jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Namsvatnet

Namsvatnet (sørsamisk: Nååmesjenjaevrie) er en innsjø i Røyrvik kommune i Trøndelag fylke. Det naturlige utløpet er mot nordvest til elva Namsen. De største tilløpselvene er Storelva og Virmaelva, som begge kommer fra Børgefjellet og munner ut helt nord i sjøen.
Ved reguleringen i 1959 ble innsjøen oppdemmet (gårder måtte da fraflyttes), og en tunnel ble laget for å lede vannet sørover til Vektaren.
I dag er turistlivet en viktig aktivitet. Via 9 km båttransport fra Namsvassgrenda til Namsvatnets nordlige del, når man Børgefjell nasjonalpark. Der finner en også Kristi krybbe kapell, en villmarkskirke (fjellkapell) mye brukt i sommerhalvåret. Namsvatnet har røye, ørret og ørekyt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Namsvatnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Dybdekart, Store Namsvatnet, NVE
Aursjøen

For innsjøen i Skjåk, se Aursjoen.Aursjøen er en regulert innsjø på grensen mellom fylkene Innlandet og Møre og Romsdal. Før reguleringen i 1953 var det tre innsjøer, Gautsjøen i sør (851 moh), Grynningen i midten (837,5 moh) og Aursjøen i nord (831 moh). Dammen utgjør hovedmagasinet til Aura kraftverk. Med fullt magasin er sjøen 30 km lang og rommer 561 millioner m³ vann. Høyeste regulerte vannstand er 856 moh. Laveste regulerte vannstand er for Gautsjøen 843,5 moh, for Grynningen 837,5 moh og for Aursjøen 827,3 moh.Berggrunnen består i hovedsak av tungt forvitrende bergarter (gneis/granitt og noe kvartsitt), som gir grunnlag for surt miljø. Men morenemasser virker positivt på vannkvaliteten.
Aursjøen har bestand av ørret og harr. Før reguleringen skjedde reproduksjonen av ørret stort sett på rennende vann mellom de tre opprinnelige innsjøene. Etter reguleringen ble tilgjengelige gytearealer redusert med 70-80 %. Regulanten ble derfor pålagt å sette ut ørret årlig, men fangster ved prøvefiske domineres likevel av fisk som kommer fra naturlig rekruttering.Fra gammel tid har det vært en ferdselsåre mellom Aursjøen og Grynningen. I 2006 sto Oppland fylkeskommune for utgraving av boplasser fra steinalder og bronsealder i dette området.KNT oppførte i 1893 sin første turisthytte ved Aursjøen. Hytta ble reist like ved vannkanten og hadde 10 sengeplasser. I 1910-1911 ble en ny hytte reist høyere opp i terrenget for å møte planene om oppdemming. Hytta ligger ved anleggsvei, tilgjengelig med privatbil, og er betjent.
Aursjøen ligger i dag som en kile mellom Dovrefjell-Sunndalsfjella nasjonalpark på østsiden og Dalsida landskapsvernområde på vestsiden. Verneområdene ble opprettet 3. mai 2002.


== Galleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aursjøen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Flyfoto av Aursjøen før utbyggingen
Roger

Roger er en opprinnelig engelsk variant av mannsnavnet Rodger. Navneleddet Rod- kan komme av det norrøne ordet hróðr, som betyr «ære» eller «berømmelse», eller av det gammelhøytyske hruod med samme betydning. Det andre navneleddet kan komme av det norrøne geirr eller det gammelhøytyske ger, som begge betyr «spyd», eller av det urnordiske  *hariaR, «kriger», eller *wariaR, «forsvarer».
Hroðgar var en gammelengelsk og Hróðgeirr en norrøn variant av navnet.


== Utbredelse ==
Roger var et svært vanlig navn i England i middelalderen og ble også mye brukt fram til 1700-tallet.

Roger var et populært navn i USA på midten av 1900-tallet.

I Norge er Roger brukt fra 1880-tallet og var mest populært på 1960- og 1970-tallet.

I Sverige var Roger mest brukt fra 1940-årene til 1970-årene.

Roger er i dag et svært vanlig navn i Belgia og er ellers mye brukt i USA, Sverige, Norge og Frankrike. Den tyske formen Rüdiger er vanlig i Tyskland.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Roger og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Frère Roger (1915–2005), sveitsisk prest
Roger Moore (1927–2017), engelsk skuespiller
Roger Miller (1936–1992), amerikansk sanger
Roger Waters (f 1943), engelsk musiker
Roger Milla (f 1952), kamerunsk fotballspiller
Roger Ruud (f 1958), norsk skihopper
Roger Bart (f 1962), amerikansk skuespiller
Roger Clemens (f 1962), amerikansk baseballspiller
Roger Pedersen (f 1965), norsk politiker
Roger Strøm (f 1966), norsk skøyteløper
Roger Federer (f 1981), sveitsisk tennisspiller


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Roger
(en) Think Baby Names: Roger
Monica Kristensen Solås

Monica Kristensen Solås (født 30. juni 1950) er en norsk glasiolog, meteorolog, polfarer og forfatter. Hun ble født i Torsby i Sverige av svensk-norske foreldre, men familien flyttet senere til Kongsvinger.
Solås er utdannet cand.mag. med matematikk og fysikk som fag ved Universitetet i Oslo og deretter cand.real i teoretisk plasmafysikk ved Universitetet i Tromsø. I 1983 tok hun en doktorgrad  med emnet antarktiske isfjell ved universitetet i Cambridge i England.
Hun har vært flere ganger både i Antarktis og i Arktis. I 1986–1987 ledet hun en ekspedisjon til Sydpolen langs Roald Amundsens gamle rute. Et av målene var også å finne Amundsens telt på Sydpolen. Dette ville kunne stilles ut under OL på Lillehammer i 1994. På grunn av uvær og storm måtte hun og kollegene snu ved 86 grader sør. Under en ny ekspedisjon i 1993, ble det gjort et nytt forsøk. Denne gangen ble teamet rammet av en tragedie da hennes nære medarbeider Jostein Helgestad falt ned i en bresprekk og omkom.
Senere har hun vakt vitenskapelig interesse gjennom sitt forskningsarbeid både i Arktis og Antarktis. I 1989 ble hun — som den første kvinne siden 1942 — tildelt Royal Geographical Societys gullmedalje (Founder's Medal), og i desember 1991 påtok hun seg å koordinere et treårig forskningsprosjekt i Antarktis.
Etter dette har hun vært leder for Værvarslingen i Nord-Norge og leder i Kings Bay AS på Svalbard. Hun var i 2004-05 generalsekretær i Redningsselskapet, men suspendert, og senere avsatt etter at datatilsynet anmeldte redningsselskapet fordi Solås på ulovlig vis hadde snoket i de ansattes epost. Fra 1. januar 2005 er hun leder for Norsk Genressursråd.
I 1990 ble hun kåret til Årets budeie.


== Bibliografi ==


=== Kriminalromaner ===
Hollendergraven, Forlaget Press, 2007
Kullunge, Forlaget Press, 2008
Operasjon Fritham, Forlaget Press, 2009
Den døde i Barentsburg, Forlaget Press, 2011
Ekspedisjonen, Forlaget Press, 2014


=== Sakprosa ===
Mot 90 grader syd, Grøndahl, 1987
Det magiske landet, Grøndahl, 1989
Dager mot Antarktis, Grøndahl Dreyer, 1993
Kings Bay saken, Forlaget Press, 2012
Amundsens siste reise, Forlaget Press, 2017


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Monica Kristensen Solås hos polarhistorie.no
Rostojávri

Rostojávri («svensk»: Råstojaure) er en innsjø på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen ligger i Målselv kommune i Troms. Den svenske delen, som er mange ganger større, ligger i Kiruna kommune i Lappland. Innsjøen ligger øverst i Rostadalen, helt øst i Øvre Dividal nasjonalpark. 
Vannet har to utløp med nokså lik vannføring. 55 % av vannets samlede avløp går mot vest gjennom Rostaelva som hører til Målselvvassdraget. Resten avrenner mot øst gjennom Rostoeatnu som hører til Torneälvvassdraget. Rostojávri ligger således på vannskillet mellom Norskehavet og Østersjøen, og innsjøen utgjør en pseudobifurkasjon.


== Referanser ==
Ibagué

Ibagué (Bef. (1985): 288 575 bef. (2000): 422 549) er hovedstad i provinsen Tolima i Colombia. Byen ligger om lag 1300 moh. på østsiden av fjellkjeden Cordillera. Byen ligger mellom elvene Rio Chipalo og Rio Combeima, som begge er sideelver til Rio Cuello.
Byen ble grunnlagt av Andres Lopez de Galarza den 4. oktober 1550 under navnet «Villa de San Bonifacio de Ibagué.» Byen ble provinshovedstad i Huila i 1887. I forbindelse med opprettelsen av provinsen Tolima i 1908, ble Ibagué utnevnt til provinshovedstad. Byen fikk eget universitet i 1954.
I de omkringliggende områdene produseres det blant annet kaffe, kakao, tobakk og ris.
Vaggatem

Denne artikkelen er om innsjøen. For bygda, se Vaggatem (bygd).Vaggatem (også skrevet Vaggetem; skoltesamisk: Vââggtemjäuʹrr; nordsamisk: Vagatamjávri; kvensk: Vouvatusjärvi eller Vouvatus;russisk: Воуватусъярви – Vouvatusiarvi) er en innsjø på grensen mellom Norge og Russland. Den norske delen ligger i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark fylke.


== Referanser ==
Svanevatn

Svanevatn (finsk: Salmijärvi) er en innsjø på grensen mellom Norge og Russland. Den er en del av hovedvannstrengen i Pasvikelva. Den norske delen ligger i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark, mens den russiske delen ligger i Petsjenga rajon i Murmansk oblast. Bygda Svanvik ligger i nordenden av sjøen.Den russiske delen av innsjøen omfatter også Kuetsjarvi, som er forbundet med selve Svanevatn gjennom det én kilometer lange og 200 meter brede sundet Protoka. Dobbeltsjøen Svanevatn/Kuetsjarvi har et samlet areal på 32,5 km², fordelt med 15,5 km² på Svanevatn og 17 km² på Kuetsjarvi. Flere av Pasvikelvas sideelver på russisk side munner ut i sjøen; Menikkajoki i selve Svanevatn, og Kuvernerinjoki, Sjuonijoki og Kolosjoki i Kuetsjarvi.
Forurensing og avløp fra smelteverk og kloakk fra byen Nikel har i mange tiår rent inn i Kuetsjarvi via elva Kolosjoki. Forurensingen har sterkt redusert vannkvaliteten i innsjøen, og har også påvirket Svanevatn og Pasvikelva nedstrøms fra innsjøen. Siden 1990 er det på russisk side gjort flere tiltak for å redusere forurensingen.


== Se også ==
Liste over innsjøer i Finnmark


== Referanser ==
Hurdalssjøen

Hurdalssjøen er en innsjø i kommunene Eidsvoll, Nannestad og Hurdal i Akershus i Viken fylke. Mellom Hurdalssjøen og Vorma renner Andelva, og i denne elva ligger Bøhnsdalen kraftverk og fire mindre kraftverk. Hurdalssjøen er fra gammelt av regulert ca. 3 m. Hurdalsvassdragene omfatter flere elver som renner ned til Hurdalssjøen, vassdraget er vernet i Verneplan III for vassdrag. Vernevedtaket omfatter alle tilløpselvene som renner ned til Hurdalssjøen. Det er dessuten et naturreservat i nordenden av sjøen ved innløpet av Hurdalselva.Hurdalssjøen har en stamme av storørret, som i det vesentlige bruker Hurdalselva som gyte- og oppvekstområde.Ved Hurdalssjøen er det badeplasser, fiskemuligheter og et rikt dyreliv.


== Morfometriske data ==
Middeldybde: 26 m
Volum: 945 mill. m³
Største: bredde 3 km
Største lengde: 19,2 km
Overflate: 33,16 km²
Strandlinjens lengde: 45 km
Strandlinjen utvikling: 2,3
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hurdalssjøen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Hurdalinfo.no om Hurdalssjøen
NVE dybdekart
Botanikkens og biologiens historie, Halvor Aarnes
Byglandsfjorden

Byglandsfjorden er en innsjø i kommunene Evje og Hornnes og Bygland i Agder fylke. Den er en del av Otravassdraget og strekker seg fra Vassenden i sør til Ose i nord. Om sommeren trafikkeres fjordstrekningen fra Byglandsfjord til Ose av veterandampbåten DS «Bjoren» som er verdens eneste vedfyrte passasjerdampbåt som fortsatt går i rutetrafikk.
Innsjøen er også habitat for den stedegne laksefisken byglandsfjordbleka. På grunn av sur nedbør har denne fisken ikke reprodusert naturlig siden midt på 1970-tallet og stammen er helt avhengig av utsetting for å overleve.Navnet Byglandsfjorden brukes ofte om hele den 40 kilometer lange strekningen fra Vassenden til Ose, men den øvre delen nord for Storstraumen heter Åraksfjorden og regnes som en egen innsjø.Den sørligste delen av Byglandsfjorden kalles Årdalsfjorden.
Byglandsfjorden ble regulert til kraftmagasin i 1905 og har i dag en reguleringshøyde på 5 meter. Magasinet rommer 212,3 mill. m³. Kraftverkene Vigelandsfoss, Hunsfoss, Steinsfoss, Nomeland og Iveland bruker alle vann fra magasinet.
Riksvei 9 går langs østsiden av Byglandsfjorden. Fånefjell er kommunikasjonshistorisk et spesielt parti fordi det her er fire ulike traseer forbi på innsiden, over, rundt på yttersiden og gjennom fjellet.


== Se også ==
Åraksfjorden


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Ytre Storevatnet

Ytre Storevatnet er en innsjø i Bykle kommune i Agder. Den er nå den nordligste delen av Svartevatn-magasinet til Sira-Kvina Kraftselskap.


== Referanser ==
Rosskreppfjorden

Rosskreppfjorden er en innsjø i Sirdal og Valle kommunre i Agder. Elva Kvinas utspring er fra sørenden av sjøen, men etter få meter dannes Håhellervatnet. Mellom Roskreppfjorden og Håhellervatnet går Suleskardveien like under dammen i sørenden av fjorden.
Rosskreppfjorden er regulert som magasin for Roskrepp kraftverk, som er en del av utbyggingen til Sira-Kvina Kraftselskap.
Etter pålegg settes det ut fisk hvert år av utbygger i denne innsjøen. Dette gjør at det finnes bekkerøye og ørret i vannet.

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rosskreppfjorden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Isteren

Isteren er en innsjø i Engerdal kommune i Innlandet fylke. Isteren er en næringsrik innsjø med et stort artsmangfold. Den er en populær sjø for sportsfiske. Sjøen huser en av landets 30 storørretstammer. Sommeren 2006 ble det tatt en ørret som veide 9,250 kg med stang fra en liten båt. Her finnes også gjedde, abbor, harr og lake. Spesielt er at det er tre ulike stammer sik i Isteren; den mest tallrike er dvergsik, også kalt siksild eller lokalt bare sild. En annen form, grunnsik, kan bli storvokst, opptil flere kilo. Den er vanlig forekommende i strandsonen. En mellomtype, strømsik, går opp i Gløta for å gyte.
Isteren ligger i et statsalmenningsområde, men «retten» til fisket og administrasjonen av fisket er privatrettslig. Fiskerettighetene er delt på 45 eiendommer. (Lotteiere og hevdseiere.) Det blir solgt fiskekort for stangfiske og garnfiske. (Se: www.isteren.com). Rundt sjøen er det to fiskevoller og noen enkeltstående hytter.
Fra nord renner elva Sømåa ut i Isteren. Ved elva er det et rikt fugleliv, spesielt om våren. Her kan en observere sjeldne arter på trekk. Også bever og elg finnes. Både den nedre del av Sømåa og Isteren er et eldorado for kanopadlere. Isteren er ikke særlig dyp, med gjennomsnittsdybde 7,4 meter. Bunnen er også kupert, noe som gir mange viker, holmer, skjær og grunner.
Det er tilatt med motorbåt på Isteren. Største tillatte motorstørrelse er 40 hk, og fartsgrense er 20 knop. 
Østbredden av Isteren danner grense for Bjørnberga og Isteren naturreservat, som utgjør hele området mellom Isteren og Femunden. Den nordøstre delen av sjøen (Bjørnfjorden og Balvika) ligger også innenfor reservatet. Her er all motorisert ferdsel forbudt. Dette området mellom Isteren og Femund er også vinterbeiteområde for rein fra Elgå reinbeitedistrikt. Noen store bukker går ofte igjen i området på sommeren, disse er populære fotoobjekter da de er temmelig nærgående og lite sky. Dyrene er helt ufarlige.


== Referanser ==
Kallvatnet

Kallvatnet (sørsamisk: Gaallajaevrie) er en innsjø 564 meter over havet mellom Junkerfjellet og Melkfjellet sørøst i Rana kommune i Nordland fylke. Vatnet er regulert som magasin for Rana kraftverk. Det naturlige avløpet fra sjøen er gjennom elva Plura, som har dannet Jordbrugrotta om lag to kilometer nedenfor sjøen. Etter reguleringen renner det lite vann i elva.


== Referanser ==
Storglomvatnet

Storglomvatnet er en regulert innsjø i Meløy kommune i Nordland fylke. Magasinet brukes til kraftproduksjon i Svartisen kraftverk ved Holandsfjorden og er Norges største reguleringsmagasin (målt i nyttbart volum) med en kapasitet på 3 506 millioner kubikkmeter.
Deler av dammen til Storglomvatnet
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Storglomvatnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Leinavatn

Leinavatnet (nordsamisk: Lenesjávri) er en innsjø på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen, som utgjør så godt som hele innsjøen, ligger i Bardu kommune i Troms og Finnmark fylke. Den svenske delen ligger i Kiruna kommune i Lappland. Innsjøen består av to bassenger, adskilt med et smalt sund kalt Strømmen. Utløpet er i nord til den korte Leinavasselva, som renner ned til Altevatnet.


== Referanser ==
Humanist (tidsskrift)

Humanist er et tidsskrift for allmenn livssynsdebatt, med særlig vekt på humanetiske problemstillinger. Humanist utgis av Human-Etisk Forbund og i årene 2014-2016 ble tidsskriftet utgitt 3-4 ganger årlig. Tidsskriftet har endret  karakter etter fusjonen med Fri Tanke i 2018


== Referanser ==


== Redaksjonen ==
Ansvarlig redaktør er Didrik Søderlind. Tidligere var Levi Fragell redaktør i en lang periode.Redaksjonen består ellers av:

Kaja Melsom
Gunhild Stranden
Asbjørn Dyrendal


== Eksterne lenker ==
Tidsskriftets nettsider
Feren

Feren er en innsjø i kommunene Meråker og Verdal i Trøndelag fylke. Den største delen av innsjøen ligger i Meråker.
Utløpet til elva Forra er fredet som Øvre Forra naturreservat.
I sjøen finnes ørret og røye. Det er tillatt med garnfiske, mot kjøp av fiskekort.


== Referanser ==
Stuorajávri (Kautokeino)

Stuorajávri er en innsjø i Kautokeino kommune i Finnmark fylke. Innsjøen ligger mellom Bidjovagge gruver og kirkestedet i Kautokeino.


== Referanser ==
Gresvatnet

Gresvatnet (også kalt Grasvatnet, svensk: Gräsvattnet, sørsamisk: Graesiejaevrie) er en innsjø på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen ligger i Hemnes kommune i Nordland fylke. Den svenske delen ligger i Storuman kommune i Västerbottens län.
Innsjøen er regulert som magasin for Rana kraftverk.


== Galleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Grasvatnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Farris

For mineralvannet se Farris (mineralvann)Farris, eller Farrisvannet, er en  innsjø i Vestfold mot grensen til Telemark. Innsjøen demmes opp av raet som danner Farriseidet som fra langt tilbake i historien har vært landeveis forbindelse mellom Brunlanes og resten av Vestfold. Langt den største delen av Farris ligger i Larvik kommune, mens den lengst i nord danner grense mot Porsgrunn og strekker seg inn i Siljan kommune. Innsjøen har et areal på ca. 22 km², og er opptil ca. 120 meter dyp.


== Navnet ==
Farriseidet mellom Farris og Larviksfjorden hadde opprinnelig navnet Fareid (Fareið), sammensatt av far (ferd) og eid. Dette "ferdsleeidet" ga innsjøen navnet Fareiðsvatnet, som utviklet seg til Farrisvannet og videre til Farris. Et eldre navn på Farris  kan være Lýsir som finnes i gårdsnavnene Lysby og Lysnes ved Farrisvannet.  


== Geografi og geologi ==

Farris er en vesentlig del av Farrisvassdraget som strekker seg fra Skrimfjella i nord til Larviksfjorden i syd, og den viktigste vannkilden er Siljanelva som har munningen helt nord i innsjøen. I tillegg kommer fra vest den mindre Rekåa via Oklungen og munner ut nordvest.
Farris er geologisk sett en fortsettelse av Larviksfjorden. Det store raet danner Farriseidet på tvers av den langstrakte fjordstrukturen, og demmer opp Farrisvannet i sydenden. Innsjøen har således en utstrekning på 20,5 km i nord-syd-retning, mens største bredde sjelden overstiger en km. Farris består av to hoveddeler, hver 10-11 km lange. I sydøst det egentlige Farrisvannet med Lysbufjorden i nord og Nesfjorden mot vest med forbindelse til Eikenesfjorden i nordvest. Mellom disse delene ligger en rekke øyer, de største er Bjørnøya, Eikenesøya og Flatøya.
På sydøstsiden ligger bukten Farriskilen og dens omgivelser var et av arnestedene for vinteridrett i Larvik med avholdte skirenn, travløp og skøyteløp.


== Farriselva ==
Farriselva er Farrisvannets naturlige utløp, og har en lengde på ca. 1 100 meter før den munner ut i havet ved Larvik. Elva med sitt fossefall har vært en viktig kraftkilde for Larviks industri siden 1500-tallet. De siste årene har den hatt svært liten vannføring pga. stort uttak til drikkevann og kraftproduksjon.


== Drikkevannskilde ==
Vestfold Interkommunale Vannverk leverer drikkevann fra Farris og Eikeren til omtrent 200 000 innbyggere. Sjøene er drikkevannskilde for nær 170 000 personer, hovedsakelig i Vestfold fylke. Farris er også inntaksdam for Fritzøe kraftverk.


== Mineralvann ==

Farris har gitt navnet til mineralvannet Farris, som siden 1907 er tappet fra naturlige kilder med grunnvann fra Bøkeskogen, ikke fra innsjøen.


== Litteratur ==
Pål Nymoen: Farriseidet i Larvik. Et veghistorisk knutepunkt. Rapport feltarbeid. Norsk sjøfartsmuseum. 2008.
 Nyhus (1999). Larvik A-Å. Larvik. s. 124–125. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Farris – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Vestfold Interkommunale Vannverk, VIV
Leksdalsvatnet

Leksdalsvatnet er en innsjø i kommunene Steinkjer og Verdal i Trøndelag fylke. Det meste av arealet ligger i Verdal.
Lundselvoset naturreservat på østsiden av vatnet og Lyngås-Lysgård fuglefredningsområde i sørøst ble begge opprettet i 1984, og gjort til ramsarområde i 2013.


== Referanser ==
Rengen

Rengen er en innsjø på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen ligger i Lierne kommune i Trøndelag fylke, den svenske ligger i Krokom kommune i Jämtlands län. Utløpet er i sørøst gjennom Rengsfallet til Valsjön og videre til Hotagen, Hårkan og Indalsälven.


== Referanser ==
Gjevillvatnet

Gjevillvatnet (også skrevet Gjevilvatnet) er en innsjø i Oppdal kommune i Trøndelag fylke. Den ligger i Oppdal Bygdealmenning, en av Norges største private eiendommer.

Innsjøen er hovedmagasin for Driva kraftverk med en reguleringshøyde på 15 meter. I den østlige enden renner elva Festa ut. Festa kraftstasjon ble nedlagt da Driva kraftverk ble satt i drift i 1973.
Gjevillvatnet ligger i den sørøstlige delen av Trollheimen. På vannets nordlige side med utsikt til innsjøen ligger Gjevilvasshytta, som eies av Trondhjems Turistforening. En kilometer vest for Gjevillvasshytta ligger Rauøra, en langstrakt sandstrand og et yndet badested på sommerstid. 
Innsjøen er omgitt av fjellene Storhornet, Okla, Gjevillvasskamban, Blåhøa og Svahøa. Gjevillvassdalen er en utpreget seterdal med et kulturlandskap som er preget av dette. Det er også mange hytter i dalen og enkelte naust ved innsjøen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gjevillvatnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mingevannet

Mingevannet er en innsjø i kommunene Sarpsborg og Skiptvet i Viken fylke. Mingevannet er den del av Glommas vestre løp som strekker seg fra elvas dele ved Furuholmen til Trøsken bru. Glommas vestre løp utgjøres for øvrig av Vestvannet, Ågårdselva, Visterflo, Skinnerflo og Seutelva.


== Referanser ==
Mår (innsjø)

Mår (eller Mårvatn) er en innsjø i kommunene Tinn i Vestfold og Telemark og Nore og Uvdal i Viken. Innsjøen ligger sørøst på Hardangervidda, og er regulert som magasin for Mår kraftverk ved Rjukan. Sjøens naturlige utløp er gjennom Kalhovdfjorden og elva Mår ned til Tinnsjø, og er dermed en del av Skiensvassdraget.
Turisthytta Mårbu og Mårbu Fjellstue ligger ved den nordøstlige enden av Mår.


== Regulering ==
Sjøen ble regulert som magasin for kraftverkene lenger ned i Skiensvassdraget allerede i 1917, og er dermed et av våre eldre magasiner. Fram til 1959 var tillatt reguleringshøyde ca. 8 meter. Senere har man tillatt ytterligere senking av laveste regulerte vannstand (LRV), slik at total reguleringshøyde nå er 21,28 meter. Stegaros kraftverk, som utnytter fallet fra Mår til Kalhovdmagasinet og er bygget i tilknytning til den eksisterende tappetunnelen, ble satt i drift i 2002.


== Referanser ==
Stuorajávri

Stuorajávri eller Stuorrajávri kan vise til:

Stuorajávri (Alta) – en innsjø i Alta kommune i Finnmark
Stuorajávri (Kautokeino) – en innsjø i Kautokeino kommune i Finnmark
Stuorrajávri (Sør-Varanger) – en innsjø i Sør-Varanger kommune i Finnmark