jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Klatring på blikk

Klatring på blikk (on-sight) er et begrep innen klatresporten som beskriver klatring uten forutgående kunnskap om klatreruta, annet enn hva klatreren selv kan se fra bakken. Klatring på blikk utføres blant annet i innendørs klatrekonkurranser, hvor de konkurrerende klatrerne får noen minutter på å innstudere ruta fra bakken før konkurransen starter. Etter den felles visningen av konkurranseruta må klatrerne vente i isolat på sin tur til å klatre, uten å kunne følge konkurrentenes veivalg og prestasjoner.I utendørs sportsklatring er klatring på blikk en vesentlig faktor. Det å klatre en vanskelig rute i ett på første forsøk, uten noen form for kjennskap til tak eller passasjer annet enn det man ser underveis eller fra bakken, er ansett som den høyeste prestasjonen innen sports- eller klippeklatring. Klatring på blikk skiller seg fra såkalt «flash», idet det siste betyr at man klatrer en rute i ett på første forsøk, uten innøving, men hvor man har informasjon om tak og vanskelige passasjer på forhånd, eventuelt mottar slik informasjon underveis i klatringen.


== Referanser ==
Isklatring

Isklatring er en gren innen sporten klatring og innebærer klatring på strukturer av is som for eksempel tilfrosne fosser. Den beste isen er den som er blitt til over lang tid, som når vann har sivet langsomt ut fra terrenget over en bergvegg.  Isklatring regnes som farligere enn fjellklatring ettersom isstrukturer er mindre sikre enn stein. Det er også fare for å bli skadet av is som løsnes av klatrere høyere opp.
De siste 10 årene har isklatringen utviklet seg til mixklatring. Her benyttes isutstyr til å klatre på bart fjell. Gode klippeklatrere har etter kort tid gått noen av de hardeste gradene av mixruter.  


== Utstyr ==
Isklatring utføres med stegjern og isøkser spesielt tilpasset isklatring. Stegjernene har kraftige pigger som er rettet fremover og litt nedover. Disse sparkes inn i isen. Samtidig hugger en tak i isen med isøksene. Til sikring brukes isskruer og ellers ordinært klatreutstyr som tau, karabiner m.m.


== Gradering av fosser ==
Graderingen som forklarer vanskeligheten på fossene bedømmes etter tre kriterier; bratthet, iskvalitet og muligheter for å sette sikringer. Den enkleste er WI-2 og den vanskeligste er WI-7.
Ruteførere for fosser må leses med største varsomhet siden forholdene endres fra år til år og fra dag til dag. All bruk av førere skjer på eget ansvar og bør leses som en veiledning og ikke en "fasit"!

Graderingen følger en tommelfingerregel som sier at jo brattere og dårligere is, jo vanskeligere grad.


== Eksterne lenker ==
(en) Ice climbing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Scottish Borders

Scottish Borders (skotsk-gælisk: Crìochan na h-Alba; skotsk: the Mairches, bokstavelig ’the Marches’, «grense/grensebygd») er en av Skottlands regioner, og et stattholderskap. Det grenser mot Dumfries and Galloway, South Lanarkshire, West Lothian og Midlothian i Skottland, samt til sørvest de engelske områdene Northumberland og Cumbria. Administrasjonsbyen er Newtown St. Boswells. 
Regionen dekker de tradisjonelle grevskapene Berwickshire, Peeblesshire, Roxburghshire og Selkirkshire samt deler av Mid Lothian. Den ble opprettet i 1975, og var da delt i fire distrikter. Regionen fikk opprinnelig navnet Borders, men dette ble endret da ordningen med distrikter ble fjernet 25. april 1996. Betegnelsen «Scottish Borders» eller generelt bare «the Borders» er også benyttet for å betegne områdene i sørlige Skottland og nordlige England som avgrenset den engelsk-skotske grensen.


== Litteratur ==
Border ballads (grenseballader) har inntatt en særegen plass i litteraturen. De er en gruppe av sanger i en lang tradisjon med sanger, vanligvis kun sunget uten instrumenter, fra områdene rundt den engelsk-skotske grensen. Mange av dem ble reddet fra glemselen av Walter Scott, som samlet materiale til sin bok Minstrelsy of the Scottish Border, utgitt i 1802 og 1803. Grensetradisjoner og folkeminne, og de pittoreske hendelsene som disse områdene så ofte var utsatt for, appellerte sterkt til den skotske poeten James Hogg («The Ettrick Shepherd»), John Wilson, som skrev som «Christopher North», og John Mackay Wilson, hvis Tales of the Borders, utgitt i 1835, var svært populære gjennom hele 1800-tallet.


== Byer og landsbyer ==
Abbey St. Bathans, Ashkirk
Broughton
Cockburnspath, Coldingham Coldstream
Denholm, Dryburgh, Duns
Eddelston, Ettrick, Ettrick Bridge, Eyemouth
Galashiels
Hawick
Innerleithen
Jedburgh
Kelso, Kirk Yetholm
Lauder
Melrose
Newcastleton, Newtown St. Boswells
Peebles
Roxburgh
Selkirk, St. Abbs, Stow
Teviothead, Traquair
Walkerburn, West Linton


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Scottish Borders – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Borders' Dialect
East Renfrewshire

East Renfrewshire (skotsk-gælisk: Siorrachd Rinn Friù an Ear; skotsk: Aest Renfrewshire) er en av Skottlands regioner. Den grenser mot North Ayrshire, East Ayrshire, Renfrewshire, South Lanarkshire og City of Glasgow. Administrasjonsbyen er Giffnock.
Fram til 1975 utgjorde regionen en del av det tradisjonelle grevskapet Renfrewshire. Regionen ble opprettet i 1996 fra distriktet Eastwood. I tillegg ble Barrhead overført fra Renfrew.
I en meningsmåling gjort av Reader's Digest i 2007 ble East Renfrewshire kåret til det nest beste stedet i Storbritannia for å oppdra en familie, rangert like bak East Dunbartonshire nord for Glasgow.


== Styring og politikk ==
Sammensetningen av East Renfrewshire Council etter lokalvalget 5. mai 2022:
Rådsleder: statsråd Owen O'Donnell (Labour), borgerleder: provost Mary Montague (Labour). Politisk sammensetning:


== Byer og landsbyer ==
Barrhead
Busby
Clarkston
Eaglesham
Giffnock
Neilston
Netherlee
Newton Mearns
Stamperland
Thornliebank


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
East Renfrewshire Council official website
East Renfrewshire Online
North Ayrshire

North Ayrshire (skotsk-gælisk: Siorrachd Àir a Tuath) er en av 32 regioner i Skottland. Det grenser mot  Inverclyde i nord, Renfrewshire og East Renfrewshire i nordøst, og East Ayrshire og South Ayrshire i henholdsvis øst og sør. Den lokale myndigheten er North Ayrshire Council, dannet i 1997 og følger lignende grenser til distriktet Cunninghame.
Området er lokalisert i det vestlige sentrale lavlandet med Firth of Clyde i vest, og dekker den nordlige delen av det historiske grevskapet Ayrshire, i tillegg til øyene som danner Buteshire. Området har en befolkning på omtrent 135 280 mennesker, med sine største bosetningene ved Irvine og Kilwinning.


== Byer og landsbyer ==
Ardrossan
Beith
Dalry, Dreghorn
Fairlie
Irvine
Kilbirnie
Kilwinning
Largs
Millport
Great Cumbrae
Saltcoats
Skelmorlie
Stevenston
West Kilbride


== Referanser ==
Tomas Gustafson

Sven Tomas Gustafson (født 28. desember 1959) er en svensk tidligere skøyteløper. Han vant tre olympiske gullmedaljer og ble to ganger europamester på skøyter. To ganger satte han verdensrekord på 10 000 meter. I EM i 1988 ble han den foreløpig siste mannlige løper som vant alle fire distanser i et allround-mesterskap. Han vant to OL-gull i Calgary i 1988 på 5 000 og 10 000 meter. For den prestasjonen ble han tildelt både Svenska Dagbladets gullmedalje og Radiosportens Jerringpris. Gustafson fikk Oscarstatuetten både i 1982 og 1988.
Gustafson er visepresident i Sveriges Olympiska Kommitté. Han er gift med curleren Elisabet Gustafson og bor i Uppsala.


== Meritter ==
1979 Juniorverdensmester
1980 Juniorverdensmester
1982 Europamester
1983 Sølv i VM
1984 OL-gull på 5000, sølv på 10 000 m
1986 Bronse i EM
1988 Europamester (fire distanseseire)
1988 OL-gull på 5 000 og 10 000 m
1990 Sølv i EM


== Personlige rekorder ==


== Se også ==
Liste over mestvinnende vinterolympiere
Liste over flaggbærere for Sverige under OL


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Tomas Gustafson – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Tomas Gustafson – Olympics.com 
(en) Tomas Gustafson – Olympic.org 
(en) Tomas Gustafson – Olympedia 
(en) Tomas Gustafson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tomas Gustafson – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Tomas Gustafson – Sveriges olympiske komité 
(en) Tomas Gustafson – Speedskatingbase.eu 
(en) Tomas Gustafson – SpeedSkatingNews.info 
(en) Tomas Gustafson – SpeedSkatingStats.com 
(no) Tomas Gustafson i Store norske leksikon
Miguel Indurain

Miguel Indurain Larraya (født 16. juli 1964 i Villava, Navarra) er en tidligere spansk syklist. Han regnes som en av de beste syklistene gjennom alle tider.
Fra 1991 til 1995 vant Miguel Indurain Tour de France fem ganger på rad, noe ingen andre hadde greid før ham. I 1992 og 1993 vant Indurain i tillegg også etapperittet Giro d'Italia. I 1994 satte han verdensrekord i 1 times sykling ved å tilbakelegge 53,040 kilometer.
I 1996 forsøkte Indurain å vinne Tour de France for sjette gang, men måtte se seg slått av den danske syklisten Bjarne Riis (som senere har innrømmet at han brukte doping for å gå til topps). I OL i Atlanta samme år tok Indurain gull i temporittet. Etter denne OL-seieren la Indurain opp som syklist.
Han er blant de 4 syklistene som har vunnet Tour de France flest ganger, med fem titler der han vant sammenlagttittelen. Dette kom først frem i 2012 etter at Lance Armstrong mistet alle sine 7 sammenlagttitler.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Miguel Indurain – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Miguel Indurain – Olympics.com 
(en) Miguel Indurain – Olympedia 
(en) Miguel Indurain – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Miguel Indurain – ProCyclingStats 
(en) Miguel Indurain – Cycling Archives 
(en) Miguel Indurain – CycleBase 
(en) Miguel Indurain – TheSports.org 
Palmarès
DES

Data Encryption Standard (DES) er en algoritme som ble utviklet på 1970-tallet for å kryptere informasjon. Algoritmen ble tidlig sett på som kontroversiell; for det første ble funksjonaliteten hemmeligholdt, og for det andre var krypteringsnøkkelen alt for kort til å kunne vurderes som sikker. Det var også antagelser om at National Security Agency (NSA) hadde bygd inn en «bakdør» i algoritmen, slik at de var i stand til å lese all informasjon som var kryptert vha. DES.
DES betraktes i dag for ikke å være sikker nok til bruk i programvare. Dette er i første omgang på grunn av nøkkelstørrelsen på bare 56 bit (som man har klart å bryte på under 24 timer), men det er også påvist teoretiske svakheter i selve algoritmen (selv om disse svakhetene ikke viser seg ved praktisk bruk).
Teknologisk – og følgelig også sikkerhetsmessig – har DES blitt forbigått av krypteringsalgoritmen Advanced Encryption Standard (AES).
Norges Nasjonalsosialistiske Bevegelse

Norges Nasjonalsosialistiske Bevegelse (NNSB) er en organisasjon som baserer seg på den nazistiske ideologien. Gruppen gikk tidligere under navnet Zorn 88.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted  (død lenke)
Nachspiel

Nachspiel (fra tysk, «etterspill») er en mindre formell, ofte improvisert, festlig tilstelning etter den egentlige festen.  På svensk heter det «efterfest», på dansk sier man ofte morgenfest, da det finnes serveringssteder som er åpne hele natten. Et nachspiel varer ofte mellom 3:00 og 6:00, alt avhengig av barer og diskotekers lukketider, men kan også vare til langt på dag neste dag.
På tysk har ordet Nachspiel også en mulig betydning av type rettslig etterspill.


== Se også ==
Vorspiel
Vorspiel

Et vorspiel (fra tysk, «forspill», lydskrift /ˈfoːʃpiˑl/), muntlig ofte forkortet til «vors», er en selskapelig sammenkomst før den egentlige festen. 


== Etymologi ==
På tysk blir ordet mest brukt i den seksuelle betydningen av forspill, så ordet er et eksempel på et fremmedord som har fått en annen betydning på norsk enn i det språket det kommer fra. En fest før festen kalles Vorglühen («forglødning») på tysk. Ordet Vorspiel brukes på tysk også om et selvstendig kort stykke som spilles før en større oppsetning innen musikk eller teater. På norsk kalles dette forspill eller preludium. En innledning til noe større kalles også Vorspiel på tysk og forspill på norsk.


== Se også ==
Fest
Nachspiel


== Eksterne lenker ==
ordet vorspiel i Bokmålsordboka
ordet forspill i Bokmålsordboka
tyske definisjoner av vorspiel
Kongelig resolusjon

En kongelig resolusjon (forkortet kgl.res.) er i henhold til norsk forfatningsrett en beslutning fattet av Kongen i statsråd. Det vil si en beslutning fattet i det formelle møtet der kongen møter regjeringen på Slottet, normalt hver fredag kl. 11.00. Når både Kongen og kronprinsen har forfall, blir statsrådsmøtet holdt under statsministerens ledelse – normalt i statsrådssalen på Statsministerens kontor.Både Grunnloven og ordinær lovgivning legger myndighet til Kongen. Med unntak for Kongens personlige prerogativer, som for eksempel retten til å tildele ordener og retten til å gi titler til kongefamilien, betyr dette at beslutningen skal skje i form av en kongelig resolusjon. Dette er imidlertid kun en formell beskrivelse, i praksis er det regjeringen som har den øverste myndigheten; Kongen plikter å godkjenne det som regjeringen forelegger Kongen.Tidligere ble beslutninger som ble fattet når kronprinsen ledet statsråd, jf. Grunnloven § 41, kalt kronprinsregentens resolusjon. Når hverken Kongen eller kronprinsen leder statsrådet, blir de resolusjoner som fattes, kalt regjeringens res./resolusjon (nynorsk: Regjeringa sin resolusjon).


== Beslutninger som må avgjøres som kongelig resolusjon ==
Hovedregelen er at Kongen leder statsforvaltningen.
Det følger av dette ledelsesprinsippet at Kongen avgjør hvilket nivå og hvilken etat som skal løse en gitt gruppe saker. En slik avgjørelse kalles delegasjon, og fattes ved kongelig resolusjon. Unntak fra dette prinsippet er først og fremst gitt i Grunnloven selv, men også enkelte ordinære lover fastslår at beslutningen må tas av Kongen i statsråd.
Den mest generelle bestemmelsen om dette fastslår at utnevnelse av embetsmenn og andre saker «av viktighet» skal avgjøres i statsråd. Hva som er en sak av viktighet må vurderes konkret, og det tas i praksis betydelig hensyn til størrelsen på statens aktivitet i samfunnet. Et annet eksempel er at kongen har rett til å benåde forbrytere. Her er det statsrettslig antatt at det kun er benådning som må skje i statsråd, og Justis- og beredskapsdepartementet har fått fullmakt til å avslå søknader.Av eksempler fra den ordinære lovgivning kan nevnes at det kun er kongen som kan avgjøre spørsmålet om det skal tas ut tiltale for domstolene med påstand om straff av embetsmenn og visse tjenestemenn. Riksadvokaten, som påtalemyndighetens øverste leder, står direkte under Kongen når det gjelder spørsmål om instrukser.


== Kongelige resolusjoner i arkivene ==

Når protokollene med kongelige resolusjoner er ute av administrativ bruk, blir de avlevert for oppbevaring i Riksarkivet. Protokollene frem til 1969 finnes på Riksarkivet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kongelige resolusjonsprotokoller på Riksarkivet.
Apache

Apache er et samlebegrep for flere kulturelt beslektede grupper av amerikanske urfolk og stammefolk fra det sørvestlige USA og det nordøstlige Mexico. Denne amerikanske urbefolkningen i Nord-Amerika snakket sørathabaskiske språk som er språklig beslektet med athabaskanske talere i Alaska og vestlige Canada.
Det moderne begrepet apache ekskluderer det beslektete navajofolket. Ettersom navajoer og andre apachegrupper er klart beslektet gjennom kultur og språk er de alle betraktet som apacheanske. Disse folkene strakte seg tidligere over østlige Arizona, nordlige Mexico, New Mexico, vestlige og sørvestlige Texas og sørlige Colorado. Apachería, apachenes kjerneområde, besto av høye fjell, skjermede og vannfylte dalstrøk, dype kløfter (canyon), ørkenområder og de sørlige områdene av de store sletter (Great Plains).
Apachegruppene hadde liten forståelse for politisk enhet. De største gruppene snakket sju forskjellige språk og hadde utviklet særegne og konkurrerende kulturer. Den nåværende andelen av grupper består av navajoer, vestlige apacher, chiricahuaer, mescaleroapacher, jicarillaapacher, lipanapacher og prærieapacher (tidligere også omtalt som kiowaapacher). Apachegruppene lever i dag i Oklahoma og Texas, og i indianerreservatene i Arizona og New Mexico. Det er i dag åtte stammegrupper i USA som er føderalt anerkjente som distinkte apachestammer. Språklig regner man med apache talemålet til seks større grupper: Chiricahua, jicarilla, lipan, mescalero, prærieapache og vestlige apacher, altså unntatt for eksempel havajoene. Historisk benyttet man rett nok apache som stammegrupperingsnavn for  comanchene, mojavene, hualapaiene og yavapaiene, men dette er misvisende idet ingen av disse talerapachespråk.
En del apacher har flyttet til større byområder. De største urbane apachesamfunnene er antagelig i Oklahoma City, Kansas City, Phoenix, Denver, San Diego og Los Angeles. En del apacher var ansatte i arbeidsvandringsgårder og er omplassert til sentrale jordbruksområder i sørlige California som Coachelladalen, Imperialdalen og dalstrøkene langs Coloradoelven.
Apachestammene var historisk sett sterke og strategiske som motsatte seg spansk og meksikansk folk i århundrer. De første apacheangrep på Sonora synes å ha skjedd i løpet av slutten av 1600-tallet. Konfrontasjonene og krigen med den amerikanske hæren på 1800-tallet førte til at amerikanerne fikk en motvillig respekt for dem som fryktede krigere og dyktige strateger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
HoustonCulture.org Arkivert 21. februar 2016 hos Wayback Machine., Sonora: fire århundre med innfødt motstand
«The Apache» Arkivert 15. februar 2015 hos Wayback Machine., fra History of Arizona
Apachemyter og tekster
«Inde (Apache) Literature», litteratur om og av apacher
«Apache, Fort Sill», Encyclopedia of Oklahoma History and Culture
«Apache», Encyclopedia of Oklahoma History and Culture
Rettergangsstraff

Rettergangsstraff er en straff som kan ilegges av en dommer under en rettssak, uten tiltale. Typiske handlinger som kan straffes med rettergangsstraff er uteblivelse fra rettsmøte uten gyldig forfall, upassende uttalelser og overtredelse av påbud fra retten.Rettergangsstraff vil i alminnelighet gå ut på bot, men det finnes hjemmel i enkelte land for at også fengselsstraff kan ilegges på denne måten.


== Referanser ==
Argyll and Bute

Argyll and Bute (skotsk-gælisk: Earra-Ghàidheal agus Bòd; skotsk: Argyll an Buit) er en av 32 og den nest største av Skottlands regioner, og et stattholderskap. Den nåværende stattholderen (Lord-Lieutenant) er  Jane Margaret MacLeod (14. juli 2020). Administrasjonsbyen er Lochgilphead ved slottet Kilmory Castle, en nygotisk bygning og gods fra 1800-tallet. Den nåværende rådslederen er Robin Currie for Kintyre og øyene.


== Beskrivelse ==
Argyll og Bute dekker det nest største administrative området i et skotsk råd. Rådsområdet grenser til Highland, Perth og Kinross, Stirling og West Dunbartonshire. Grensen går gjennom Loch Lomond i West Dunbartonshire og Highland.
Hoveddelen av regionen utgjøres av det tradisjonelle grevskapet Argyllshire, unntatt området Morvern som tilhører Highland. Regionen inkluderer også selve øya Bute og resten av det tradisjonelle Buteshire, samt noen områder sør og vest for Loch Lomond som er del av det tradisjonelle Dunbartonshire.
Enkelte av øyene som tilhører regionen er en del av Indre Hebridene.


== Kulturelle referanser ==
De siste scenene i James Bond-filmen From Russia with Love fra 1963 ble filmet rundt innsjøene og åsene i Argyll og Bute.Området har også blitt indirekte udødeliggjort i populærkulturen av hitlåten «Mull of Kintyre» fra 1977 av daværende Kintyre-beboer Paul McCartneys band på den tiden, Wings.


== Byer og landsbyer ==
Arden, Ardlui, Ardrishaig, Arrochar
Bowmore
Campbeltown, Carradale
Dunoon
Garelochhead
Helensburgh
Innellan, Inveraray, Inverbeg, Inveruglas
Keillmore, Kilcreggan, Kilmartin
Lochgilphead, Lochgoilhead, Luss
Oban
Portavadie
Rhu, Rosneath, Rothesay
Sandbank
Tarbert, Tarbet, Taynult


== Øyer ==
Bute
Coll
Islay
Jura
Mull
Seil (som ikke alltid regnes som en øy)
Staffa
Tiree


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Argyll and Bute – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

 Argyll and Bute hos WikivoyageVisit Scotland, Argyll & Isles
National Records of Scotland
Aberdeenshire

Aberdeenshire (skotsk-gælisk: Siorrachd Obar Dheathain; skotsk: Aiberdeenshire) er en av Skottlands regioner. Administrasjonsbyen er Aberdeen, som tilhører en annen region, nemlig City of Aberdeen. Aberdeenshire ble opprettet i 1996, men har sitt navn etter Aberdeen, til tross for ikke like grenser.
Det tradisjonelle grevskapet Aberdeenshire grenser mot Banffshire, Invernesshire, Perthshire, Angus og Kincardineshire. Dette området, unntatt City of Aberdeen, er et stattholderskap. Grensene brukes offisielt til noen få formål, eksempelvis registrering av land.Aberdeenshire Council har hovedkontor i Woodhill House i Aberdeen, noe som gjør det til det eneste skotske council hvis hovedkvarter ligger utenfor dets jurisdiksjon. Tradisjonelt har området vært økonomisk avhengig av primærsektoren (jordbruk, fiske og skogbruk) og relaterte prosessindustrier. I løpet av de siste 40 årene siden 2020 har utviklingen av olje- og gassindustrien og tilhørende tjenestesektor utvidet Aberdeenshires økonomiske base, og bidratt til en rask befolkningsvekst på rundt 50 % siden 1975. Landet representerer 8% av Skottlands totale territorium. Det dekker et område på 6313 kvadratkilometer.Dronning Elisabeth IIs sommerresidens, Balmoral slott, ligger i Aberdeenshire.


== Byer og landsbyer ==
Aberchirder, Aboyne
Ballater, Banchory, Banff, Braemar
Daviot, Drumoak
Ellon
Fraserburgh
Huntly
Inverbervie, Inverurie
Kintore
Laurencekirk, Logie Coldstone
Macduff, Maud
Oldmeldrum
Peterhead, Portlethen, Portsoy
Rosehearty
Stonehaven
Tarland, Turriff
Westhill


== Referanser ==