Illyrere

Illyrere (gresk: Ἰλλυριοί; latin: Illyrii eller Illyri) var en gruppe av indoeuropeiske stammer som bosatte seg i den vestlige delen av Balkan i antikken og langs sørøstkysten av den italienske halvøya (Messapia). Området til illyrerne dekket det som kom til å bli kjent som Illyria av greske og romerske forfattere, og dekket deler av det tidligere Jugoslavia og nåværende Albania og Kosovo, mellom Adriaterhavet i vest, elven Drava i nord, elven Velika Morava i øst og munningen av elven Vjosë i sør. Den første redegjørelse om illyriske folk kommer fra Periplus (περίπλους, «Kystfart»), en antikk gresk tekst fra midten av 300-tallet f.Kr.Disse stammene er antatt å ha vært forent av et felles språk, illyrisk, hvor det er kun bevart små fragmenter, men nok til å konstatere at det en gren av indoeuropeisk, og døde ut i løpet av 400-tallet e.Kr. Imidlertid ble betegnelsen «illyrere» benyttet av antikkens grekere til deres naboer i nord, og da i en langt bredere og generell mening av dårlig definert gruppe av folkeslag. Det er i dag uklart i hvilken grad illyrere var språklig og kulturelt ensartet. Faktisk ble en illyrisk opprinnelse tilskrevet også noen få oldtidsfolk i Italia, i særdeleshet iapygere, dauniere, og messapiere. Det er antatt at disse mest sannsynlig hadde kommet til kysten av Den italienske halvøya fra det geografiske området «Illyria». De illyriske stammene kom aldri kollektivt å se på seg selv som «illyrere», og det er usannsynlig at de benyttet noen form for kollektiv betegnelse på seg selv. Derimot synes det som om betegnelsen «illyrere» har vært navnet på en særskilt illyrisk stamme som grekerne først kom i kontakt med i løpet av bronsealderen, hvilket førte til at navnet illyrere ble benyttet på alle folk med tilsvarende eller lignende språk og kultur.Siste gang betegnelsen «illyrere» opptrer i historiske nedtegnelser er på 600-tallet e.Kr. og refererte da til en bysantinsk garnison som var stasjonert i den tidligere provinsen. Alle gjenværende stammer, unntatt kanskje de romaniserte valakere, ble slavifisert i løpet av middelalderen, mens moderne albansk kan være beslektet med en sørillyrisk dialekt. 


== Illyrere i gresk mytologi ==
I gresk mytologi var Illyrios sønn av Kadmos og Harmonia som til sist kom til å herske over Illyria og ble de eponymiske forfedrene til hele de illyriske folkene. Illyrios fikk mange sønner (Enkeleos, Autarieos, Dardanos, Maedos, Taulas og Perrhaebos) og døtre (Partho, Daortho, Dassaro og andre). Fra disse kom illyriske stammer som taulantere, partinere, dardaniere, autariatere, dassaretere og daorere. Autarieos hadde en sønn ved navn kalt Pannonios eller Paeon som fikk sønnene Skordiskos (mytisk opphav til stammen skordiskere) og Triballos (mytisk knyttet til kerkopere). En senere versjon av dette endret opphavet til at det var Polyfemos og Galateia som fødte Keltos (mytiske opphavet til keltere), Galas (mytiske opphavet til gallere) og Illyrios.


== Opprinnelse ==

Den historiske begynnelse for de folkegruppene som senere ble oppfattet som illyrere skjedde tilnærmet rundt 1000 f.Kr. Opprinnelsen for illyrerne har forblitt et problem for dagens historikere som forsker på forhistorie. Alminnelig enighet blant primordialister, tilhengere av opphavlig opprinnelse er at de etnisk-språklige forfedrene til illyrerne, kalt for ur-illyrere (eller opphavlige illyrere), forgrenet seg fra hovedgruppen av den urindoeuropeiske stammen før jernalderen. Dagens teorier om illyrernes opprinnelse er basert om levninger av materiell kultur fra oldtiden som er funnet i området, men arkeologiske levninger alene har så langt ikke vært tilstrekkelig for å gi et endelig svar på spørsmålet om illyrernes etniske opphav.Når ur-illyrere ble en særskilt folkegruppe har forblitt uklart. De framsto fra den bredere oldtidens balkangruppe ved jernalderen, skjønt siden språket ikke er kjent i detaljer, er det usikkert hvilken befolkning som skal bli klassifisert som «illyriske» basert på etnisk-språklige grunner, og mange stammer som formelt er klassifisert som illyriske er i dag betraktet som venetiske.En urfolkmodell (autokton, stedegen, opprinnelig), ved å anta at illyrernes etniske opphav var på Balkan, ble foreslått av Alojz Benać og B. Čović, arkeologer fra Sarajevo, som fremmet hypotesen at i løpet av bronsealderen var det en progressiv illyrianisering av folk som bodde i landet mellom Adriaterhavet og elven Sava. Denne teorien ble også foreslått og støttet av albanske arkeologer for de sørlige illyriske stammene, mens Aleksandar Stipčević sier at den mest overbevisende modellen for illyrisk etnisk opphav er urfolkmodellen, og ekskluderte liburnere. Liburnere er en antatt illyrisk forhistorisk folkegruppe langs kysten av Adriaterhavet som snakket liburnisk, et utdødd indoeuropeisk kentumspråk, påvist i stedsnavn.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anamali, Skënder (2002): «Historia e popullit shqiptar në katër vëllime» i: Botimet Toena, OCLC 52411919 (på albansk)
Bideleux, Robert; Jeffries, Ian (2007): The Balkans: A Post-Communist History. New York, New York: Taylor & Francis (Routledge). ISBN 0-415-22962-6.
Boardman, John; Hammond, Nicholas Geoffrey Lemprière (1982): The Cambridge Ancient History: The Expansion of the Greek World, Eighth to Six Centuries B.C, Cambridge, United Kingdom: Cambridge University Press, ISBN 0-521-23447-6
Bowden, William (2003): Epirus Vetus: The Archaeology of a Late Antique Province, Duckworth, ISBN 0-7156-3116-0
Ceka, Neritan (2005): The Illyrians to the Albanians, Publ. House Migjeni, ISBN 99943-672-2-6
Frazee, Charles A. (1997): World History: Ancient and Medieval Times to A.D. 1500, Barron's Educational Series, ISBN 0-8120-9765-3
Grimal, Pierre; Maxwell-Hyslop, A. R. (1996): The Dictionary of Classical Mythology, Wiley-Blackwell, ISBN 0-631-20102-5
Schaefer, Richard T. (2008): Encyclopedia of Race, Ethnicity, and Society, SAGE Publications, ISBN 1-4129-2694-7
Stipčević, Alexander (1989): Iliri: povijest, život, kultura. Zagreb: Školska knjiga.
Wilkes, John J. (1995): The Illyrians, Oxford, United Kingdom: Blackwell Publishing, ISBN 0-631-19807-5