jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Spellemannprisen 1987

Spellemannprisen 1987 var den sekstende utgaven av Spellemannprisen og ble delt ut lørdag 16. januar 1988 i Chateau Neuf i Oslo. Jørn Hoel ble Årets spellemann etter suksessen med albumet Varme ut av is mens Dissimilis fikk juryens hederspris.
Utdelingen ble overført direkte på NRK TV og NRK P2. Rita Westvik ledet utdelingen mens Egil Monn-Iversen som vanlig var orkesterleder. Nærmere 200 plateinnspillinger var påmeldt.


== Vinnere ==


== Øvrige nominerte ==
Pop:

Fra Lippo Lippi – Light and Shade
Anita Skorgan – White MagicRock:

deLillos – Før var det morsomt med sne
Marius Müller – Boom BoomFolkemusikk/gammaldans:

Stubseid / Möller med Bråthen Berg – Rameslåtten
Hallvard T. Bjørgum / Torleiv H. Bjørgum – DolkarenJazz:

Per Husby Orchestra – Your Eyes
Speak Low – Speak LowCountry:

Ottar «Big Hand» Johansen – Big Hand
Olav Stedje – Eg kjem likevelKlassisk/samtidsmusikk:

Zubicky / Tønnesen / Tomter / Otterbech Mørk – Mozart/Carlstedt/Britten
Truls Otterbech Mørk – Samtidsmusikk for cello solo
Robert Riefling – Robert Riefling Interprets Bach
Oslo Filharmoniske orkester – 	Tsjaikovski: 1812-ouvertureVisesang:

Kine Hellebust / Anders Rogg – Mot yttersida
Lars Klevstrand – Her!Åpen klasse:

Bjoner / Fjeld / Johannessen – Neonlys på Wergeland
Jon Eberson / Sidsel Endresen – Pigs and PoetryBarneplate:

Maj Britt Andersen – Tida går så altfor fort
Visvas – BarnevalÅrets spellemann:

Oslo Filharmoniske Orkester
Tomboy


== Eksterne lenker ==
«NRK TV - Se Spellemannprisen 1987». NRK TV. Besøkt 25. mars 2016. 
Spellemannprisens arkiv
Bob Stinson

Bob Stinson (født Robert Neil Stinson 17. desember 1959, død 18. februar 1995) var grunnleggeren og sologitaristen i det legendariske post-punkbandet The Replacements.
Stinson dannet bandet i Minneapolis, Minnesota i 1979 sammen med trommeslager Chris Mars og sin yngre halvbror Tommy. Bob Stinson var da bare tolv år gammel. Ett år senere tok Stinson inn Paul Westerberg på andregitar og vokal.
Stinsons gitarstil var sterkt påvirket av 70-tallets klassiske rock og punk. Blant Stinsons helter var gitaristen Steve Howe fra Yes. Ifølge historien spilte The Replacements i sine tidlige år «Roundabout» i halsbrekkende hastigheter i kjelleren hvor de øvde. 
Både på scenen og i studio hadde Stinson en tendens til å få innfall som like ofte var idiotiske som geniale. På grunn av dette, ble Stinson snart den komiske motparten til Westerbergs stadig mer oppriktige følelse for pop. De kreative spenningene mellom de to var en av grunnene til at The Replacements' første fire fulle albumene – spesielt det tredje og fjerde – av mange regnes som deres beste arbeider. 
I 1985, mens de spilte inn Tim, nådde maktkampen et metningspunkt, og Westerberg presset Stinson ut av bandet sent i 1986. Da Stinson forsvant ble Tim og alle senere opptak, mer pop-orientert enn tidligere. Stinsons siste bidrag i bandet var på demoene til albumet Pleased to Meet Me.
Stinsons første band etter The Replacements var en kortlivet affære kalt Model Prisoner, som brøt opp i 1988.
Senere samme år dannet han Static Taxi. De spilte inn to album, Stinson Boulevard (sluppet i 2000) og Closer 2 Normal (sluppet i 2003), før de ga seg sommeren 1991.
Stinsons siste band var The Bleeding Heards, som han dannet sammen med Mike Leonard. En av deres høyst profilerte opptredener var på åpningen til broren Tommys band Bash & Pop i 1993. Hans siste offetlige opptreden var med Trailer Trash sent i 1994.
Stinson døde i 1995 etter lengre misbruk av alkohol og narkotika. Ifølge Hennepin Country Medical Examiner's Report døde han ikke av en overdose (som ofte blir hevdet), men kroppen hans var rett og slett utslitt etter år med misbruk. Han ble funnet død i sin leilighet med en ubrukt insulinsprøyte ved siden av seg.
«We all knew that it was coming, but that didn't soften the blow one bit.» – Paul Westerberg


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bob Stinson på Discogs 
(en) Bob Stinson på MusicBrainz 
(en) Bob Stinson på AllMusic
Hefaisteion

Hefaisteion (Ἡφαιστεῖον) eller Theseion (Θησεῖον) er regnet som verdens best bevarte greske tempel. Det er et dorisk tempel som ligger ca. 500 m nordvest for Akropolis. Tempelet ble oppført ca. 449 f.Kr. og arkitekten bak Hefaisteion er Iktinos, som også var en av arkitektene bak Parthenon.
Tempelet ble bygget på en høydedrag med flott utsikt over Athens hovedtorg (Athens agora), i et område som på den tiden utgjorde den vestlige delen av Athen. Her befant det seg mange støperier og smier, noe som sikkert var medvirkende til at tempelet var viet til smedguden Hefaistos. 
Hefaisteion tatt i bruk som kristen kirke på 7-hundretallet e.Kr., og ble etter hvert den viktigste gresk-ortodokse kirken i Athen. Derigjennom ble tempelet bevart for ettertiden
I dag er tempelet blitt ført tilbake til sin opprinnelige utseende, og har status som arkeologisk minnesmerke.
Iktinos

Iktinos var en gresk arkitekt som levde i Athen på 400-tallet f.Kr.Han er kjent for to av verdens vakreste doriske templer. Det mest kjente verket er Parthenon på Akropolis, som han tegnet sammen med Kallikrates. Byggingen av dette tempelet ble påbegynt 447 f.Kr. Ikke langt unna står Hefaisteion, som ble oppført ca. 449 f.Kr. Det regnes i dag som verdens best bevarte doriske tempel.
Iktinos er også regnet som arkitekten bak Apollon Epikourios-templet i Bassai, og Telesterion, en stor forsamlingshall som ble benyttet under den religiøse festivalen De eleusinske mysteriene i byen Eleusis.


== Referanser ==
Axel Thue (matematiker)

Axel Thue (født 19. februar 1863 i Tønsberg, død 7. mars 1922 i Kristiania) var en norsk matematiker, kjent for sine arbeider om diofantinsk approksimasjon og kombinatorikk.
Thue ble Cand.real. i 1889 og var professor for anvendt matematikk ved Universitetet i Kristiania 1903–1922. Thues arbeider er utpreget originale, og særlig betydningsfulle er hans resultater om rasjonale tilnærmelser til algebraiske tall; en anvendelse er den såkalte Thueske sats, som sier at visse ubestemte ligninger i to variable kan ha bare et endelig antall heltallsløsninger. Andre av hans arbeider har senere fått betydning i forbindelse med den matematiske logikk. I 1914 fremsatte han det såkalte Thue-problemet.


== Eksterne lenker ==
Axel Thue hos Store norske leksikon
Axel Thue hos Store norske leksikon (utdypning)
Axel Thues private arkiv  finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
Axel Thue hos MacTutor, University of St. Andrews
Kallikrates

Kallikrates var en gresk arkitekt som levde i Athen på 400-tallet f.Kr. 
Han er kjent som en av de to hovedarkitektene bak gjenoppbyggingen av Akropolis, etter at perserne hadde ødelagt Athen i 480 f.Kr.
Her står hans mest kjente verk – det vakre doriske tempelet Parthenon, som han tegnet sammen med arkitekten Iktinos. Byggingen av dette tempelet ble påbegynt 447 f.Kr.
Utover dette er Kallikrates kjent for Athena Nike-tempelet helt vest på Akropolis, hvor det er funnet en inskripsjon som angir ham som arkitekt. Dette er det første tempelet på Akropolis med joniske søyler.
Alfred Eriksen

Alfred Eriksen (født 30. august 1864 i Christiania, død 4. mai 1934 i Oslo) var en norsk politiker, prest og avisredaktør. Han grunnla avisen Nordlys, og var også kjent som riksmålsmann.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
I sin barndom fattet Alfred Eriksen interesse for språk gjennom overlærer og språkreformator Knud Knudsen. Eriksen var sogneprest i Karlsøy fra 1891 til 1910. I 1896 tok han doktorgraden med en avhandlingen «Vilje: en psykologisk Afhandling». 
I 1902 grunnla han avisen Nordlys, etter å ha røket uklar med Venstre-avisen i Tromsø, og redigerte denne frem til 1911. 


=== Lokalpolitiker ===
Eriksen var ordfører i Karlsøy fra 1899 til 1903. I tiden som ordfører var han i langvarig strid med væreier og tidligere ordfører Adolf M. Helberg, og til dels også med handelsmann og ordfører Christian Figenschou i nabokommunen Helgøy. Han ble gjenvalgt til kommunestyret i 1904 og 1907, selv om han da bodde fast i Kristiania, men fikk da ikke nok stemmer til å bli ordfører.
Eriksen støttet i tidligere år partiet Venstre, og var kandidat ved stortingsvalget i 1900, men kom ikke inn på Stortinget. 


=== Stortingsmann ===
I 1902 skiftet han til Arbeiderpartiet, og ved valgene i 1903 var han en av fire Arbeiderparti-politikere som ble valgt inn på Stortinget fra Nord-Norge. På Stortinget ble han gruppefører for Arbeiderpartiet og partiets samlingsfigur i den første perioden. Han ble gjenvalgt i 1906 og 1909. 


=== Etter politikken ===
I 1912 ble han imidlertid ekskludert fra partiet, fordi han hadde skrevet under på en appell som bad velgerne unngå å stemme på kandidater som ikke støttet riksmålssaken. Fra 1911 til 1916 var han formann i Riksmålsforbundet. I 1911 ble han utnevnt til sogneprest i Vålerengen.
Eriksen ble tildelt Medaljen for borgerdåd og 7. juni-medaljen.


=== Familie ===
Alfred Eriksen var gift med Sigrid Marie Wexelsen; de fikk ni barn sammen. Hun kom fra en kjent prestefamilie, som datter av Wilhelm Andreas Wexelsen (1828 - 1904). Ekteparet Eriksens yngste datter Solvejg Eriksen utga sin fars dagboksnotater fra 1905 i bokform, og hun skrev også boken Brød i himmelen. Historien om Karlsøypresten og hans hustru. Et tidsbilde fra sosialismens første kampår og Det mannsdominerte samfunn (1976) om sine foreldre.


== Referanser ==


== Kilder ==
Ulf L. Vinje: Folk ved havet – Karlsøy kommune 1838-1998 (s. 68-76, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Håvard Dahl Bratrein: Karlsøy og Helgøy Bygdebok. Karlsøy kommune 1989-94 (del 7 «Fiskerbondens politiske revolusjon», nettversjon via karlsoy.com)
Biografi hos Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste (besøkt 12. februar 2012)


== Litteratur ==
Solvejg Eriksen (1981). Sannheten... Fra en modig manns – sogneprest, stortingsmann, dr. phil. Alfred Eriksens – dagbok 1905. Oslo: Oktober forlag. ISBN 82-7094-306-1. 
Eriksen, Gunnar og Eriksen, Henrik (1939). Sogneprest dr. Alfred Eriksen. Oslo: Grundt Tanum. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
(no) Alfred Eriksen hos Norsk senter for forskningsdata 
Politiske taler av Alfred Eriksen, virksommeord.uib.no
Magnus Dagestad

Magnus Dagestad (født 1865 på Voss, død 1957) var en norsk kunsthåndverker og grunnlegger av Norsk kunsthandverksskule, som han grunnla i 1920.
Som ung var Dagestad elev hos den kjente treskjæreren Lars Kinsarvik. Denne hentet inspirasjon fra den gamle norrøne ornamentikken, som også Dagestad ble opptatt av. På en utstilling i Paris i 1889 fikk han bronsemedalje for møbler og treskurd. Han stilte også ut arbeidene sine på verdensutstillingen i Chicago.
Dagestad og hans hustru, brukskunstneren Helena Dagestad, bygget eget verksted på Voss. I 1920 grunnla han Norsk kunsthåndverksskole, og var leder for skolen inntil 1935. I 1950 åpnet han selv et lite museum over arbeidet sitt. Museet er senere utvidet med nybygg og utstillingsrom.
Magnus Dagestad tegnet også mange ungdomshus, trolig 15-16 stk. i tidsrommet 1914 – 1920. Alle ligger på Vestlandet med unntak av Nordvang (1927) i Vats  i Ål kommune. Huset her ble tegnet av Dagestad med inspirasjon fra den nasjonalromantiske dragestilen og stod ferdig i 1927. 


== Bibliografi ==
Lærum, Ole Didrik (1989). Magnus Dagestad. Samlaget. ISBN 8252134408. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Magnus Dagestad på Norsk biografisk leksikon
Magnus Dagestad Muséet
Bilde av Magnus Dagestad, Digitalt Museum
Leon Osman

Leon Osman (født 17. mai 1981 i Wigan, Stor-Manchester, England) er en engelsk tidligere fotballspiller som har spilt for tre engelske klubber. Han er midtbanespiller og spiller nå for Everton i Premier League.


== Biografi ==
Leon Osman, som har vært en del av Everton sitt fotballakademi, var med på å vinne FA Youth-cup for Everton i 1998. I oktober 2002 ble han lånt ut til Carlisle United, og han debuterte for denne klubben den 5. oktober 2002 i en ligakamp mot Torquay United. To uker senere laget han sitt første mål for the Cumbrians da de spilte 2-2 mot Macclesfield Town. I januar 2003 returnerte han til Everton, og 12. januar 2003 debuterte han for the Toffees da han ble byttet inn i det 89. minutt i en ligakamp mot Tottenham Hotspur. I april 2003 fikk han sin andre ligakamp for Everton, men også denne gang ble det et kort innhopp rett før slutt i en kamp mot Aston Villa. 
I første del av 2003/04-sesongen fikk han med seg 1 ligakamp og 1 cupkamp for Everton før han i januar 2004 ble lånt ut til Derby County. Hans første kamp for the Rams var den 28. januar 2004 mot Sheffield United, mens hans første mål kom 7. februar 2004 da Derby spilte 2-2 mot Cardiff City. Etter 17 kamper og 3 mål for klubben fra Derbyshire vendte Osman tilbake til Everton i april 2004, og 1. mai 2004 fikk han sin første kamp fra start for klubben fra Liverpool. Det var i en ligakamp den 1. mai 2004 mot Wolverhampton Wanderers, og i det 3. minuttet av denne kampen scoret Osman sitt første mål for Everton.
Den neste sesongen etablerte Leon Osman seg i Evertondrakten, og da 2004/05-sesongen var over hadde han spilt 29 ligakamper og scoret 7 mål. I 2005/06-sesongen ble det 35 ligakamper og 4 mål før han i første del av 2006/07-sesongen spilte 16 av de 19 første ligakamper for the Toffees.


== Karriere som spiller ==


== Kilder ==
Rollin, Glenda & Rollin, Jack: SKYSPORTS FOOTBALL YEARBOOK 2006-07 (side 473).  Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7553-1526-X


== Eksterne lenker ==
(fr) Leon Osman – LÉquipe 
(en) Leon Osman – Transfermarkt 
(en) Leon Osman – national-football-teams.com 
(en) Leon Osman – WorldFootball.net 
(en) Leon Osman – Soccerbase.com 
(en) Leon Osman – Soccerway 
(en) Leon Osman – EU-Football.info 
(en) Leon Osman – FBref
Bopel

En bopel, bosted eller domisil er tilholdsstedet, eller boligadressen til en person. Bopelen vil normalt være personens faste oppholds-, post- og besøksadresse. Juridisk har en persons bopel betydning i saker rundt retter og plikter som stemmerett, verneplikt, verneting, skatteplikt eller statsborgerrett.I Norge er bosted registrert i Folkeregisteret. Begrepet «bopel» ble erstattet av «bosted» i Lov om folkeregistrering av 9. desember 2016 nr. 88.


== Se også ==
Adresseendring
Bolig
Bostedsløs
Domisilprinsippet
Fritidsbolig
Hjem


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) domisil i Store norske leksikon
Club Daze Volume 1: The Studio Sessions

Club Daze Vol. 1: The Studio Sessions er et studioalbum av heavy metal-gruppa Twisted Sister.
Albumet inneholder sanger som er spilt inn mellom 1978 og 1981 på Mediasound, Electric Lady Studios og Bolognese Studios.


== Sporliste ==
«Come Back»
«Pay the Price»
«Rock N Roll Saviors»
«High Steppin'»
«Big Gun»
«TV Wife»
«Can't Stand Still»
«Follow Me»
«I'll Never Grow Up Now»
«Lady's Boy»
«Leader of the Pack»
«Under the Blade»
«Shoot 'Em Down»


== Musikere ==
Dee Snider – vokal
Jay Jay French – gitar og bakgrunnsvokal
Eddie Ojeda – gitar
Mark Mendoza – bass og bakgrunnsvokal
Kenneth Harrison Neill – bassgitar
Tony Petri – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Club Daze Volume 1: The Studio Sessions på Discogs 
(en) Club Daze Volume 1: The Studio Sessions på MusicBrainz 
(en) Club Daze Volume 1: The Studio Sessions på AllMusic 
(en) Club Daze Volume 1: The Studio Sessions på Discogs
Funhouse

Funhouse var en norsk rocketrio med gitarist og vokalist Marius Müller som frontfigur. Bandet ble startet av Müller og trommeslageren Totto Hansen på slutten av 80-tallet og ga ut fire studioalbum og et konsertalbum fra 1990 og frem til Müllers død i mars 1999. Kjetil Saunes var med som bassist i starten, men ble erstattet av Pål Reinertsen som var med på alle albumene. Per Hillestad var en periode med som trommeslager i stedet for Hansen og spilte på albumet Maximum i 1991. På turnéen som fulgte albumet Det Norske Huset, deltok også den amerikanske gitaristen Mike Hartung.  
Bandet blir betegnet som en powertrio som i tillegg til sanger av Marius Müller spilte en rekke coverlåter av artister som Jimi Hendrix. Bandet var kjent som en forrykende liveband hvor Müller var den ubestridte frontfigur og fikk vist fram sine egenskaper som gitarist. Bandet går på enkelte av albumene under navnet Marius Müller's Funhouse. 


== Diskografi ==
Funhouse (Sonet, 1990)
Maximum (Second Hand Records, 1991)
Big (Sonet, 1993)
Plugged! (Sonet, 1994) Livealbum
Det Norske Huset (Norske Gram AS, 1997)
Plugged 2 - Rett og slett (Slagerfabrikken, 2009)


== Eksterne lenker ==
(en) Marius Müller's Funhouse på Discogs 
(en) Marius Müller's Funhouse på MusicBrainz 
(no) Marius Müller's Funhouse på Rockipedia
Olaf Broch

Olaf Broch (født 4. august 1867 i Horten, død 28. januar 1961 i Oslo) var en norsk språkforsker og slavist, og professor i slaviske språk ved Universitetet i Oslo.
Broch er i ettertid fremfor alt kjent for sitt arbeid med russenorsk språk. Dette arbeidet ble utgitt i Norsk tidsskrift for sprogvidenskap i 1927. I samtiden var han imidlertid mest kjent som forfatteren av det som lenge var standardverket innenfor slavisk fonetikk, fra 1911. Broch skrev også om norsk, bl.a . om norsk intonasjon.
Olaf Broch er grandonkel til Ingvild Broch, som sammen med Ernst Håkon Jahr tok opp sin slektnings arbeid med russenorsk.


== Verker ==
Zum kleinrussischen in Ungarn (1895)
Slavische Phonetik (1911)
Govory k zapadu ot Mosal'ska (Talemål vest om Mosalsk), 1916
Håndbok i elementær fonetik (med Ernst W. Selmer, 1921)
Fra Østlandets dagligtale (1923)
Proletariatets diktatur (1924)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Digitaliserte bøker av Broch hos Nasjonalbiblioteket.
Nusfjord

Nusfjord er et av Norges eldste og best bevarte fiskevær, beliggende på Flakstadøya i Flakstad kommune, Lofoten, Nordland. I Nusfjord har det vært drevet fiske siden midten av 1800-tallet. Enkelte hevder at trehusbebyggelsen i Nusfjord står på UNESCOs verdensarvliste, men dette er ikke riktig. Det som er tilfelle er at Nusfjord i UNESCOs arkitekturvernår (1975) ble utpekt som et av tre pilotprosjekter i Norge, for bevaring og synliggjøring av unike trehusmiljøer.
Siste soloppgang før mørketida er 8. desember og første soloppgang etter mørketida er 4. januar.

		


== Eksterne lenker ==
(en) Nusfjord – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Nusfjord AS
Nusfjord.com
turliv.no - informasjon og bilder fra Nusfjord
- virtuell tur med panoramabilder fra Nusfjord
«Nusfjord». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Bruksrett

En bruksrett er en særegen rett en person har til å benytte en gjenstand, en eiendom, eller en del av en eiendom. Bruksrett tilknyttet en eiendom kalles også for en servitutt. Bruksretten kan være tidsbegrenset eller evigvarende. Den trenger ikke være knyttet til en navngitt person, men kan for eksempel være eieren av et gårdsnummer. Man må vurdere bruksretten konkret for å vurdere om den kan overdras, gå i arv osv.
Fylkesvei 1942

Fylkesvei 1942 går mellom Spikset og Ullern i Ullern i Sør-Odal. 
Veien heter Ullernvegen mellom Ullern og Vestre Spikset og Spiksetsvingen igjennom Spikset. Den fikk status som fylkesvei 30. desember 1982.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 287 (Hedmark).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Sør-OdalSpiksetsvingen 

Togstadvegen 

Ullernvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv1942
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 1578

Fylkesvei 1578 går mellom Steinerud og Sandnes i Ullern i Sør-Odal. Den fikk status som fylkesveg 30. desember 1982.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av den tidligere Fylkesvei 286 (Hedmark) og en kort delstrekning av den tidligere Fylkesvei 482 (Akershus).


== Kommuner og knutepunkter ==
 Viken fylke

NesTogstadvegen 

Dystå bru fylkesgrense Innlandet fylke

Sør-OdalTogstadvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv1578
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Ole Stuevold Hansen

Ole Stuevold Hansen (født 6. februar 1834 i Tydal i Sør-Trøndelag, død 16. november 1919 på Nes i Hedmark) var en norsk prest, lærer og lokalhistoriker som stod sentralt i den grundtvigianske bevegelsen.


== Oppvekst og utdannelse ==
Han vokste opp hos «bondefolk i små kår» på fjellgården Vestre Stugguvollen ved Stuggusjøen i Tydal sogn som sønn av Hans Pedersen Stuevold og Ingeborg Olsdatter Græsli. Han var det femte av elleve søsken. Under forberedelsene til konfirmasjonen ble guttens begavelser oppdaget av sogneprest Hans Henrik Emil Tybring, som hjalp ham inn på Klæbu seminar. Han tok lærereksamen med beste karakter i 1853. Han klarte, selv med sine små økonomiske midler, å ta artium med laud ved Heltbergs studentfabrikk i Kristiania i 1858 og teologisk embedseksamen med samme karakter i 1867.Det var på Klæbu seminar at Stuevold Hansen ble kjent med presten Fredrik Nannestad Wexelsen, som introduserte ham for de grundvigianske ideene. Han kom til å inngå i en krets rundt Wexelsen og Ole Vig sammen med slike som Anders Reitan, Engebret Hougen, Ole Jullum, Andreas Feragen, Olaus Arvesen og Anthon Bang.


== Skolemann og prest ==
Mens han studerte, underviste han ved flere skoler, i over tre år ved Hartvig Nissens skole. Etter å ha fullført sine teologiske studier, ble Stuevold Hansen lærer ved Trondhjems borgerlige realskole. Han gjorde seg straks bemerket, og ble tatt opp som medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i 1869.Han giftet seg i Vår Frue kirke i 1867 med Ivara Ermegaard Aas, datter av skomaker Lars Aas og Birgitte Ofstad. Hennes brødre Knud og Ernst Aas var kjøpmenn i Trondhjem. Ole og Ivara fikk ti barn, og blant de som vokste opp var Birger Stuevold-Hansen, som ble statsråd, stortingsmann og høyesterettsadvokat.I 1872 ble han inspektør for allmueskolene i Tromsø. Han ivret for utdannelse og folkeopplysning dit han kom, og var med på å utgi den grundtvigianske tidsskriftet Den norske folkeskole. I 1874 gikk han over til prestegjerningen, som sogneprest i Lyngen prestegjeld, som omfattet Lyngen, Ullsfjord, Kåfjord og Storfjord, hvor han også var herredets ordfører 1881–1882 og forlikskommissær. Utover dette deltok Stuevold Hansen aldri i det offentlige politiske ordskiftet, men var en trofast venstremann.I 1881 ble han sogneprest i Davik, og i 1892 sogneprest på Nes i Hedmark. Han tok avskjed i 1911, og bygget seg et hus like ved prestegården, hvor han ble boende frem til sin død.


== Lokalhistoriker ==
Stuevold Hansen hadde brevkontakt med venner og slektninger i Tydal. Han publiserte en artikkelserie om Tydal av lokalhistorisk interesse i Den norske folkeskole. I 1873 utgav han verket Bygdefortælling: Optegnelser fra Tydalen, Annex til Sælbu, hvor han blant annet gav en folkelivsskildring av thranebevegelsen i Tydal etter revolusjonene i 1848.


== Referanser ==