kom Elendil ofte til tårnene, for han hadde satt en av de syv palantírene i Elostirion, den av Arnors palantírer som så langt over havet. Elostirion sto i flere årtusen etter Gil-galads og Elendils død, og det var Círdan og alvene fra Lindon som tok vare på det; men palantíren som hadde vært i tårnet ble tatt med til Aman da Elrond og hans følge dro dit på slutten av det tredje tidevervet.
Gunnar Olavsson Helland

Gunnar Olavson Helland (født Gunnar Olavson Haugen 15. august 1852, død 30. april 1938) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark.
Haugen kom fra en kjent treskjærerslekt. Han giftet seg med tvillingsøsteren til Knut Eriksson Helland, Gunnhild Eriksdatter Helland i 1871 og flyttet til Helland. Knut var på sin side igjen gift med Gunnars søster.
Like etter de flyttet til Helland begynte han i lære i verkstedet hos sin svoger. Da Knut Helland døde i 1880 tok han over både verkstedet og driften av jorda og tok, som skikken var, navn etter plassen. Han hadde plassen i 26 år til han solgte den og kjøpte gården nedenfor kirken i Bø og kalte den Helland, nå Hellandtunet Forsknings- og Næringssenter.
Helland ble en stor felemaker og vant medaljer og priser for sine feler både i inn- og utland.


== Se også ==
Felemakerslekten Helland


== Referanser ==


== Kilder ==
«Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
«Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
Olav Gunnarsson Helland, private brev.
Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
Morgenbladet, Christiania, tordag 15. juli 1852


== Eksterne lenker ==
Hellandtunet Forsknings- og Næringssenter
Felamakerslekten Helland
Ansgar

For mannsnavnet se, Ansgar (navn)Ansgar av Bremen, Anskar eller Oscar (født 8. september? 801, død 3. februar 865) var erkebiskop av Hamburg-Bremen, men er mest kjent for misjonærvirket sitt, med tilnavnet Nordens apostel. Ansgar er skytshelgen for Skandinavia, den danske kirke og for Hamburg erkebispedømme.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Ansgar hadde tyske foreldre. Hans mor døde da han bare var fem år, og kort etter forlot hans far ham som oblat, sannsynligvis til benediktinerklosteret Corbie ved elven Somme like sør for Amiens. Der ble han utdannet og ble forstander for en avdeling innen skolen.  I 822 ble han sendt til de nystiftede klosteret Corvey ved elven Weser i Sachsen for som munk å lede den nye klosterskolen og dens undervisning.


=== Misjonsarbeid ===
Ansgar hadde hatt mye kontakt med Harald Klakk, den døpte og senere fordrevne kongen av Danmark, og var den første kristne misjonæren i landet, uten å oppleve mye hell. I 829 ble han utpekt som misjonær til svenskene. Ansgar og munken Witmar kom til Birka samme året og skapte en liten menighet. Ansgar blir regnet som grunnleggeren av Svenska kyrkan.
Etter at Ansgar hadde vendt tilbake fra Skandinavia, ble han i 831 utnevnt til biskop for det nygrunnlagte erkebispedømmet Hamburg. På grunn av innenriksstridigheter ble imidlertid Frankerriket svekket. Etter Ludvigs død herjet den danske kong Hårik i Hamburg 845, og denne utpost ble oppgitt som bispesete. Bispedømmet ble sammenslått med Bremen, som ble Ansgars nye bispesete.
Cirka 851–853 vendte Ansgar tilbake til Birka, der nå kong Olof regjerte. På denne tiden skal situasjonen for den kristne misjonsvirksomheten ha blitt forverret. Den kristne menighet i Birka hadde havnet i konflikt med den hedenske befolkningen og var blitt oppløst. Ansgar var derfor nødsaget til å gjenopprette menigheten.
Han døde i Bremen i 865, og etterfølgeren, Rimbert, skrev livshistorien hans i Vita Ansgari. Ansgar er minna med statuer i Hamburg og i København og et steinkors på Björkö, der en mener Birka lå. Hans liv og gjerning er utførlig beskrevet i Adam av Bremens krønike Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum fra 1070-årene.


== Helgen ==

Ansgar er nevnt i Martyrologium Romanum og har minnedag 3. februar. Som helgen blir han gjerne framstilt som biskop med stav, bok og mitra. I tillegg har han gjerne en frakk eller kappe av pels for å vise at han hadde vært i det kalde nord. Han kan også holde på en modell av Hamburg domkirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vita Ansgari (på engelsk)
Den hellige Ansgar av Hamburg-Bremen (801-865) www.katolsk.no