jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Generaladvokaten

Generaladvokaten, tidligere kalt generalkrigsadvokaten, leder den militære påtalemyndighet i Norge og er overordnet krigsadvokatene. Generaladvokaten er underlagt riksadvokaten i påtalespørsmål. Både generaladvokaten og krigsadvokatene er administrativt underlagt Justisdepartementet og er dermed ikke en integrert del av Forsvarets organisasjon i fredstid.
Embedets historie går tilbake til 1646. Ved ny militær rettergangslov i 1901 ble betgnelsen auditør tatt bort og tittelen som Generalkrigkommisær Under generaladvokaten sorterer krigsadvokatene for Sør-Norge og krigsadvokatene for Nord-Norge. Hverken generaladvokaten eller krigsadvokatene innehar noen mobiliseringsgrad lenger.
Instruks for generaladvokaten og krigsadvokatene er fastsatt ved kongelig resolusjon av 13. juni 1997, som erstattet tidligere instruks fra 1906. Etter instruksen skal Generaladvokaten lede og føre tilsyn med krigsadvokatene. Kjerneoppgavene fremgår av resolusjonens § 9 første og annet ledd, som lyder:

Generaladvokaten og krigsadvokatene bistår de militære sjefer ved etterforsking av disiplinærsaker og fører tilsyn med utøvelsen av disiplinærmyndigheten, slik det følger av lov om militær disiplinærmyndighet 20. mai 1988 nr 32 og tilhørende disiplinærreglement.Generaladvokaten og krigsadvokatene utfører oppgaver tillagt påtalemyndigheten i militære straffesaker slik det følger av lov om rettergangsmåten i straffesaker 22. mai 1981 nr. 25 kap. 35 og reglene i påtaleinstruksen.Ifølge resolusjonens § 13 skal generaladvokaten dessuten planlegge og forberede den militære disiplinær- og påtalemyndighets virksomhet i krig. Bestemmelsen kan ses i sammenheng med § 5 i forskrift om domstolordningen i saker etter militær straffelov i krigstid av samme dato, hvor det heter at Generaladvokaten fører oppsyn med at rettergangsordningen er forberedt ved mobilisering.
Utøvelse av militær politimyndighet er nært beslektet med de straffeprosessuelle oppgaver, og generaladvokaten holder derfor løpende kontakt med blant annet militærpolitiet om fortolkningsspørsmål m.v. på dette området.
Arne Willy Dahl var generaladvokat i årene 1988-2014. I statsråd 10. januar 2020 ble Sigrid Redse Johansen utnevnt til generaladvokat. Hun hadde da vært konstituert i stillingen siden 1. mai 2018.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Geir-Otto Johansen: Generaladvokaten og det militære rettsvesen : en historisk oversikt. Militære småjuridiske skrifter nr. 12, [Oslo] : Generaladvokatembetet, 1997
Braniewo

Braniewo (tysk: Braunsberg) er en polsk by i voivodskapet Ermland-Masuria, det vil si i det gamle Øst-Preussen, den østligste delen av Tyskland før grenseendringene som fulgte etter annen verdenskrig. Byen har en viss interesse også i skandinavisk sammenheng: Her grunnla jesuittene i 1578 et katolsk presteseminar med tanke på katolsk misjon i de nordiske land.
Braniewo ligger i dag tett ved grensen til Russland, nærmere bestemt inntil Kaliningrad-eksklaven.
Byen begynte som en tyskordensborg ved elven Passarge (i dag Pasłęka) grunnlagt av Johannes Fleming, sønn av en lybekkisk rådsherre.  Biskop Anselm av Meissen gav i 1254 den fremvoksende byen (da kalt Brusberg eller Brunsberg) byrettigheter etter lybekkerrett i 1254. Fire år tidligere hadde han innrettet et kannikkapittel der med valgrettigheter ved bispevalg. Imidlertid klarte prøyserne (den gang navnet på en baltisk folkestamme) raskt å ødelegge byen. Biskop Henrik I (1278–1300) måtte i flytte kapittelet til Frauenburg (i dag Frombork).
Tidlig på 1500-tallet ble protestantismen innført i Preussen, men biskop Stanislaw Hosius (1504–1579) klarte i 1551 å tilbakeføre byen til den katolske tro. Blant dem som underviste på misjonskollegiet i Braunsberg var den norske jesuitten "Klosterlasse" fra Vestfold.
Byen inngikk deretter i det lille tyske katolske området som skulle bestå i Øst-Preussen helt til tyskerne ble fordrevet fra området i avslutningsfasen av annen verdenskrig: Den 20. mars 1945 ble byen erobret av sovjetiske styrker, og senere overført til Polen. Byen var blitt sterkt ødelagt under krigen, og ble ytterligere vansiret etterpå. I mange år var det en stor sovjetisk militærforlegning i byen.


== Vennskapsbyer ==
 Zielenogradsk, 2011
 Münster, 2011


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Braniewo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Braniewo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Spreewald

Spreewald (nedersorbisk Błota) er et romantisk elve- og kanalområde i den sydlige del av den tyske delstaten Brandenburg i landkretsene Spree-Neiße, Dahme-Spreewald og Oberspreewald-Lausitz. 
Spreewald inndeles i det sydlige Oberspreewald og det nordlige Unterspreewald. Landskapet er formet i den siste istid. Det finnes 18 000 dyre- og plantearter her. Hele området fikk i 1991 status av UNESCO som biosfærereservat.


== Steder ==
Burg (Spreewald)
Cottbus
Lübben (Spreewald)
Lübbenau/Spreewald
Straupitz
Schlepzig


== Eksterne lenker ==
http://www.spreewald.de
http://www.spreewald-online.de
Spreewald: Informationen und Bilder
Rolf Reikvam

Rolf Reikvam (født 12. mars 1948 i Førde, Sogn og Fjordane) er en norsk politiker (SV). Han ble innvalgt på Stortinget fra Akershus fra 1997 og til 2009, da han ikke stilte til gjenvalg. Han var formann i Stortingets kirke-, utdannings- og forskningskomite fra 2001 til 2005. 
Han er utdannet cand.mag. med samfunnsøkonomi og offentlig rett (1968–74) og har arbeidet som lærer ved Jessheim videregående skole 1974-1977; senere som lønnssekretær i Norsk Lektorlag 1977-1986 og spesialrådgiver i Finansforbundet 1986-1997. 
Han har vært medlem av fylkestinget i Akershus 1987-1997 og leder av fylkesskolestyret 1991-1997. Han har også vært styreleder for Romerike folkehøgskole. 


== Stortingsverv ==
2006–2009 medlem av Kommunalkomiteen
2005–2009 sekretær i Lagtinget.
2005–2006 medlem av Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen
2001–2005 leder av Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen.
2001–2005 medlem av Fullmaktskomiteen.
1997–2001 medlem av Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rolf Reikvam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Rolf Reikvam hos Stortinget 
(no) Rolf Reikvam hos Norsk senter for forskningsdata
Den europeiske bank for gjenoppbygning og utvikling

Den europeiske bank for gjenoppbygning og utvikling (engelsk: European Bank for Reconstruction and Development, EBRD) ble grunnlagt i 1991 for i hovedsak å fremme private næringslivstiltak i de land som tidligere lå i den kommunistiske Østblokken, og å bistå i overgangen til markedsøkonomi og demokrati. Bankens president er Thomas Mirow.Banken har hovedkvarter i London, og eies av blant andre Australia, Belgia, Canada, Danmark, Egypt, Finland, Frankrike, Hellas, Irland, Island, Israel, Italia, Japan, Kypros, Liechtenstein, Litauen, Luxembourg, Malta, Marokko, Mexico, Mongolia, Nederland, New Zealand, Norge, Portugal, Spania, Storbritannia, Sverige, Sveits, Sør-Korea, Tyrkia, Tyskland, USA og Østerrike.
Banken er aktiv i til sammen 29 land pr november 2011; Albania, Armenia, Aserbajdsjan, Bosnia-Hercegovina, Bulgaria, Estland, Georgia, Hviterussland, Kasakhstan, Kirgisistan, Kroatia, Latvia, Litauen, Nord-Makedonia, Moldova, Mongolia, Montenegro, Polen, Romania, Russland, Serbia, Slovakia, Slovenia, Tadsjikistan, Turkmenistan, Tyrkia, Ukraina, Ungarn og Usbekistan.


== Presidenter ==
Jacques Attali (1991–1993)
Jacques de Larosière (1993–1998)
Horst Köhler (1998–2000)
Jean Lemierre (2000–2008)
Thomas Mirow (2008–2012)
Suma Chakrabarti (2012–2020)
Odile Renaud-Basso (2020–)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) European Bank for Reconstruction and Development – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Magnhild Meltveit Kleppa

Magnhild Meltveit Kleppa (født 12. november 1948 i Fister i Rogaland) er en norsk tidligere politiker (Sp) og tidligere fylkesmann i Rogaland. Kleppa satt i regjeringen Bondevik I fra 1997 til 2000 som sosialminister og i Stoltenberg II fra 2007 til 2012 som kommunalminister (2007–2009) og samferdselsminister (2009–2012). De første to årene til Stoltenberg II regjeringen var Kleppa Senterpartiets parlamentariske leder.  


== Biografi ==
Kleppa er utdannet lærer fra Kristiansand lærerskole 1970, og har senere studert samfunnsfag, biologi og spesialpedagogikk ved Stavanger lærerskole. Hun arbeidet som lærer og rådgiver fra 1967 til 1992. Fra 1992 til 1993 var Kleppa gruppeleder for Senterpartiet i Rogaland fylkeskommune, hun var også fylkesleder i Rogaland 1987–1990. 
Hun ble innvalgt på Stortinget fra Rogaland i 1993. Kleppa var nestleder i Senterpartiet under Anne Enger Lahnstein 1991–1997 og parlamentarisk leder 2005–2007. Hun var sosialminister i Kjell Magne Bondeviks første regjering 1997–2000. I Jens Stoltenbergs andre regjering var hun kommunal- og regionalminister 2007–2009 og samferdselsminister fra 20. oktober 2009 til 18. juni 2012.
Kleppa ble 26. oktober 2012 utnevnt til fylkesmann i Rogaland og tiltrådte stillingen i oktober 2013 da hennes stortingsperiode var avsluttet. Hun er fylkesmann ut juni 2019. Fra 1. juli 2019 er hun medlem av EOS-utvalget.


== Regjering ==
17. oktober 1997 – 17. mars 2000: statsråd i Sosial- og helsedepartementet, sosialsaker
21. september 2007 – 20. oktober 2009: statsråd i Kommunal- og regionaldepartementet
20. oktober 2009 – 18. juni 2012: statsråd i Samferdselsdepartementet


== Stortingskomiteer ==
2005–2009: medlem i Kontroll- og konstitusjonskomiteen
2005–2009: medlem i Den utvidede utenrikskomiteen
2005–2009: medlem i Valgkomiteen
2001–2005: leder i Kommunalkomiteen
2001–2005: varamedlem i Den utvidede utenrikskomiteen
2001–2005: varamedlem i Valgkomiteen
1997–2001: medlem i Kommunalkomiteen (fra 22. mars 2000)
1993–1997: medlem i Finanskomiteen
1993–1997: medlem i Valgkomiteen
1993–1997: varamedlem i Den utvidede utenrikskomiteen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Magnhild Meltveit Kleppa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Magnhild Meltveit Kleppa på Internet Movie Database 
(no) Magnhild Meltveit Kleppa hos Stortinget 
(no) Magnhild Meltveit Kleppa hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Magnhild Meltveit Kleppa hos Europarådets parlamentarikerforsamling
Ågot Valle

Ågot Jorunn Valle (født 26. mai 1945 i Levanger) er en norsk politiker (SV). Hun ble innvalgt på Stortinget fra Hordaland i 1997, og satt tre sammenhengende perioder til hun gav seg som stortingsrepresentant i 2009. Hun er kusine til NRK-profilen Viggo Valle.
Valle tok Statens Fysioterapiskole Oslo 1967 og diverse helseadministrative fag, Folkehelsevitenskap, Statens institutt for folkehelse 1996.
Valles yrkespraksis er fysioterapeut i institutt 1968-1981, fysioterapeut i HVPU 1982-1986, kommunefysioterapeut Kvam 1986-1988, barnefysioterapeut og leder av fysio-/ergoterapitjenesten Loddefjord, Bergen 1988-1997 og omsorgssjef Loddefjord 1997.


== Stortingets Presidentskap ==
2001–2005 president i Odelstinget.


== Stortingskomitéer ==
2005–2009 medlem i Utenrikskomitéen.
2005–2009 medlem i Den utvidede utenrikskomitéen.
2001–2005 leder i Kontroll- og konstitusjonskomitéen.
2001–2005 varamedlem i Den utvidede utenrikskomitéen.
1997–2001 nestleder i Familie-, kultur- og administrasjonskomitéen.
1997–2001 varamedlem i Valgkomitéen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ågot Valle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Ågot Valle hos Stortinget 
(no) Ågot Valle hos Norsk senter for forskningsdata
Hayle (Cornwall)

Hayle (kornisk: Heyl, «elvemunning») er en liten by og verdslig sogn i Cornwall, England. Den ligger ved munningen av elven Hayle i St. Ives-bukten og ligger rundt 11 km nordøst for Penzance.Sognet Hayle ble opprettet i 1888 fra deler av det nå nedlagte sognet Phillack (og som det senere ble sammenslått med i 1935) og deler av St. Erth i 1937. Dagens sogn har grenser mot St. Ives i vest, St. Erth i sør, Gwinear og Gwithian i øst og i nord ligger det keltiske havet.
Den var tidligere en viktig fiskerby og utskipningshavn for tinn og andre varer. Flere kobbersmeltere virket i byen, og den østlige delen har navnet Copperhouse etter denne virksomheten. Det var også et jernstøperi, som nå står i ruiner. På 1800-tallet hadde det blitt mer lønnsomt å eksportere råtinn framfor å smelte det i Hayle, og dermed begynte nedgangstiden for byen. I 1970-årene sluttet man å bruke havnen til større skip, da kostnadene for oppmudring var for høye. Viktigste næringsvei er nå turisme.
Rundt bukten ligger sandstrender over en strekning på omkring 5 km. Godrevy fyr er et viktig landemerke, som skal ha inspirert Virginia Woolfs roman To the Lighthouse (1927).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Wigley, Edward (1972): «Hayle: a new industrial town of the West» i: Todd, A. C. & Laws, Peter: The Industrial Archaeology of Cornwall. New ton Abbot: David & Charles; s. 86–102
Nick Cahill med Cornwalls arkeologiske enhet (Juli 2000): «Hayle Historical Assessment Cornwall» (PDF), Report for English Heritage


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hayle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Hayle i Open Directory Project
Cornwall Record Office Online Catalogue for HayleArkivert 2. oktober 2017 hos Wayback Machine.
Det egoistiske genet

Det egoistiske genet (engelsk originaltittel: The Selfish Gene) er den første boken til Richard Dawkins. Bokens første utgave kom i 1976; en utvidet, men ellers uendret utgave kom i 1989. Den norske oversettelsen ble utgitt i 2002. Boken presenterer forfatterens egoistiske-gen-teori, som i korte trekk går ut på at det er enklere å forklare evolusjon hvis man ser på gener — og ikke på organismer — som fokus for naturlig seleksjon.
Boken vakte en del reaksjoner, delvis fordi den ble tolket som et forsvar for egoisme som menneskelig atferdstrekk på individnivå. Dette er imidlertid verken bokens eller forfatterens anliggende.
Det er også i denne boken at Dawkins innfører begrepet memer, «kulturelle gener», det vil si idéer som kan repliseres eller spres til nye «generasjoner» av «bærere», «dø ut» og mutere og endre seg over tid og dermed gjennomgå evolusjon.


== Litteratur ==
Richard Dawkins: Det egoistiske genet Humanist Forlag, 2002. ISBN 82-90425-56-2


== Eksterne lenker ==
Forord til den norske utgaven, av Dag O. Hessen
Vilia

Vilia (hviterussisk: Ві́лія; russisk: Ви́лия), Neris (litauisk) eller Wilia (polsk) er en elv som begynner i Hviterussland, løper gjennom Vilnius (Litauen) og flyter sammen med Nemunas i Kaunas (Litauen). Elvas lengde er 510 km, av dette er 275 km i Hviterussland.
Neris forbinder de to gamle hovedstedene Kernavė og Vilnius med hverandre. Langs dens bredder i Litauen finnes gravplasser fra før-kristen tid. 25 km fra Vilnius ligger den gamle gravhaugen Karamzynai, der er mange mytologiske steiner og en hellig eik.


== Galleri ==

		
		
		


== Eksterne lenker ==
Bilde av elvebekkenet
Neris regionalpark
Krist Novoselic

Krist Anthony Novoselic (født 16. mai 1965 i Los Angeles) er en amerikansk musiker. Han er mest kjent som bassist i grungebandet Nirvana.
Novoselic var fast bassist i Nirvana i perioden 1985–1994, da Kurt Cobain døde og bandet ble oppløst. Mange vil si at Novoselic var limet som hold Nirvana sammen når det stormet som verst rundt bandet. I 1995 gav Krist ut albumet «Sweet 75» med gruppen Sweet 75, og i 1999 var han med på plata No WTO Combo som var spilt inn under demonstrasjonene mot WTO i Seattle. I 2002 var Novoselic ute med et nytt band, denne gang under navnet Eyes Adrift, men ga bare ut ett album. En stund så det ut som om Krist hadde lagt musikken på hylla da han ble politisk engasjert, men i 2006 fikk han en forespørsel om han ville være bassist i bandet Flipper, som både han og Kurt Cobain var store fans av. Dette så Krist på som en ære og takket ja til å være med.
Det siste Krist har jobbet med er boken Of Grunge & Government: Let's Fix This Broken Democracy!
Foreldrene er Krist og Maria Novoselic som imigrerte til USA i 1963. Han har to søsken, broren Robert og søsteren Diana. Den 30. desember 1989 giftet han seg med kjæresten Shelli Dilley som han senere skilte seg fra sent i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Krist Novoselic – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Krist Novoselic på Internet Movie Database 
(da) Krist Novoselic på Filmdatabasen 
(en) Krist Novoselic hos The Movie Database 
(en) Krist Novoselic på Discogs 
(en) Krist Novoselic på MusicBrainz 
(en) Krist Novoselic på Encyclopaedia Metallum 
(en) Krist Novoselic på Songkick 
(en) Krist Novoselic på Last.fm 
(en) Krist Novoselic på AllMusic 
Krist Novoselic på Twitter 
Krist Novoselic på Facebook 
The Krist Novoselic Dedication Page
SeattleSound – alt om grunge musikk
Nirvana Forums – En populær diskusjonsside om Nirvana.
Michael Greis

Michael Greis (født 18. august 1976 i Füssen) er en tysk tidligere skiskytter fra Nesselwang i Allgäu.
Under VM 2004 i Oberhof var Greis med på det tyske stafettlaget som ble verdensmestere, da han gikk siste etappe og greide å holde Ole Einar Bjørndalen og Norge bak seg. I VM 2005 i Hochfilzen tok han sølvmedalje på 20 km.
I februar 2005 tok han sin første seier i verdenscupen, og i sesongen 2006/07 gikk han helt til topps i verdenscupen sammenlagt. Greis har 11 individuelle seire i verdenscupen.
Han vant tre gull under OL 2006 i Torino, på 20 km, stafetten og fellesstarten. 


== Internasjonale resultater ==
Alle resultater med International Biathlon Union som kilde.


=== Olympiske leker ===
3 medaljer (3 gull)

*Fellesstart ble lagt til som øvelse i 2006.


=== Verdensmesterskap ===
12 medaljer (3 gull, 3 sølv, 6 bronse)

*Under OL-sesongene blir bare VM-konkurranser avholdt for øvelser som ikke er på det olympiske programmet.
**Mixed stafett ble lagt til som øvelse i 2005.


== Se også ==
Liste over mestvinnende vinterolympiere


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Michael Greis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michael Greis på Internet Movie Database 
(de) Michael Greis – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Michael Greis – Olympedia 
(en) Michael Greis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Michael Greis – FIS (langrenn) 
(en) Michael Greis – IBU 
(en) Michael Greis – biathlon.com.ua 
Michael Greis på Facebook 
Michael Greis på Instagram
De regelbundne klerikere av St. Paulus

De regelbundne klerikere av St. Paulus (ofte kalt Barnabittene, forkortelse C.R.S.P.) er en katolsk religiøs orden. Den ble grunnlagt i Milano i 1530, av St. Antonio Maria Zaccaria. Tilnavnet kommer fra deres første kirke, som var viet til Apostelen Barnabas. 
Ordenens regel inneholder de vanlige monastiske plikter, og har i tillegg et krav til medlemmene om at de skal vie seg til studier av Apostelen Paulus' epistler og hans misjonsarbeid. 
Nordmannen Karl Maria Schilling var barnabittpater. 


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Mouscron

Mouscron (nederlandsk Moeskroen) er en kommune i provinsen Hainaut i Belgia. Den har en befolkning på 52 920 innbyggere (2004) og dekker et areal på 40,08 km².


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Mouscron – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Freon

Freon er en handelsbetegnelse på klorfluorkarboner (KFK) som benyttes som kuldemedium. Tidligere ble de også brukt som rensemiddel og drivmiddel i spraybokser. Ordet er et registrert varemerke som eies av DuPont, som også produserer mange typer freon.Fordi KFK-stoffene bryter ned ozonlaget er de nå langt på vei forbudt, og erstattet av hydroklorfluorkarboner (HKFK) (også med restriksjoner), hydrofluorkarboner (HFK) og naturlige stoffer som hydrokarboner, ammoniakk og karbondioksid.
Freongassene kan være dødelige og brannhemmende siden de fortrenger oksygenholdig luft. De kan derfor brukes i brannslukkingsapparater, ofte i fastmonterte anlegg, for eksempel i motorrom i båter.
DuPont benytter varemerket Suva på de klorfrie hydrofluorkarbonene.


== Ofte brukte freoner ==
Freoner som er eller har vært i utstrakt bruk:

R-11 – Triklorfluormetan
R-12 – Diklordifluormetan
R-13 – Klorfluormetan
R-22 – Klordifluormetan
R-113 – 1,1,2-triklor-1,2,2-trifluoretan
R-114 – 1,2-diklor-1,1,2,2-tetrafluoretan
R-123 – 2,2-diklor-1,1,1-trifluoretan
R-123a – 1,2-diklor-1,1,2-trifluoretan
R-124 – 2-klor-1,1,1,2-tetrafluoretan
R-141b – 1,1-diklor-1-fluoretan
R-500 – R-12 + R-152a
R-502 – R-22 + R-115


=== Forbudte freoner ===
R-12 og blandingsmediet R-500 med R-12 er forbudt å fylle på anlegg, og selges ikke lenger. Oppstår en lekkasje på et eksisterende R-12 anlegg benyttes R-409 som erstatningsstoff.
R-22 er ikke lov å fylle på anlegg og det selges heller ikke lenger. Denne regelen ble tatt i bruk ved 1.1 2015. Oppstår en lekkasje på et eksisterende R-22 anlegg benyttes R422d (frys) og R422e (kjøl)
R-502 er forbudt på grunn av innhold av R-115.


== Referanser ==
Hedvig Jagellonerinnen

Hedvig av Polen (polsk: Jadwiga) (født 21. september 1457, død 18. februar 1505 i Burghausen) var datter av den polske kongen Kasimir IV og hans kone Elisabeth av Habsburg (datter av den tysk-romerske keiser Albrecht II). Hun ble gift med den bayerske hertugen Georg den rike i 1475. Da Georg var i familie med henne på morssiden, måtte brudeparet få en pavelig dispensasjon for å kunne gifte seg. Tross sin østerrikske mor, skal Hedvig ha forstått tysk dårlig, og måtte alltid ha en polsk tolk ved sin side. Hennes bror Vladislav II var konge av Ungarn og Bøhmen.
Hun skal ha fått fem barn, men av dem overlevde kun to piker. Hertug Georg døde i 1503, og i mangel av en mannlig tronfølger oppsto den landshutske arvefølgekrig (1504–1505). Hedvig døde i Burghausen og ble begravet i det lokale cistercienserklosterets kirke, hvor alle medlemmer av Wittelsbach-dynastiet som døde i denne byen er begravet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Landshuter Hochzeit
Péter Esterházy

Péter grev Esterházy [von Galántha] (ungarsk Esterházy Péter, født 14. april 1950 i Budapest, død 14. juli 2016 samme sted) var en ungarsk forfatter. 
Hans hovedverk, Harmonia Caelestis, kretser om hans berømte families historie. Etter at verket, som blant annet fremstiller faren i et svært positivt lys, utkom, kom det som et sjokk da han oppdaget at faren hadde vært kollaboratør for det sovjetinnsatte okkupantregimet i landet. Dette tar han et nådeløst oppgjør med i sin forbedrede utgave av samme verk.Hans bestefar Móric Esterházy var landets statsminister i noen få måneder under første verdenskrig.


== Bibliografi ==
Termelési regény (1979)
Ágnes
A szív segédigéi (1985)
Ki szavatol a lady biztonságáért? (1986)
Kis magyar pornográfia (1987)
Fuharosok (1988)
Hrabal könyve (1991)
Hahn-Hahn grófnő pillantása (1992)
Egy történet: Élet és irodalom (1994)
Egy nő (1996)
Válogatás A kitömött hattyú, Egy kékharisnya följegyzéseiből, Egy kék haris, és A halacska csodálatos élete c. művekből (1999)
Harmonia Caelestis (2001)
Fancsikó és Pinta : írások egy darab madzagra fűzve (2002)
Javított kiadás – melléklet a Harmonia caelestishez (2002)


=== Norske oversettelser ===
Hrabals bok (originaltittel: Hrabal könyve), Gyldendal Norsk Forlag 1994, oversatt av Eva Sulyok og Vince Sulyok 
En kvinne (originaltittel: Egy nő), Gyldendal Norsk Forlag 1996, oversatt av Kari Kemény 
Ingen kunst, Agora Bibliotek (et imprint i Aschehoug forlag) 2013, oversatt av Kari Kemény 
Hjertets hjelpeverb, Agora Bibliotek (Aschehoug) 2014, oversatt av Kari Kemény 


== Utmerkelser ==
Österreichischer Staatspreis für Europäische Literatur (1999)
Friedenspreis des Deutschen Buchhandels (2004)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Péter Esterházy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Péter Esterházy – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Péter Esterházy på Internet Movie Database 
(en) Péter Esterházy hos The Movie Database 
(en) Péter Esterházy hos The Peerage