jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Inga E. Næss

Inga Elisabeth Næss (født 24. oktober 1940 på Vega) er en norsk forfatter og kulturarbeider. 
Ved siden av forfatterskapet har hun arbeidet med skriveverksted, og har bygget opp et ærfuglmuseum på øya Vega i Nordland, som var medvirkende til at øya fikk Verdensarvstatus. Næss mottok Forbundet Kystens hederspris for 2016.
Næss halvårspendler mellom å bo på Vega og i Trondheim. Hennes datter Tale Næss Lysestøl er også forfatter.  
I 2020 ble Næss tildelt Riksantikvarens kulturminnepris for sitt mangeårige engasjement og arbeid med kulturvern, både på Bakklandet i Trondheim og på Vega, blant annet med ærfuglmuseet og butikken E-huset.


== Bibliografi ==
Kamerat John – sakprosa, Oktober 1978
Skardørsfjella er min himmel – sakprosa, Oktober 1980
Bakklandet lever! (red, medf. Ida Bull) – sakprosa, Universitetsforlaget 1985
Natta som reiser – dagen som kjem – roman, Samlaget 1986
Skottet i Buvika – sakprosa, Samlaget 1988
En hundehistorie – roman, Gyldendal 1991
Rak – roman, Samlaget 1995
Det e så fagert i Trondheim : tekstar i tusen år (redaktør) – Samlaget 1997
Det spøker på Vesterøyane – barnebok, Samlaget 1999
Vi lever på ei stjerne : ein biografi om Hannah Ryggen – biografi, Samlaget 2002
I fugleværet – barnebok, Orkana 2002
Erichsen konditori i 150 år : en søt historie – Konditoriet 2005
Rytteren : en biografi om Bjarne Ness – biografi, Communicatio 2005
Fangstmannsliv : Bjørnson og Larsson – biografi, Orkana 2007
Vegaøyan Verdensarv – fakta- og kulturhistorisk reisebok, Orkana 2008
Øylandet, hverdagsliv på Helgeland – lokalhistorie, Orkana 2013
Landet som ikke er – roman, Orkana 2019DramatikkDragsug – (Vega, Brønnøysund 1995)
Seilet, båten og Vårherre – (Herøy, kirkejubileet 1999)
Dragsug II – (Skjærvær, Vega 2005 ++)
Musikanten – (Propellen Teaterfestival 2003)
Smeden – (Vega, Propellen teaterfestival 2007)
Snø – (Propellen teaterfestival 2010 og Internasjonal festival for visuelt teater 2012)LyrikkDiktsyklusen Stein i Erkebispegårdens utstilling, Trondheim


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Inga Elisabeth Næss i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
adressa.no reportasje fra Vega om ærfuglmuseet og Næss.'
Mysusæter

Mysusæter (Mysuseter) er en hytte- og setergrend i Sel kommune, 13 km opp fra Otta i Gudbrandsdalen, på ca. 900 moh. Mysusæter ligger 2 km fra Spranget, som er inngangsporten til Rondane nasjonalpark.
Grenda har et godt turterreng og er et yndet utfartssted til turer både sommer og vinter – med turløyper sørover, østover og nordover inn i nasjonalparken. Grenda har hotell, pensjonat, skiheis (sesongavhengig) og butikk.
Uladalen starter ved Mysusæter, og det er kort vei til Ulafossene, Brudesløret og Kvitskriuprestan.


== Eksterne lenker ==
Lokalhistorie
Med en stein som hode ser de utover dalen, mens de faller ned, en etter en
Salmenes bok

Salmenes bok (hebraisk: תהלים – Tĕhillîm) klassifiseres i Bibelen blant «de poetiske bøker», eller i Tanak blant «skriftene». Boken inneholder en rekke poetiske tekster av forskjellig art. Den er den lengste boken i hele Bibelen. De fleste av tekstene sies å ha vært salmer som ble brukt ved tjenesten i tempelet i Jerusalem, derav navnet.
Boken omfatter i alt 150 "salmer", som bærer preg av å være bønner, profetier, fyndord og lovprisninger. De forbindes med vidt forskjellige tidsperioder; noen omtaler hendelser etter bortførelsen til Babylon. Tekstene sies å ha blitt skrevet av Moses, David (et syttitalls salmer bærer hans navn), Salomo (12 salmer), Asaf og flere andre, hvorav mange ikke er navngitt. Flere av tekstene har overskrifter og i noen forekommer musikalske uttrykk. Noen av salmene er akrostiske, hvilket betyr at de er delt inn i avsnitt som begynner på forskjellige bokstaver i det hebraiske alfabetet. 
Salmene deles tradisjonelt inn i fem deler: Første bok, kap. 1-41, Annen bok, kap. 42-72, Tredje bok, kap. 73-89, Fjerde bok, kap 90-106, og Femte bok, kap. 107-150. Hver av disse delene avsluttes med lovprisningsord. Hele salme 150 er en lovprisning som  avslutter hele Salmenes bok. Det er også en versjon av skapelsesberetningen i kap. 33.
Tekstene er et godt eksempel på oldtidens semittiske poesi. De inneholder gjentagelser og parallellismer, som er typisk for litteraturen. De omhandler store deler av de religiøse tankene som resten av GT holder frem. De gir uttrykk for både lovprisning, sorg, bønn og andre følelser.
Salmene brukes i høy grad i jødedommen i dag. De er grunnpilarene i en hver tidebønn, ikke minst i klostre i Den romersk katolske kirke, Den ortodokse kirke, de Orientalske kirker og i Den anglikanske kirke i kristendommen.


== Eksterne lenker ==
(en) Psalms – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Psalms – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Seniorteatret

Seniorteateret ble etablert i 1985 av Tor Stokke og Ingebjørg Sem.
Forestillingene var myntet på de eldre og ble holdt på Victoria Teater midt i byen og midt på dagen. eateret ble senere ledet av deres sønn Bård Sem Stokke.
Den første forestilling var Olov Svedelids Månelyst i Solskinnsbakken med Randi Brænne, Arne Bang-Hansen, Johannes Eckhoff, Oda Fjeldstad, Elna Hallenberg Næss, Odd Grythe, Birgitte Gjestvang, Halvard Klemark og Carsten Winger.
Da kulturminister Åse Kleveland fjernet statsstøtten på nær 900 000 i 1995, la man ned driften.
Historisk roman

Historisk roman er en romantradisjon som oppstod i romantikken på 1800-tallet, men har røtter til historiediktningen, som regnes som en av de eldste litterære genrene ved siden av kjærlighetsdiktningen og kan spores helt tilbake til nedskrivelsen av Homers eposer. Romantradisjonen var et viktig ledd i utviklingen av nasjonalfølelsen i mange land, spesielt i Europa, i løpet av 1800-tallet og gjorde vanlige folk bevisste om sin egen historie spesielt rundt middelalderen. 
I en historisk roman blir en historisk periode eller en person karakterisert i lyset av den perioden forfatteren lever i. Forfattere som skotten Sir Walter Scott og franskmannen Victor Hugo var sentrale forfattere som var med på å utvikle tradisjonen. Den historiske romanen var en meget populær romantradisjon i romantikken og nasjonalromantikken på 1800-tallet, men regnes fremdeles som en populær tradisjon etter romantikkperiodenes slutt. Henryk Sienkiewicz og Sigrid Undset er eksempler på forfattere som har vunnet Nobelprisen i litteratur i årene 1905 og 1928 på grunn av sine historiske romaner.


== Kjente historiske romaner ==
Ivanhoe av Walter Scott (1819)
Ringeren i Notre Dame av Victor Hugo (1831)
De tre musketerer av Alexandre Dumas den eldre (1844)
Quo vadis av Henryk Sienkiewicz (1895)
Kristin Lavransdatter av Sigrid Undset (1920–22)
Hornblower av Cecil Scott Forester (1950)
Exodus av Leon Uris (1958)
Der lyset slipper inn av Gabriel Moro (2009)
Første kommando av Patrick O'Brian (1970)
Den engelske pasienten av Michael Ondaatje (1992)
Hoggerne av Roy Jacobsen (2005)
Cold Mountain av Charles Frazier


== Eksterne lenker ==
Historisk roman; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
The Otto Show

«The Otto Show» er den 22. episoden av TV-serien Simpsons' 3. sesong. 


== Handling ==
Bart og Milhouse går på en konsert med Spinal Tap, men den viser seg å være en stor fiasko og ender i et opprør. Bart er uansett imponert over de aldrende rockerne og ønsker å bli en rockegitarist selv.
Homer og Marge bestemmer seg for å kjøpe en gitar til Bart, men Bart strever veldig med å lære seg å spille på den. Den neste morgenen på skolebussen spør Bart Otto om han kan vise ham hvordan han spiller. Otto holder en liten jam session til passasjerene, mens bussen blokkerer all traffisken. Han mister imidlertid oversikten over tiden, og tvinges til å kjøre alt for fort til skolen. I det påfølgende kaoset presser skolebussen Spinal Taps buss av veien, og lander på siden i et kryss i byen. Flere personer ringer Springfield barneskole for å rapportere inn hendelsen, og Otto får en skjennepreken av rektor Skinner. Da politimannen Eddie ber om Ottos sertifikat for å kunne fullføre rapporten, blir han imidlertid tvunget til å innrømme at han ikke har et. Otto mister jobben, og Skinner tar over rollen som bussjåfør.
Ting går raskt nedover for Otto. Han stryker på oppkjøringa si, greier ikke å finne seg ny jobb, og blir kastet ut av leiligheten. Han ber familien Simpson om husrom til han kan finne seg en ny jobb, og får flytte inn i garasjen.
Otto blir en plage etterhvert som han blir komfortabel med å ligge henslengt inne i huset og spille på gitaren sin. Homer mister snart tålmodigheten med ham, og krever at han drar sin vei. Marge og Bart oppmuntrer imidlertid Otto til å forsøke seg på oppkjøringen èn gang til. Otto drar til biltilsynet for å ta prøven, men Patty og Selma Bouvier (søstrene til Marge) vil ikke la ham ta den. Otto forklarer at han må bevise noe ovenfor Homer, og da endrer de raskt mening og hjelper ham med å jukse på prøven. Det tar ikke lang tid før Otto består oppkjøringen og er tilbake på arbeid som sjåfør av skolebussen.


== Annet ==
Dette er den eneste episoden som har en handling som er fullstendig sentrert rundt Otto.


== Eksterne lenker ==
Om episoden på The Simpsons Archive
Pulpanyresyke

Pulpanyresyke eller Enterotoxemia \ Enterotoxaemia er en akutt klostridieinfeksjon hos sau og andre husdyr. Den skyldes en Clostridium bakterie. Noen steder er pulpanyresyke også feilaktig betegnet som gresskrampe eller bråsott men dette er separate sykdommer. Sykdommen kan ikke behandles, men forebygges.


== Forekomst ==
Hos sau i alle aldre, men spesielt hos lam som er 3-10 uker gamle og dyr som kommer hjem fra fjellbeite.


== Symptom ==
Akutt dødelig. Som regel finner man bare lammet dødt. Hvis ikke ligger det halvt bevisstløst med pustevansker, krampetak, padlende bevegelser med beina og fyldig buk.
Litt etter at døden er inntruffet blir nyrene bløte, slik at f.eks det ytre laget flyter bort om nyren blir holdt under rennende vann. Derav navnet og den engelske betegnelsen pulpy kidney disease. Man ser også ofte væske i hjertesekken og punktformede blødninger i indre organ. Uten obduksjon kan denne sykdommen forveksles med pasteurellose.


== Årsak ==
Bakterien Clostridium perfringens type D som finnes naturlig hos friske dyr, begynner å produsere en sterk nervegift som blir tatt opp gjennom mage-tarm slimhinnen. Når store lam tar til å spise gress ute, kan de få i seg store mengder gress på kort tid. Dette gresset gir god næring til nevnte bakterie. Under slike brå forskifter, særlig med fôr med mye karbohydrater eller proteiner vil bakterien oppformere seg og produsere giftstoffer. Derfor dukker sykdommen gjerne opp når sauene har 'forspist' seg. Giftstoffene angriper blant annet hjerte, nyre og hjerne. Hos lam som dier slår den oftest til hos de som ikke er tvillinglam og som derfor får mye melk og er store når de kommer på beitet. Sykdommen angriper også lam på høsten når de kommer fra relativt skrinne fjellbeiter inn på kraftige hjemmebeiter.


== Forebygging ==
Unngås ved rett gjennomført vaksinasjonsprogram for hele saueflokken, 2-3 uker før lammingen starter. Når lammene får i seg råmelk fra søyene vil antistoffene beskytte lammet i flere uker. Brå fôrskifter fra svakt til sterkt fôr bør også unngås.


== Se også ==
Klostridieinfeksjoner hos sau


== Referanser ==


== Litteratur ==
Arne Maurtvedt (redaktør), Saueboka, 1989 Landbruksforlaget. ISBN 82-529-1219-2


== Eksterne lenker ==
Småfesidene
Galgeberg (strøk)

Galgeberg (tidligere Martestokker) er et boligstrøk i Oslo, mellom Vålerenga og Gamlebyen. Lokal uttale er /gæɫjəbær/ (uttale ). Som navnet indikerer var det et offentlig sted for henrettelser. Den siste som ble avrettet skjedde lørdag den 14. oktober i 1815 da en stor gruppe mennesker gikk i opptoget fra Akershus festning til Galgeberg for å bivåne den aller siste henrettelsen på byens rettersted.


== Etymologi ==
Et tidligere navn på Galgeberg var Martestokker, fra norrønt Mǫrtusokkar og Martustokkar. Navnet omtales flere ganger i sagaene fra borgerkrigstiden og tilsvarer det senere Galgeberg. Førsteleddet Marte- henviser til et avretningssted, marte kommer fra latin, martyrium, i betydningen «pining». Sisteleddet er flertall av stokk, norrønt stokkr.


== Historie ==
I middelalderen het området som nevnt Martestokker og var stedet for offentlige henrettelser, galgen, steile og hjul og for gapestokk. Den gang var dette en viktig del av veinettet ut av Oslo nordover, ettersom veien ved Galgeberg delte seg i tre. Gangveien Justiskroken ligger i traseen til den vestligste veien, mens dagens trasé gjennom Galgebergkrysset og opp mot starten av Strømsveien ligger der den østligste gikk. Denne veien fikk navnet plankeveien på slutten av 1700-tallet og 1800-tallet, på grunn av den store planketrafikken til havna i Christiania. 
Ved Martestokker var det kamper mellom kong Sverre Sigurdsson og baglerne, og det var her hertug Skule Bårdsson samlet troppene før slaget mot kong Håkon Håkonsson i 1240.
Mesteparten av galgeberget er sprengt bort. Selve galgen skal ha stått der gårdsplassen i det store boligkomplekset Galgeberg 3 på nordsiden ligger. Siste gang Galgeberg ble brukt som rettersted, var da løsarbeideren Anders Flatebydalen ble halshogd der for drapet på tjenestedrengen Gunder Gjestang utenfor Enebakk. Gjestang hadde hatt to hundre daler på seg som tilhørte hans matmor; Flatebydalen drepte ham ved å slå en jerngryte i hodet på ham, og tok pengene. – I dag markerer en flaggstang retterstedet. Lørdag 14. oktober 1815 gikk Flatebydalen fra Akershus festning til Galgeberg, der skarpretteren i Akershus stift, Anton Lædel, ventet. Fem år var gått siden Lædel sist hadde brukt øksen, men han klarte å skille Flatebydalens hode fra kroppen med ett hogg. Hodet ble deretter satt på stake. Under utgravninger på Galgeberg på 1930-tallet fant man en hodeskalle med en tolv tommers spiker igjennom, og en mynt i munnen, riktignok en gammel dansk en som ikke lenger var gangbar mynt da Flatebydalen døde.

		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2000). «Galgeberg». Oslo byleksikon (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 151. ISBN 978-82-573-0815-5. 


== Eksterne lenker ==
(en) Galgeberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Galgeberg», Oslo byleksikon
«Galgeberg (Oslo)», Lokalhistoriewiki
«Nærmiljø: Galgeberg», av Zaid Khalid, JordalPosten
Kart med galgen tegnet inn 1797
Bartolomé Mitre

Bartolomé Mitre (født 26. juni 1821 i Buenos Aires i Argentina, død 19. januar 1906) var en argentinsk statsmann, militærkarakter, journalist og forfatter. Han var president i Argentina fra 1862 til 1868.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Mitre var født i Buenos Aires stammet fra en familie som på farssiden nedstammet fra greske innvandrere fra 1600-tallet, ved navnet Mitropoulos.


=== Politisk engasjement ===
Som liberaler var han motstander av den konservative Juan Manuel de Rosas, og han ble tvunget til eksil i Uruguay, Bolivia, Peru og Chile, hvor han jobbet som soldat og journalist.
Mitre returnerte til Argentina etter at Rosas ble styrtet. Han var leder under opptøyene i Buenos Aires mot Justo José de Urquizas føderale styre, og ble utnevnt til viktige verv i provinsregjeringen etter at Buenos Aires trakk seg ut av den Argentinske Konføderasjonen.
Mitre ble slått av Urquiza i borgerkrigen i 1859, og Buenos Aires ble igjen med i den Argentinske Konføderasjonen. I oktober 1862, ble Mitre valg til president i republikken og en det ble endelig oppnådd nasjonal forening, etterfulgt av en periode med interne reformer og fremgang. Under trippelalliansekrigen, var Mitre i begynnelsen sjef for Trippelalliansens styrker.
Mitre var også grunnlegger av La Nación, en av Sør-Amerikas ledende aviser.
Han skrev også poesi og fiksjon, og han oversatte Dantes La divina commedia (Den guddommelige komedie) til spansk.
Ved sin død i 1906 ble han gravlagt i La Recoleta Cemetery i Buenos Aires. 


== Bibliografi ==
Et utvalg:

Historia de Belgrano y de la independencia argentina (1857; fifth edition, four volumes, 1902)
Historia de San Martín y de la emancipatión sud-americana (1869; tredje utgave, seks bind, 1907)
Rimas (ny utgave, 1890)
Ulrich Schmidel, primer historiador del Rio de la Plata (1890)
Arengas (Mitres taler, tredje utgave, tre bind, 1902).


== Referanser ==
Tor Stokke

Tor Stokke (født 23. august 1928 i Trondheim, død 13. juni 2003) var en norsk skuespiller.
Tor Stokke debuterte i 1959 på Trøndelag Teater. Han var ansatt på Den Nationale Scene i Bergen, Edderkoppen teater i Oslo, Oslo Nye Teater og Fjernsynsteatret. Lengst tid tilbrakte han på Nationaltheatret, nærmere 30 år. Han er ellers kjent fra film, TV og radio. Han hadde mer enn 450 roller i Radioteatret og hadde gjesteroller i både Mot i brøstet og Karl & Co og er den mest benyttede skuespilleren i Radioteatrets historie. I tillegg var han mye brukt som oppleser i radio, konsertsaler og kirker, og han hadde roller i flere filmer. Tor Stokke var far til skuespillerinnen Linn Stokke.I 1985 stiftet Stokke Seniorteateret sammen med sin kone, skuespillerinnen Ingebjørg Sem Stokke.


== Filmer ==
Utvalgt filmografi:

Exit 1970
Fabel 1980 Norsk
Dragens fange 1985 Sovjetisk
Giftige løgner 1992 NorskRegissert av Tor Stokke:

Boeing, Boeing 1985 (TV-film)


== Lydbøker og hørespill ==
Det angår også deg
Tante Augusta
Tante Pose
Den Lille Prinsen
Den Tapte Verden
Fru Inger til Østråt
Evig natt
Den hule mannen
Møte ved Milepælen
De døde sover lett
Mord i Stortinget
Sort messe
Hunden fra Baskerville


== Priser ==
2001 Radioteatrets ærespris


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tor Stokkes 65 roller ved Nationaltheatret fra 1966-1994
Tor Stokke i Scenewebarkivet
(en) Tor Stokke på Internet Movie Database 
(no) Tor Stokke hos Sceneweb 
(da) Tor Stokke på Filmdatabasen 
(da) Tor Stokke på danskefilm.dk 
(da) Tor Stokke på danskfilmogtv.dk 
(en) Tor Stokke hos The Movie Database 
(en) Tor Stokke hos Behind The Voice Actors
Gaucho

Gaucho (gaúcho på portugisisk) er en betegnelse ofte brukt for å beskrive beboere på de søramerikanske slettelandskapene (pampas), chacos eller patagoniske gresslandskapene som finnes i deler av Argentina, Uruguay, sørlige Chile og sørlige Brasil. Gaúcho blir nå brukt om beboerne i den brasilianske staten Rio Grande do Sul.
Ordet gaucho tilsvarer det nordamerikanske «cowboy», venezuelanske «llanero» og meksikanske «vaquero» og andre regionale betegnelser for «gjetere av kveg». På 1800-tallet utgjorde kvegfarmere og bønder størstedelen av den argentinske landbruksbefolkningen.
Det finnes flere motstridende teorier om opprinnelsen til betegnelsen. Det kan komme fra quechua huachu («foreldreløs» eller «vagabond») eller fra det arabiske chaucho (en type pisk brukt for å gjete dyr). Andre hypoteser finnes i stort antall. Den første nedtegnede bruken av ordet dateres til tiden rundt den argentinske frigjøringen i 1816.


== Se også ==
Ridende kvegdrivere og -oppdrettere i Amerika:

Cowboy i det vestlige USA
Vaqueros i Spania og landets tidligere latinamerikanske kolonier, særlig Mexico
Charros i Mexico
Gauchos på pampasen i Argentinia og Uruguay
Ilaneros på slettene i Venezuela og Columbia
Huasos i Chile
Vaqueiros i Brasil
Morochucos og piajenos i Peru
Chargas i Ecuador


== Eksterne lenker ==
(en) Gauchos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Caudillo

Caudillo er et spansk (caudilho på portugisisk) ord som betegner «en militærpolitisk leder av en autoritativ makt som leder deler av et eller flere land»
Den relaterte caudilismen er et kulturelt fenomen som først dukket opp på det tidlige 1800-tallet i det revolusjonære Sør-Amerika som en type milits-leder med en karismatisk personlighet og et populistisk program med generelle fremtidige reformer for å få en bred sympati, i det minste til begynne med, blant det vanlige folket. Effektiv caudilisme avhenger av personlig dyrking.


== Se også ==
Fører
Duce
Quebracho

Quebracho er ett av de vanlige navnene, på spansk, på ihvertfall tre liknende tresorter som gror i Gran Chaco-regionen i Sør-Amerika:

Schinopsis lorentzii (quebracho colorado santiagueño), av Anacardiaceae-familien;
Schinopsis balansae (quebracho colorado chaqueño), av den samme familien;
Aspidosperma quebracho-blanco («hvit quebracho»), av Apocynaceae-familien.Disse sortene produserer garvesyre og et veldig hardt og holdbart tømmer. Quebracho blir noen ganger brukt som et produktnavn for garvesyre avledet fra trærne eller dets tømmer. Etymologien til navnet ser ut til å være det spanske quiebrahacha, «økse-knekker».
Fra slutten av 1800-tallet og fram mot 1950 var quebrachobark i vanlig bruk ved norske garverier. Flere norske rederier hadde slike fraktoppdrag som en del av seilingsplanen. Oppdragene ble færre etterhvert som garveriene la ned virksomheten.
Koksidiose

Koksidiose eller Coccidiosis er en parasittsykdom som angriper fordøyelsessystemet hos sau og andre dyr som høns, geit og storfe, og er den første parasittsykdommen lam blir utsatt for. 


== Forekomst ==
Helst hos få uker gamle lam. Dyr som blir friske fra sykdommen er oftest immune resten av levetiden, men voksne dyr kan spre smitten uten å vise tegn til sykdom. 
Ved dårlig hygiene i sauefjøset kan lam smittes inne, men til vanlig får de i seg parasitten når de kommer ut om våren, med symptomer 12-16 dager etter beiteslipp. Lammene blir syke bare ved sterke angrep, men kan ellers være smittebærere.
Oftest friskner lammet til etter noen dager, men noen kan gå syke i lang tid og stryke med. En må regne med at alle lam i Norge møter denne parasitten.


== Symptom ==
Diaré og mistrivsel hos lammene med påfølgende dårlig tilvekst. noen ganger med blod i avføringen. Dyr kan spre smitten uten å vise symptomer og avføringsprøver er nødvendig for å stille en sikker diagnose.


== Årsak ==
Forårsakes av koksidier, som er encellede parasitter i tynntarmslimhinnen. Utviklingen i tarmen tar ca. 3 uker. Parasitten er kulderesistent slik at steder der sauer går ute vinterstid, kan ha spesielt mye infeksjonsfarlige parasitter når mildværet kommer (til våren). Da er ofte bakken bløt og sølete og juret på søyen blir tilskitnet. Lammet blir infisert når det suger eller spiser jord og gress. 
Koksidier forekommer hos både sau, geit, høns og storfe, men smitter ikke mellom artene. Et viktig unntak fra dette er koksidien Toxoplasma gondii som forårsaker toksoplasmose hos sau. De mest alvorlige koksidiene hos sau regnes for å være Eimeria crandallis og Eimeria ovinoidalis.


== Forebygging ==
Tiltak inkluderer god hygiene i sauefjøset og at lammene kommer på rent beite de første 2-3 ukene om våren. Spesielt må lamsøyer holdes borte fra områder der det har gått sauer om vinteren. Vær ekstra oppmerksom på steder nær sauefjøset. I nevnes forebyggende medisinering med 200 mg/kg sulfadimidin på dag 12, 14 og 16 etter beiteslipp, samt toltrazuril (Baycox) i 20 mg/kg på dag 7 etter beiteslipp. Etter dag 9 vil toltrazuril ha mindre effekt, da koksidiene vil ha mer tid på seg. 
Smitte kan unngås dersom lammene slippes ut på rent beite der det ikke har vært sauer på minst 2 år eller på beite som er nytilsådd etter pløying.


== Behandling ==
Toltrazuril etter utbrudd med 20 mg/kg en gang eller 10 mg/kg to dager på rad er en anbefaling. Medisiner finnes både for injisering, oralt og iblanding i fôret. Det kan vere gunstig å medisinere hele flokken men samtidig vil flere doser med medisin stresse lammene og kunne gjøre de mer mottagelige for andre sykdommer.Medisinering i fôret har også den effekten at dyrene med mest matlyst får i seg mest medisiner. En strategi bør derfor utarbeides i samråd med veterinær.


== Litteratur ==
Arne Maurtvedt (redaktør), Saueboka, 1989 Landbruksforlaget. ISBN 82-529-1219-2


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
råd om koksidiose hos geit
LimousinNytt 2-2005
Luís Alves de Lima e Silva

Luís Alves de Lima e Silva, Hertugen av Caxias (født 25. august 1803, død 7. mai 1880) var en brasiliansk militær leder, og blir ansett som en av de viktigste heltene i brasiliansk militærhistorie.
Caxias kjempet i Argentina-Brasil krigen, «fillekrigen», og trippelalliansekrigen. Caxias var den eneste brasilianeren som fikk ærestittelen hertug (før hertugessen av Goiás og Ceará).
Byen Duque de Caxias i delstaten Rio de Janeiro er oppkalt etter ham.


== Referanser ==