jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Joachim II av Brandenburg

Joachim II av Brandenburg med tilnavnet Hector (født 13. januar 1505 i Cölln i Tyskland, død 3. januar 1571 i Köpenick), kurfyrste av Brandenburg fra 1535 til sin død.


== Liv og virke ==
Joachim IIs regjeringstid innledet en ny epoke i Brandenburg. Dette gjaldt fremfor alt innføringen av reformasjonen i 1539. Joachim hadde opplevd kirkesplittelsen som en realitet innen sin egen slekt. Fra sin fars og sin onkels side ble han trukket i katolsk retning. Faren var Joachim I, og hadde ikke sluttet seg til reformasjonen; farens bror var kardinal Albrecht III av Brandenburg, erkebiskop av Mainz og av Magdeburg. Men gjennom hans mor Elisabeth av Danmark, Norge og Sverige, trakk det mot det lutherske. En annen onkel Albrecht var hertugen av Preussen, og han hadde innført reformasjonen i Preussen allerede i 1526. Denne spenningen kan kanskje forklare hvorfor Joachim II etter sin egen konversjon var blant de mer moderate lutheranere og f.eks. ikke sluttet seg til Det schmalkaldiske forbund. 
Joachim II førte et overdådig hoff og bedrev en aktiv byggevirksomhet, slik at Brandenburg ble nedtynget av gjeld i hans regjeringstid.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Uta Lehnert: Der Kaiser und die Siegesallee. Réclame Royale. Dietrich Reimer Verlag, Berlin 1998, ISBN 3-496-01189-0.
(de) Theodor Hirsch: «Joachim II». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 14, Duncker & Humblot, Leipzig 1881, s. 78–86.
(de) Udo Krolzik: «Joachim II» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 3, Herzberg 1992, ISBN 3-88309-035-2, sp. 110–115.
Adolf Laminski: «Die offizielle Einführung der Reformation in Brandenburg begann am 1. November 1539 zu Berlin-Cölln.» I: Herbergen der Christenheit 19 (1995) s. 107-109.
(de) Johannes Schultze: «Joachim II..» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 10, Duncker & Humblot, Berlin 1974, ISBN 3-428-00191-5, s. 436–438 (digitalisering).
Karl Themel: «Was geschah am 1. und 2. November 1539 in Berlin und Spandau?» I: Jahrbuch für Berlin-Brandenburgische Kirchengeschichte 40 (1965) s. 86-123.
Lothar Voßmeyer: Brandenburgs Kurfürsten der Reformationszeit, Verlag für Berlin-Brandenburg, Berlin, 2014, ISBN 978-3-945256-20-6


== Eksterne lenker ==
(en) Joachim II, Elector of Brandenburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Konge (sjakk)

Kongen i sjakk er den viktigste brikken i spillet. Hvis motstanderen står i posisjon til å slå kongen i sitt neste trekk, er kongen i sjakk, og spilleren er tvunget til å oppheve sjakken hvis mulig. Hvis man ikke kan forhindre at kongen blir slått, sier man at den er sjakkmatt, og spillet er tapt. En spiller kan ikke flytte kongen slik at motstanderen kan slå den, det vil si sette sin egen konge i sjakk. Hvis kongen ikke er i sjakk, men spilleren ikke kan gjøre noen trekk uten å sette den i sjakk, sier man at kongen er satt patt,  og partiet ender remis (uavgjort).
Den hvite kongen starter på feltet e1, mens den sorte starter på e8. Kongen kan flytte ett felt i gangen i alle retninger (fremover, bakover, høyre, venstre og diagonalt). Unntaket er rokade der kongen flyttes to felter til høyre eller venstre. Rokade kan bare utføres én gang per spiller i hvert parti, og hverken kongen eller tårnet det rokeres med, kan være flyttet tidligere. Kongen kan heller ikke rokeres gjennom et felt som er truet av motstanderen.
Kongen er en svak brikke, og deltar vanligvis ikke aktivt i starten av et parti. Normalt forsøker spillerne å beskytte kongen ved å  plassere den i sikkerhet bak egne bønder. I sluttspillet blir kongen gjerne mer aktiv, og brukes ofte til å hjelpe egne bønder frem til forvandling. I sluttspillet har kongen en angrepsverdi av 3-4 bønder avhenging av stillingen. Et illustrativt eksempel på bruk av kongen som avgjørende angrepsressurs, er partiet Nigel Short vs Jan Timman (1991): 


== Brikkene innbyrdes verdi ==


== Eksterne lenker ==
FIDEs regler for sjakk Arkivert 3. august 2017 hos Wayback Machine.
Løper (sjakk)

En løper er en brikke i sjakk. Hver spiller starter sjakkpartiet med to løpere. I startoppstillingen står de hvite løperne på feltene c1 og f1, og de sorte på c8 og f8.
Løperne omtales gjerne med navn som henspiller på hvilke felt de kan gå på, "hvitfeltsløperen" og "sortfeltsløperen". Til sammen omtales disse som et "løperpar".
Det er ingen begrensninger for hvor mange felt en løper kan flyttes i et trekk, men den kan ikke hoppe over andre brikker.
Siden løperens bevegelsesfrihet er begrenset til 32 av brettes 64 felt, regnes den som svakere enn tårnet, som har tilgang til samtlige felt. På et tomt brett behersker et tårn alltid fjorten felt, mens en løper bare behersker sju til tretten, avhengig av hvor nær sentrum den står. Man regner at et tårn er verdt omtrent to bønder mer enn en løper. Løperne har omtrent samme styrke som springere. 


== Eksterne lenker ==
FIDEs regler for sjakk Arkivert 3. august 2017 hos Wayback Machine.
Indira Gandhi

Indira Priyadarshini Gandhi (født Indira Priyadarshini Nehru; 19. november 1917, død 31. oktober 1984) var politiker og statsminister i India i periodene 1966–1977 og 1980–1984. Hun ble myrdet av sikh-nasjonalister, da hun hadde ødelagt sikhenes helligste tempel, Det gylne tempel i Amritsar. Hun var datter av Indias første statsminister Jawaharlal Nehru, og mor til senere statsminister Rajiv Gandhi. Under den annen verdenskrig ble hun fengslet i 13 måneder på grunn av anti-britisk agitasjon. I 1947 arbeidet hun sammen med Mahatma Gandhi. I perioden 1964-66 arbeidet hun som minister for informasjon og kringkasting. 


== Politisk karrière ==
Indira Gandhi ble valgt til statsminister i 1966, da hennes fars etterfølger døde. Hun fortsatte som leder for en mindretallsregjering etter oppløsningen av Kongresspartiet i 1969. Ved parlamentsvalget i 1971 vant hun en stor seier med slagordet «Avskaff fattigdommen». Senere ble hun anklaget og dømt for misligheter under valgkampen. 
Som partileder og regjeringssjef lanserte Gandhi et omfattende sosialt reformprogram, som i liten grad ble realisert. Viktige reformer var nasjonalisering av bankene og avskaffelse av maharajaenes privilegier. Etter fire års prosess ble hun i 1975 kjent skyldig i maktmisbruk under sin personlige valgkamp i 1971, og fradømt statsministerembetet og retten til alle andre offentlige verv i seks år. Før ankesaken var behandlet av Indias høyesterett, innførte Gandhi unntakstilstand, og titusenvis av mennesker ble arrestert. Etter 21 måneders strengt autoritært styre utskrev hun nyvalg i mars 1977. Det endte med stort nederlag for Kongresspartiet; hun mistet selv sitt mandat. 
I 1978 brøt hun med Kongresspartiet og dannet et nytt parti, India National Congress (I)- I for Indira. Etter partiets seier i 1980 ble hun på ny statsminister. Hun ble valgt til leder for bevegelsen alliansefrie land i 1983. I sin siste regjeringstid var hun særlig opptatt av å verne Indias enhet mot regional oppsplitting. I juni 1984 gav hun hæren ordre om å storme helligdommen Det gylde tempel i Amritsar, som var besatt av militante sikher. Ved en hevnaksjon 31. oktober 1984 ble hun skutt ned og drept av to sikher fra sin egen livvakt. 
Hun ga ut bøkene Eternal India (1980), My Truth (1981) og Peoples and Problems (1982). Det spesielle med at hun ble statsminister er at hun var kvinne og hun var den første statsministeren i det uavhengige India. Dette har styrket kvinnenes situasjon i India og i hinduismen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Indira Gandhi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Indira Gandhi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Indira Gandhi på Discogs 
(en) Indira Gandhi på MusicBrainz 
(en) Indira Gandhi – Olympedia
Sonia Gandhi

Sonia Gandhi (tidligere Edvige Antonia Albina Maino; født 9. desember 1946 i Lusiana i provinsen Vicenza i Italia) er en italienskfødt indisk politiker. Fødestedet Orbassano er en liten by 20 km fra Torino i Piemonte. 
Gandhi var gift med tidligere statsminister Rajiv Gandhi og etter hans død overtok hun som leder for landets største politiske parti, Kongresspartiet. Etter at hennes parti vant de indiske valgene i 2004 var det antatt at hun ville bli statsminister, men hun valgte å avstå fra dette til fordel for Manmohan Singh.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sonia Gandhi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sonia Gandhi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sonia Gandhi på Internet Movie Database 
(en) Sonia Gandhi hos The Movie Database 
Sonia Gandhi på Facebook 
(no) Sonia Gandhi fra Store norske leksikon
(en) Fifteenth Lok Sabha – Members Bioprofile
Springer (sjakk)

En springer (også kalt hest) er en brikke i sjakk. Hver spiller starter med to springere som i utgangsposisjonen er plassert inntil tårnene. De hvite springerne starter på feltene b1 og g1, de svarte på b8 og g8.
Springeren går vekselvis på hvite og svarte felt i noe som kan beskrives som en L-formet bevegelse: ett felt langs linjen eller raden brikken sto på, deretter to felt lenger bort, vinkelrett på den første delen av trekket. I likhet med de fleste andre brikkene slår den motstanderbrikker som befinner seg på feltet den kommer til (unntaket er bøndene, som ikke slår når de beveger seg rett framover). 
I motsetning til andre sjakkbrikker kan springeren hoppe over brikker som måtte stå mellom utgangsposisjonen og feltet den flytter til, og springeren er dermed den eneste offiseren som kan flyttes før det er gjort noen bondetrekk. Vanligvis kommer springeren i spill litt før løperen, og lenge før tårnene og dronningen. 
De fleste brikker er sterkest når de står sentralt plassert på sjakkbrettet, og dette gjelder i særlig grad for springere. En sentralt plassert springer kontrollerer åtte felt, langs kanten er antallet nede i fire felt, og fra et hjørnefelt bare to.
Springerens L-formede trekkbevegelse gjør at den som eneste brikke kan angripe hvilken som helst av andre brikkene uten selv å være truet av brikken den angriper, og den egner seg derfor godt til å utføre en gaffel.
Springernes spillestyrke regnes som omtrent jevnbyrdig med løpernes, men siden springeren kan hoppe over andre brikker, har den sin styrke når det er mange brikker på brettet. Etter hvert som det tynnes ut blir de mer langtrekkende løperne sterkere.


== Eksterne lenker ==
FIDEs regler for sjakk Arkivert 3. august 2017 hos Wayback Machine.
Translasjon (kristendom)

Translasjon betyr i kristen, og særlig katolsk og ortodoks språkbruk, flytting av relikvier fra et sted til et annet. 
En translasjon skjer normalt enten i forbindelse med den første skrinleggingen av en helgens jordiske levninger, flytting av relikiver til et sted med spesiell tilknytning til helgenen, eller flytting av relikvier til et sted av høyere rang, f.eks. fra en sognekirke til en katedral. Et kjent eksempel fra norsk historie er flyttingen av Olav den helliges legeme fra graven ved Stiklestad til Kristkirken i Nidaros. 
Når det dreier seg om en spesielt viktig helgen, er det vanlig at translasjonen blir feiret årlig, og i mange tilfeller kan den få høyere rang enn andre festdager for samme helgen, for eksempel dødsdagen (i kristen forståelse den dagen helgenen ble født inn i det nye liv). Et eksempel på dette er Edvard Bekjenneren, som opprinnelig ble feiret på dødsdagen 5. januar, som så fikk translasjonsfesten 13. oktober i tillegg, og som nå normalt kun feires på translasjonsdagen.
Peer Hultberg

Peer Hultberg (født 8. november 1935 i Vangede, Danmark, død 20. desember 2007 i Hamburg, Tyskland) var en dansk forfatter og psykoanalytiker.
Hultberg studerte fransk, musikk og slavistikk ved Københavns Universitet og University of London. Han tok doktorgraden i polsk språk i 1967. Fortsatte studier ved C. G. Jung Instituttet i Zürich i 1973–1978. 
I perioden 1963–68 arbeidet han som lektor i polsk språk og litteratur ved University of London. I 1968–73 lektor med samme fagområde ved Københavns Universitet. Han har vært læreranalytiker ved C.G. Jung Instituttet og ved Deutsche Gesellschaft für Psykoanalyse und Tiefenpsykologie. Fra 1993 mottok han livsvarig kunstnerlønn fra det danske Statens Kunstfond.
Han debuterte i 1966 med romanen Mytologisk landskab med Daphnes forvandling. Sentralt i forfatterskapet står, foruten romanen Præludier (1990) (om Chopin), de fortettede historiene i verkene Requiem (1985) og Byen og Verden (1992).
I 1993 ble  Peer Hultberg tildelt Nordisk råds litteraturpris for romanen Byen og Verden.


== Bibliografi ==
Mytologisk landskab med Daphnes forvandling – roman (1966)
Desmons – roman (1968)
Requiem – roman (1985)
Slagne vej – novellesamlig (1988)
Præludier – roman (1989) / Norsk oversettelse: Preludier (1991)
Seren Kirkegor : Dnevnik obol´stitelja : instsenirovka – «Søren Kierkegaard : forførens dagbok : dramatisering» (1990)
Fjernt fra Viborg – novellesamling (1991)
Byen og Verden – roman (1992) / Norsk oversettelse: Byen og verden (1993)
Kronologi. Prosa 1964-1994 – novellesamling (1995)
De skrøbelige – skuespill (1998)
Fædra & Kunstgreb – to skuespill (2000)
Vennebogen & Koglerier – to skuespill (2001)
Tre skuespil – (2004)
Bogstavligt talt – tekster (2004)
Min verden – bogstavelig talt – prosa (2005)


== Priser ==
Det Danske Akademis Store Pris 2004
Hubert-Fichte-Preis 2001
Dansk-tysk Selskabs Pris 2001
Irmgard Heilmann Preis 1997
Nordisk råds litteraturpris 1993, for Byen og Verden
Kritikerprisen (dansk) 1993
Herman Bangs Minnelegat 1986
Otto Benzons Forfatterlegat 1986
Herman Bangs Mindelegat 1984


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Peer Hultberg på bibliografi.dk
(da) «Forfatter Peer Hultberg». Litteratursiden.dk. Besøkt 12. desember 2020. 
Peer Hultberg hos danishlitterature.info
Cearl av Mercia

Cearl skal ha vært den tredje kongen av Mercia i England, fra 606 eller 615 til 626. Han ble innsatt etter Pybba, men det er uklart hvilket, om noe, slektskapsforhold det var mellom de to.
Han ble etterfulgt av Pybbas sønn Penda.
Eowa av Mercia

Eowa (ukjent fødselsår, død 5. august 642) var bror av Penda av Mercia og  medkonge av Mercia fra ca. 626. Det er uklart om han satt som medkonge helt til sin død, eller om han brøt med sin bror tidligere.Han falt i slaget ved Maserfield mellom Penda og Oswald av Northumbria, men man vet ikke om han kjempet med eller mot sin bror.
Slaget ved Maserfield

Slaget ved Maserfield (eller Maserfeld) ble utkjempet 5. august 642 mellom de angelsaksiske kongene Oswald av Northumbria og Penda av Mercia. Slaget endte i seier for Penda, mens Oswald falt.


== Forhistorie ==
Etter at Oswalds onkel Edwin av Northumbria falt i slaget ved Hatfield Chase i 633, hadde Mercia vært det dominerende riket i Nord-England. Oswald hadde hevnet sin onkels død i slaget ved Heavenfield i 634, der Cadwallon ap Cadfan av Gwynedd falt. I 642 var han klar for å møte den andre hovedpersonen fra Hatfield Chase, Penda. 


== Selve slaget ==
Hærene møttes ved Maserfield, som nå heter Oswestry («Oswalds tre») i det dagens Shropshire. Penda hadde med seg walisiske allierte fra kongedømmene Powys, Gwynedd og Pengwern. 
Ingenting er kjent om slagets gang utover utfallet. Ifølge Historia Brittonum og  Annales Cambriae seiret Penda, og Oswald falt. Penda skjendet Oswalds lik, som ble skåret i stykker. Hodet og armene ble satt på stokker, mens kroppen ble hengt opp i et tre, derav det senere navnet på stedet. Fordi Penda var hedning og Oswald kristen, ble Oswald regnet som martyr og helgen. Beda nevner flere mirakler som skal ha skjedd ved hans relikvier.


== Konsekvenser ==
Seieren ved Maserfield befestet Pendas overtak over northumbrierne, som han beholdt inntil sin død i slaget ved Winwaed i 655. Mange holder det som mulig at Eowa var den dominerende konge i Mercia og at han behersket det nordlige Mercia, mens Penda bare regjerte over de sørlige områdene. Dette turde også forklare hvorfor Historia Brittonum bare tilskriver Penda ti regjeringsår, mens Beda skriver 22 år.
Som en konsekvens av slaget valgte den sørlige del av Northumbria (Deira) en egen konge, nemlig Oswine, mens den nordlige - Bernicia - ble regjert av  Oswalds bror Oswiu. I så måte innebar slaget en tydelig svekkelse av den northumbriske maktstilling. Denne tilstand skulle vedvare til etter slaget ved Winwaed i år 655; det kunne heller ikke mordet på Oswine i 651 endre noe på, et mord som ble beordret av Oswiu.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Beda: Historia ecclesiastica gentis Anglorum, Book III, Chapters IX–XII.
Llywarch Hen (attribution) (c.9th century). Canu Heledd.
Remfry, P.M.: Annales Cambriae.  A Translation of Harleian 3859; PRO E.164/1; Cottonian Domitian, A 1; Exeter Cathedral Library MS. 3514 and MS Exchequer DB Neath, PRO E (ISBN 1-899376-81-X)
Minnesegmentsfeil

En minnesegmentsfeil (engelsk: segmentation fault, ofte forkortet til segfault) er en bestemt feilsituasjon som kan oppstå under kjøring av programvare. En minnesegmentsfeil oppstår når en prosess forsøker å aksessere en minneposisjon utenfor sitt tillatte område, eller forsøker å aksessere dette minnet på en måte den ikke har tillatelse til (f.eks. å prøve å skrive til et skrivebeskyttet område).
Segmentering er en tilnærming til minnestyring og beskyttelse i et operativsystem. Denne metoden har for det meste blitt erstattet av minneveksling, men mye av terminologien fra segmentering brukes fremdeles, som nettopp «minnesegmentsfeil». Noen operativsystemer har fremdeles segmentering på et logisk nivå, selv om minneveksling brukes som hovedpolisen for minnestyring.
UNIX-programmerere bruker ofte begrepet synonymt med «segmentation violation» og det tilknyttede signalet, SIGSEGV.
På Microsoft Windows brukes begrepet «General protection fault».


== Eksempel ==
Her er et eksempel på hvordan man kan skrive et program i ANSI C som skaper en minnesegmentsfeil:

 #include <string.h>
 
 int main()
 {
   memset((char *)0x0, 42, 200);
 }

Om man kompilerer og kjører dette på Linux, får man følgende:

 % gcc -o segfault segfault.c
 % ./segfault
 Minnesegmentsfeil
 %

Backtrace fra gdb:

 Program received signal SIGSEGV, Segmentation fault.
 0x40089357 in memset () from /lib/libc.so.6
 (gdb) bt
 #0  0x40089357 in memset () from /lib/libc.so.6
 #1  0x40012280 in _rtld_global () from /lib/ld-linux.so.2
 #2  0x080483b0 in main ()
Emanuel Lasker

Emanuel Lasker (1868–1941) var en tysk sjakkspiller og matematiker. 
Lasker ble den andre offisielle verdensmesteren i sjakk da han i 1894 slo Wilhelm Steinitz i New York City, Philadelphia og Montreal med sifrene 12–7 (ti seire, fire remiser og fem tap). Han vant også en revansjekamp mot Steinitz i Moskva 1896/1897 med sifrene 12,5–4,5. Lasker forsvarte verdensmestertittelen i 27 år, lenger enn noen annen. 
I 1911 ønsket José Raúl Capablanca å spille om verdensmestertittelen, men av ulike grunner ble oppgjøret lenge ikke noe av. Dette skyldes  ikke minst at Lasker krevede uvanlig høye prispenger, i tillegg til at første verdenskrig kom i mellom. I 1920 ba Lasker om å få trekke seg tilbake og gi tittelen til Capablanca, men Capablanca ønsket å slå Lasker i en tittelkamp, noe han gjorde i 1921. 
Lasker er kjent for en «psykologisk» spillemetode som framfor alt kjennetegnes ved at han gjerne valgte et annet trekk enn det objektivt sterkeste dersom han mente at det ville få motstanderen til å føle seg usikker. 
Lasker og hans kone Martha var jøder, og i 1932 emigrerte de til Nederland, England og Sovjetunionen, før de tilslutt slo seg ned i New York.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Emanuel Lasker – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Emanuel Lasker – chessgames.com 
(en) Emanuel Lasker – 365Chess.com 
En biografi om Lasker
En annen biografi Arkivert 3. juni 2004 hos Wayback Machine.
Analyse av Laskers sjakk
50 kritiske stillinger fra Laskers partier
Havøya

Havøya (nordsamisk: Ávvá, kvensk: Havöija) ligger i Måsøy kommune på kysten av Vest-Troms og Finnmark. Havøya ligger nøyaktig 71 grader nord. Kommunesenteret Havøysund ligger her og har ca. 1150 innbyggere.
Havøysund har hurtigruteanløp og er et fiskevær, og har en av verdens aller nordligste bensinstasjoner. Øya er knyttet til fastlandet med Havøysundbrua.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Måsøy museum
Marquee Moon

Marquee Moon er debutalbumet til Television. Marquee Moon ble hyllet som et mesterverk da den kom ut, og er fortsatt å regne som et særdeles imponerende album. Marquee Moon preges av poetiske tekster, en vegg av duellerende og avanserte gitarpartier, minimalistisk produksjon og lange sanger. Albumet etablerte Television som et av de ledende new wave-bandene.


== Sporliste ==
«See No Evil» (Tom Verlaine)
«Venus» (Tom Verlaine)
«Friction» (Tom Verlaine)
«Marquee Moon» (Tom Verlaine)
«Elevation» (Tom Verlaine)
«Guiding Light» (Tom Verlaine/Richard Lloyd)
«Prove It» (Tom Verlaine)
«Torn Curtain» (Tom Verlaine)
«Little Johnny Jewel, pt 1 & 2» (Tom Verlaine) ¹
«See No Evil» (Tom Verlaine) – alternativ versjon ¹
«Friction» (Tom Verlaine) – alternativ versjon ¹
Instrumental uten tittel (Tom Verlaine) ¹¹ Kun med på nyutgivelsen av albumet fra 2003.


== Deltakende personer ==
Tom Verlaine – vokal, gitar, keyboards, produsent, tekniker
Richard Lloyd – gitar, vokal
Fred Smith – bass, vokal
Billy Ficca – trommer
Andy Johns – produsent, tekniker, miksing
Greg Calbi og Lee Hulko – mastering
Jimmy Douglass og Randy Mason – miksing
Jim Boyer – tekniker
Tony Lane, Billy Lobo og Robert Mapplethorp – kunstnerisk utforming (cover m.m.)


== Eksterne lenker ==
(en) Marquee Moon på Discogs 
(en) Marquee Moon på MusicBrainz 
(en) Marquee Moon på Spotify 
(en) Marquee Moon på AllMusic
Josep Borrell Fontelles

Josep Borrell Fontelles (født 24. april 1947) er en spansk politiker (PSOE). I juni 2018 ble han utenriksminister i regjeringen ledet av statsminister Pedro Sánchez. Han er fra 1. desember 2019 Den europeiske unions høye representant for utenriks- og sikkerhetspolitikk.
Borrell har tidligere vært medlem av Europaparlamentet i den sosialistiske gruppen. Han ble valgt til president for Europaparlamentet den 20. juli 2004, og etterfulgte da Pat Cox. Det skjedde etter en avtale mellom sosialister og konservative om å dele presidentposten i valgperioden 2004–2009. I den siste halvdel av perioden, fra januar 2007, overtok den tyske konservative politikeren Hans-Gert Pöttering presidentvervet.
Han ble i juni 2019 av Det europeiske råd nominert og senere valgt som Den europeiske unionens høye representant for utenriks- og sikkerhetspolitikk. Den formelle utnevnelse i vervet krever godkjennelse av den valgte presidenten for Europakommisjonen.


== Bakgrunn ==
Han ble født inn i en bakerfamilie i de katalanske Pyreneene, og kombinerte skolegangen med å arbeide i bakeriet. I sin ungdom arbeidet han som bygningsarbeider i Düsseldorf, landbruksarbeider i Danmark, oppvaskarbeider i London og drueplukker i Frankrike.


== Akademisk karrière ==
Ingeniør i flyteknikk fra Universidad Politécnica de Madrid.
Doktorgrad i økonomi fra Universidad Complutense i Madrid.
Kandidat i energiøkonomi fra Institut français du Pétrole i Paris.
Kandidat i anvendt matematikk fra University of Stanford, California, USA.
Professor i økonomisk analyse ved Fakultetet for økonomisk vitenskap ved Universidad Complutense i Madrid


== Politiske poster ==
1991–1996: To ganger minister for offentlige arbeider, transport og miljø.
2002–2003: Medlem av EU-konventet.
2004–2007: President for Europaparlamentet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Josep Borrell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Josep Borrell på Internet Movie Database 
Josep Borrell på Twitter 
Josep Borrell på Instagram 
(en) Josep Borrell hos Europaparlamentet 
Biografi