Liste over stavkirker i Norge

En stavkirke er en kirke bygget av tre med en bærende konstruksjon av staver (stolper) som står på liggende sviller eller syllstokker og bærer stavlegjer. De konstruktive leddene i veggen danner rammer med en utfylling av stående planker eller tiler. Stavene har gitt navn til kirketypen. Nå regnes stavkirkene for å være blant de viktigste representanter for europeisk middelalderarkitektur i tre  og er representert ved Urnes stavkirke på UNESCOs liste over verdensarven.
Listen inneholder 28 bevarte stavkirker. I tillegg vises det til Fantoft stavkirke som er en rekonstruksjon av den nedbrente kirke, Vang kirke som i dag befinner seg i Polen og to av de kirkene som ble bygget på 1600-tallet med inspirasjon fra stavkirkene, Fåvang og Vågå. I tillegg finnes flere kopier og miniatyrer som ikke medtas i denne listen. Uvdal kirke fra 1893 er bygget i dragestil og andre stilelementer, men er ikke med på listen. 


== Utbredelse og tapte stavkirker ==

I middelalderen var det antakelig over 1000 stavkirker i Norge, men de fleste forsvant i perioden 1350–1650, trolig som følge av endrede behov etter Svartedauen og reformasjonen. I 1650 var det rundt 270 stavkirker igjen i Norge, og i neste hundreårsperiode forsvant 136 av disse. Omkring 1800 sto det fortsatt 95 stavkirker, mens over 200 tidligere stavkirker fortsatt var kjent med navn eller i skriftlige kilder (ifølge Lorentz Dietrichson). Fra 1850 til 1885 falt 32 stavkirker, men siden den gang har bare Fantoft stavkirke gått tapt.Noen stavkirker ble etter reformasjonen utvidet eller ombygget med laftekonstruksjon. For eksempel ble Flesberg stavkirke utvidet til korskirke med korsarmene i laftet tømmer, mens i Rømskog kirke ble skipet bygget med stavkonstruksjon erstattet av et skip i laftet tømmer. Også Hol gamle kirke var opprinnelig i stavverk, men ble ombygget eller utvidet inntil det var lite spor av stavbygningen igjen. Vågå kirke omtales til dels som stavkirke, men er resultat av omfattende ombygging med gjenbruk av materialer fra den nedrevne stavkirken.
De eksisterende stavkirkene er konsentrert om de øvre dalstrøkene på Østlandet (Gudbrandsdalen, Numedal, Hallingdal, Valdres og Telemark) og de indre fjordstrøkene på Vestlandet. Unntak er særlig de to stavkirkene som er flyttet til Bergen og Oslo, og Grip stavkirke som ligger på en fraflyttet øy i havet. Et kart over de 322 stavkirkene som var kjent i 1800 viser at det fantes mest stavkirker i de tynnest befolkede områdene, mens det er mest steinkirker i byene, på flatbygdene (Østlandet og Trøndelag), langs kysten og i de største kirkesogn i fjordene på Vestlandet. Det var mest stavkirker i fjelldalene og skogsbygdene, og i fiskevær på øyene og mindre fjordarmer. Der soknekirkene var i stein, kunne annekset være stavkirke. For eksempel er hovedkirken i Aurland (Vangen kirke) i stein, mens det er stavkirke i Undredal og det var trolig stavkirke i Flåm.


== Bevarte stavkirker ==


=== Innlandet ===
I tillegg har man:

Fåvang – nytolkning, gjenbruk
Vang – flyttet til Riesengebirge, Polen på 1800-tallet
Vågå – nytolkning, gjenbruk


=== Møre og Romsdal ===


=== Vestfold og Telemark ===


=== Trøndelag ===


=== Vestland ===
Dessuten Fortun på Fantoft ved Bergen; brent, gjenoppbygd  som en kopi og ikke på den offisielle listen.


=== Viken ===


== Se også ==
Liste over revne stolpekirker, stavkirker og tilhørende utgravninger


== Referanser ==