jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Solli kirke

Solli kirke er en langkirke fra 1904 i Sarpsborg kommune, Viken fylke. Den tilhører Søndre Borgesyssel prosti.
Byggverket er i bindingsverk og har 151 sitteplasser. Arkitekt: P.Hofstad.
Det tidligere Solli kapell under Tune ble oppført 1902—04 på en knaus der Glommas vestre løp danner Sollifoss. Kirken er bygd på en tidligere danseplass, i Desiderias eikelund, eller Kalveberget, som stedet opprinnelig het. I 1899 bevilget A/S Sanne og Soli Brug, etter søknad fra sokneprest Ulsteen, fri grunn for kapell med kirkegård og halvparten av kostnadene til trematerialene til kirken. Kommunen skjøt til 5000 kroner. Resten av pengene til reising av kirkebygget kom inn ved basarer og andre tiltak.
Adkomst til stedet er via fylkesvei 118 og E6.


== Kilder ==
Pettersen, Tore Steinar (2008). Kirker i Østfold, Borg bispedømme. Fredrikstad: Tindlund Forlag. s. 196-199. ISBN 978-82-92923-09-2. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 681. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Solli kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Sigrid og Håkon Christie: Solli kapell i «Norges kirker»
Kirkene i Greåker og Tune
«Solli kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
Tune kirke

Tune kirke er en langkirke fra 1910 i Sarpsborg kommune, Østfold fylke.  Den tilhører Søndre Borgesyssel prosti.
Byggverket er i stein (til dels som forblending på et teglskjelett) og har 550 plasser.
Adkomst til stedet er via Rv118 og E6.


== Historie ==


=== Den eldste Tune kirke ===
Dagens Tune kirke står der det tidligere har stått minst to eldre kirker. Den eldste kirken ble bygget senest rundt 1100, for da nevnes den i Borgartingsloven som en av seks fylkeskirker i Viken. Da denne kirken, en romansk steinkirke i kleberstein, ble bygget, kan det ha vært på grunnen til en eldre trekirke. Steinkirken fra 1100-tallet ble revet i 1863. Under rivingen ble det funnet en stein med årstallet 1055 i romertall. Dette kan muligens ha vært kirkens byggeår.


=== Kirken fra 1865 ===
I 1865 ble det bygget en ny, større steinkirke etter at den gamle var revet. Denne hadde hele 1100 sitteplasser. Etter at sognepresten hadde skaffet tegninger av kirken i flere varianter ble byggmester F. J. Reuter bedt om å utarbeide endelige tegninger etter anmerkningene fra Stadsconducteur Christian H. Grosch. 1908 brant kirken og ble totalskadd. Det var mistanke om at brannen var påsatt.


== Dagens kirke ==
Dagens Tune kirke ble bygget på samme sted som den nedbrente kirken fra 1865 stod. Den ble innviet 30. desember 1910.
Kirken er tegnet av arkitekt Heinrich Jürgensen og bærer tydelig preg av Jugendstil. 
Bygget består av en stor rektangulær sal med tønnehvelv med inntrukket kor og apsis i østveggen. Veggene er bygget av tegl med utvendig granittkledning. Deler av ytterveggene til kirken fra 1865 ble benyttet. Sydveggen viser tydelig skjøt mellom eldre stein (lys) og nyere oppmuring i toppen (mørk). Den innvendige utmalingen ble utført av Enevold Thømt. Freskene i koret viser kraftige farger med Jugendstil-motiver. 
Kirken ble pusset opp i forbindelse med 50-årsjubileet, og senere ved henholdsvis 75- og 100-årsjubileene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tune historielag om Tune kirkes historie
Norges kirker – Tune kirke
(no) «Tune kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Sarpsborg kirkelige fellesrådom Tune kirke
Sarpsborg kirkelige fellesråd om kommunens gravplasser
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
«Tune kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Herøya kirke

Herøya kirke er en arbeidskirke fra 1957 i Porsgrunn kommune, Vestfold og Telemark fylke. Byggverket er i betong og har 430 plasser, som om nødvendig kan økes til 700 plasser ved åpning av tilstøtende kirkerom og innsetting av ekstra stoler. Til kirken hører et frittstående høytragende klokketårn.(kampanile), også det i betong.
Arkitekter for kirken var Helge Abrahamsen og Hans Grinde. De tegnet også døpefonten. Altertavlen er en emaljemosaikk laget av juvelerfirmaet Tostrup og malt av Arne E. Holm. Orgelet er bygget av J. H. Jørgensen orgelfabrik. Kirkeklokkene er levert av Olsen Nauen Klokkestøperi.
Allerede ved etableringen av Norsk Hydros fabrikkanlegg på Herøya i 1928-1929 var det planer om etablering av en kirke for det økende antallet ansatte. Mange av de utenlandske arbeiderne benyttet seg av den katolske kirken i Porsgrunn, mens de aller fleste måtte til Østre Porsgrunn eller Eidanger kirke. Avstanden fra Herøya «sentrum» til disse kirkene var 4-5 kilometer.
Da Hydro skjenket tomta på «Kirkehaugen» som gave til menigheten, og etter forhandlinger med daværende Eidanger kommune i 1951 tilbød seg å betale halvparten av kostnadene ved kirkereisningen, ble arbeidene igangsatt.
Kirken ble innviet den 25. august 1957 av biskop Johannes Smidt


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 48-49. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Herøya kirke, Klevstrand». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 498. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Herøya kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(no) «Herøya kirke». Kirkesøk. Den norske kirke.
Østre Porsgrunn kirke (1760–2011)

Østre Porsgrunn kirke, også kalt Østsiden kirke og Jesu Kirke i Østre Porsgrunn, var en korskirke fra 1760 i Porsgrunn i Telemark. Bygningen var tegnet av arkitekt og hoffbyggmester Laurids de Thurah.
Kirken ble natt til 11. april 2011 totalskadet i brann, og to tenåringer ble tiltalt og dømt for å ha tent på kirken. I 2019 ble den erstattet av en ny kirke.


== Kirkebygg ==

Kirken som brant, var en laftet korskirke med 600 plasser. Den hadde vesttårn (strengt tatt i sørvest) og kor i (nord-)østre korsarm med sakristi i forlengelsen. Kirken var listeført som verneverdig, men var ikke fredet.


== Inventar ==
Det var gjennom årene gjort om på interiøret og inventaret. Ved brannen hadde kirken en altertavle med et korsfestelsesbilde malt av Axel Ender i 1890. På veggen på hver side av tavlen var trestatuer av Moses og Aron. Prekestolen i rokokko var opprinnelig og ble restaurert i forbindelse med 250-årsjubileet. Det siste orgelet ble levert av Bruno Christensen & Sønner Orgelbyggeri i 1982 og går for å være orgelbyggeriets største kirkeorgel i Norge. Det aller meste av inventaret gikk tapt i brannen. Bare noen gjenstander som var oppbevart i et brannsikkert skap, ble reddet.


== Kirkegård ==
Det er kirkegård på begge sider av Kirkebakken. Her ligger blant andre begravet kanselliråd Carl Deichman og eidsvollsmannen Jørgen Aall. På nordsiden av veien står et bårehus som ble tegnet av Haldor Børve og oppført i 1921.


== Prosess mot ny kirke ==
Det var høyst ulike oppfatninger i Porsgrunns befolkning om hvorvidt kirken burde bygges opp som en kopi, eller som en moderne kirke ut fra behov og funksjoner. Det pågikk i årevis en aksjon for å få oppført en rekonstruksjon av kirken som brant, men blant aktive medlemmer i menigheten ønsket de fleste en moderne kirke. Dette ble også vedtatt av Porsgrunn kirkelige fellesråd, som var ansvarlig for bygging av ny kirke. Den nye kirken ble vigslet den 15. september 2019.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Østre Porsgrunn kirke». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 38–39. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry, red. (1993). «Jesu kirke i Østre Porsgrunn». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 498. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
Kunsthistorie: Østre Porsgrunn kirke
«Østre Porsgrunn kirke (1760–2011)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Nes kirke (Sauherad)

Nes kirke er en langkirke fra omkring 1180 i Midt-Telemark kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i stein, med rester av relieffer fra middelalderen, og har 170 plasser. Nes kirke ligger på Nesodden. Fra kirkebakken er det utsikt over Norsjø, bygden og fjellene omkring, Lifjell i nordvest, Skåråfjell i nord, Haukvikfjellet i øst og Breisås i sørvest.
I nærheten av kirken lå den gamle gården Nes, som var «kongens gard oppe på Grenland.»
Et gammelt sagn forteller at kirken først var tenkt bygget på Kyrkjehaug litt lenger nord. Stein og tømmer var alt kjørt frem, men natta før arbeidet skulle starte, var byggematerialene på en merkeleg måte flyttet ut til Neshaugen der kirken nå ligger. Ingen våget å endre på dette.
Kirken er viet til apostlene Peter og Paulus. Vigslingsdagen (kyrmesse) var 13. september, men nøyaktig år er ikke kjent.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Øystein Ekroll, Morten Stige og Jiri Havran (2000). Kirkene i Norge, bind 1: Middelalder i stein. Oslo: ARFO. s. 100–105. ISBN 82-91399-09-3. 
Herman Henriksveen, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 110–111. ISBN 82-90695-00-4. 
Alf Henry Rasmussen, red. (1993). «Nes kirke, Nes i Sauherad». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 493. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Nes kirke (Sauherad) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Nes kirke (Sauherad)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(no) «Nes kirke (Sauherad)». Kirkesøk. Den norske kirke.
Åmotsdal kirke

Åmotsdal kirke er en korskirke fra 1792 i Øvre Telemark prosti (Agder og Telemark bispedømme), Seljord kommune i Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 200 plasser. Den har prekestoen plassert rett over alteret (prekestolalter).


== Referanser ==


== Littetratur ==
Åmotsdal sokneråd (1992). Åmotsdal kyrkje: 200 års jubileum 1792-1992. Åmotsdal. 
Sørmoen, Oddbjørn og Havran, Jiri (2001). Kirker i Norge, bind 2: 1700-tallet. Skjønnhetens århundre. Oslo: ARFO. s. 112-115. ISBN 8291399107. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 138-139. ISBN 82-90695-00-4. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Åmotsdal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Åmotsdal kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 


== Galleri ==
Flatdal kirke

Flatdal kirke er en langkirke fra 1654 i bygda Flatdal i Seljord kommune i Vestfold og Telemark fylke. Flatdalsteinen lå opprinnelig på kirkegården, rett utenfor kordøren.
Kirken er i tre og har 150 plasser. Den er opprinnelig fra 1650-årene, men ble ombygd og restaurert i 1877 og 1908. Kirken har to utskårne stokker fra den tidligere stavkirken, krusifiks fra middelalderen og en gammel altertavle.


== Litteratur ==
Storsletten, Ola; Havran, Jiri (2008). Kirker i Norge, bind 5: Etter reformasjonen. 1600-tallet. Oslo: ARFO. s. 68–73. ISBN 978-82-91399-15-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 136-137. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Flatdal kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 495. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Flatdal kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(no) «Flatdal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke.
Mandal kapell

For kirken i Mandal, se Mandal kirke.Mandal kapell er en laftet langkirke fra 1954 i Seljord kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 100 plasser.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 140-141. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Mandal kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 494. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Mandal kapell». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Mandal kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 


== Galleri ==
Nutheim kapell

Nutheim kapell er et kapell fra 1965 i Seljord kommune, Telemark fylke.
Den gamle prestegården i Hjartdal, som opprinnelig er fra 1600-tallet, ble flyttet til Nutheim gjestgiveri i 1963, og i kjelleren er det innredet kapell med 60 sitteplasser. Kapellet brukes bl.a. til vielser.
Det er ikke kirkegård ved kapellet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 494. ISBN 82-7527-022-7.
Svartdal kapell

Svartdal kapell er en kirke fra 1959 i Seljord kommune, Telemark fylke. Byggverket er i tre, det har 44 plasser, og det er en kopi av Eidsborg stavkirke.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 142-143. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Svartdal kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 495. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Svartdal kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Grorud kapell

Grorud kapell er en langkirke på Grorud i Siljan kommune, Vestfold og Telemark fylke. Byggingen startet i 1942, og kirken ble viet 9. juli 1944. Kapellet var et av få kirkebygg i Norge som ble viet under andre verdenskrig.
Byggverket er i tre og har 150 plasser. Finn Krafft malte altertavlen, vegger, tak og benker.


== Litteratur ==
Ragnar Bøyesen (1994). Fra Skrim til Farris, bind 3: Grorud kapell 50 år 1944–1994. Siljan menighetsråd. ISBN 82-992222-2-2. 
Asbjørn Bakken (1969). «Grorud. Litt om kirken — skolen og gården». Siljan: Gårdene, slektene, trekk fra bygdelivet. Siljan kommune. s. 603–609. 
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 64-65. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Grorud kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 502. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Siljan kirkelige fellesråd
«Grorud kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Borgestad kirke

Borgestad kirke er en langkirke fra 1907 på Borgestad i Skien kommune i Vestfold og Telemark.
Byggverket er i stein og har 475 plasser. Kirken har glassmalerier av Emanuel Vigeland.
Kirken ble gitt av statsminister Gunnar Knudsen etter ønske fra hans 16-årige dødssyke datter: Gudrun («Gudde») Knudsen (1886–1902) som er begravet på Borgestad kirkegård.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 30-31. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Borgestad kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 499. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Borgestad kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(no) «Borgestad kirke». Kirkesøk. Den norske kirke.
Gulset kirke

Gulset kirke er en arbeidskirke i Skien kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Kirken er oppført i to trinn. Arkitekt for første byggetrinn (innviet 1986) var Hille Melbye Arkitekter, mens Børve og Borchsenius ved Reidar Aasen stod for trinn 2 (innviet 22. mars 2009). Kirken har hovedsakelig teglstein i fasaden.
Det er 270 sitteplasser i selve kirkerommet, men dette kan utvides til 500 med tilstøtende rom. Kirken er utsmykket av Borgny Svalastog. Komplekset huser også kontor og barnehage.
Det er ikke kirkegård ved kirken.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Gulset kirke». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 34-35. ISBN 82-90695-00-4. 


== Eksterne lenker ==
Gulset kirke
Skien kirkelige fellesråd
(no) «Gulset kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Børve og Borchsenius
Borgny Svalastog
Kilebygda kirke

Kilebygda kirke er en åttekantet kirke fra 1859 i Skien kommune, Vestfold og Telemark fylke. Byggverket er i tre og har 300 plasser på 175 m2 gulvflate. Den har tilbygg for våpenhus med oppgang til galleri og tårn, og i motsatt ende kor og sakristi. Kirken hører til Kilebygda sogn, Skien prosti og Agder og Telemark bispedømme. Den ligger på Odden ved Kilevannet.Kilebygda hadde opprinnelig ikke egen kirke og i 1854 tok herredstyret initiativ til å skaffe eget kirkebygg. Kommunen bevilget 800 specidaler og bygdefolket stilte med trematerialer. I 1856 ble søknaden godkjent av regjeringen og departementet ga 400 specidaler i støtte, mens Opplysningsvesenets fond ga 1200 specidaler. Kirken ble innviet 15. september 1850 av prost Wettergren og i 1860 ble Kilebygda fradelt som eget sogn. Det ble satt in orgel i 1883, orgelet var bygget av Engh i Porsgrunn og gitt som gave godseier Fredrik Croft. I 1880-årene fikk den også ovner til oppvarming. Altertavlen ble malt av Ola Heia fra Drangedal. Byggmester var G. Kongerød som også skar altertavlen og prekestolen. Den fikk nytt orgel i 1966.Det ble opprinnelig lagt en kirkegård rundt kirken men grunnforholdene var dårlige og kirkegården ble flyttet til Rognsbru i 1883. Imidlertid ble det anlagt en ny kirkegård rundt kirken noen år senere da det var blitt fylt på med jord. Kilebygda har siden dette hatt to kirkegårder; en på Rognsbru og en rundt kirken.
Kirken ligger snaue hundre meter fra fylkesvei 356 og rett ved Kilevann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Kilebygda kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Skien kirkelige fellesråd
(no) «Kilebygda kirke». Kirkesøk. Den norske kirke.
The Sapphires

The Sapphires (etablert 1965 i Oslo, nedlagt 1968) var et norsk rytme-og-blues band, kjent fra plateutgivelser og fremførelser på Club 7.De bestod av «Little» Earl Wilson og Tommy Merg vokal,
Nils Bjørness gitar,
Svein Hansen bass,
Arild Wikstrøm orgel,
Alf Kjellman / Knut Riisnæs / Hans Petter Knudsen / Carl Magnus Neumann saksofon,
Jarl Johansen trompet og
Tom Karlsen trommer.
Vikarierende musikere var Christian Reim / Arild Boman på B3 orgel, Ole Jacob Hansen på trommer. De ga ut en rekke singler titulert
I can't believe it / Night tripper's Jerk,
Papa's got a brand new bag / Out of Sight og
Don't play that song / Midnight Hour 
(Polydor, produsert av Svein Erik Børja),
samt akkompagnerte Wenche Myhre på
hennes Love a GoGo i 1967.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Sapphires på Discogs 
(en) The Sapphires på Discogs 
(en) The Sapphires på MusicBrainz
Luksefjell kirke

Luksefjell kirke er en langkirke fra 1858 i Skien kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 100 plasser.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Gimsøy kirke». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 26-27. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 499. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Skien kirkelige fellesråd
(no) «Luksefjell kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Gamle Gjerpen
«Luksefjell kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Nenset kirke

Nenset kirke er en arbeidskirke i Skien kommune, Vestfold og Telemark fylke. Kirken ble oppført i to byggetrinn. Det første ble tegnet av Gudolf Blakstad og Herman Munthe-Kaas og innviet den 17. desember 1961. Det andre ble oppført i 1996 etter tegninger av Tor Arild Danielsen og innviet den 19. januar 1997. Det omfatter den egentlige kirkesalen. Kirken har 400 sitteplasser.Altertavlen er et tekstilarbeid av Siri Gjesdal, og kirken har et digitalt Johannus-orgel fra 2007 med 21 stemmer.


== Referanser ==


== Kilder ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 22-23. ISBN 82-90695-00-4. 


== Eksterne lenker ==
Kirkens nettsted
«Nenset kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Skotfoss kirke

Skotfoss kirke er en langkirke fra 1900 i Skien kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 350 plasser.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 16-17. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Skotfoss kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 501. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Skotfoss kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Skotfoss kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Valebø kirke

Valebø kirke er en langkirke fra 1903 i Skien kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 150 plasser. Altertavlen har en kopi av Adolph Tidemands bilde Oppstandelsen (fra Bragernes kirke i Drammen). Orgelet er bygget av J.H. Jørgensens orgelfabrik.
Kirkegården, som er eldre enn kirken, ligger et par kilometer unna.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Valebø kirke». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 28-29. ISBN 82-90695-00-4. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Valebø kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Skien kirkelige fellesråd
Holla menighet om kirken
Menighetsblad for Gjerpen, Valebø og Luksefjell om hundreårsjubileet
«Valebø kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Vealøs sportskapell

Vealøs sportskapell er et kapell fra 1958 som ligger på Vealøs i Skien kommune, Telemark fylke. Byggverket er i tre og har 100 plasser.
I 1953 ble det nedsatt en komité som skulle arbeide med planer for et sportskapell på Vealøs. I komitéen var det representanter fra KFUM, KFUK, Kristelig Skolelag og Skien Indremisjons Ungdomsforening. Planene ble bifallt av biskop Johannes Smidt. Arbeidet ble satt i gang i 1956, først med å reise en mindre kapellhytte med peisestue, og i påsken 1957 ble denne tatt i bruk første gang. Man innså imidlertid snart at det ikke var økonomi til å realisere de opprinnelige planene om et stort kapell, og det endte med at man heller utvidet kapellhytta med alterparti og tårn. Det nye kapellet ble populært, og allerede i 1960 ble det gjort en utvidelse av peisestua. I november samme år ble bygget innviet av biskop Kaare Støylen. De høye besøkstallene medvirket til at planene om et større kapell ble tatt frem igjen, og i 1968 sto dette ferdig slik arkitekten opprinnelig hadde tegnet det.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Vealøs sportskapell». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 36-37. ISBN 82-90695-00-4. 
Alf Henry Rasmussen (1993). «Vealøs sportskapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 499. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Vealøs sportskapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Atrå kirke

Atrå kirke (Atrå kyrkje) er en langkirke bygget av tømmer i empirestile fra 1836 i Tinn kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 300 plasser. Arkitekt er Hans Ditlef Lindstow. Altertavlen har motiv «Jesus og læresveinane i Emmaus» og er av Lars Osa. Prekestolen og døpefonten er av tre fra kirken var ny, men det er også tatt vare på en prekestol fra den gamle stavkirken som ble revet i 1833. Orgelet er et pipeorgel fra J. H. Jørgensens orgelfabrikk fra 1922. Atrå kirke har hele tre kirkeklokker, en er fra 1836, men to er fra den gamle stavkirken. I kirken henger det to prestebilder. Antependiet er gammelt, fra 1726, men messehaglene er fra 1987. Om lag 700 mennesker sogner til kirken.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 114-115. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Atrå kyrkje». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 489. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Atrå kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(no) «Atrå kirke». Kirkesøk. Den norske kirke.
Austbygde kirke

Austbygda kirke (Austbygde kyrkje) er en langkirke fra 1888 i Tinn kommune i Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er av tre, bygget i sengotikk/ung-renessanse-stil, og har 300 plasser.


== Litteratur ==
Haukaas, Jon (1988). Austbygde kyrkje 1888-1988. Austbygde sokneråd. 
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Austbygde kyrkje». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 116-117. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 488. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Austbygde kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Austbygde kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.