jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sliul

En sliul, også kalt sliel, pril, tust, slegel og banketre,  er et gammelt treskeredskap utformet som et slagverktøy. Tresking er navn for det å få kornet skilt fra aksene det vokste på. Den besto av et skaft, som skulle være omtrent like langt som fra bakken opp til armhulen, og et tykkere trestykke omtrent en tredel så stort. De ble hengt sammen i en ende med en snor. Ved å svinge skaftet opp og ned i en slags sirkelbevegelse, ga en sliulen fart og kraft til å dunke løs kornet fra nekene som var lagt fram.

Sliuler var i bruk til de ble avløst av hånd- eller hestedrevne treskemaskiner. I Norge ble teknologien innført via Hedmark og Trøndelag det første tiåret av 1800-tallet, etter at  treskemaskiner i Sverige allerede var tatt i bruk fra 1750-tallet. Fra 1830-tallet hadde enklere hånddrevne treskemaskiner erstattet sliulen på mange gårder på de sentrale jordbruksbygdene. Enkelte steder på Vestlandet var sliulen i bruk fram til korndyrkingen tok slutt på 1950-tallet.
Navnet sliul henger sammen med verbet «å slå».

		
		
		


== Referanser ==


== Se også ==
Drøfting av korn, rensing av korn der en fjerner agner (støtteblad) og støv
Treskeverk, maskin som skiller det spiselige kornet fra aksene
Nunchaku, karatepinner


== Eksterne lenker ==
(en) Threshing flails – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Thomas Owen Clancy

Dr. Thomas Owen Clancy er professor i historie ved University of Glasgow i Skottland, hvor han leder avdelingen for gælisk historie. Han er også redaktør for The Innes Review, tidsskriftet til Scottish Catholic Historical Association. 
Clancys hovedarbeidsområder er utviklingen av kristendommen i Skottland i tidlig middelalder, skotsk poesi fra samme periode, gæliske, spesielt kristne, fortellinger fra middelalderen, skotske stedsnavn og helgendedikasjoner, walisiske fortellinger fra middelalderen og briter i de nordlige områdene. 
Hans far, Joseph P. Clancy, er kjent som en av de fremste oversetterne av walisisk litteratur.
Hadelandshøgda

Hadelandshøgda er en ås på grensen mellom Oslo og Lunner kommune. Den ligger mellom Skinnskattberget i øst og Store Sandungen i vest. Største høyde på åsen er 495 meter over havet, og toppunktet ligger i Lunner.


== Referanser ==
Dauvit Broun

Dr. Dauvit Broun (David Brown) (født 1961) er en skotsk historiker ved University of Glasgow.
Broun arbeider hovedsakelig med skotske og keltiske middelalderstudier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
University of Glasgow, presentasjonsside
Richard Oram

Richard D. Oram (født 2. desember 1960) er en skotsk historiker og professor i middelalder- og miljøhistorie ved Universitetet i Sterling og var æresforeleser ved Universitetet i Aberdeen. Han er også direktør for Senteret for miljøhistorie og politikk (Environmental History and Policy) ved Sterling.
Han studerte ved Universitetet i St. Andrews hvor han tok sin doktorgrad på middelalderens Galloway. Dette arbeidet førte i 2000 til utgivelsen av The Lordship of Galloway. Han har også skrevet en biografi over kong David I av Skottland (2004) og Aleksander II av Skottland (2012). I tillegg har han skrevet bind 3 i New Edinburgh History of Scotland over Skottland i høymiddelalderen, kalt Domination and Lordship: Scotland, 1070-1230 (2011).
I juni 2014 ble Oram utnevnt til president av Scottish Castles Association, en registrert veldedighetsorganisjon. Han er medlem av Society of Antiquaries of Scotland, en forening for bevaring av den skotske kulturarven.


== Bibliografi ==
Utvalgte verker

(2000) The Lordship of Galloway. John Donald. ISBN 0-85976-541-5
(2004) David I : the king who made Scotland. Tempus. ISBN 0-7524-2825-X
(2004) Melrose Abbey. Sammen med Richard Fawcett. Tempus. ISBN 0-7524-2867-5.
(2011) Domination and Lordship: Scotland, 1070-1230. Edinburgh University Press. ISBN 978-0-7486-1496-7 (innb.), ISBN 978-0-7486-1497-4 (uinnb.)
(2012) Alexander II (1214-1249) King of Scots, Edinburgh: Birlinn Ltd, ISBN 9781907909054.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«About me», egenpresentasjon på nettstedet til Universitetet i Stirling
«Publikasjoner av Professor Richard Oram», Universitetet i Stirling
Peter Heather

Peter Heather (født 6. august 1960 i Nord-Irland) er en britisk historiker, knyttet til Worcester College ved University of Oxford. 
Hans hovedarbeidsfelt er senantikken, men han er også kjent for sine studier av middelalderen og underviser i moderne historie.


== Referanser ==
Rachael Scdoris

Rachael Scdoris (født 1. februar 1985 i Bend, Oregon) er en amerikansk hundekjører fra Oregon, USA. 
Scdoris, som er praktisk talt blind, har en sjelden øyesykdom (congenital achromatopsia) som gjør at hun er nærsynt, langsynt og fargeblind. 


== Biografi ==
Hun startet med hundekjøring som elleveåring i 1996, og deltok i sitt første hundeløp i 1997. Fire år senere blir hun med sine 16 år den yngste som fullfører The International Rocky Mountain Stage Stop Sled Dog Race. Hun er også den første blinde personen som gjennomfører dette løpet. 
Etter å ha fått avslag to ganger på søknaden om å delta i Iditarod bestemmer hun seg i september 2003 for å møte komiteen som godkjenner deltagere til dette hundeløpet. På dette møtet i Anchorage, Alaska får hun tillatelse til å delta i på visse betingelser. Hun må bruke et radiosamband med sin ledsager, og hun må gjennomføre noen kvalifiseringsrenn. I februar 2004 blir hun nummer 11 i et hundesledløp på ca. 560 km i Montana, mens hun i måneden etter havner på 6.-plass i et 644 km langt hundesledeløp i Minnesota. Rachael Scdoris var dermed kvalifisert til Iditarod 2005.
Etter å ha kjørt over 1100 km i Iditarod 2005 brøt hun ved sjekkpunktet Eagle Island etter at hundene hennes var blitt syke. Året etter stod hun igjen på startstreken sammen med ledsageren Tim Osmar, og lørdag den 18. mars 2006 kom hun til Nome som nummer 57 i Iditarod 2006. Hun er den første blinde personen som har fullført dette hundesledeløpet.


== Plasseringer i Iditarod ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rachael Scdoris – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rachael Scdoris – Iditarod Trail Sled Dog Race 
Rachael Scdoris sin hjemmeside Arkivert 7. mai 2006 hos Wayback Machine.
Magne Simonsen

Magne Simonsen (født 13. juli 1988) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Han spilte for Molde Fotballklubb, hvor han ble seriemester i 2011. Han er oppvokst i Slemmestad.
Simonsen spilte for Fotballklubben Lyn før han gikk til Molde i vinterpausen 2009/10. Før 2016-sesongen meldte han overgang til Fredrikstad Fotballklubb.


== Meritter ==
Molde FK
NM: (2) 2013, 2014
Seriemester: (3) 2011, 2012, 2014


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Magne Simonsen – Transfermarkt 
(en) Magne Simonsen – Soccerbase.com 
(en) Magne Simonsen – Soccerway 
(no) Magne Simonsen – Norges Fotballforbund 
(en) Magne Simonsen – FBref 
(es) Magne Simonsen – as.com 
(no) Profil på lynfotball.net Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine.
Mødal

Mødal, ligger på Kvamskogen i Kvam kommune i Vestland. Stedet er et gammelt stølsområde og skieldorado for folk i Vestland. Spesielt vinterstid er dette et populært utfartssted for Bergensere. Hvileplass før oppstigningen til Tveitakvitingen 1299 meter over havet.


== Referanser ==


== Kilder ==
Kvamskogen av Svein Oldervoll Aadland, side 166,  besøkt 15. juli 2020
TIHLDE

TIHLDE (Trondheim IngeniørHoegskoles Linjeforening for Dannede Edbere) er linjeforeningen for studenter på linjene dataingeniør, digital infrastruktur og cybersikkerhet, digital forretningsutvikling, digital samhandling og informasjonsbehandling ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) i Trondheim.
TIHLDE ble stiftet 16. april 1993, med formål å fremme det sosiale og faglige tilbudet ved EDB-avdelingen ved Trondheim ingeniørhøgskole (TIH; nå en del av NTNU). Tidligere kunne man kun bli medlem dersom man deltok på innmeldingsseremonien i begynnelsen av hvert skoleår, men ved generalforsamlingen på høsten i 2018 ble det bestemt at oppmøte ved disse seremoniene skulle være frivillig, og gi medlemmet status som "installert". TIHLDE er en ikke-kommersiell og politisk nøytral organisasjon som baserer seg på frivillig engasjement fra studenter og for studenter. I tillegg til hovedstyret (HS), har TIHLDE pr. 2022 fem undergrupper: Drift, Næringsliv og kurs, Promo, Index og Sosialen, samt en rekke mindre komitéer for mer spesifikke oppgaver. Arbeidsutvalget (AU) står for den daglige driften av TIHLDE, men beslutninger blir tatt i HS, som består av AU og lederne for undergruppene. Større beslutninger krever et åpent allmøte, hvor alle medlemmer har stemmerett. Lov- og regelendringer skjer på generalforsamlinger som blir holdt to ganger i året.


== Idrettslag og studentband ==
TIHLDE har også et idrettslag med navn TIHLDE Pythons. Dette består av flere fotballag, med både dame- og herrelag, og et volleyballag. I tillegg har TIHLDE et studentband som heter Semikolon (;). Studentbandets aktiviteter ble innstilt i de første fasene av koronapandemien, men startet opp igjen høsten 2021.   


== Referanser ==


== Se også ==
Liste over studentorganisasjoner i Norge


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Portman Road

Portman Road er et fotballstadion i Ipswich, England og hjemmebanen til fotballklubben Ipswich Town FC. Portman Road ble åpnet i 1884 og har en kapasitet på 30 300 sitteplasser. Publikumsrekorden er på 38 010 tilskuere, fra kampen mot Leeds United FC i sjette runde i FA-cupen den 8. mars 1975.


== Eksterne lenker ==
Stadiumguide.com – Home Park
Internet Football Grounds Guide – Portman Road, Ipswich Town FC
Spissøybrua

Spissøybrua er en bjelkebro som krysser Gassasundet mellom Spyssøya og Klungervika på Bømlo i Hordaland. Brua er en del av Trekantsambandet, som forbinder Bømlo og Stord med fastlandet. Spissøybrua er 283 meter lang, og seilingshøyden er 7 meter. Brua ble åpnet den 27. desember 2000.


== Se også ==
Bømlabrua
Stordabrua
BømlafjordtunnelenListe over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Eksterne lenker ==
Bilde av brua sett fra sørøst.
Trekantsambandet – offisiell side
scandion.no om Trekantsambandet
Ventelo

Ventelo var en norsk teleoperatør og leverandør av telekommunikasjonstjenester. Selskapet ble kjøpt av Phonero, etter at den tidligere eieren, investeringsselskapet EQT, solgte selskapet i september 2014. 


== Historie ==
Ventelo ble etablert i Kristiansand i 2001. I 2005 kjøpte selskapet opp Catch Communications, som like før dette hadde kjøpt BlueCom.
I 2006 ble det kjent at ekteparet Camilla Eek Clauson og Conrad Johan Clauson med familie kontrollerte selskapet, og i slutten av 2007 ble den norske virksomheten kjøpt av Bredbåndsalliansen.Bredbåndsalliansen eide fra tidligere halvparten av teleselskapet BaneTele. Etter at Næringsdepartementet solgte sin andel til Bredbåndsalliansen i 2009, ble Ventelo og BaneTele slått sammen.
Investeringsfondet EQT inngikk avtale med de tidligere eierne om å overta Ventelo i desember 2011. Transaksjonen ble gjennomført i februar 2012.
Selskapet kommuniserte i mars 2012 at selskapet vil bli delt i en virksomhet knyttet til datakommunikasjon og en knyttet til telefoni. Merkevarenavnet Broadnet vil bli brukt for datakom-delen, og telefoni-delen vil bli videreført under merkevarenavnet Ventelo. 
I juli 2014 varslet EQT at det var inngått avtale om salg av Ventelo til Phonero. Den 1. september 2014 overtok Phonero 100% av aksjene i selskapet. 
1. januar 2015 fusjonerte Ventelo og Phonero, Phonero ble det nye navnet på selskapet. I 2016 ble Phonero selv kjøpt opp av Telia Company.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Sletta kirke

Sletta kirke er en betegnelse som brukes på alle de tre kirkene som har stått på dette kirkestedet nord på øya Frøya i Trøndelag. Kirkestedet flyttet hit fra Sula i 1755.


== Historie ==


=== 1755–1880 ===
Den første kirka på Sletta ble bygd i 1755 og vigslet den 4. september 1755 av biskop Frederik Nannestad.


=== 1880–1984 ===
Bygningen ble i 1880 utbygd (etter tegninger av Henrik Nissen) til en av landets største trekirker med nesten 1000 sitteplasser. Den ble vigslet 30. september 1880 av biskop Andreas Grimelund. Sletta kirke brant ned til grunnen 8. juni 1984.


=== 1990– ===
Etter brannen ble det stor debatt om byggingen av ny kirke, ikke om den skulle bygges, men hvor. Fem forslag i tillegg til det eksisterende kirkestedet ble lansert: Stølan, Hellesvik, Sistranda v/herredshuset, Sistranda v/internatet og Nordhammervik.
Det endte med at kirka ble bygd der den gamle stod. Den ble tegnet av Odd Østbyes tegninger, og byggearbeidet tok til våren 1988 og tok halvannet år. Kirka ble vigslet 21. oktober 1990 av biskop Kristen Kyrre Bremer.
Nye Sletta kirke er en moderne arbeidskirke med stort, lyst kirkerom med vakkert sidealter og sakristi. Kirkerommet er adskilt fra menighetssalen med skyvedører, slik at kirkerommet kan utvides til å romme 450 sitteplasser. Kirka har garderobe, toaletter, kjøkken og peisestue. I kjelleren er det flere rom, som blant annet er blitt brukt av søndagsskolen.
Orgelet er bygget av Gunnar Fabricius Husted Orgelbyggeri i Fredensborg i Danmark. Det har 20 stemmer. Klaviaturene: Manualomfang C – g´´´, 2x56 tangenter og pedaler C-f´ bestående av 30 tangenter. Orgelhuset er utført i massivt filippinsk mahognitre.


== Litteratur ==
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Sletta kirke, Sistranda». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 256. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Sletta kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Sletta kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Orkdalsmenighetene
Historier.no
Sandstad kirke

Sandstad kirke ligger ved Sandstad på Hitra i Trøndelag og ble innviet 11. juli 1888. Tegningene som ble benyttet ved kirkebyggingen er de samme som ble benyttet da Hallaren kirke på Frøya ble satt opp sju år tidligere, laget av arkitekt Henrik Nissen.
Kirka ble bygget på en tomt fra gården Sandstad, reist av byggmester Hovde. Kirkegården ble tatt i bruk i 1883. Dagens altertavle ble laget av Oskar Hokstad til kirkas 50-årsjubileum i 1938. I 1954–55 ble det gjennomført en større restaurering, og samtidig dekorerte Daniel Skipnes kirka innvendig, og laget brudestoler og tegnet lysekronene.
I 1909 ble fylkesvegen mellom Børøysund og Hamn åpnet, noe som gjorde landverts forbindelse enklere, blant annet til kirka, og det ble vanligere å ta seg dit med hest og karjol. Andre uten hest eller veg måtte fremdeles ro.
Sandstad nye gravplass ble anlagt vel en km unna, etter at gravplassen ved kirka var full i 1921.
På kirkegården i tilknytning til kirka er det reist en støtte til minne om lokale krigsseilere.


== Sogneprester (ufullstendig liste) ==
Nils Kr. Jørstad 1887-1901
Carl Peder Østby 1901-1911
Anton Toralf Basberg 1912-1922
Ole Rambeck Bugge 1925-1934
Edvin Rein 1937-1958
Jakob Storvik 1959-1967
Arne Sjånes 1968-1974
Arne Fauske 1974-1982
Leif Thoresen 1982-
Torbjørn Olsen -2001
Anette Eneberg


== Litteratur ==
Sandstad kirke 100 år 1888–1988 (Sandstad menighetsråd, 1988)
Maurits Fugelsøy (1958). «Øya med de sju kirkene». Hitra: Øya og folket I. Hitra-kommunene. s. 54–104. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Sandstad kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Sandstad kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Nordbotn kirke

Nordbotn kirke ligger ved Nordbotn på Fjellværsøya i Hitra i Trøndelag og ble innviet i 1900. Det er en laftet langkirke med 280 sitteplasser.
Det er kirkegård 100 meter sør for kirken samt på den andre siden av Botnviktjørna.


== Litteratur ==
Nordbotn kirke 100 år 1900–2000. 2000. 
Alf Henry Rasmussen (1993). «Nordbotn kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 253. ISBN 82-75-27022-7. 
Maurits Fugelsøy (1958). «Øya med de sju kirkene». Hitra: Øya og folket I. Hitra-kommunene. s. 54–104. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Nordbotn kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Orkdal prosti om kirken
«Nordbotn kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Omslag på jubileumsbok
Forsnes kapell

Forsnes kapell ligger ved Forsnes på Hitra i Trøndelag. Kapellet ble reist i 1763 på holmen Hakkbuan ved Kvenvær der den stod inntil den ble flyttet til Forsnes i 1935.


== Oppføring av kapellet på Forsnes ==
Nye Kvenvær kirke ble innviet 9. desember 1909. Den gamle kirken på Hakkbuan, som for lengst var blitt for liten for sognet, gikk da ut av bruk. Allerede under arbeidet med å planlegge den nye Kvenvær-kirka hadde diskusjonene om flytting av gammelkirka til Forsnes startet. De første vedtatte planene forelå i 1912, statlig tilskudd til flyttingen ble bevilget i 1919. Endelig avgjørelse i flyttesaken kom imidlertid ikke før i 1934. Før rivningen ble det søndag 23. september 1934 holdt en minnegudstjeneste i kirken på Hakkbuan, som da ikke hadde vært i bruk på 32 år. Kirken med 164 sitteplasser ble vigslet som Forsnes kapell 17. oktober 1935.


== Kirken på Hakkbuan ==

Før den kirken som senere ble flyttet fra Hakkbuan til Forsnes, hadde det på Hakkbuan stått et kapell fra 1500-tallet. Denne ble rammet av lynnedslag og brant ned 20. juli 1756. Kirken som er omtalt i denne artikkelen, ble reist på samme sted og innviet i 1763.
Kirkebygget slik det stod ferdig i 1763 var oppført av rundtømmer, uten tårn og sakristi. Kirken hadde 80 sitteplasser. Senere ble den tilbygget med galleri. På 1800-tallet ble kirkeskipet forlenget, tårn bygget og galleriet utvidet. Etter de siste utvidelsene i 1876 hadde kirken 170 sitteplasser.


== Litteratur ==
Maurits Fugelsøy (1958). «Øya med de sju kirkene». Hitra: Øya og folket I. Hitra-kommunene. s. 54–104. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Forsnes kapell». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Forsnes kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Kvenvær kirke

Kvenvær kirke ligger ved Kvenvær på Hitra i Trøndelag og ble innviet 9. desember 1909. Beslutningen om byggingen ble gjort ved kgl.res. 14. mars 1908 og kirka er bygd på gården Steine. Arkitekt var Nils Ryjord.
Kirken erstattet Kvenvær gamle kirke på kirkestedet Hakkbuan på øya Hakkebuøya øst for Kvenvær, fra midt på 1400-tallet, og som ble revet i 1934, flyttet og gjenoppført som Forsnes kapell.
Det er ikke kirkegård i umiddelbar nærhet til kirken. Nærmeste gravplass er Eidsmyra gravplass.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Kvenvær kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 254. ISBN 82-75-27022-7. 
Maurits Fugelsøy (1958). «Øya med de sju kirkene». Hitra: Øya og folket I. Hitra-kommunene. s. 54–104. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Kvenvær kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Kvenvær kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Fillan kirke

Fillan kirke ligger ved Fillan på Hitra i Trøndelag, og ble innviet den 16. september 1789.
Kirka er den eldste eksisterende på Hitra og avløste den mindre Vår Frelsers kirke reist i 1686 da kirkestedet på Hestøya vest for Ulvøya og Ulvan kirke ble flyttet.
Noen gjenstander fra Vår Frelsers kirke er bevart, blant annet prekestolen fra 1689 og altertavlen fra 1691. Den gamle altertavlen forestiller et syn av den blødende Kristus som kong Christian IV skal ha hatt i 1625. Den gamle altertavlen lå lenge på kirkeloftet, men ble i 1927 innrammet og hengt opp. Kirkens nye altertavle er fra 1880.
Fillan kirke har en lukket veggstol i samme høyde som galleriet. Dette er Ansnesstolen, bekostet av en rik familie fra Ansnes og sannsynligvis oppsatt da kirken ble bygget. Etter tradisjonen kan bare folk fra Ansnes sitte i denne veggstolen. Det eksisterende galleriet ble ikke satt opp før mot slutten av 1800-tallet.
I 1880 og 1890-åra ble Fillan kirkegård avlastet da det ble anlagt kirkegårder på Sandstad og på Nordbotn. Innhitterværingene fikk egen kirke i 1888 da Sandstad kirke ble bygd.
På kirkegården ved Fillan kirke ble det i 1979 reist en bauta til minne om fiskere som er kommet bort på havet. På bautaen står det skrevet opp 62 navn.


== Litteratur ==
Svein Bertil Sæther: Fillan Kirke – to hundre år : 1789 – 1989 – Hitra bygdesamling / Fillan menighetsråd, eget forlag (1989)
Maurits Fugelsøy (1958). «Øya med de sju kirkene». Hitra: Øya og folket I. Hitra-kommunene. s. 54–104. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Fillan kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Fillan kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Froan kapell

Froan kapell ligger på Sauøy i Froan i Frøya kommune i Trøndelag. Det stod ferdig i 1904 og ble bygd grunnet den lange reisetiden til Sletta kirke på Frøya, nærmere tre mil tildels over åpent hav.
Byggekomiteen ble ledet av væreier og grosserer Tobias Ulrik Borthen som også gav fri grunn til kapellet nord for den gamle Borthen-residensen på Sauøya. Fru Nina Borthen var en av ildsjelene i arbeidet med å samle inn penger til bygginga.
Froan kapell ble innvidd av prost Aarvold den 27. september 1904. Kapellet fikk fem gudstjenester hvert år og fra 1906 også konfirmasjon.
Kapellet er bygget som en langskipkirke av tre i sveitserstil med tårn, med klare innslag av nasjonalromatikk og dragestil. Buen over vinduene er kopi av glugger i Urnes stavkirke. Døpefonten er av kleberstein og har utsmykning av ornamentikk som er kopier av 1100-talls ornamenter i Nidarosdomens nordskip. Stol og bord i koret i ren dragestil. Orgelet er et ordinært husorgel. Det er satt på kasse med løse, falske piper oppe på orgelet.
I forbindelse med 100-årsjubileet i 2004 ble kapellet restaurert.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen, red. (1993). «Froan kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 139. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
Froan kapell på Kirkesøk
«Froan kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Måøy kapell

Måøy kapell ligger på Måøya i Mausund i Frøya i Trøndelag og ble opprinnelig konstruert i en rektangulær form som bedehus i 1939. Bygningen ble bygd ut og innviet til kapell i 1975. Byggverket er i tre og har 250 sitteplasser.


== Litteratur ==
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 256. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Måøy kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.