jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Lingua Franca Nova

Lingua Franca Nova (LFN)  er et kunstig internasjonalt hjelpespråk lansert på Internett i 1998 av Dr. C. George Boeree, professor i psykologi ved Shippensburg University i Pennsylvania.
Et annet planspråk med nesten samme navn blei lansert på slutten av 1800-tallet; Lingua Franca Nuova. Men det nye Lingua Franca Nova har ingen forbindelse med dette gamle prosjektet.
Inspirasjonen til språket var både det opprinnelige lingua franca, et kreolspråk, og nyere tids forskning om kreoler. På 1800-tallet pekte den tyske kreolforskeren Hugo Schuchardt på likhetene mellom Volapük og naturlige kreolspråk, og flere filologer har senere pekt på likhetene mellom Esperanto og flere andre kunstige språk og kreoler. Lingua Franca Nova er av de første internasjonale hjelpespråk som bevisst har brukt forskningsresultater om fellestrekk ved kreolspråkenes grammatikk som et mønster.Språket bygger på fransk, italiensk, spansk, portugisisk og katalansk. Den kreoliserte grammatikken er ekstremt isolerende, for eksempel bøyes ingen verb, men tidene uttrykkes med hjelp av tidsadverb.
Boeree ønska at språket skulle være umiddelbart forståelig på samme måte som nylatinske hjelpespråk som Interlingua/IALA og Interlingue. Men samtidig ville han ha han en regelmessig grammatikk. Som i Esperanto, Volapük og Idiom Neutral er stavemåten regelmessig og uten unntak, én bokstav for hver lyd og én lyd for hver bokstav. Som i Interglossa er ordstillinga strengt regelmessig. Stavemåten på LSF med bruk av 21 bokstaver er standardisert både for det latinske, det kyrilliske og det greske alfabetet.
Dette programmet er uttrykt i slagordet Lingua Franca Nova – la creol per la mundo! (Lingua Franca Nova – kreolspråket for verden!)
Språket er ikke vernet av opphavsrett, og heller ikke strengt stabilt. Språkskaperen Boree godtar i prinsippet endringsforslag.
Det er anslått at om lag 30 kan snakke Lingua Franca Nova.
Ei gruppe brukere av LFN er aktive på Internett. Ei diskusjonsliste på Yahoo hadde om lag 155 medlemmer i juni 2006. Et wikileksikon skrevet på LFN hadde i august 2007 rett over 1 100 artikler.


== Språkeksempel ==
Lingua Franca NovaFader vår på Lingua Franca Nova
Nos Padre, ce es en sielo: Sante es tu nome. Tu renia va veni. Tu vole va es fada, en tera como en sielo.  Dona nos pan dial a nos.  Pardona nos pecas  como nos pardona los ci peca a nos.  No condui nos a tentia,  ma proteje nos de mal.  La tu es la renia, la potia, e la gloria a tota tempo.


== Se også ==
Planspråk: definisjoner
Naturalistisk planspråk
Nylatinsk planspråk


== Eksterne lenker ==
Innføring på norsk
Lingua Franca Nova Arkivert 20. februar 2014 hos Wayback Machine.
Lingua Franca Nova - Wiki Arkivert 8. mai 2013 hos Wayback Machine.
Lingua Franca Nova - Disionario
Lingua Franca Nova - Omniglot
Gabrielle Odinis

Gabrielle Odinis (født 25. april 1974 i Vilnius, Litauen) er en tysk skuespillerinne.
Hun ble født i en musikerfamilie; moren var pianist, faren fløytist. I 1976 emigrerte hele hennes familie fra Litauen til Tyskland. Tre år senere reiste foreldrene til Frankrike, men Gabrielle Odinis vokste opp hos besteforeldrene i Tyskland. Hun er derfor oppvokst med tre språk, litauisk, tysk og fransk, som hun snakker flytende.
Hun fikk tidlig ballett- og sangundervisning, og gikk på barneskuespillerskolen i Wuppertal fra hun var 15. Som 18-åring spilte hun i sin første film, og har senere spilt i en rekke filmer og fjernsynsproduksjoner, bl.a. i Nirgendwo in Afrika (2001). 
Hun har også vært engasjert ved en rekke teatre, bl.a. Staatstheater Mainz, Schlosstheater Neuwied og Schauspiel Bonn.
Hun bor i Köln og Berlin.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gabrielle Odinis på Internet Movie Database 
(sv) Gabrielle Odinis i Svensk Filmdatabas 
(fr) Gabrielle Odinis på Allociné 
(en) Gabrielle Odinis hos The Movie Database
Preußische Liebesgeschichte

Preußische Liebesgeschichte (Prøyssisk kjærlighetshistorie) er en tysk film av Paul Martin fra 1938.
Filmen handler om det ulykkelige kjærlighetsforholdet mellom prins Vilhelm av Preussen og prinsesse Elisa Radziwill.
Filmen fikk fremvisningsforbud da den kom, og ble først vist på kino i 1950.


== Rolleliste ==
Lída Baarová (prinsesse Elisa Radziwill)
Willy Fritsch (prins Vilhelm av Preussen)
Harry Liedtke (fyrst Anton Radziwill)
Carl Günther (kong Fredrik Vilhelm III av Preussen)
Hans Nielsen (kronprins Fredrik Vilhelm)
Dieter Borsche (prins Carl)
Vera von Langen (storfyrstinne Charlotte av Russland)
Sabine Peters (prinsesse Alexandrine)
Hermine Körner (fyrstinne Radziwill, prinsesse Louise av Preussen)
Dagny Servaes (arvestorhertuginne Maria Paulowna)
Marina von Ditmar (prinsesse Marie)
Eduard von Winterstein (general August von Gneisenau)


== Eksterne lenker ==
(en) Preußische Liebesgeschichte på Internet Movie Database
Peter Anker

Peter Anker (født 31. juli 1744 på Frederikshald, død 17. april 1832 på Øraker ved Christiania) var en norsk embetsmann og guvernør i Dansk India.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var sønn av kjøpmann Erik Anker (1709–85) og Anne Cathrine Tank (1723–61). Som barn mottok han en omhyggelig oppdragelse, før han ble sendt på en lengre utenlandsreise 1760–65 sammen med reiselederen Andreas Holt, sin bror Carsten, og sine fettere Bernt Anker og Peder Anker.


=== Diplomat ===
I 1773 ble han konsul i Hull, hvor han ivaretok de norske trelasthandlernes interesser og dessuten skaffet opplysninger om de siste tekniske oppfinnelsene, deriblant om dampmaskinen. I 1777 ble han generalkonsul i London. Etter freden i Versailles i 1783 mottok han en gullmedalje for de tjenester han hadde gjort Danmarks og Norges skipsfart og handel under krigen.


=== Guvernør ===
I 1786 ble han med tittel av oberst utnevnt til guvernør over Trankebar og det danske asiatiske kompanis tidligere besittelser i Ostindia. Han møttes av mange vanskeligheter straks han ankom kolonien. Han begynte med å opptre med strenghet mot de lokale, og sluttet en meget fordelaktig avtale med rajaen av Tanjore i 1788. Ved denne avtalen utvidet han Trankebars område mot at den dansk-norske staten kom rajaen til hjelp med et større lån. Han hadde ellers mange kamper med misjonærene i kolonien, som ikke ville anerkjenne guvernørens autoritet.Under britenes kriger med Tipu Sultan og med Frankrike klarte han å opprettholde nøytraliteten, men i 1801 lot det seg ikke lenger gjøre. Han måtte da utlevere koloniene til britene, men allerede 1802 fikk han dem tilbake.
Som anerkjennelse for sine fortjenester ble han i 1804 ridder av Dannebrog. I 1806 måtte han forlate India, både fordi han var trett av livet i koloniene, og fordi helsen hans var sterkt medtatt. 10. juli 1807 fikk han avskjed med pensjon.

I 1808 bosatte han seg på gården Øraker ved Christiania, omgitt av sine litterære og etnografiske samlinger. Han deltok ved stormannsmøtet på Eidsvoll (ofte kalt notabelmøtet) den 16. februar 1814, og samme år lot Christian Frederik ham foreta en reise i England, hvor han imidlertid ikke fikk utrettet noe. Han døde barnløs.
Anker ligger gravlagt ved Konvensjonsgården i Moss.
En vei på Øraker - Guvernørens vei - er oppkalt etter ham.


=== Maler og kunstsamler ===
 
I årene Anker var bosatt i Trankebar brukte han mye av sin tid til å tegne, male og samle på kunst, kulturgjenstander og dyr. Han utførte vesentlig tegninger med akvarell eller gouache.Ankers kunstsamling kom til Etnografisk museum ved Universitetet i Oslo i 1878 gjennom en gave fra Carl Johan Anker og befinner seg i Kulturhistorisk museum.


== Referanser ==


== Kilder ==
Dansk biografisk Lexikon


== Eksterne lenker ==
Peter Anker-samlingen
Eduard von Winterstein

Eduard von Winterstein (født 1. august 1871 i Wien, død 22. juli 1961 i Berlin), egentlig Eduard Clemens Freiherr (baron) von Wangenheim, var en østerriksk filmskuespiller. Han spilte i over 160 filmer. Han var far til skuespilleren Gustav von Wangenheim.
Teatret i Annaberg-Buchholz er oppkalt etter ham.


== Filmografi (utvalg) ==

1919 – Nerven, Robert Reinert

1919 – Opium, Richard Oswald

1919 – Die Prostitution, Richard Oswald

1919 – Madame Dubarry, Ernst Lubitsch

1920 – Der Reigen, Richard Oswald

1921 – Hamlet, Svend Gade

1921 – Danton, Dimitri Buchowetzki

1921 – Den ubeseirede døden, Fritz Lang

1922 – Fridericus Rex, Arzén von Cserépy

1922 – Den brennende åker, Friedrich Wilhelm Murnau

1923 – Wilhelm Tell, Rudolf Dworsky, Rudolf Walther-Fein

1926 – Vildanden, Lupu Pick

1929 – Napoleon auf St. Helena, Lupu Pick

1930 – Den blå engel, Josef von Sternberg

1933 – Morgenrot, Gustav Ucicky

1937 – Madame Bovary, Gerhard Lamprecht

1938 – Preußische Liebesgeschichte

1939 – Robert Koch, Hans Steinhoff

1939 – Die Reise nach Tilsit, Veit Harlan

1940 – En dronnings hjerte

1941 – Ohm Krüger, Hans Steinhoff

1941 – Annelie, Josef von Báky

1943 – Münchhausen, Josef von Báky

1951 – Keiserens undersått, Wolfgang Staudte

1958 – Emilia Galotti, Martin Hellberg


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eduard von Winterstein på Internet Movie Database 
(sv) Eduard von Winterstein i Svensk Filmdatabas 
(da) Eduard von Winterstein på Filmdatabasen 
(fr) Eduard von Winterstein på Allociné 
(en) Eduard von Winterstein på AllMovie 
(en) Eduard von Winterstein hos The Movie Database 
(en) Eduard von Winterstein hos Internet Broadway Database
Hermine Körner

Hermine Körner (født 30. mai 1878 i Berlin, død 14. desember 1960 i Berlin) var en tysk skuespillerinne, regissør og teaterleder.
I 1957 ble hun tildelt Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden (Bundesverdienstkreuz) for sin innsats innen tysk kulturliv.


== Filmografi ==
1916: Die Einsame
1919: Der Karneval der Toten
1923: Der Mensch am Wege
1938: Preußische Liebesgeschichte
1938: Altes Herz geht auf die Reise
1941: Friedemann Bach
1948: Das verlorene Gesicht
1949: Tragödie einer Leidenschaft
1954: Legende eines Lebens
1959: Den blå nattsvermer (Der blaue Nachtfalter)
1960: Die Irre von Chaillot


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hermine Körner på Internet Movie Database 
(sv) Hermine Körner i Svensk Filmdatabas 
(en) Hermine Körner hos The Movie Database
Midt i begynnelsen

Midt i begynnelsen er et album av deLillos, utgitt i 2002.


== Sporliste ==
«Stum» (Lars Lillo-Stenberg)
«Vakre dager» (Lars Lillo-Stenberg)
«En stefar» (Lars Lillo-Stenberg)
«Torsdag» (Lars Lillo-Stenberg)
«Klok» (Lars Fredrik Beckstrøm)
«Fordi» (Lars Lillo-Stenberg)
«Mindre alvorlige ting» (Lars Lillo-Stenberg)
«40 år» (Lars Lillo-Stenberg)
«Jeg står opp» (Lars Lillo-Stenberg)
«Fuglen» (Lars Fredrik Beckstrøm)
«Film» (Lars Lillo-Stenberg)
«Malene» (Lars Lillo-Stenberg)


== Personell ==


=== deLillos ===
Lars Lillo-Stenberg – vokal, gitar, orgel, perkusjon, låtskriver
Lars Fredrik Beckstrøm – vokal, bass, orgel, piano, gitar, låtskriver
Øystein Paasche – trommer, perkusjon
Lars Lundevall, gitar, vokal


=== Andre medvirkende ===
Kyrre Fritzner –  gitar, bass, synthesizer, kor, miksing, perkusjon, produsent
Rune Lindstrøm –  trommer
Rino Johansen –  bass
Ole Petter Hansen –  trommer, perkusjon
Rune Johansen –  piano
Tormod Gangfløt –  strykerarrangement
Atle Sponberg –  fiolin
Vegard Johnsen –  fiolin
Stig Ove Ose – bratsj
Marit Klovning Ose –  cello
Ulf Holand – tekniker, miksing
Rune Jørgensen – tekniker
George Tanderø – tekniker
Håvard Hernes – tekniker
Hoffe Stannow – mastering
Halvor Lillo-Stenberg – fotograf
Jo Michael Foto – artwork


== Eksterne lenker ==
(en) Midt i begynnelsen på Discogs 
(en) Midt i begynnelsen på MusicBrainz
Olympia Dukakis

Olympia Dukakis (født 20. juni 1931 i Lowell i Massachusetts, død 1. mai 2021) var en amerikansk skuespillerinne.
Dukakis vant en Oscar for beste kvinnelige birolle for sin rolle som Rose Castorini i filmen Forhekset av månen (Moonstruck). I 2019 hadde en dokumentar om henne premiere på festivalen DOC NYC i New York City.


== Filmografi (utvalg) ==
1987 – Forhekset av månen
1988 – Working Girl
1989 – Steel Magnolias
1993 – The Cemetery Club
1995 – Mighty Aphrodite
2003 – Charlie's War
2011 – Cloudburst


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Olympia Dukakis på Internet Movie Database 
(sv) Olympia Dukakis i Svensk Filmdatabas 
(da) Olympia Dukakis på Filmdatabasen 
(da) Olympia Dukakis på danskfilmogtv.dk 
(da) Olympia Dukakis på Scope 
(fr) Olympia Dukakis på Allociné 
(en) Olympia Dukakis på AllMovie 
(en) Olympia Dukakis hos Turner Classic Movies 
(en) Olympia Dukakis hos Rotten Tomatoes 
(en) Olympia Dukakis hos The Movie Database 
(en) Olympia Dukakis på Internet Off-Broadway Database
Europa (film)

Europa (lansert i USA under tittelen Zentropa) er en film av Lars von Trier fra 1991. Det er den tredje filmen i hans såkalte «Europa-trilogi» (de to andre er Forbrytelsens element og Epidemic).


== Handling ==
Tyskland 1945, rett etter krigen. Tysk-amerikaneren Leopold Kessler emigrerer til Tyskland for å bidra til gjenoppbygningen av landet, og får gjennom sin onkel jobb som sovevognskonduktør på Zentropa-ekspressen. Leopold treffer Katharina Hartmann, datter av jernbaneselskapets eier, og forelsker seg i henne. Hun tilhører en nasjonalsosialistisk kampgruppe, die Werwolfen, som kjemper mot okkupantene.
Filmen er meget eksperimentell, og foregår stort sett om natten på toget. Den skifter stadig mellom farver og sort-hvitt.
Zentropa er også navnet på Triers produksjonsselskap.


== Utmerkelser ==
Filmen vant juryens store pris ved filmfestivalen i Cannes i 1991, men da Lars von Trier ikke fikk Gullpalmen viste han fingeren til juryen og stormet ut fra prisgallaen.


== Rolleliste ==


== Priser ==
1992 – Robertprisen for årets danske spillefilm
1992 – Bodilprisen for beste danske film


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Europa på Internet Movie Database 
(no) Europa hos Filmfront 
(sv) Europa i Svensk Filmdatabas 
(da) Europa i Danmark Nationale Filminstitut 
(da) Europa (film) på danskefilm.dk
(fr) Europa på Allociné 
(nl) Europa på MovieMeter 
(en) Europa på AllMovie 
(en) Europa på Turner Classic Movies 
(en) Europa på Rotten Tomatoes
Juletiden

Juletiden er en av høytidene i det kristne liturgiske år. Den regnes som kirkeårets nest viktigste etter påsketiden, og feires til minne om Jesu Kristi fødsel, eller i mer teologisk vendinger til minne om inkarnasjonen av den andre person i Den hellige treenighet.  I vestlige tradisjon begynner julen ved midnatt julaften (24. desember) og varer til søndag etter festen for Herrens åpenbaring 6. januar.
I Norge ringer kirkeklokkene inn julen klokken 17 julaften.
Tradisjonelt åpnes juletiden med feiring av midnattsmesse på julaften. Denne messen er spesielt viktig i Den katolske kirke, men feires også i mange andre kirkesamfunn. På første juledag, som feires som Kristi fødselsdag, er det tradisjon for at det feires flere gudstjenester, da en på natten, en ved daggry og en på dagen.
De første åtte dagene i juletiden regnes som en oktav, det vil si at de åtte dagene fra og med 25. desember til og med 1. januar alle har status som festdager.


== Katolsk kalender ==
I den katolske kalender for juletiden finner man følgende fester:

24. desember – Midnattsmesse (regnes strengt tatt som en messe som feires første juledag).
25. desember – Herrens fødsel (midnattsmesse, messe ved daggry og messe senere på dagen)
Søndag i oktaven (ev. 30. desember dersom søndag faller på 25. desember og 1. januar) – Festen for Den hellige familie
26. desember – Den hellige Stefan, kirkens første martyr
27. desember – Evangelisten Johannes
28. desember – De uskyldige barn i Betlehem, tradisjonelt med velsignelse av barn som er døpt i løpet av året
29. desember – Oktavdag
30. desember – Oktavdag, ev. festen for Den hellige familie
31. desember – Oktavdag, det er vanlig med takksigelsesmesse for året som har gått
1. januar – Festen for Guds Hellige Mor
6. januar – Festen for Herrens åpenbaring
Søndag etter 6. januar – Festen for Herrens dåp


== Se også ==
Jul
Matti Vanhanen

Matti Taneli Vanhanen (født 4. november 1955 i Jyväskylä) er en finsk journalist og politiker (Senterpartiet). Han var Finlands statsminister fra 2003 til 2010.
Vanhanen ble forsvarsminister da Anneli Jäätteenmäki dannet regjering våren 2003. Etter at Jäätteenmäki gikk av etter bare et par måneder, overtok han rollen som statsminister og partileder. 
Vanhanen var partiets kandidat under presidentvalget 2006 og kom på tredjeplass i den første valgomgangen med 18,63 prosent av de avgitte stemmene. Før andre valgomgang gav han sin støtte til Samlingspartiets kandidat, Sauli Niinistö. Den sittende presidenten Tarja Halonen ble gjenvalgt.
Matti Vanhanen var president for både Det europeiske råd og Rådet for Den europeiske union høsten 2006.
Vanhanen gikk av som partileder 12. juni 2010. Hans etterfølger Mari Kiviniemi overtok som statsminister 22. juni 2010.
Fra 2019 til 2020 var han president i Finlands riksdag. I 2020 ble han finansminister i Sanna Marins regjering.
Han er sønn av professor i statsvitenskap Tatu Vanhanen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Matti Vanhanen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Matti Vanhanen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
«Matti Vanhanen». Biografiskt lexikon för Finland (svensk). Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-5476-1416928958082. 
Matti Vanhanen på riksdagens sider
Matti Vanhanens hjemmeside
(sv) Matti Vanhanen hos Finlands riksdag 
(sv) Matti Vanhanen hos Finlands statsråd
Borgerskap

Borgerskap, også bourgeoisi eller bursjoasi, som begrep brukes som betegnelse på den velstående, eiendomsbesittende, men ikke-adelige mellomklassen og etter hvert overklassen i det kapitalistiske samfunnet.


== I Norge ==
Borgerskap er i Norge opprinnelig en fellesbetegnelse for de beboere i en kjøpstad som hadde løst borgerbrev, dvs. handelsmenn, håndverkere og skippere, til forskjell fra adelige, embedsmenn og bønder samt arbeidere, leilendinger og husmenn. Handelsborgere hadde rett til å inn- og utføre alle tillatte kjøpmannsvarer innen- og utenlands – en rettighet kalt «handelsfrihet». 
I den enkelte kjøpstad ble det ført en Borgerbok, tidligere kalt Stadsbok som inneholder navn på de personer som avla ed for å kunne drive handel eller håndverk. Fra tidlig på 1600-tallet inneholdt Borgerboken også informasjon om personenes fødested og fra slutten av 1600-tallet om hva slags yrke næringen innebar.


== Se også ==
Borgerlig
Borgerleie
Byborger
Borgermester
Stand
Samfunnsklasse
Borgerlig demokrati
Statsborger


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Borgerskap - oppslagsverket oVe, artikkel av Åsta Vadset, Bergen Byarkiv.
Josef von Báky

Josef von Báky (født 23. mars 1902 i Zombor i Østerrike-Ungarn, død 28. juli 1966 i München i Tyskland) var en ungarsk filmregissør.


== Liv ==
Josef von Báky studerte først ved den tekniske høyskole i Budapest. Senere begynte han som regiassistent for Géza von Bolváry. 1936 debuterte han som filmregissør. Med miljøstudier og samfunnskritiske dramaer (Die Frau am Scheidewege, Die kleine und die große Liebe) skapte han seg et navn og oppnådde med Annelie i 1941 sin første kommersielle suksess. Det førte til at han fikk i oppdrag å lage UFAs jubileumsfilm Münchhausen. For den stort anlagte fargefilmproduksjonen hadde Erich Kästner skrevet manuset, mens Hans Albers spilte tittelrollen og UFA-stjerner som Ilse Werner, Brigitte Horney og Leo Slezak ble engasjert som skuespillere. 
Etter krigen laget Báky fortsatt samfunnskritiske filmer som ...und über uns der Himmel, Der Ruf og Die Frühreifen, Hotel Adlon og Die seltsame Gräfin. For sin Kästner-adapsjon Das doppelte Lottchen mottok han i 1950 den føderale tyske filmprisen for beste spillefilm.
Josef von Báky døde 64 år gammel i München.


== Filmografi (utvalg) ==
1936: Intermezzo
1938: Die kleine und die große Liebe
1938: Asszony a válaszúton (Die Frau am Scheidewege)
1941: Annelie
1943: Münchhausen
1947: ...und über uns der Himmel
1949: Der Ruf
1950: Das doppelte Lottchen
1955: Hotel Adlon
1957: Robinson skal ikke dø (Robinson soll nicht sterben)
1957: Die Frühreifen
1961: Die seltsame Gräfin


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Josef von Báky på Internet Movie Database 
(sv) Josef von Báky i Svensk Filmdatabas 
(da) Josef von Báky på Filmdatabasen 
(fr) Josef von Báky på Allociné 
(en) Josef von Báky på AllMovie 
(en) Josef von Báky hos The Movie Database
Loddefjord

Loddefjord ligger i Laksevåg bydel i Bergen kommune, 9 kilometer vest for Bergen sentrum, og var tidligere en egen bydel. Loddefjord er en drabantby som vokste frem tidlig på 1970-tallet, og fremstår i dag som et tettbebygd område av næringsområder, blokker, rekkehus og villaområder med bydels- og kjøpesenteret Vestkanten som sentrum. Loddefjord holder badelandet Vannkanten, og fikk i 2007 ny ishall.


== Geografi ==

Det utvidete Loddefjord-begrepet kalles ofte Bergen Vest, og omfatter de vestlige delene av Laksevåg bydel, med områdene Bjørndal, Loddefjorddalen, Vadmyra, Hetlevik, Mathopen, Håkonshella, Alvøen, Drotningsvik, Godvik, Olsvik og Kjøkkelvik med tilhørende skog, fjell og innsjøområder. Loddefjord utgjør de deler av byen som ligger vest og sør for byfjellet Lyderhorn, og er omgitt av sjø i sør, vest og nord. 
Askøybroen forbinder området med Askøy i nord, Sotrabroen forbinder området med kommunen Øygarden i vest, og Bjorøytunnelen forbinder området med Bjorøy i Øygarden. Forøvrig er det motorveiforbindelse gjennom Laksevåg og Damsgårdstunnelen via Puddefjordsbroen og Nygårdstunnelen til Nygårdstangen ved Bergen sentrum, som knytter denne veiforbindelsen sammen med E39 og E16. Veiforbindelse er det også sørover til Fyllingsdalen og Ytrebygda, en strekning som er under utbedring med prosjektnavnet Ringvei Vest.
Delområdet Loddefjord består av 25 grunnkretser med til sammen 25 605 innbyggere 1. januar 2013 og et samlet areal på 22,8 km², hvorav 2,07 km² er ferskvann. Befolkningstettheten er på 1 235 innbyggere pr. km² landareal. Tettbebyggelsen i området inngår i tettstedet Bergen.
Ved Mathopen ligger Sjøforsvarets hovedbase Haakonsvern, og på Alvøen ligger herregården Alvøen hovedbygning fra 1790-tallet.


== Kultur ==
Den gamle postnummeret til Loddefjord var 5071. Dette postnummeret blir idag brukt som navn på et uavhengig plateselskap/bevegelse, 5071, som har sine røtter fra en gammel gategjeng fra Loddefjord. Band som Fjorden Baby!, John Olav Nilsen & Gjengen og Dårlig Vane har sitt utspring fra Loddefjord.


== Referanser ==
Bymarka

For den tidligere bymarken rundt Oslo, se BymarkenBymarka er et skogsområde vest for Trondheim på 80 km², og er dermed Trondheims største og mest populære utfartssted.
Området er et kontinuerlig skogbelte som ligger på Byneshalvøya, og kan grovt deles i fire deler. Det sentrale kjerneområdet rett vest for byen heter Trondheim bymark, (ofte kalt Trondheimsmarka) og er godt utbygget med turløyper.
De tre andre områdene er noe mer øde, men også disse har oppsatte gangveier og turstier. Disse er Trollamarka i nord, Bynesmarka i vest og Leinstrandmarka i sør. Disse delene av marka er også populære turområder, med adkomst fra hver kant av halvøya. 
Området har et svært variert turterreng – fra tette granskoger via vekslende skog- og myrterreng til snaufjell over tregrensen (ca. 450 moh.).
11 km² ble vernet som Bymarka naturreservat i 2005.


== Fjell over 400 moh. ==


== Vann og sjøer ==


== Serveringssteder i Bymarka ==
Skistua
Elgsethytta
Grønlia
Rønningen
Lavollen
Damhaugen
Sparebank1-hytta


== Slagord ==
Jens Fredrik von der Lippe, tidligere sjef for Trondheim Kommuneskoger, lanserte følgende slagord for friluftsbruken av Bymarka: «Her er du alltid velkommen når ingen kan se at du har vært der!».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bymarka : Trondheims storstue i tekst og bilder. [Trondheim]: Nidaros. 1981. ISBN 8299080401. 
Christiansen, Per R., Sandnes, Jørn og Sætre, Ole-Johan (2006). Fra takmark til byens grønne lunge – Trondheim bymark fra de eldste tider til i dag. Trondheim: Tapir akademisk forlag. ISBN 82-519-2122-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
Bymarka.net