jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jan Sahl

Jan Sahl (født 20. april 1950 i Meløy)
er en norsk politiker (KrF).
Han ble innvalgt på Stortinget fra Nordland i 1997 og satt i tre perioder, inntil partiet tapte sitt mandat i 2009.
I perioden 1975-78 og deretter 1987 og fram til han ble valgt inn på Stortinget var han kommunepolitiker i Vestvågøy kommune. I perioden 1991-95 var han kommunens varaordfører.
I sitt yrkesliv var han først lærer og senere kateket. Fra 2010 arbeidet han som prestevikar.


== Stortingskomiteer ==
2005–2009 medlem av Transport- og kommunikasjonskomiteen.
2001–2005 medlem av Samferdselskomiteen.
2001–2005 varamedlem av Valgkomiteen.
1997–2001 medlem av Samferdselskomiteen.
1997–2001 varamedlem av Valgkomiteen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Jan Sahl hos Stortinget 
(no) Jan Sahl hos Norsk senter for forskningsdata
De søramerikanske lands union

De søramerikanske lands union (nederlandsk: Unie van Zuid-Amerikaanse Naties; spansk: Unión de Naciones Suramericanas; portugisisk: União de Nações Sul-Americanas; forkortet UNASUR eller UNASUL) er et frihandelsområde som dekker hele Sør-Amerika med unntak av Fransk Guyana, Falklandsøyene og Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene. Unionen er en sammenslutning av de to tidligere frihandelsorganisasjonene Mercosur og Det andiske fellesskap (CAN), og er et ledd i den pågående politiske og økonomiske integrasjon i Sør-Amerika. Unionen er bygd etter modell av Den europeiske union.
Traktaten som etablerer den søramerikanske union ble signert den 23. mai 2008 på det tredje toppmøtet mellom landenes statsoverhoder, som ble avholdt i Brasília i Brasil. Traktaten trådte i kraft den 11. mars 2011. I henhold til traktaten vil unionens hovedstad bli lokalisert i Quito, Ecuador. Det søramerikanske parlament vil bli lokalisert i Cochabamba, Bolivia, mens unionens sentralbank, banken i sør, befinner seg i Caracas, Venezuela. Traktaten er per dato ratifisert av 10 land, og venter på ratifisering i Brasil og Paraguay.
Målet er å fjerne tollbarrierer på «ikke-følsomme produkter» innen 2014 og «følsomme produkter» innen 2019.


== Medlemsstater ==


=== Medlemmer ===
Medlemmer av Det andiske fellesskap (CAN)¹:
 Bolivia (startet i 2006 prosessen for å bli medlem av Mercosur)
 Colombia
 Ecuador
 PeruMedlemmer av Mercosur²:
 Argentina
 Brasil
 Paraguay
 Uruguay
 VenezuelaAndre land:
 Guyana³
 Surinam³
 Chile¹²¹ Disse landene blir også ansett som forbundsland av Mercosur
² Disse landene blir også ansett som forbundsland av Det andiske fellesskap.
³ Guyana og Surinam er medlemmer av CARICOM og fikk tilgang til markedet i 2006. Det er ukjent om det vil bli oppnådd lignende Unasur- og CARICOM-medlemskap, og mest sannsynlig vil disse statene forbli kun forbundsland.


=== Observatørstater ===
 Panama
 Mexico


=== Andre områder ===
Følgende deler av Sør-Amerika er avhengige territorier og derfor ikke medlemsstater.

 Fransk Guyana, som er et oversjøisk departement av Frankrike og derfor en del av EU
 Falklandsøyene og  Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene, som er oversjøiske områder av Storbritannia, også erklært underlagt Argentina.


== Se også ==
Free Trade Area of the Americas
Rio-gruppen


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Union of South American Nations – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Union of South American Nations – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Kamaldulenserne

Kamaldulenserne (latin Congregatio Monachorum Eremitarum Camaldulensium, «Kongregasjonen av kamaldulensiske eremittmunker», forkortes O.S.B. Cam.) er en katolsk orden som tilhører Den benediktinske konføderasjon. Den er basert på Benedikts regel, og består av både eremitter og koinobitter. 
Ordenen ble grunnlagt av Romuald av Ravenna i 1012. Den hadde opprinnelige to hovedgrener, Avellanerne (etter klosteret Fonte Avellana) og munkene i Camaldoli. Disse ble slått sammen i 1569. 
Tolkningen av regelen er svært streng, og munkene lever helt adskilt fra verden. De avlegger også livsvarig taushetsløfte.
Michael Howard

For fekteren, se Michael Howard (fekter)Michael Howard, baron Howard av Lympne, (født 7. juli 1941) er en britisk politiker for Det konservative parti. Han er medlem av det britiske parlamentet og tidligere leder for opposisjonen. Han har tidligere tjenestegjort som arbeidsminister, miljøminister og innenriksminister i regjeringene til Margaret Thatcher og John Major.
Howard ble valg til leder for De konservative 6. november 2003 som eneste kandidat etter at Iain Duncan Smith tapte et tillitsvotum en uke tidligere.
Howard ble i 2010 utnevnt til livstidspeer og adlet som baron Howard av Lympne. I dronningens fødselsdagsliste for 2011 utnevnt til medlem av Order of the Companions of Honour for sin politiske og offentlige innsats.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Michael Howard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michael Howard hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Michael Howard hos The Peerage
Bogense kommune

Bogense kommune er en tidligere kommune opprettet i 1970 i Fyns amt i Danmark. Fra og med 1. januar 2007 inngår kommunen i den nyopprettede Nordfyns kommune i Region Syddanmark.


== Referanser ==
Brovst kommune

Brovst kommune var inntil 1. januar 2007 en egen kommune på nordvestkysten av Jylland i Nordjyllands amt i Danmark.
Under Kommunalreformen (2007) ble størstedelen av kommunen slått sammen med Aabybro kommune, Fjerritslev kommune og Pandrup kommune til Jammerbugt kommune. Denne kommunen har et areal på 863 km² og 38 864 (2005) innbyggere. Den nye kommunen faller under den nye regionen kalt Region Nordjylland.
Nabokommuner med landforbinding er på østsiden Aabybro og Pandrup og Fjerritslev på vestsiden.  Fordi Brovst kommune ligger på nordkysten av Limfjorden, ligger grensen med Nibe som er dens nabo i sør i vannet. I området ligger også Agger Sund og Gjøl Bredning samt bukten Vejlen som er en del av kommunens sørgrense.
I nord ligger Jammerbugt, og bak den Skagerrak der grensen mellom Danmark og Norge ligger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Den gamle kommunens eget nettsted
Jammerbugt kommunes nettsted
Kommunalstatistikk: NetBorger Kommunefakta fra KMD alias Kommunedata
Kommunesammenslåinger og naboer: Eniros kart over de nye kommunene
Brønderslev kommune

Brønderslev kommune (tidl. Brønderslev-Dronninglund kommune) er en dansk kommune i Region Nordjylland, etablert i forbindelse med Kommunalreformen i 2007.Kommunen er en sammenslåing av Dronninglund kommune og Brønderslev kommune (1970–2006).Administrasjonssenteret er i Brønderslev, men det er også et Borgerservicekontor i Dronninglund.
De største tettstedene er Brønderslev, Dronninglund og Hjallerup. I tidligere Dronninglund kommune ligger Voergaard slott fra 1481.


== Lokaldemokrati ==
Ved lokalvalget 15. november 2005 ble Venstre største parti og fikk borgermester-vervet – med Jens Andre Hedegaard. 
Valget ga følgende mandatsammensetning i kommunalbestyrelsen (kommunestyret):

13 fra Venstre
10 fra Socialdemokratiet
3 fra Liste (J)
1 fra Det Konservative Folkeparti
1 fra Socialistisk Folkeparti
1 fra Dansk Folkeparti
0 fra Det Radikale Venstre
29 mandater i alt


=== Borgermestre ===
Mikael Klitgaard (V) 2014–
Lene Hansen (S) 2010–2014
Mikael Klitgaard (V) 2007–2010


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Brønderslev Kommune – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dronninglund kommune

Dronninglund kommune er en tidligere kommune på Vendsyssel, i Nordjyllands amt i Danmark. Etter kommunalreformen 2007 er den en del av Brønderslev kommune.Administrasjonssenteret for den tidligere kommunen var byen Dronninglund.


== Referanser ==
Halfdan Kjerulf

Halfdan Kjerulf (født 17. september 1815 i Christiania, død  11. august 1868 samme sted) var en norsk komponist og kordirigent.


== Biografi ==
Halfdan Kjerulf var sønn av embetsmannen Peder Kjerulf. Opprinnelig studerte han juridikum for å bli embedsmann som sin far. Kort før han skulle ta eksamen i 1839 ble han alvorlig syk og dro sommeren 1840 til Paris på en rekreasjonsreise. Her kom han i kontakt med et aktivt musikkliv der wienerklassikerne og de tidlige romantikerne sto i fokus. Berlioz, som på den tiden var svært omstridt, fikk han også høre.
Vinteren 1840–41 døde Kjerulfs søster, Ida, og deres far (noen år senere, 1847, også broren Hjalmar), og som den eldste av søsknene måtte han støtte familien økonomisk og ble utenriksredaktør i Den Constitutionelle, en av tidens viktigste aviser. Han ga allikevel ikke opp musikken og ga ut sine første komposisjoner høsten 1841. 1845 sluttet han i avisen for å bli musikklærer. Han ble samme år den første dirigenten i Den norske Studentersangforening der han virket til 1849.
Da Carl Arnold kom til Christiania begynte Kierulf å studere musikkteori hos ham. Arnold hjalp ham også til å få et stipendium for å studere i utlandet, først i København hos Niels W. Gade, senere i Leipzig hvor han i en alder av 35 år avsluttet sin konservatorieutdannelse.
1851 kom han tilbake til Christiania og begynte som musikklærer igjen. De siste årene var han sterkt plaget av sykdom. Han døde 11. august 1868.


== Anerkjennelser ==
1863 medaljen Litteris et Artibus (svensk utmerkelse)
1865 medlem av det svenske Kungliga Musikaliska Akademien
1867 Ridder av Kgl St Olavs orden
2015 Portrett Apost frimerke / porto Innland
Han er hedret med gatenavn i flere norske kommuner.


== Verk ==
Kjerulf er mest kjent for sine romanser og korsanger, men har han også skrevet en rekke mindre klaverstykker. Han er influert av den tyske romantikken, fremfor alt gjennom Schumann og Mendelssohn. Samtidig merker en klart elementer fra norsk folkemusikk i mange av hans komposisjoner.
Blant hans mest kjente komposisjoner for mannskor er «Brudeferden i Hardanger», «Barcarolle», «Serenade ved strandbredden» og «Norges Fjelde».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fritt tilgjengelige noter av Halfdan Kjerulf i International Music Score Library Project
Halvdan Kjerulfs kvartett av Børre Qvamme
Hvitveis

Hvitveis eller hvitsymre (Anemone nemorosa) (dansk: hvid anemone, svensk: vitsippa, sørsamisk: skarre-naestie) er en flerårig urt i soleiefamilien. Hvitveisen er vanligvis en av de plantene som blomstrer først om våren.


== Utseende ==
En utvokst hvitveis er 7-20 cm høy, og vokser opp fra en horisontal jordstengel. Midt på stengelen kommer tre grønne, trekoblede blader som er 3-6 cm lange. Hvitveis har normalt kun en blomst per skudd. Blomsten har ofte fra 6-8 blomsterblader, men flere og færre er ikke uvanlig. Blomsterbladene er hvite innvendig og svakt rosa til lilla utvendig. Ulike sjatteringer av rosa er heller ikke uvanlig innvendig slik at blomsten framstår som rosa. Fargeendring mot rosa er også vanlig mot slutten av enkeltblomstens liv. Hele blomsten er 2-4 cm i diameter. Hvitveis blomstrer fra april til juni.


== Spesifikasjoner ==
Plantene sprer seg med horisontale jordstengler slik at den raskt kan danne store bestander, og på marken kan du se store tepper av hvitveis. Den forbereder seg så tidlig som på høsten til blomstringen neste vår, og på vinteren under snøen bruker den smeltevannet og lyset slik at den kan springe ut i blomst lenge før trærne får blader. 
Arten finnes over nesten hele Europa, unntatt lengst nord og sør. I Norge er den svært vanlig til et stykke opp i Nordland, mens den er sjelden lenger nord. Planta er heller ikke vanlig på øvre Østlandet og i indre fjordstrøk på Vestlandet. Hvitveis vokser ofte på moldjord i både løv- og barskoger, på enger, i kratt og en del andre steder. 
Hvitveis er giftig. Plantesaften kan gi blemmer og sår.


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		
		
		


== Litteratur ==
Wolfgang Lippert: Cappelens naturhåndbøker – Blomster – J. W. Cappelens forlag 2001


== Eksterne lenker ==
(en) hvitveis i Encyclopedia of Life 
(en) hvitveis i Global Biodiversity Information Facility 
(no) hvitveis hos Artsdatabanken 
(sv) hvitveis hos Dyntaxa 
(en) hvitveis hos ITIS 
(en) hvitveis hos NCBI 
(en) hvitveis hos The International Plant Names Index 
(en) hvitveis hos Tropicos 
(en) Kategori:Anemone nemorosa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Anemone nemorosa – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Yggdrasil (studentavis)

Yggdrasil var en studentavis som ble utgitt to-tre ganger i året av studentene ved Høgskolen i Molde. Avisa utgis i A4-format i et opplag på cirka 1400.


== Eksterne lenker ==
Yggdrasil på nett
Jørgen Norheim

Jørgen Norheim (født 25. november 1952 i Sollia i Østerdalen) er en norsk forfatter.
Jørgen Norheim vokste opp i Vestre Slidre. Han er utdannet cand. philol. med hovedfag i historie, hovedoppgaven hans fra Universitetet i Oslo i 1986 heter «I verda, men ikkje av verda»: problem i norsk kyrkjehistorieskriving.
I perioden 1987–1996 var han redaksjonssekretær i tidsskriftet Syn og Segn. Forfatterdebuten kom med romanen Liten svein i bærskog ut i 1994. I 2003 ble han nominert til Nordisk råds litteraturpris for romanen Ingen er så trygg i fare. I 2008 ble han nominert til Brageprisen for boka Adjutanten.
Ny bok i 2016: 
Aldri redd for mørkets makt er en roman om stalinismen og om tankegodset som nådde helt inn i norske studenthybler på syttitalet. I glimt ser vi også en norsk familiehistorie over fire generasjoner. Hver på sin måte stiller romanpersonene seg det store spørsmålet: Hvorfor valgte jeg som jeg gjorde?
(fra nettsiden: http://www.samlaget.no/nn-no/skjonnlitteratur/romanar-og-noveller/romanar/aldri-redd-for-moerkets-makt/innbunden.aspx)


== Bibliografi ==
1994 Liten svein i bærskog ut, roman (Samlaget, Oslo)
1998 Mars: erindrings- og oppmuntringsskrift, roman (Samlaget, Oslo)
2002 Ingen er så trygg i fare, roman (Samlaget, Oslo)
2008 Adjutanten, roman (Samlaget, Oslo). ISBN 978-82-521-7276-8.
2016 Aldri redd for mørkets makt. Historia (s)om eit brotsverk, roman (Samlaget, Oslo)


== Priser ==
Samlagsprisen 2012


== Kilder ==
Presentasjon av Jørgen Norheim i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Jørgen Norheim i NRK Forfatter
Jørgen Norheim i Dagbladet Forfatter
Jørgen Norheim i Aftenposten Alex
Dekan

Flere betydninger: Dekan (kjemi)Dekan (fra latin decanus, eg. «leder for ti soldater») er en betegnelse med en rekke betydninger. Blant annet brukes betegnelsen om en person som leder et fakultet ved et universitet, og som er valgt av og blant de vitenskapelig ansatte (normalt professorene). Det brukes i en del land om en kirkelig embetsmann som leder prestene i et distrikt eller et domkapittel. Det er også brukt på lederen for kardinalkollegiet i Den katolske kirke.
Dekanus er maskulin form; den feminine er dekana. Ordet blir på norsk i nyere tid av og til også skrevet dekan, som er en kjønnsnøytral form. Språkrådet anbefaler bruk av den kjønnsnøytrale formen som akademisk tittel.Ved universiteter er det vanlig at dekanen har en valgt stedfortreder. Denne blir da betegnet som prodekan (også skrevet prodekanus/prodekana), på samme måte som prorektor ofte er tittelen på rektors stedfortreder. Det latinske ordet pro kan bl.a. bety «på vegne av» eller «i stedet for». Dekaner kan i Norge bli nominert av både studenter og ansatte.


== Se også ==
Doyen
Liste over dekaner for kardinalskollegiet


== Referanser ==
Terje Stigen

Terje Stigen (født 28. juni 1922 i Kjelvik, død 14. august 2010 i Oslo) var en norsk forfatter. Han ble kjent i 1950-årene med historiske fortellinger fra Nord-Norge.
Stigen debuterte som forfatter i 1950 med romanen To døgn. Senere gav han ut en rekke bøker, mest romaner, og var også en flittig kåsør og hørespillforfatter. Han skrev på riksmål og var medlem av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur. Han utga sine bøker på Gyldendal.


== Bibliografi ==

1950 To døgn
1952 Skygger på mitt hjerte
1953 Nøkkel til ukjent rom
1954 Før solnedgang
1956 Vindstille underveis
1957 Frode budbæreren
1958 Åsmund Armodsons saga
1959 Stjerneøy
1960 Elskere
1962 Kjærlighet
1964 Til ytterste skjær
1965 Krystallstjernen
1966 Timer i grenseland
1967 Det flyktige hjerte
1968 De tente lys
1969 Det siste paradiset
1970 Besettelse
1971 Kains merke
1972 Min Marion
1973 Skumsøylene
1975 Peter Johannes Lookhas
1975 De faste lys
1976 Forliset
1977 Avikfjord
1978 Huset og byen
1979 Rekviem over en sommer
1980 Øgler i Avikfjord
1981 Blindgjengeren
1983 Bak våre masker
1984 Baldershavn
1986 Ved foten av kunnskapens tre
1987 Katedralen
1989 Krigen
1988 Monolitten
1990 Treskjæreren Johannes
1991 Fyrholmen
1995 Allegretto
1996 Alt er slik det er
1953 Vindstille underveis, novellesyklus
1953 Norge, tekst av Terje Stigen, 28 fargefotografier og 40 svart/hvitt-opptak av Bert Boger (Dreyer, Oslo)
1963 Glasskulen, novellesamling
1972 Norsk rapsodi: epistler
1974 Den røde sommerfugl og 5 andre hørespill
1975 De faste lys: norsk reise, reiseskildring
1977 En hekto kandis og andre historier
1982 Assortiment: fortellinger
1957 Sommernatt, hørespill sendt i NRK Radioteatret 8. januar 1957, reprise 1957 (Basert på romanen Skygger på mitt hjerte fra 1952)
1958 Strømmen, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1958
1968 Den røde sommerfugl, hørespill sendt i NRK Radioteatret 12. desember 1968, reprise 1970
1970 Nødvendigheten, hørespill sendt i NRK Radioteatret 29. januar 1970
1970 Batteriet, hørespill sendt i NRK Radioteatret 1. oktober 1970
1970 Fridagen, fjernsynsdrama oppført av NRK Fjernsynsteatret 20. oktober 1970
1971 Flyktninger, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1971, reprise i 1971 og 1979
1972 Kisten, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1972
1972 Angiveren, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1972
1973 Gartneren, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1973
1974 Skriverforbudet, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1974


== Priser og utmerkelser ==
1954 – Gyldendals legat
1957 – Riksmålsforbundets litteraturpris
1963 – Bokhandlerprisen,  for Kjærlighet
1987 – Nominert til Nordisk råds litteraturpris for romanen Ved foten av kunnskapens tre


== Filmer som bygger på Terje Stigens romaner ==
1975 Min Marion, regi: Nils R. Müller
1963 Elskere, regi: Nils R. Müller


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Terje Stigen på Internet Movie Database 
(no) Terje Stigen hos Gyldendal Norsk Forlag
(no) Digitaliserte bøker av Stigen hos Nasjonalbiblioteket.
Kolbjørn Brekstad

Kolbjørn Brekstad (født 31. oktober 1932 på Brekstad i  Sør-Trøndelag, død 27. juli 2019 i Eda i Värmland, Sverige) var en norsk lærer og forfatter.Han var utdannet lærer og arbeidet 30 år som lærer, rektor og skolesjef i Leksvik og Vikna før han debuterte offisielt som forfatter i 1985 med romanen Stank av mennesker. For denne romanen ble han nominert til Nordisk råds litteraturpris. I yngre år skrev Brekstad Knut Gribb-fortellinger under psevdonymet Allen (Allan) Bergen. Han fikk Vikna kommunes kulturpris i 1987. De siste årene av livet var han bosatt i Sverige.


== Bibliografi ==
1985 Stank av mennesker, roman  (Aventura forlag, Oslo)
1986 Larm, roman (Metope forlag, Oslo)
1989 Kong Henrik den Eneste, roman (Cappelen, Oslo)
1990 Acryl, roman (Cappelen, Oslo)
1995 En navlestreng av stål, roman (Solum forlag, Oslo)
1997 Det gode menneske i oppgang B, roman (Solum forlag, Oslo)
1998 Den veien vinden blåser, roman (Stenersens forlag, Oslo)
1999 Det syngande sverdet, ungdomsroman (Samlaget, Oslo)
2000 Vargvinter, ungdomsroman (Samlaget, Oslo)
2001 Den lange striden, ungdomsroman (Samlaget, Oslo)
2002 Gudane kjem, ungdomsroman (Samlaget, Oslo)
2007 Fimbulvinter, ungdomsroman. Etnan forlag
2007 Kaptein Dreyer, dokumentar om Nikolai Peter Dreyer. Etnan forlag
2008 Bygda, roman (Kolør, Hamar)
2009 Heroisme og svik, roman (Transit, Oslo)
2010 Folkefrelseren, roman (Transit, Oslo)
2011 Ragnarok, roman (Transit, Oslo)
2012 Neandertalermysteriet, ungdomsroman (Transit, Oslo)
2015 Slaveevangeliet, roman (Solum, Oslo)


== Referanser ==
Kirkerett

Kirkerett og kirkelov er de lover og regler som styrer et kirkesamfunns indre liv, for eksempel med hensyn til embeter, regler for kleresiet og sakramentsforvaltning. I land som har statskirkeordning kan begrepet kirkelov også dekke verdslig lovgivning som regulerer kirken. 


== Katolsk kirkerett ==
Hovedartikkel: Kirkerett (katolsk)Den katolske kirke har et rettssystem som i utgangspunktet er basert på Romerretten. Kirkeloven består av en kodifisert lov, Codex Iuris Canonici. I hovedsak baserer denne seg i dag på utgaven fra 1983, som var en fullstendig revidering av utgaven fra 1917 i tråd med vedtakene fra Andre Vatikankonsil. I tillegg kommer lokal lovgivning som kan utstedes av den stedlige biskop, og som med godkjennelse fra Den hellige stol bli likeverdig med den universelle loven, samt andre dokumenter som definerer kirkens innstilling i spørsmål av juridisk art.
Tormod Haugen

Tormod Haugen (født 12. mai 1945 i Trysil, død 18. oktober 2008) var en norsk barnebokforfatter og oversetter.
Tormod Haugen studerte tysk, kunsthistorie og litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo. Han debuterte som forfatter med barneboka Ikke som i fjor i 1973. Siden skrev han en rekke barne- og ungdomsbøker av høy kvalitet. Han var en av de norske forfatterne som fikk flest internasjonale litteraturpriser, blant annet H.C. Andersen-prisen som han mottok i 1990. I 1984 ble han som første forfatter nominert til Nordisk råds litteraturpris for en barnebok, Dagen som forsvant.
Han oversatte flere bøker til norsk. Narnia-serien av C.S. Lewis er den mest kjente av hans oversettelser, men også bokserien Den vesle vampyren er oversatt av Haugen.
Haugen ble utnevnt til statsstipendiat i 2004.


== Bibliografi ==
1973 – Ikke som i fjor
1974 – Til sommeren – kanskje
1975 – Nattfuglene
1976 – Zeppelin
1977 – Synnadrøm
1979 – Joakim
1980 – Slottet Det Hvite
1983 – Dagen som forsvant
1984 – Vinterstedet
1986 – Romanen om Merkel Hansen og Donna Winter og den store flukten
1988 – Farlig ferd
1989 – Skriket fra jungelen
1991 – Øglene kommer
1992 – Tsarens juveler
1993 – På sporet av frøken Detektiv (Inspirert av bøkene skrevet om Nancy Drew)
1996 – Georg og Gloria og Edvard
1997 – Hjerte og smerte (og Taj Mahal)
1998 – Hellou og guddbai (og høstens regn)
1999 – Luftvandreren
2001 – I lyset fra fullmånen
2002 – Prinsusse Klura og dragen
2005 – Doris Day og tordnvær
2005 – Prinsusse Klura og heksa Salamandrine


== Priser ==
1975 – Kultur- og kirkedepartementets litteraturpris for barne- og ungdomslitteratur for Nattfuglene
1976 – Kultur- og kirkedepartementets litteraturpris for barne- og ungdomslitteratur for Zeppelin
1979 – Kritikerprisen for Joakim
1979 – Sarpsborgprisen
1979 – Barnebibliotekarprisen for Joakim
1979 – Deutscher Jugendliteraturpreis for Die Nachtvögel (Nattfuglene)
1979 – Kultur- og kirkedepartementets oversetterpris for barne- og ungdomslitteratur for C.S. Lewis' Løven, heksa og klesskapet
1980 – Gyldendals legat
1986 – Nordisk Skolebibliotekarforenings Børnebogspris
1987 – Den europeiske barnebokprisen «Pier Paolo Vergerio» for Romanen om Merkel Hansen og Donna Winter og den store flukten
1987 – Bastianprisen for barne- og ungdomslitteratur for P. MacLachlans En mor til sommeren
1987 – Kultur- og kirkedepartementets oversetterpris for barne- og ungdomslitteratur for Patricia MacLachlan En mor til sommeren
1989 – Kultur- og kirkedepartementets litteraturpris for barne- og ungdomslitteratur, for Skriket fra jungelen
1990 – Trysils kulturpris
1990 – H.C. Andersen-prisen
1997 – Skolebibliotekarforeningens litteraturpris for Georg og Gloria (og Edvard)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Årboka Litteratur for barn og unge 2002, som har tre artikler om Tormod Haugen;
Tormod Haugen: en artikkelsamling (Gyldendal, 1995).


== Eksterne lenker ==
(en) Tormod Haugen på Internet Movie Database 
(no) Gyldendal forlag: Tormod Haugen
(no) Ferdig utfylt søk i databasen Littforsk
(no) Tormod Haugen i NRK Forfatter