jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Josef

Josef er et mannsnavn som er avledet av hebraisk Jōsēph, «Herren skal forøke». Yusuf (arabisk يوسف) er en arabisk form av navnet.


== Utbredelse ==
Joseph har vært et vanlig navn i England siden 1600-tallet.

Joseph var et populært navn i USA på første halvdel av 1800-tallet og igjen fra 1920-årene til 1960-årene.

Navnet er svært vanlig i Østerrike, Tsjekkia og Sveits. Andre former av navnet er også svært vanlige i Kroatia (Josip), Slovakia (Jozef), Ungarn (József), Polen (Józef) og USA (Joseph). Yusuf er et utbredt arabisk mannsnavn ifølge Dictionary of Arab Names.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Josef og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Josef (stamfar)
Josef, Jesu fosterfar
Josef Stalin (1878–1953), Sovjetunionens leder 1924–1953
Josef Terboven (1898–1945), tysk nasjonalsosialistisk politiker, gauleiter og rikskommissær i Norge 1940–1945
Josef Mengele (1911–1979), tysk nasjonalsosialist, lege og krigsforbryter
Joseph Ratzinger (1927–), senere pave Benedikt XVI
Josef Fares (1977–), svensk filmregissør og manusforfatter
Josef Fritzel (1935–), østerriksk seksualforbryter
Josip Broz Tito (1892–1980), jugoslavisk partisan, marskalk og kommunistisk politiker


== Se også ==
José – spansk variant av Josef


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Josef
(en) Think Baby Names: Josef
Romakustikk

Romakustikk er en av flere hoveddisipliner innen akustikk.
Andre deler er elektroakustikk, bygningsakustikk, undervannsakustikk og støybekjempelse.
Romakustikk beskjeftiger seg primært med lydens oppførsel i oppholds- og forsamlingsrom.
Spesielle rom som kinoer og konsertlokaler blir designet for å oppnå ønsket akustikk. 
Beskrivelse av lyd i rom er i hovedsak statistisk.
De viktigste størrelsene i romakustikken er

 etterklangstiden , tiden for en reduksjon av lydnivået med 60 dB
romabsorpsjonen, i 
  
    
      
        
          m
          
            2
          
        
      
    
    {\displaystyle m^{2}}
  , et ekvivalent 'hull' som sluker like mye lyd som rommet. Romabsorpsjonen står i sammenheng med etterklangstiden.
nivå for diffust lydfelt. På grunn av mange refleksjoner jevner lyden i rom seg ut over hele rommet og blir diffus.
hallavstanden er avstanden fra en kilde hvor lydnivået fra kilden er likt med det diffuse lydfeltets lydnivå.
Bygningsakustikk

Bygningsakustikk er en av flere hoveddisipliner innen akustikk.
Andre deler er elektroakustikk, romakustikk, undervannsakustikk og støybekjempelse.
Bygningsakustikk beskjeftiger seg primært med lyd- og svingningstransmisjon gjennom bærende konstruksjoner i bygninger, samt mellom naborom, gjennom gulv og vinduer.
Katana

Katana (刀) var navnet på samuraienes langsverd (大刀 daitō), og var i hovedsak i bruk etter 1400, da det tok over for tachi. Katana uttales på japansk; kah-tah-nah, og har ingen flertallsform på japansk.


== Katana som statussymbol ==
Katana er et svakt krummet enegget sverd tradisjonelt brukt av japanske samuraier, sverdet ble båret ved stikke det bak beltet (obi) med eggen opp. Selv om katanaen ble båret brukt av flere klasser av soldater, var våpenet som tilbehør til et sivilt antrekk først og fremst knyttet til samuraiene. I Edo-perioden hadde de som privilegium retten til å bære katana sammen med en kortere wakizashi (et katanalignende kortsverd) eller enda kortere tantō (kampkniv). Når katanaen ble båret sammen med en wakizashi ble de to våpnene kalt daisho, som betyr «stor – liten» og viste eierens status som samurai i det japanske samfunnet.
På grunn av den komplekse framstillingsmetoden og begrensingene som lå i japansk stål, var og er velsmidde og sterke katanablader høyt verdsatt i Japan. Flere slike sverd er bevart som nasjonale klenodier. Smiing av sverd er strengt regulert i Japan i dag, og registrerte smeder har bare lov å smi to katana- eller tre wakizashi-blader i måneden. Smeder som har mestret den tradisjonelle framstillingsmetoden utropes til levende nasjonalskatter i Japan, og sverd fra en slik mester gis som gaver til utenlandske statsoverhoder.


== Tilvirkning ==
Katanaene var mønstersmidd, og bladet kunne være smidd sammen av opptil 16 jern- og stålstenger som ble snodd sammen i flere operasjoner. Metallet ble varmet med svak varme i to dager før de foldet det, og det kunne ta fra 8-12 måneder å lage de aller beste katanaene.
Jernforekomstene i Japan og de tradisjonelle utvinningsmetodene gjorde at stålet var relativt mye hardere, men også sprøere enn stål laget Europa. Smedene motvirket dette gjennom å smi sammen lag av jern med forskjellig hardhetsgrad slik at bladet skulle være både smidig og sterkt. Den harde eggen ble laget ved at bladet ble dekket med en blanding av leire og opphakket strå. Eggen på sverdet stakk ut av massen og når sverdet ble bråkjølt etter oppvarming ble eggen herdet. En slik egg kan slipes svært skarp, og polering/sliping av sverdene blir regnet som et eget fag i Japan. Sammen med den krumme fasongen gir det et sverd som har svært gode kuttegenskaper, selv om sverdet ikke tåler like mye belastning som tilsvarende europeiske sverd, særlig ikke fra siden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Katana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Katana – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Nicolas Poussin

Nicolas Poussin (født 15. juni 1594 i Les Andelys i Frankrike, død 19. november 1665 i Roma) var en fransk maler. Han tilbrakte den største delen av sin karriere i Roma (der han ble favorisert av pave Urban VIII), med unntak av en kort periode da kardinal Richelieu beordret ham til Frankrike for å være kongens førstemaler.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===

I 1612 begav Poussin seg til Paris, der han hos Georges Lallament og Ferdinand Elle fortsatte sin utdanning, som formodentlig hadde blitt innledet i Rouen. Etter et besøk i Venezia reiste Poussin i 1624 til Roma under dikteren Cavaliere Marinos beskyttelse. Bortsett fra en reise til Paris i 1640-1642 ble han i Roma til sin død.


=== Karriere ===
Han er sentral innen landskapsmaleri og regnes som grunnleggeren av det franske klassisistiske maleriet på 1600-tallet, og arbeidene hans preges av en høy grad av klarhet og orden. Han hevdet at fargen hadde en dekorativ verdi i et maleri og var av mindre betydning enn de mer formelle bestanddelene tegning og komposisjon, hvilket tilfredsstiller intellektet istedenfor følelsen. Denne holdningen kom senere til å kalles for poussinisme. Ut ifra den antikke kunsten og den italienske renessansen utførte Poussin religiøse og mytologiske historiemalerier, portretter og landskaper. Han ble den viktigste referansen for senere franske klassisister som Jacques-Louis David. På tross av at Poussin virket i barokken, kjennetegnes bildene hans av renessansens vektlegging av linjen, tegningen og intellektuelle ordensprinsipper fremfor barokkens dramatiske fargebruk og emosjonelle patos.


==== Et in Arcadia Ego ====

Hyrdene i klassisk holdning står ved en sarkofag og tyder innskriften Et in Arcadia Ego («Også i Arkadia er jeg»); det vil si at også døden er nærværende i denne stille og harmoniske hyrdeidyllen. Ingen klassisk kilde til innskriften er kjent.  Disse fyndige ords klassiske konsentrasjon og beherskning fremhever lignende egenskaper i maleriet og fører til et fullendt uttrykk for hans melankoli over gledens flyktighet.
Landskapet i mildt morgenlys, hvor horisonten markeres av et massivt berg, som kanskje symboliserer bestandighet, motsvarer Poussins klassisistiske ideal. Som et av kunstnerens fremste mesterverk har denne berømte forgjengelighetens elegi hatt en stor innflytelse på landskapsmalerier deretter.


== Kunstverk i utvalg ==
Germanicus død (1627)
Den hellige Erasmus martyrium (1628)
Midas og Bacchus (1629–1630)
Pesten i Ashdod (1630)
Et in Arcadia Ego (1637–1639)
Israelittene samler manna i ørkenen (1637–1639)
Landskap med Polyfemos (1648)
Selvportrett (1650)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nicolas Poussin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nicolas Poussin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Olga's Gallery: Nicolas Poussin
Aaron Spelling

Aaron F. Spelling (født 22. april 1923, død 23. juni 2006) var en amerikansk film- og TV-produsent. Blant hans mest kjente produksjoner var Charlie's Angels, Beverly Hills 90210, Dynastiet og Starsky & Hutch. I tillegg produserte han den kjente TV 2-serien Den syvende himmel i ti sesonger. Det er også spilt inn en ellevte sesong som er dedikert til minne om Spelling.
Spelling var far til skuespillerne Victoria Davey Spelling (Tori Spelling) og Randall Gene Spelling (Randy Spelling). Han bodde i Holmby Hills i Los Angeles. Hjemmet hans var den største eneboligen i California. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aaron Spelling på Internet Movie Database 
(sv) Aaron Spelling i Svensk Filmdatabas 
(da) Aaron Spelling på Filmdatabasen 
(da) Aaron Spelling på Scope 
(fr) Aaron Spelling på Allociné 
(en) Aaron Spelling på AllMovie 
(en) Aaron Spelling hos Rotten Tomatoes 
(en) Aaron Spelling hos The Movie Database
Skunker

Skunker eller amerikanske skunker (Mephitini, Mephitinae) er ei gruppe med stinkdyr (Mephitidae) som består av ti arter fordelt i de tre slektene Conepatus (tryneskunker), Mephitis (hette- og stripeskunker) og Spilogale (flekkskunker), alle endemiske for Amerika.


== Fylogeni ==
Trærne nedenfor er i henhold til Nyakatura og Bininda-Emonds, (2012). De viser slektsforholdet mellom (A) eksisterende linjer og (B) eksisterende og utdødd linjer. Av de eksisterende linjene var trolig stinkgrevlinger (Mydaus) den først som skilte lag med hovedlinjen, noe som styrker teorien om at familien oppsto i Eurasia.


== Arter ==
Klan: Mephitini (skunker, amerikanske skunker)
Slekt: Conepatus (tryneskunker)
Art: Conepatus chinga (Molinas tryneskunk)
Art: Conepatus humboldtii (Humboldts tryneskunk)
Art: Conepatus leuconotus (østlig tryneskunk, vanlig tryneskunk)
Art: Conepatus semistriatus (stripet tryneskunk)
Slekt: Mephitis (hette- og stripeskunker)
Art: Mephitis macroura (hetteskunk)
Art: Mephitis mephitis (stripeskunk)
Slekt: Spilogale (flekkskunker)
Art: Spilogale putorius (østlig flekkskunk)
Art: Spilogale pygmaea (flekket dvergskunk)
Art: Spilogale angustifrons  (sørlig flekkskunk)
Art: Spilogale gracilis  (vestlig flekkskunk)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Trollfossen (film)

Se annet sted for selve Trollfossen i RomsdalenTrollfossen er en norsk film fra 1948. Regien var ved Alf Scott-Hansen. Hovedrollene ble spilt av Ola Isene og Wenche Foss.


== Handling ==
Den handler om en dyktig pianistinne (spilt av Wenche Foss) som tvinges av sin mann, en skruppelløs vannkraftsutbygger (Ola Isene), til å ofre musikken for elektrifiseringen. Hun forelsker seg i en damvokter (Knut Wigert), men så begynner arbeidsfolkene å sabotere byggearbeidene slik at utenlandske interesser skal få fossen.


== Musikk ==
I filmen brukes Edvard Griegs A-mollskonsert som gjennomgangstema; utdrag fra denne klaverkonserten benyttes en rekke ganger i forbindelse med filmfotografen Per Jonsons filmopptak av norske fosser (hovedsakelig Vøringsfossen) og fjell. Under filming av Skjeggedalsfossen ble sjøflyet med regissørene meldt savnet. Flyets pilot var Erling Drangsholt jr., som var sønn av skuespiller Erling Drangsholt (1883–1950).


== Mottagelse ==
Ifølge Aftenpostens filmanmelder var filmen «noe av det svakeste en kunne vente seg. Ikke en av de mange replikkene (skrevet av Finn Bø og Sigurd Hoel) er verd det papiret de ble skrevet på».  VGs anmelder var mindre avvisende, og mente filmen var godt fotografert av Per Jonson, men handlingens rytme er altfor langsom og billedfortellingen for omstendelig.


== Bildegalleri ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Trollfossen på Internet Movie Database 
(no) Trollfossen i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Trollfossen hos Filmfront
Rettskrivningen av 1907

Rettskrivningen av 1907 var en reform av norsk skriftspråk som omfattet riksmål. I samsvar med Knud Knudsens tanker ble språket normert etter den «dannede dagligtale», og skriftspråket gikk fra å ha en hovedsakelig dansk karakter til en hovedsakelig norsk. 
Rettskrivningsreformen kom i tilknytning til unionsoppløsningen to år tidligere. Prinsippet var at norsk skriftspråk skal bygge på norsk tale.


== Endringer ==
De viktigste endringene var at de «harde» konsonantene p, t og k ble innført til erstatning for de «bløte» b, d og g i en rekke ord. «Løb ud paa gaden efter en kage» ble dermed til «løp ut paa gaten efter en kake». Det ble også innført dobbeltkonsonanter i flere ord og gjennomført endringer i grammatikken. «Hest» i flertall ble til «hester» istedenfor heste og «hus» til «hus» istedenfor huse. Preteritumsformen -et ble også innført istedenfor -ede, slik at kastede dermed ble til «kastet». Andre eksempler er dræbe som ble dræpe, aaben som ble aapen (men fortsatt aabenbar), graade som ble graate (men fortsatt begrædelig) og sag som ble «sak» (men fortsatt saglig).
Endringene var allerede å se på trykk da Nordahl Rolfsens lesebok ble godkjent for skolen ved utgivelsen i 1892. Tre fagpersoner ble bedt om å vurdere om elevene da også skulle få skrive ordene slik de stod i leseboken: Jonathan Aars, Simon Wright Hofgaard og professor Moltke Moe. Alle tre sluttet seg til bruk av den nye stavemåten, og de nye formene kom da inn i Aars' ordliste i 1894.Skiftende uttale gjorde at noen ord var valgfrie. Det het «bok» eller bog, haap eller haab. I enkelte ord ble bløt konsonant beholdt fordi den dannede tale hadde den, så det het «søke», men en ansøgning.Da Aftenposten tok i bruk rettskrivningen av 1907 i 1923, markerte det slutten for (rent) dansk skriftspråk i Norge.


== Reformer ==


== Se også ==
Norsk språkhistorie (20. århundre)
Webster

Oppdagelsesbetjent Webster (fornavn ukjent) er hovedpersonen i Arthur Omres kriminalroman Mysterium i Rolvsøy – utgitt 1942 under psevdonymet Arthur Juell; senere nyutgitt i bearbeidet form som Holmgren-saken av Arthur Omre. Boken er lagt ut på Nasjonalbibliotekets nettside.Webster er en traust, middelaldrende politietterforsker; tydelig modellert etter Georges Simenons Maigret. Han er gift og har fire barn, men familien er «på landet» gjennom store deler av handlingen. Webster nyter gressenkemannstilværelsen, med solide middager og uskyldig flørt.
Webster er glad i god mat, og skildringer av mat, drikke og bugnende torv og slakterbutikker går igjen gjennom hele romanen. Det er grunn til å tro at disse motivene er bygd ut i tiden fra Omre skrev originalmanuskriptet (for sent innsendt til Cappelens kriminalromankonkurranse i 1937), til boken ble utgitt under krigen (jfr. Bernhard Borges bøker fra krigstiden). Romanpersonene nyter også andre førkrigsgoder, som muligheten til utenlandsreiser.
Selv om Webster i det store og hele fremstår som en avbalansert og tilfreds mann, har han både en fiks idé og et mulig mindreverdighetskompleks: Han sørger over sin skallethet, og misunner alle menn med hår på hodet. Dessuten hater han tog og «jernbaneuvesen», og lar ikke en anledning gå fra seg til å propagandere for landsomfattende trikkeruter.
Den trauste politibetjenten var en populær figur i 1930/40-tallets norske kriminallitteratur. Andre eksempler er Stein Ståles Bjørgan, og Lorentz N. Kvams J.J. Klæbo ved Oslo kriminalpoliti.


== Referanser ==
Rettskrivningen av 2005

Rettskrivningen av 2005 er den gjeldende rettskrivningen for norsk bokmål. Den kjennetegnes gjennom en betydelig liberalisering og tilnærmelse tilbake i retning av riksmålet. En rekke utbredte riksmålsformer (eksempelvis hverken, bygget, fingre og syv) er igjen blitt tillatt i bokmål. Samtidig er mange lite brukte samnorskformer (som for eksempel gjekk, flaum, fekk, dauv, fann, nase, raud) strøket fra rettskrivningen. Også såkalt kløyvd infinitiv, som brukes i østnorske dialekter og har vært tillatt i bokmålet siden 1938, utgår. Samtidig kom andre talemålsnære former inn, slik som skoa og brøyt (før braut). Det sistnevnte foreslo Riksmålsvernet og Riksmålsforbundet allerede i 1936, men da som brøit. Videre ble skillet mellom hovedformer og sideformer («klammeformer») opphevet. Som en følge av dette er læreboknormalsystemet, som i mange tilfeller innebar at lærebøker måtte bruke «radikale» former, avskaffet.
Reformen av bokmålet ble vedtatt av Norsk språkråd i 2003 og ble godkjent av Kultur- og kirkedepartementet i 2005. Den trådte i kraft 1. juli samme år. Reformen var blant annet et resultat av at samnorskpolitikken ble offisielt oppgitt.
Tidligere kulturminister Lars Roar Langslet mente i en kronikk i Aftenposten i 2004 at med den nye rettskrivingen var avstanden mellom moderne riksmål og det offisielle «moderat bokmål» i praksis blitt ubetydelig, og den kan lett elimineres helt - men at det står tilbake altfor mye ubrukt «radikalt» ordlistefyll fra samnorsktiden.Etter at bokmålet igjen orienterer seg mot sine riksmålsrøtter, ble det fra nynorskhold ytret ønske om en tilsvarende språkpleie som orienterer seg mot nynorskens egne tradisjoner. Språkrådet ble i 2012 ferdig med en ny rettskrivning for nynorsk, men målet her var først og fremst forenkling, ikke å rette seg mot tradisjonell nynorsk. 
Rettskrivningen av 2005 er alment tilgjengelig på nett i Bokmålsordboka. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Rettskrivningsendringer fra 1. juli 2005». Språkrådet. 
Tor Guttu (2005). «Rettskrivningsendringene i 2005». Språknytt. Språkrådet (03). Besøkt 24. mai 2018.
Kontribusjon

Kontribusjon er et begrep som brukes i folkeretten om ytelser de okkuperte må bidra med til den fiendtlige okkupasjonsmakten i krigstid.


== Kontribusjon i krigstid ==
Fra et militært perspektiv skulle praksisen med kontribusjon ha flere betydninger utover det å holde en hær med forsyninger og penger. 
Fra et krigsøkonomisk synspunkt var det mulig for en mindre stat som Sverige å holde en stor hærorganisasjon under kontroll så lenge krigen kunne betale for seg selv. Dette viste seg under trettiårskrigen, og i de senere svenske krigene fram til 1660. Ulempen var imidlertid at så snart fiendtlighetene opphørte, ville hæren bli en så stor utgiftspost at den måtte oppløses (eller en ny krig måtte startes). For den svenske utenrikspolitikken i midten av 1600-tallet ble dette et problem. Fravær av en hær ville medføre at den svenske makten ble svekket, og det var noe Karl X Gustav ville unngå. Dette var en av årsakene til Karl XIIs aggressive planer mot Russland. Hans hær var så stor, at en retrett tilbake til basene på Baltikum ville medføre en finansiell krise. Det var derfor bedre å la hæren livnære seg på fiendtlige territorier.
Under Frankrikes kriger mot store deler av Europa fra 1688 til 1714, befant Ludvig XIV seg i en økonomisk knipe. Hans finansielle ressurser strakk ikke til for å opprettholde en hær som snart besto av flere hundretusen soldater. England og Nederland var rike land som kunne avstå fra å kreve inn kontribusjon, mens franskmennene ikke var like ressurssterke. Dette ble delvis løst ved at offiserer i den franske hæren ble pålagt å kreve inn kontribusjon på ikke-franske territorier, og disse ble derfor et viktig krigsmål.
Kontribusjon eksisterte helt inn i det tjuende århundret. Spesielt i kriger på 1800-tallet var kontribusjonssystemet blitt viktig for den franske krigsinnsatsen under Napoleon.
Fordelen ved å leve av landet gjennom kontribusjon, er at en hær som er uavhengig av forsyningslinjer, kan bevege seg raskere og ha større mobilitet. Dette forsto man under Napoleonskrigene. På den andre siden øker imidlertid faren for matmangel og sykdommer fordi det kan bli for lite å livnære seg på. Dette kan i sin tur føre til sult, sykdom og desertering. En hær som rykker frem gjennom et område på denne måten, kan heller ikke vende tilbake den samme veien. Under mange kriger forsøkte man å manøvrere fiendene inn på disse utarmede områdene, for å hindre de tilgang til vitale ressurser. Det var heller ingen fordel med en for stor hær, det kunne føre til alvorlige tilbakeslag.
Det var ikke uvanlig med represalier og avstraffelser mot sivile som ikke ville eller kunne gi kontribusjoner, og det ledet ofte til overgrep. Særlig førte dette til mange lidelser under trettiårskrigen.
I 1859 førte flere episoder av massemord og overgrep utført av østerrikske styrker i Nord-Italia til de første regler mot kontribusjonssystemet. Siden da falt det bort, til fordel for nasjonal mobilisering og statlig støtte til militærapparatene.
Rettskrivningen av 1986

Rettskrivningen av 1986 er den gjeldende rettskrivningen for norsk riksmål, og ble fastsatt av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur i 1986. Rettskrivningen innebar en tilnærmelse til bokmål gjennom at former som «etter», «språk» og «nå» ble likestilt med «efter», «sprog» og «nu». Reformen var et resultat av den språklige nivellering som hadde funnet sted, og kom etter at også bokmålet var blitt liberalisert i 1981 og hadde tillatt mange riksmålsformer. Riksmålspublikasjoner som Aftenposten tok i bruk rettskrivningen av 1986 i 1990.
Gimshøgda

Gimshøgda (også skrevet Gimsehøgda) er et fjell i Orkland kommune i Trøndelag. Det har en høyde på 635 meter over havet. Fjellet ligger i Hoston, like ved Hostovatnet. På toppen ligger det ei hytte og ganske mange antenner. 
Gimshøgda er et populært sted for frikjøring på ski. Gimsehøgda frikjøyringslaug har stort sett ukentlige sammenkomster her.


== Referanser ==
Rettskrivningen av 1981

Rettskrivningen av 1981 var en rettskrivning for norsk bokmål. Den var et resultat av et langvarig arbeid med å reformere den samnorskpregede offisielle rettskrivningen som hadde eksistert siden rettskrivningen av 1938. I 1964 ble Vogt-komitéen nedsatt for å gjennomgå hele språksituasjonen i Norge. Et av resultatene av komitéens arbeid var opprettelsen av Norsk språkråd, hvor også riksmålsorganisasjonene lot seg representere (de hadde nektet å delta i forløperen Norsk språknemnd). Norsk språkråd utarbeidet et forslag til ny rettskrivning for bokmål, som Stortinget vedtok enstemmig i 1981. Mange riksmålsformer (eksempelvis frem, bro, sen, mel, ravn, syd) ble igjen tillatt i bokmålsrettskrivningen (hvor det før hadde hett fram, bru, sein, mjøl, ramn, sør som hovedformer og obligatoriske lærebokformer). Videre ble endelsen -en tillatt i alle hunkjønnsord (felleskjønnsord på riksmål). Samtidig ble noen riksmålsformer fjernet fra bokmål, som efter i sammensatte ord. Rettskrivningen av 1981 innebar et de facto brudd med samnorskpolitikken. Som resultat av reformen stilnet språkstriden og det fant sted en nivellering innen bokmål og riksmål. Gjennom rettskrivningen av 1986 ble riksmålet tilnærmet bokmålet. Som resultat har både det radikale bokmålet og den tradisjonelle formen for riksmål gått tilbake, mens det moderate (riksmålsnære) bokmålet har styrket sin stilling. Bokmålet ble ytterligere tilnærmet riksmålet gjennom rettskrivningen av 2005.


== Referanser ==
Nervus olfactorius

Nervus olfactorius er den første hjernenerve.


== Eksterne lenker ==
Yale