jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bartholomew Roberts

Bartholomew Roberts (født John Robert 17. mai 1682, død 10. februar 1722) var en walisisk pirat også kjent som Black Bart. Roberts var en av historiens mest fremgangsrike pirater. Til tross for sine gode manerer var Roberts en av de mest fryktede pirater på 1700-tallet. På fire år angrep han rundt 400 skip samt utførte raid på kysten av Afrika, Brasil og Newfoundland.Roberts ble drept i 1722 utenfor Kapp Lopez i Gabon i kamp med kaptein Chaloner Ogle på HMS «Swallow». Store deler av Roberts' mannskap ble tatt til fange og 52 av dem henrettet ved henging.


== Referanser ==
Dodge City

For filmen fra 1939, se Dodge City (film)
Dodge City er en by i delstaten Kansas og hovedsete for Ford fylke. Byen ligger noe sørvest i staten, ved Arkansas-elven. Ifølge folketallsestimatet for 2004 har byen 25 762 innbyggere. Byen er kjent som et eksempel på en by fra det ville vesten, og western-serien Kruttrøyk (Gunsmoke) var basert på Dodge City.
De første europeerne i området var Francisco Coronado og hans følge. Området lå ved et naturlig vadested for kryssing av Arkansas-elven. Deler av området som nå er Dodge City ble en del av USA ved Louisianakjøpet i 1803. Områdene sør for elven forble spanske, og etterhvert både meksikanske og texanske.
En viktig handelsrute, Santa Fe Trail, gikk gjennom området. For å beskytte ruten ble Fort Dodge etablert i 1865, omkring 8 km øst for nåværende Dodge City. Festningen er oppkalt etter generalen Grenville M. Dodge. Den ble nedlagt i 1882. Da jernbanen kom i 1872 ble byen Dodge City grunnlagt og fikk rask vekst på grunn av transportforbindelsen og bison-næringen. Byen manglet et effektivt politi, og dette medførte mye skyting og lovløshet. Etterhvert ble det etablert noe orden da det kom offiserer som Wyatt Earp og Doc Holliday, og restriksjoner på bruk av skytevåpen ble innført.
Byen er idag et handelssentrum. Jordbruk er den viktigste næringen, med storfeproduksjon som en viktig del. Byen betjenes av jernbane med passasjertog, regional flyplass og ligger ved krysset av tre motorveier.


== Kjente personer fra Dodge City ==
Dennis Hopper, skuespiller
Wyatt Earp, kjent lovmann fra det ville vesten
Doc Holliday, gambler og revolvermann fra det ville vesten


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Dodge City, Kansas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Historien til Dodge City
Dodge City side for besøkende
Trond Furuhovde

Trond Furuhovde (født 22. februar 1939, død 10. mai 2006) var generalmajor i Hæren.
Furuhovde var sjef for observatørkorpset som overvåket fredsavtalen på Sri Lanka, Sri Lanka Monitoring Mission (SLMM), i to perioder (mars 2002–februar 03), sjef for Distriktskommando Trøndelag (1996–1999), rådgiver ved den norske FN-delegasjonen i New York (1995–1996), sjef for FNs midlertidige styrke i Libanon (23. februar 1993–1. april 1995) og infanteriinspektør (1989–1993).


== Eksterne lenker ==
Ny norsk sjef på Sri Lanka - NRK 16. januar 2004
Trond Furuhovde passes away - TamilNet 11. mai 2006
Spillskaperlaget

Spillskaperlaget, forkortet SSL, er en forening (988 217 077 i Enhetsregisteret) for spillskapere i Norge. Laget er en interesseorganisasjon for skapere av alle typer spill, men retter seg særlig mot rollespill, brettspill og laiv. Spillskaperlaget har som formål å fremme og skape engasjement rundt norske spill. Foreningen ble stiftet 26. november 2004 og er tilknyttet Hyperion.


== Ledere ==
2004-2007: Matthijs Holter
2007-2010: Anders Nygaard
Lars-Eric Wahlgren

Lars-Eric Wahlgren (født 14. mai 1929 i Åsele i Västerbotten, død 19. oktober 1999) var en svensk generalløytnant.
Fra 1995 var han en av åtte høyere offiserer fra forskjellige land som inngikk i det uavhengige ekspertrådet International Defence Advisory Board som ble opprettet på anmodning av de tre baltiske forsvarsministrene. Han ble også brukt av UNESCO som ekspert på spørsmål om bevaring av kulturarv i krigssituasjoner.
I mars 1993 overtok han etter den indiske generalen Satish Nambiar og i egenskap av visegeneralsekretær i FN var han frem til juni midlertidig sjef for FN-styrkene i det tidligere Jugoslavia (UNPROFOR). Han fikk via media opplyst at den franske general Jean Cot var utnevnt til hans etterfølger.


== Karriere ==
1953 offiser ved pansartrupperna og Skånska Dragonregementet i Hässleholm
Militärhögskolans stabskurs 1963-1965 og ble kaptein i Generalstabskåren
1974-1975 kontingentsjef for svenske FN-avdelinger i Midtøsten.
1977 utnevnt til oberst
1977-1980 forsvarsattaché i Oslo
1980 sjef for Gotlands regemente
1983 beordret til generalmajor og sjef for Gotlands Militärkommando
1988 ble utnevnt til generalløytnant, assisterende generalsekretær i FN og sjef (Force Commander) for FNs midlertidige styrke i Libanon (UNIFIL).
Kiruna lufthavn

Kiruna lufthavn (IATA: KRN, ICAO: ESNQ) åpnet i 1960 og startet med ruter mellom Frankfurt am Main og Kiruna og mellom Zürich og Kiruna. Airbus har brukt flyplassen til testing av sine fly på grunn av det kalde klimaet.


== Ruter og selskaper ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Kiruna Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Idrettslaget Koll

Idrettslaget Koll (stiftet 3. november 1940) er et idrettslag i Oslo. Koll har i dag ca. 1 000 medlemmer, hovedsakelig fra Kringsjå, Korsvoll, Nordberg, Ullevål og Tåsen. Klubben organiserer idrett for barn og ungdom i grenene fotball, friidrett, volleyball, langrenn, orientering, innebandy og skihopp.
Klubben har klubbhus på Kollbanen på Nordberg (rett ved Nordberg kirke) og lokaler i Kringsjåhallen. 
Koll er arrangør av terrengløpet Nordmarkstravern og skirennet Kollmila.
Koll er fokusert på bredde og topp. I klubbens nedfelte verdier, heter det at aktivitetene skal ha høy kvalitet. Alle skal oppleve mestring og oppnå prestasjoner gjennom fellesskap og bredde. Koll er et fleridrettslag, slik at barn, ungdom og voksne har et allsidig aktivitetstilbud hele året. Ingen som ønsker å drive med flere idretter, skal føle seg presset til å måtte velge.


== Historie ==
Klubben er opprinnelig en sammenslåing av gutteklubben Troll fra Tåsen og Berg (stiftet i 1936) og en udøpt gutteklubb på Nordberg (konstituert 3.11.1940).
Sammenslåingen skjedde 3. november 1940 og Sigmund Ruud ble valgt til klubbens første formann. Klubben fikk navnet Troll og hadde i starten 67 medlemmer.
Medlemmene de første årene var aktive innen orientering, tennis og skisport. Spesielt var det stor interesse for skihopp i krigsårene og en liten bakke inne i skogen ved Kringsjå ble sentrum for både små og store hoppstjerner. Dette hoppmiljøet ble ført videre i et større hoppanlegg i Skjervenåsen i Maridalen som ble anlagt der i 1943.
Da klubben Troll søkte opptak i Norges Idrettsforbund i 1945, måtte den skifte navn for å unngå forveksling med klubben Troll i Rindal, og navnevalget falt på Koll.
Samme året ble klubben tatt opp i Norges Orienterings-forbund og i Norges Skiforbund.
Ved stiftelsen sto det i lovene at klubben først og fremst var en klubb for gutter fra Berg, Nordberg og Sogn distrikt. Men i 1945 ble det dannet en damegruppe der håndball var hovedinteressen.
Etter hvert ble nye idretter innlemmet i klubben: guttefotball i 1947, herrehåndball i 1950, friidrett i 1950, jentefotball sent på 60-tallet, volleyball i 1986 og til slutt klatring i 1998. I perioden 1947 til 1956 hadde klubben også en gruppe med bueskyttere. I 2010 startet klubben igjen opp med hopp i Trollbakkene.


== Meritter ==
Volleyball elitelaget til Koll har alltid vært i toppen av norsk volleyball og er per i dag Norges mestvinnende kvinnelag gjennom tidene.
Fra 1990 til 2005 har Koll tatt 9 seriegull (siste 3 årene på rad) og 9 NM-gull med tilhørende kongepokal (siste 6 årene på rad).
I 2012 mottok IL Koll utmerkelsen som  ”Årets idrettslag" av Oslo kommune.


== Spillerstall Mizunoligaen (menn) 2021/22 ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Mustafa III

Mustafa III (arabisk: مصطفى الثالث, født 28. januar 1717 i Konstantinopel i Det osmanske rike, død 21. januar 1774 samme sted) var sultan av Det osmanske rike.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var en de yngre sønner av Ahmed III og moren Mihrişah Kadın. Til hans makttiltredelse levde han avsondret i Kafes i Topkapı-palasset og utviklet seg til dikter og lærd. Mustafa studerte astrologi, litteratur, medisin så vel som osmansk og islamsk historie. Han var også interessert i religiøse stridssamtaler. 
Han etterfulgte Osman III på tronen ettersom habns bror Mohammend, som gjalt for den fremtidige sultan, døde kort før. Ved sin tiltredelse lot han seg omlende av kalif Omars dverd, og demonstrerte dermed sin særlige interesse for rettsvesen og rettferdighet.


=== Sultan ===
Han var en energisk og oppmerksom hersker som forsøkte å modernisere arméen og innenriksadministrasjonen for å opphøye riket til de vesteuropeiske stormaktenes nivå. Den osmanska stat hadde imidlertid forfalt såpass at forsøk til reform i mindre skala bare ble en dråpe i havet, mens større planer om å forandre det administrative status quo som rådde umiddelbart vekket de konservative janitsjarernes og imamenes misnøye til på grensen for åpent opprør. Mustafa anskaffet ikke desto mindre utenlandske militæres tjenester for å påbegynne reformer av infanteriet og artilleriet. 
Sultanen beordret også grunnleggelsen av akademier for matematikk, navigasjon og naturvitenskap.
Ved Istanbul lot han bygge en ny forstad. I 1759 igangsatte han byggingen av Laleli-moskeen. I hans regjeringstid ble store deler av hans hovedstad ødelagt av fire større jordskjelv i 1766 og 1767. For gjenoppbyggelsen stilte han til rådighet store deler av sin private formue. Han gjenreiste Fatih-moskeen og Eyüp-Sultan-moskeen. 
Han gjenopptok planleggingen av en kanal fra Iznik-bukten og Svartehavet, og planlegging av en kanal mellom Rødehavet og Suez ved Middelhavet.
Han var seg vel bevisst sitt rikes militære svakhet. Derfor forsøkte Mustafa iherdig å unngå krig. Hen han klarte ikke å forhindre den russisk-tyrkiske krig 1768–1774, som han etter russiske aggresjoner i det sørlige Polen så seg nødt til å starte. Krigen endte med osmanenes nederlag. De ble tvunget til å oppgi sin makt over blant annet Krimhalvøya i freden i Kutschuk-Kainardji i år 1774, rett etter sultanens død i Topkapipalasset. 
Han ble etterfulgt av sin bror Abd-ul-Hamid I (1774–89). 
I en brevveksling mellom Voltaire og Katarina den store ble Mustafa III konsekvent gjort til latter, og Voltaire kalt ham «fet og uvitende». 
Mustafa hadde to sønner, Selim III og Mehmet. Han hadde også fem døtre.


== Referanser ==
Abd-ul-Hamid II

Abdülhamit II (osmansk tyrkisk: عبد الحميد ثانی; født 21. september 1842 i Konstantinopel, død 10. februar 1918 samme sted) var den 34. sultanen av Det osmanske riket. Han regjerte fra 31. august 1876 til han ble avsatt 27. april 1909. Han blir ofte omtalt som den som utsatte oppløsningen av Det osmanske riket med sitt nesten undertrykkende styresett og sine gode diplomatiske evner. Han er idag blant de mest omdiskuterte sultanene i Tyrkia. Sultanen ble avsatt i et kupp gjennomført av ungtyrkerne i 1909. Han ble etterfulgt av Mehmet V. Han ble overtalt til ærverdig forvaring i Tessaloniki og ble senere flyttet til Istanbul hvor han brukte sin siste tid i Beylerbeyi-palasset til å skrive sine memoarer.
Sultan Abdülhamit II var den andre sønnen til sultan Abdülmecit I. Han etterfulgte sin eldre bror Murat V som sultan i 1876, da han ble avsatt grunnet psykisk sykdom. 
Han ble holdt i forvaring i Tessaloniki til høsten 1912, da han under Balkankrigen ble ført til Konstantinopel da den greske hæren nærmet seg.
Sultan Abdülhamit II ble 11. februar 1885 tildelt storkorset av St. Olavs Orden.


== Referanser ==
Johannes H. Berg jr.

Johannes H. Berg jr. (født 23. september 1956, død 29. april 2004) var en norsk science fiction- og fantasy-entusiast, foreningsgrunnlegger, kongressorganisator, fanzine-forfatter og Tolkien-oversetter.
Han var en hjørnesten for norsk science fiction- og fantasy-fandom fra 70-tallet, med science fiction-klubben Aniara i Oslo, og gjennom de neste tiårene til han døde av kreft i 2004. Han var også svært aktiv i skandinavisk fandom-miljø. Han organiserte og deltok på SF/F-arrangement over en periode på mer enn 25 år. I 1981 grunnla Berg, sammen med Nils Ivar Agøy Arthedain – Norges Tolkienforening, og Berg var helt til sin død aktiv både som medlem og foredragsholder. Han oversatte dessuten to av Tolkiens verker, Volund Smed fra Store Skauby (originaltittel Smith of Wotton Major) og Trær og blader (originaltittel Leaf by Niggle) til norsk, og bistod SF Norge med tekstingen av Ringenes herre-filmene.
Berg var redaktør for magasinet Nova – Fantastiske Fortellinger på slutten av 1970-tallet.I tillegg til interessen for science fiction og fantasy var han en sentral skikkelse i rolle- og brettspillforeningen Ares i Oslo. Han var også en sentral person i og medgrunnlegger for opprettelsen av organisasjonen Hyperion i 2002, som var en forlengelse av arbeidet han og andre innen spillmiljøet hadde gjort med Norsk simuleringsspillforbund (NSSF) på nittitallet. Som oversetter av grunnsettet til Dungeons & Dragons til norsk var han viktig for starten på rollespill i Norge. 
Til daglig arbeidet han på Norsk Teknisk Museum med undervising og omvising. Han arbeidet også med en hovedoppgave i historie, om historien til det norske flagget.
Etter hans død ble det opprettet et minnefond i hans navn. Minnefondet søker å ivareta den åndelige arven etter Johannes H. Berg ved å utdele en årlig pris, samt støtte opp om aktiviteter, organisasjoner eller enkeltpersoner som arbeider i hans ånd.


== Utgivelser eller medvirksomhet ==
Det norske flagget av 1821 Artikkel i Øystein Sørensen (red.): Jakten på det norske: Perspektiver på utviklingen av en norsk nasjonal identitet på 1800-tallet. Oslo, 1998, Ad Notam Gyldendal, ISBN 82-417-0952-8
J.R.R. Tolkien : et forfatterportrett, Oslo 1995.
Medredaktør: Kaleidoskop : utvalgte science fiction noveller. Oslo : Bok og Magasinforlaget : Bokklubben Nova, 1991. ISBN 82-90387-26-1
Redaktør: Nye stjerner : science fiction antologi, Oslo : Bok og magasinforlaget, 1988. ISBN 82-90387-16-4
Redaktør og oversetter: Jordboere : science fiction antologi Oslo : Bok og magasinforlaget : Bokklubben Nova, 1985. ISBN 82-90387-11-3


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Minneside  (fandom.no)
Painkiller (album)

Painkiller er et musikkalbum laget av det britiske heavy-metal-bandet Judas Priest. 
Albumet ble spilt inn ved Miraval Studios, Frankrike tidlig på 1990 og LP-, kassett- og CD-versjonene ble lansert den 3. september samme år.
Albumet ble nominert til en Grammy Award for «Best Metal Performance» den 20. februar 1991, til den 33. Grammy-utdelingen.
I denne oppfølgeren til det lite solgte albumet Ram It Down gikk Judas Priest tilbake til 70-talls-stilen sin, men lånte også nye elementer i musikken, slik som speed metal. Albumet mottok god kritikk.
Painkiller i seg selv er et Messias-lignende metallmonster som rir på en drage-motorsykkel med to sirkelsager som hjul. Figuren er inspirert av den falne engelen på coveret til albumet Sad Wings of Destiny som Judas Priest tidligere hadde spilte inn. Etter Painkiller-turnéen, forlot vokalist Rob Halford bandet. 


== Sporliste ==
«Painkiller» (6:06)
«Hell Patrol» (3:37)
«All Guns Blazing» (3:58)
«Leather Rebel» (3:35)
«Metal Meltdown» (4:49)
«Night Crawler» (5:45)
«Between the Hammer & the Anvil» (4:49)
«A Touch of Evil» (5:45)
«Battle Hymn» (0:58)
«One Shot at Glory» (6:49)Bonusspor på 2001 «Remastered Edition»«Living Bad Dreams» - (5:21)
«Leather Rebel» (konsertopptak) – (3:39)


== Personell ==
Rob Halford  – Vokal
K.K. Downing – Gitar
Glenn Tipton – Gitar
Ian Hill – Bassgitar
Scott Travis – TrommesettGjestDon Airey – keyboard på «A Touch of Evil»


== Eksterne lenker ==
(en) Painkiller på Discogs 
(en) Painkiller på MusicBrainz 
(en) Painkiller på Spotify 
(en) Painkiller på AllMusic
Rorbu

Rorbu er en sesongbolig for fiskere, gjerne lokalisert til et fiskevær. Rorbuer var særlig viktige den gang da fisket ble drevet fra åpne båter, og fiskebåten ikke hadde plass til også å brukes som bolig. Til ei rorbu hørte sengeplasser for et båtlag, plass til matlaging og rom for å lagre alt nødvendig av redskap og annet utstyr. Rorbua var plassert på land, men nær ved sjøen. Det var viktig at utstyr kunne løftes rett fra båten og inn i hus. 
Rorbuer brukes fremdeles i dag av sjarkfiskere som deltar i Lofotfisket.
Rorbuene i fiskeværa kunne tilhøre fiskerne selv, eller de kunne tilhøre væreieren. 
Rorbuer og fiskevær var knyttet til de store regelmessige sesongfiskeriene, først og fremst til fisket etter skrei fra Sunnmøre og nordover. 


== Sesongbolig med mange navn ==
Rorbu er et nordnorsk begrep for en sesongbolig for tilreisende fiskere. På  Romsdalskysten eksisterer det samme fenomenet i fiskeværa, men sesongboligene gikk under betegnelsen fiskarstove. I Hordaland ble betegnelsen fjæremannshus brukt, og i innlandet finnes fiskebuer ved enkelte innsjøer, bl.a. Femunden. 


== Rorbua blir turistanlegg ==
I dag tilbys mange steder rorbuferie i «rorbuer» med høy standard, moderniserte eller nybygde, enkeltstående eller samlet i større turistanlegg. Standarden i noen av disse tilsvarer vanlig hotellstandard: Flislagte bad, toalett, kjøkken, peis, flatskjerm. Likheten med de opprinnelige rorbuene er først og fremst beliggenheten og eksteriøret med karakteristisk plassering på peler helt nede i fjæra.
Betegnelsen rorbu er i dag velkjent over hele kysten, langt ut over der begrepet opprinnelig hørte hjemme. Reiselivsfolk har etablert tilbud om rorbuferie på steder langt sør for der rorbuer var et historisk fenomen. 


== Se også ==
Fjæremannshus
Fiskebu


== Eksterne lenker ==
(en) Rorbu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Livstidssenator

En livstidssenator er en senator valgt eller utpekt på livstid. Ordningen har vært praktisert i flere land.


== Italia ==
I Italia utnevnes en senatore a vita av presidenten «for fremragende patriotiske fortjenester innen det sosiale, vitenskapelige, kunstneriske eller litterære område». Tidligere presidenter er livstidssenatorer ex officio.
Den italienske forfatningen begrenser antallet livstidssenatorer, bortsett fra tidligere presidenter, til fem. De har samme rettigheter som valgte senatorer, inkludert retten til å stemme i senatet og til å bli valgt til president for senatet. Deres embedsperiode tar ikke slutt ved oppløsningen av senatet, og de kan sitte i et hvilket som helst valgt senat i hele sin livstid.
Alle italienske presidenter har foretatt minst én utnevnelse av en livstidssenator, bortsett fra Oscar Luigi Scalfaro. Luigi Einaudi utnevnte åtte senatorer.


=== Liste over Italias livstidssenatorer ===

Livstidssenatorer:

Elena Cattaneo - 60 år og 104 dager, utnevnt.
Carlo Azeglio Ciampi - 102 år og 56 dager, tidligere president.
Mario Monti - 79 år og 321 dager, utnevnt.
Renzo Piano - 85 år og 142 dager, utnevnt.
Carlo Rubbia - 88 år og 309 dager, utnevnt.
Liliana Segre, utnevnt i 2018Tidligere livstidssenatorer:


== Canada ==
Medlemmer av det kanadiske senatet ble frem til 1965 utnevnt på livstid. Senere utnevnte senatorer har måttet gå av ved fylte 75 år.


== Sør-Amerika ==
En rekke søramerikanske land har gitt tidligere presidenter rett til sete i senatet på livstid (senador vitalicio). Fordi ordningen ble ansett som udemokratisk har den blitt avskaffet i de fleste land. Paraguay har fremdeles en slik ordning, men livstidssenatorene har ikke stemmerett. I Venezuela fantes ordningen fra 1961 til 1999, i Peru fra 1979 til 1993 og i Chile fra 1980 til 2005. Augusto Pinochet var livstidssenator i Chile frem til 2000, men ble fradømt setet.


== Frankrike ==
Under den tredje franske republikk bestod det franske senatet av 300 medlemmer, og av disse var 75 uavsettelige (sénateur inamovible). Ordningen ble introdusert i 1875 og avskaffet for nye senatorer i 1884, selv om allerede utnevnte beholdt sine plasser. Den siste franske livstidssenatoren, Emile Deshayes de Marcère, døde i 1918. Tilsammen var det 116 livstidssenatorer.


== Noter ==


== Eksterne lenker ==
Senato.it: Senatori a vita
If I Needed Someone

«If I Needed Someone» er en sang av The Beatles som første gang ble utgitt på albumet Rubber Soul i 1965. Sangen ble skrevet av George Harrison og innspilt mellom 16. oktober og 18. oktober 1965.


== Inspirasjon ==
Sangen var tungt influert av musikken til den amerikanske gruppen The Byrds. Etter sigende sendte Harrison sangen til Jim McGuinn med beskjeden «Dette er for Jim» ettersom gitarriffet i If I Needed Someone var basert på McGuinns riff i sangen «The Bells of Rhymney». Introduksjonen og sangens capo var også svært like Byrds. Pussig nok var The Byrds' egen bruk av elektrisk 12-strengers gitar influert av George Harrisons bruk av et tilsvarende instrument i filmen A Hard Day's Night.
Harrison har selv skrevet om sangen at «If I Needed Someone er som en million andre sanger skrevet rundt D-akkorden. Om du beveger fingeren din rundt, får du flere små melodier og noen ganger får du flere små sykdommer. Den gitarlinja, eller variasjonene av den, finnes i mange sanger, og det forbauser meg at folk fortsatt finner nye kombinasjonsmuligheter i de samme notene.»
Versene har tunge harmonier med John Lennons stemme høyest, noe høyere enn Harrisons i miksen.


== Musikere ==
John Lennon — harmonistemme, rytmegitar
Paul McCartney — harmonistemme, bassgitar
George Harrison — dobbel hovedstemme, førstegitar
Ringo Starr — trommer, tamburin
George Martin — harmonium (orgel)


== Andre versjoner ==
Harrison inkluderte sangen på sitt Live In Japan-album fra 1992 hvor han og Eric Clapton hadde betydelig lengre gitarspill mellom versene. Harrisons stemme er også mye mer prominent enn på The Beatles' original.
Clapton spilte også en kort versjon av sangen på hyllestkonserten «Concert For George» i 2003.
If I Needed Someone var den første sangen fra George Harrison som ble en hitsang for en annen gruppe. Det var The Hollies' utgave som nådde 20.-plass på britiske hitlistene i januar 1966, men ved deres standard var det likevel den sangen som var minst suksessfull. Harrisons nedlatende kommentarer til pressen førte til sinte ordvekslinger mellom de to britiske gruppene.


== Kilder ==
MacDonald, Ian (1995). Revolution In the Head: The Beatles' Records and the Sixties. Vintage. ISBN 0-7126-6697-4.
Harrison, George (1980). I Me Mine. Simon and Schuster. ISBN 0-671-42787-3.
Hammond, Ian. «The Harrisong, Part IV». Retrieved October 19, 2005.


== Eksterne lenker ==
Sangteksten Arkivert 11. mai 2006 hos Wayback Machine.
Alan W. Pollacks notater om «If I Needed Someone»