Maximilian Schell

Maximilian Schell (født 8. desember 1930 i Wien, død 1. februar 2014 i Innsbruck) var en østerriksk-sveitsisk skuespiller, regissør og produsent.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Maximilian Schell var sønn av den sveitsiske forfatteren Hermann Ferdinand Schell og den østerrikske skuespillerinnen Margarethe Noé von Nordberg og bror til Maria, Carl og Immy. Familien flyktet til Sveits etter Anschluss i 1938, og Schell vokste opp Zürich.
Schell ble opp gjennom ungommen sterkt kunstnerisk preget av foreldrene. Ved universitetet i Zürich studerte han filosofi, kunsthistorie og musikk- og teatervitenskap, og de siste fagene også i Basel og München. Han var også fortvallspiller for Grasshopper Club Zürich.


=== Skuespiller ===
Han debeterte høsten 1952 ved Theater Basel som skuespiller, regissør og dramaturg. Etter en rekke andre stillinger kom han i 1959 til Münchner Kammerspiele. Samme år ble han rekruttert av Gustaf Gründgens til Hamburg.
Mot slutten av 1960-årene 1960er spilte han i London, ved siden av oversatte han verker av John Osborne og William Shakespeare. I 1978 overtok han fra von Curd Jürgens rollen som Jedermann ved Salzburger Festspiele, og hadde dette oppdraget til 1982. Schell var også operaregissør.
Schells første film i Hollywood var Unge løver (1958) med blant andre Marlon Brando. Rollen førte til flere TV-roller, blant annet en episode av Playhouse 90, der han spilte forsvarsadvokaten for de tyske nazistene under Nürnbergprosessen. Schell gjentok denne rollen da stykket ble filmet i 1961, og han ble belønnet med Oscar for beste mannlige hovedrolle. Han ble også nominert til denne prisen for The Man in the Glass Booth (1975). I tillegg ble han nominert til Oscar for beste mannlige birolle for rolletolkningen sin i Julia (1977).
I Topkapi (1964) spilte Schell en munter gentlemannstyv, og her var Melina Mercouri og Peter Ustinov med på rollelisten. Han har også spilt i filmer som Tilbake fra asken (1965), med blant andre Ingrid Thulin, Varulv (1974), Jernkorset (1977), Kampene ved Arnheim (1977) og Det sorte hullet (1979).
Schell leverte også betydelige arbeider bak kamera. Han hadde regi og manus i Fotgjengeren (1973) som ble nominert til Oscar for beste fremmedspråklige film. Også dokumentarfilmen om Marlene Dietrich, Marlene (1984), ble nominert til Oscar for beste dokumentarfilm. I 2002 hadde han regi og manus for dokumentarfilmen om søsteren Maria Schell, Meine Schwester Maria.


== Filmografi (utvalg) ==

1974 – Varulv

1977 – Julia

1998 – John Carpenter's Vampires

1998 – Deep Impact

2008 – The Brothers Bloom


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maximilian Schell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maximilian Schell – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maximilian Schell på Internet Movie Database 
(sv) Maximilian Schell i Svensk Filmdatabas 
(da) Maximilian Schell på Filmdatabasen 
(da) Maximilian Schell på Scope 
(fr) Maximilian Schell på Allociné 
(en) Maximilian Schell på AllMovie 
(en) Maximilian Schell hos Turner Classic Movies 
(en) Maximilian Schell hos Rotten Tomatoes 
(en) Maximilian Schell hos The Movie Database 
(en) Maximilian Schell hos Internet Broadway Database 
(en) Maximilian Schell på Internet Broadway Database
Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata
(de) Verk av og om Maximilian Schell i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket