Den kinesiske buddhistiske kanon

Den kinesiske buddhistiske kanon (大藏經; Kantonesisk: Dai Zorng Ging; Mandarin: Dà Zàng Jīng; koreansk: Dae Jang Kyung; japansk: Daizōkyō; vietnamesisk: Đại Tạng Kinh) er en fellesbenevnelse på kanoniske buddhistiske tekster i Kina, Korea og Japan. Dà Zàng Jīng betyr «det store skattkammer av tekster», og omfatter tekster fra både de tidlige buddhistiske skolene og mahāyāna-skolene.
Den første trykte utgave i Szechuan i årene 972–983 e.Kr. bestod av 1 076 tekster i 480 bind. Den ble etterfulgt av mange forskjellige utgaver på forskjellige steder og til forskjellige tider. De to mest brukte utgavene idag er Taishō Shinshū Daizokyō og Dainippon Zokuzōkyō.


== Tripitaka Koreana ==

Tripitaka Koreana fra 1200-tallet er verdens største og eldste intakte kinesiske buddhistiske kanon, og er uten noen kjent skrivefeil i dens 52 382 960 tegn, mer enn 1 514 titler og 6 568 bind. 19 tekster i Tripitaka Koreana er ikke tilstede i Taishō Shinshū Daizokyō, omtalt nedenfor.


== Dàmíng sānzáng shèngjiào mùlù ==
Dàmíng sānzáng shèngjiào mùlù (大明三藏聖教目錄) var grunnlaget for katalogen over 1662 kinesiske buddhistiske tekster, publisert av Bunyiu Nanjio (1849–1927) i 1883. Katalogen ble brukt av sinologer på 1800-tallet og i store deler av 1900-tallet, og refererer til 17 tekster som ikke finnes i versjonene nedenfor.


== Dainippon Zokuzōkyō ==

Dainippon Zokuzōkyō (卍大日本續藏經), «Skattkammeret av buddhistiske tekster, samlet i Japan» (1912–1922), ofte forkortet Zokuzokyō eller 卍, består av 150 bind og inneholder 1684 tekster.
Dainippon Zokuzōkyō kalles ofte et «supplement» til Taishō Shinshū Daizokyō. De to utgavene overlapper hverandre; mange tekster i Dainippon Zokuzōkyō finnes også i Taishō Shinshū Daizokyō.
Dainippon Zokuzōkyō er rik på eksegeser til mahāyāna-sūtraer av kinesiske buddhister og som ikke er bevart andre steder. Den utgjør (sammen med Taishō Shinshū Daizokyō) den primære referanse til østasiatisk buddhisme, både blant buddhister og filologer.


== Taishō Shinshū Daizokyō ==

Taishō Shinshū Daizokyō (大正新修大藏經), «Buddhistisk kanon publisert under (den japanske) Taishō-æraen (1912–1926)», ofte forkortet Taishō (大正), er en tekstsamling i 100 bind som ble samlet av Takakusu Junjirō (高楠順次郎 ,1866–1945) og Watanabe Kaikyoku (渡辺海旭, 1872–1932).I bind 1–55 (1924) er tekstene fra den eldre kinesiske kanon arrangert mer systematisk, etterfulgt av japanske tekster i bind 56–84 (1929–1932), tekster fra Dunhuang i bind 85 (1932) og bind 86–100 (1932–1935).
Tekstsamlingen baserer seg på kinesiske tekster i eldre japanske manuskripter (fra det 8. århundre og fremover) og Tripitaka Koreana.


=== Bind 1–4: Âgamas og Jātakas ===
Den første seksjonen av Taishō Shinshū Daizokyō (bind 1–2) inneholder lange, mellomstore, blandede og små āgamas (Nikāya sūtraer), samt enkelte tekster som tilsvarer deler av Pāli Khuddaka. Den andre seksjonen (bind 3–4) inneholder Jātakas, omtaler Buddhaenes forskjellige liv, og inneholder fabler og lignelser.


=== Bind 5–17: Sūtra ===
Mahāyānasūtraene er fordelt på syv seksjoner (seksjon 3–9). Seksjon 3 (bind 5–8) består av kinesiske oversettelser av prajñāpāramitālitteraturen. Seksjon 4 (mesteparten av bind 9) består av Lotussūtraen og beslektede tekster. Seksjon 5 (resten av bind 9 og bind 10) inneholder Avataṃsaka sūtraen, og enkelt-kapitler fra denne teksten i ulike oversettelser, samt beslektede tekster. Seksjon 6 (bind 11) inneholder de 49 tekstene i den kinesiske versjonen av Ratnakūţasūtraen og beslektede tekster. Seksjon 7 (bind 12) består av Mahāparanirvāna sūtra og beslektede tekster. Noen buddhister regner disse tekstene som en del av Ratnakūţasūtraen. Seksjon 8 (bind 13) – «den store forsamling» (Dàjí bù, 大集部), består av Mahāsamnipāta sūtra og beslektede tekster. Seksjon 9 (bind 14–17), «seksjonen med samling av sūtraer», består av diverse sūtraer, for det meste mahāyānasūtraer


=== Bind 18–21: Tantra (Vajrayāna) ===
Denne seksjonen omfatter tekster fra den hemmelige eller esoteriske buddhismen, og består av Vajrayāna sūtraer, Tantraer, rituelle manualer og dharanis.


=== Bind 22–24: Vinaya ===
Denne seksjonen av tekstsamlingen inneholder Vinaya-tekstene til skolene Mahīśāsakāḥ, Dharmaguptaka, Sarvāstivāda og Mūlasārvastivāda, og enkelte tekster om bodhisattvaers leveregler.


=== Bind 25–26: Tekster av Indiske buddhister ===
Denne delen av tekstsamlingen inneholder kommentarer til sūtraer, āgamaer og mahāyāna-sūtraer, skrevet av indiske buddhister.


=== Bind 26–29: Abidharma ===
Denne seksjonen av tekstsamlingen inneholder skolastiske avhandlinger (Abidharma) fra de indiske skolene Sarvāstivāda, Dharmaguptaka og Sautrāntika.


=== Bind 30–31: Madhyamika og Yogachāra ===
Første del av bind 30 inneholder tekster fra Madhyamika-skolen. Slutten av bind 30, samt bind 31 inneholder tekster fra Yogachāra-skolen. 


=== Bind 32: Logikk, antologier fra sūtraene og andre avhandlinger ===


=== Bind 33–48: Tekster av kinesiske buddhister ===
Bind 33–39 inneholder kinesiske kommentarer til mahāyāna-sūtraene. Første del av bind 40 inneholder kinesiske kommentarer til Vinaya. Siste del av bind 40, bind 41–43 og første del av bind 44 inneholder kinesiske kommentarer til indiske shastras. Resten av bind 44 frem til bind 48 inneholder sekteriske tekster av sentrale personer i ulike mahāyāna-skoler i Kina.


=== Bind 49–55: Diverse ===
Bind 49–52 består av 95 tekster med historisk og biografisk materiale. Bind 53 og størstedelen av bind 54 inneholder leksikalske oppslagsverk og ordbøker. Den siste delen av bind 54 består av lærdommer fra de indiske filosofiske skolene Samkhya og Vaisheshika, samt manikeistiske og nestoriansk kristne tekster. Bind 55 består av 40 suksessive kataloger over den kinesiske, buddhistiske kanon, og innledes med katalogen til Sēng Yòu (僧佑) fra året 515 e.Kr. 


=== Bind 56–84: Tekster av japanske buddhister ===
Bind 56–84 består av tekster, skrevet av fremtredende skikkelser innenfor ulike skoler av japansk mahāyāna-buddhisme.
Denne delen av tekstsamlingen er delt opp i følgende seksjoner:


=== Bind 85: Tekster fra Dūnhuáng i Sentral-Asia ===
Bind 85 består av tekster som ble oppdaget i «de tusen Buddhaers huler» i oasebyen Dūnhuáng, Sentral-Asia, i begynnelsen av 1900-tallet. Dette bindet inneholder én seksjon:


=== Bind 86–100: Illustrasjoner og indeks ===
Bind 86–97 inneholder forskjellige tegninger relatert til buddhismen, deriblant tegninger av buddhistiske symboler, av dhyāni buddhaer og bodhisattvaer. Bind 98–100 inneholder forskjellige tekster som består av indekser til buddhistiske tekster i Japan.


== Zhōnghuá Dàzángjīng ==
Zhōnghuá Dàzángjīng (大日本續藏經), «Kinas skattkammer av buddhistiske tekster» i 106 bind, ble utgitt i Beijing i perioden 1984–1996. De 90 første bindene inneholder 1771 tekster. Denne versjonen inneholder 143 tekster som ikke er tilstede i Tripitaka Koreana, Taishō Shinshū Daizokyō eller Dainippon Zokuzōkyō.


== Referanser ==


== Se også ==
Mahâyâna