jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Politiprovokasjon

Politiprovokasjon tilhører den ulovfestede rett (ikke nedskrevne rett) og beskriver ulike situasjoner der en polititjenestemann forsøker å fremprovosere en lovovertredelse.


== Norge ==
I Norge er politiprovokasjon både forbudt og frifinnelsesgrunn i retten, hvis den kriminelle handling ellers ikke ville ha blitt begått.


=== Formålet med provokasjonen ===
En provokasjon kan ha flere formål: fremskaffing av bevis, avverge straffbare handlinger eller få tak i stjålne gjenstander.


=== Vilkår for at provokasjon kan benyttes ===
Vilkårene for bruk av provokasjon varierer. Ved fremskaffing av bevis er vilkårene strengest, sml. straffeprosessloven § 226.Flere vilkår må være oppfylt for at provokasjon skal kunne tillates. Vilkårene avgjøres av de prosessuelle grunnkrav, dvs. grunnleggende krav som stilles i forbindelse med straffeprosess. Disse prosessreglene har som grunnleggende forutsetning å beskytte innbyggernes rettssikkerhet.
En politiprovokasjon regnes altså som en del av straffeprosessen, selv om den i Norge ikke er regulert av nedskrevet lov. Som en del av straffeprosessen skal provokasjonen utføres på en hensynsfull måte. Maktmisbruk må ikke forekomme. Det skal være et godt forhold mellom graden av provokasjon som anvendes og det mål som ønskes oppnådd med provokasjonen.
Et absolutt vilkår (det såkalte grunnvilkåret) er at provokasjonshandlingen ikke må fremprovosere en straffbar handling som ikke ville ha blitt begått hvis provokasjonen ikke hadde funnet sted.


=== Politiet må innhente tillatelse ===
Politiet må innhente tillatelse til den provokative handling fra statsadvokaten i politidistriktet. Det er ikke tillatt for politiansatte å fremprovosere ulovlige handlinger uten at tillatelse er innhentet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Helge Røstad: Provokasjon som straffrihetsgrunn, 1976
Odelstingsproposisjon (Ot. Prp.) nr 35 (1978–79) s. 179
NOU 1997:15 Etterforskningsmetoder for bekjempelse av kriminalitet, spesielt 4.2.8.5 Etterforsking med provokasjonstilsnitt
Ot. Prp. Nr. 64 (1998 – 1999) Om lov om endringer i straffeprosessloven og straffeloven m v (etterforskningsmetoder m v), regjeringen.no
Innstilling nr. 3 til Odelstinget (1999 – 2000) Innstilling fra justiskomiteen om lov om endringer i straffeprosessloven og straffeloven m.v. (etterforskningsmetoder m.v.)
Infiltrasjon og provokasjon som etterforskningsmetode - vederlag til politets kilder - Riksadvokatens rundskriv 2/2018
Hagehumle

Hagehumlen (Bombus hortorum) (Linnaeus) er en generalist som man kan finne på nesten alle slags trekkplanter. Imidlertid foretrekker den planter med lange kronrør på grunn av den lange tunga. Den tilhører underslekten Megabombus sammen med lushatthumle. Denne humlearten har den nest lengste tunga av våre humlearter. Hagehumla er en av de vanligste humlene i våre hager på planter som riddersporer, hjelmslekta, akeleier, blomkarse, kantkonvall og sibirert.


== Kjennetegn ==
Hagehumlen er sort med normalt tre gule bånd, to på ryggsiden av brystet et på de første bakkroppsleddene. Bakkroppsspissen er normalt hvit. Melanisme opptrer i alle varianter fra helt sorte til normalfargede individer.


== Størrelse ==
Målene kan variere, og særlig lengden er unøyaktig da bakkroppen kan trekkes sammen eller strekkes ut.
Dronninger: Lengde 17-22 mm, Vingespenn: 35-40 mm
Arbeidere:  Lengde 11-16 mm, Vingespenn: 28-32 mm
Hanner: Lengde 13-15 mm, Vingespenn: 28-32 mm


== Bolet ==
Bolet til hagehumlen ligger nesten alltid under bakken i gamle musebol. Noen ganger kan man finne humlebolet i enden av en 4-5 meter lang musegang. Hagehumlen tilhører pocket-makers som lager lommer på larvekamrene. (Se humler)


== Utbredelse ==
Vi finner hagehumla over hele landet, men bare sporadisk i Finnmark.


== Bilder ==

		
		
		


== Litteratur ==
Løken, Astrid. 1985. Humler, tabeller til norske arter (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.


== Eksterne lenker ==
(en) hagehumle i Encyclopedia of Life 
(en) hagehumle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) hagehumle hos Artsdatabanken 
(sv) hagehumle hos Dyntaxa 
(en) hagehumle hos Fauna Europaea 
(en) hagehumle hos ITIS 
(en) hagehumle hos NCBI 
(en) Kategori:Bombus hortorum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bombus hortorum – detaljert informasjon på Wikispecies
Palle Nielsen

Palle Nielsen (født 8. august 1920 i København, død 5. september 2000) var en dansk tegner og grafiker. 
Palle Nielsen hadde utdannelse fra Kunsthåndværkerskolen i København 1945–1947, Erik Clemmensens malerskole og Kunstakademiet under K. Iversen og Aksel Jørgensen).  Han var siden professor ved Kustakademiet fra 1967 til 1973. Han stilte ut gjennom Smithsonian Foundation, på biennaler bl.a. i Venezia, São Paulo, Tokyo og Firenze, på Moderna Museet i Stockholm og på Statens Museum for Kunst, Ny Carlsberg Glyptotek, Karen Blixen Museet i Danmark.
Palle Nielsen er særlig kjent for en stor mengde serier med tre- og linoleumssnitt av skikkelser og landskap fra den moderne storbyen i dramatiske og poetiske bilder i svart-hvitt. Blant de grafiske seriene er Passion (1949), Den fortryllede by (1953), Soldaten og barnet (1954), Den sovende by (1955–1957), Orfeus og Eurydike I (1955–1959) og Orfeus og Euredike II (Isola, 1970), Klagesange (1964) og Nekropolis (1970). Flere av seriene ble utgitt i bokform. 
Palle Nielsen var en av Danmarks aller fineste kunstnere i det 20. århundre og inspirerte blant andre en rekke tegneserietegnere med sine mesterlige tusjtegninger og sin grafikk. 


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
1997 – Läkerols kulturpris
1995 – Rungstedlundprisen
1963 – Thorvaldsenmedaljen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Palle Nielsen på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
Bildeeksempler
Bokutgivelser
Nekolog i tegneserietidsskriftet Rackham
Utstillingslister m.m.
Ukulele

Ukulele er et strengeinstrument med fire strenger, som regel stemt G-C-E-A eller A-D-F#-B. Stemming ligger i tonehøyde en kvint over gitarens 4 strenger 1 – 4, der 4. streng er stemt en oktav opp. (a' d' f#' b') Instrumentet stammer fra Hawaii, der det ble utviklet på 1880-tallet, med påvirkning fra instrumenter fra Portugal. Ukulelen ser ut som en gitar, men er mindre og har fire strenger. Den har en lys og relativt skarp tone.


== Ukulelens historie ==
Ukulelen stammer fra Madeira i Portugal. På 1870-tallet var Madeira rammet av sult og tørste. Da flyktet folket med skip til Hawaii. Musikeren Joao Fernandez var en av passasjerene. Han hadde en Braguinha, som han kalte det. Da Joao begynte å spille, syntes det hawaiiske folket at fingrene så ut som hoppende lopper. Hoppende lopper på hawaiisk er ukulele, derav navnet. Hawaiis daværende konge ble svært begeistret for Fernandez og ukulelen, og senere erklærte han dette som Hawaiis nye kultur-instrument. Siden det har nesten alle fra Hawaii hatt en egen ukulele, for ukuleler har heller nesten aldri vært spesielt dyre. Siden dette er ca. 130 år siden, tror folk at ukulelen er fra Hawaii. Senere, på 1900-tallet, ble ukulelen verdenskjent, og spesielt amerikanerne fikk sansen for dette 4-strengers instrumentet. Senere har ukulelen også blitt populær i de andre verdensdelene.


== Ukuleler i ulike størrelser ==
Ukulele bygges i fire vanlige størrelser: sopran, konsert, tenor og baryton. Sopranen er den minste, vanligste og regnet som standard størrelse. Konsertmodellen, concert, har litt lengre strenge-mensur; og dermed lengre hals med flere bånd. Tenor har dertil større kropp og mer basstone. Den største, barytonen, er nærmest gitaren i tone og stemming. ukuleles are wonderfully tropical-sounding string instruments, perfect for budding musicians of all ages and skill levels.


== Stemming ==
Vanlig standardstemming av sopran- og konsert-ukulele i Norden og Nord-Europa er D-stemningen (a' d' f#' b'). Men konsert- og tenor-ukuleler kan også stemmes med C-stemmingen, g' c' e' a'.
Spesielt er det at 4. streng er stemt en oktav over det forhold vi er vant med fra andre strenginstrumenter. Dette kan på engelsk kalles reentrant tuning. Baryton-ukulelen stemmes som gitarens fire toppstrenger: d g h e'.
I USA brukes som regel C-stemningen til både sopran, konsert og tenor. D-stemningen var den opprinnelige stemmingen på Hawaii, og mange mener at denne er den beste for sopran-ukuleler med tradisjonell liten kropp.


== Ukulele i Norge ==
Av hjemlige artister, som tidvis også har spilt ukulele, kan nevnes: Espen Lind, Siri Nilsen, Lillebjørn Nilsen, Hilde Louise Asbjørnsen, Tony Sheehan, Morten Asklie, The Jumping Fleas, Øystein Dolmen med Knutsen & Ludvigsen, Gunnar Andersen med 3 Busserulls, Harald Heide-Steen jr., Stephan Slaaen, Anders Opdahl, Åse Kleveland og Otto Nielsen. Sveinung Hovensjø spilte cavaquinho (forløperen til ukulele) med Trio de Janeiro på 1980 og -90 tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«DigitaltMuseum: Søk:  'ukulele'». 
E.T Ukulele – Norsk ressursside om ukulele i musikkundervisningen
Westdeutscher Rundfunk

Westdeutscher Rundfunk (WDR) er et tysk offentlig kringkastingsselskap i Nordrhein-Westfalen med sete i Köln. Det er kontinental-Europas største kringkastingsorganisasjon, og er medlem av ARD.
Selskapet ble grunnlagt i 1924 og fikk sitt nåværende navn i 1926.


== Kringkastingssjefer ==
1926–1933: Ernst Hardt
1933–1937: Heinrich Galsmeier
1937–1941: Anton Winkelnkemper
1945–1947: Max Burghardt
1947–1961: Hanns Hartmann
1961–1976: Klaus von Bismarck
1976–1985: Friedrich-Wilhelm von Sell
1985–1995: Friedrich Nowottny
siden 1995: Fritz Ferdinand Pleitgen


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Westdeutscher Rundfunk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Westdeutscher Rundfunk – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Mitteldeutscher Rundfunk

Mitteldeutscher Rundfunk (MDR) er et tysk offentlig kringkastingsselskap i delstatene Sachsen, Sachsen-Anhalt og Thüringen (Mitteldeutschland). Det har sete i Leipzig, og er medlem av ARD.
Selskapet ble grunnlagt i 1924. Etter å ha vært avskaffet siden 1945 ble det gjenopprettet i 1991.


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Mitteldeutscher Rundfunk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mitteldeutscher Rundfunk – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Hessischer Rundfunk

Hessischer Rundfunk (hr) er et tysk offentlig kringkastingsselskap i delstaten Hessen, med sete i Frankfurt am Main. Det er medlem av ARD.
Det ble grunnlagt i 1924 som privat selskap og utviklet seg fra 1925, da det ble medlem av rikskringkastingen (Reichsrundfunkgesellschaft) til en halvstatlig organisasjon. Det ble helt overtatt av staten i 1933. I 1948 fikk det sitt nåværende navn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Hessischer Rundfunk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
ProSiebenSat.1 Media

ProSiebenSat.1 Media AG er et privat tysk mediekonsern grunnlagt i 2000 med sete i Berlin som eier TV-kanalene ProSieben, Sat.1, Kabel 1, N24, og 9Live. 
I Norge eide konsernet The Voice TV Norge, Radio Norge, Radio 1 Hits og The Voice Radio frem til Discovery Communications kjøpte opp kanalene gjennom mediegruppen SBS Discovery Media i 2013.
Canal+-kanalene i Norden var tidligere eid av konsernet, men denne enheten ble i juni 2008 solgt til den svenske TV4 Gruppen, hovedsakelig for å betjene lån.I 2005 ble det kjent at en av ProSiebenSat.1 Medias aksjonærer, Axel Springer AG, ville kjøpe hele selskapet for tre milliarder euro. Men kartellmyndighetene satte foten ned og planene ble gitt opp året etter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) ProSiebenSat.1 Media – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
79. panserdivisjon

79. panserdivisjon (79th Armoured Division) var en divisjon i den britiske hæren, opprettet 14. august 1942 som ledd i forberedelsene til invasjonen av Normandie i 1944 under andre verdenskrig. Divisjonen bestod av panservogner som var ombygget for spesialoppgaver, for å bistå under operasjonens landgangsfase.
Generalmajor Percy Hobart var sjef for divisjonen, og de eiendommelige panservognene ble kjent som Hobart's Funnies. De omfattet panservogner som kunne flyte, rydde miner, legge broer – alt som ville sette invasjonsstyrken i stand til å lande og bryte igjennom de tyske forsvarsstillingene.
79. panserdivisjon opererte ikke som en samlet divisjon, og panservognene ble i stedet spredt som små avdelinger blant de andre divisjonene som deltok i operasjonen. 79. panserdivisjon ble også benyttet under krysningen av Rhinen under Operasjon Plunder for å transportere stormtropper og nye forsyninger.
Divisjonen ble deaktivert 20. august 1945.


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 79th Armoured Division – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Neptunbrønnen

Neptunbrønnen (Neptunbrunnen) i Berlin ble bygget i 1891 av Reinhold Begas, og var en gave fra Berlins magistrat til keiseren. Den romerske guden Neptun er i midten. De fire kvinnene rundt ham representerer elvene Elben, Rhinen, Weichsel og Oder.
Fontenen ble fjernet fra sin opprinnelige plassering på Slottsplassen i Berlin i 1951 da byslottet ble revet. Etter å ha blitt restaurert ble den satt opp mellom Mariakirken og Rotes Rathaus i 1969.
Fontenens diameter er 18 meter, høyden er 10 meter.


== Eksterne lenker ==
(en) Neptunbrunnen (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Neptunbrunnen (Berlin) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Jud Süss

Jud Süss refererer til

Joseph Süss Oppenheimer
Romanen Jud Süss av Lion Feuchtwanger
Filmen Jud Süss av Veit Harlan
Karoline Kaulla

Karoline (Chaile) Kaulla, født Raphael (født 1739 i Buchau am Federsee, død 18. mars 1809 i Hechingen), kjent som Madame Kaulla, var på sin tid en av de fremste hoffjøder i Tyskland, og ble regnet som landets rikeste kvinne.
Hennes far, Isaak Raphael, var hoffjøde i tjeneste hos huset Hohenzollern-Hechingen. Karoline Kaulla ble hoffbankier ved det hertugelige og kongelige württembergske hoff og sjef for bank- og handelshuset Kaulla i Stuttgart. Senere var hun en av grunnleggerne av den kongelige württembergske hoffbanken, som gjennom flere fusjoner gikk opp i Deutsche Bank på 1920-tallet. Keiser Franz I Stefan tildelte henne den store sivile fortjenstmedalje med gullkjede.
Hun skal ha vært en svært vakker og inntrykksfull kvinne, og hennes velgjørenhet, hennes innsats for arméen uten å gjøre skille mellom religionene samt for det jødiske trossamfunnet i Hechingen ble berømt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Eintrag im Lexikon Geschichte Baden-Württemberg
Rundfunksendung über Karoline Kaulla
Verlagsgruppe Georg von Holtzbrinck

Verlagsgruppe Georg von Holtzbrinck GmbH er et av Tysklands store mediekonserner og omfatter 80 firmaer. Det eies av to av Georg von Holtzbrincks arvinger, Monicka Schoeller og Stefan von Holtzbrinck.Gruppen eier blant annet Rowohlt Verlag og det store tradisjonsrike britiske forlaget Macmillan, med blant annet tidsskriftet «Nature» og «Scientific American». Avisforetakene Handelsblatt, Die Zeit, Der Tagesspiegel og et større antall regionale aviser, ble i 2009 overdratt til DvH Medien, eid av Dieter von Holtzbrinck.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(de) Offisielt nettsted 
(en) Verlagsgruppe Georg von Holtzbrinck – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Myrra

Myrra lages av harpiks etter sevjen til trær i slekten Commiphora, som inngår i balsamfamilien (Burseraceae). Treet vokser i Arabia og Afrika. Sekretet er svettet ut av barken og tørret i luft. Utseende er gulbrune eller rødbrune, uregelmessige, sprø korn eller klumper av vekslende størrelse. Overflaten er dekket av hvit-gult støv. Bruddet er hvelvet, fettglinsende, gulbrunt til rødbrunt, ofte med matte, hvite årer og lysere flekker. Tynne stykker er gjennomskinnelige. Lukten er aromatisk; smaken er bitter, rivende.


== Historie ==
Ifølge myten skal myrraen ha fått sitt navn etter prinsesse Myrrha, som var datter av kong Cinyras. Denne prinsessen ble så grepet av forbudt kjærlighet at hun flyktet til Arabia, der hun sank ned i en dyp sorg. Venus forvandlet henne til det treet som bærer hennes navn og som ennå gråter tårer, den bitre, men rennende og helsebringende myrraen. Egypterne hentet myrra fra Punt, et fordums land sør for Egypt, og brukte det til balsamering av sine døde. Myrra nevnes ofte i Bibelen f.eks.  i første Mosebok 37:25. Dette viser at stoffet var en betydelig handelsvare allerede for 3500 år siden. Det ble brukt i israelittenes hellige smurning, til parfyme og røkelse og inngikk i drikken som ble gitt til dødsdømte.


== Bruk av myrra ==

Grekerne brukte myrra og røkelse. I Apollotempelet i Miletus i 243 f. Kr. var der gull- og sølvkar, virak, myrra, kanel og andre krydder.
Dioskorides beskriver flere ulike sorter myrra, men tilrår bare at den brukes som er frisk, lett, ensfarget med hvite striper i bruddet. Den skal også være bitter i smaken, velluktende  og skarp. Plinius beskriver en spesiell myrra som er samlet uten inngrep i treet, og som inngikk i israelittenes tempelrøkelse. Også i Koranen blir myrra nevnt. 
Myrra ble brukt mot et stort antall sykdommer. Den ble brukt alene og i blanding med andre legemiddel både til inntaking og til inngniding, i blanding med «kvikkemelk» til øyensalve, til munnvann, mot dårlig lukt i armhulene, til tygging ved dårlig ånde og til snusing mot snue osv. En myrratinktur ble brukt for å få fortgang i fødselen, for å fremkalle menstruasjon og mot lammelser ved slagtilfeller. Myrra ble også brukt som tannpulver og tanntinktur. Selv om undersøkelser av myrraens virkninger mangler, ble den brukt som hostestillende middel og stimulerende middel.
Den tredje gaven Jesusbarnet fikk av De vise menn var myrra.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lindgren, John: Läkemedelsnamn Lund 1918
Belluno (provins)

Provinsen Belluno (it. Provincia di Belluno) er en provins i regionen Veneto i det nordlige Italia. Belluno er provinsens hovedstad.
Det var 209 550 innbyggere ved folketellingen i 2001.


== Geografi ==

Provinsen Belluno grenser:

i nord mot Østerrike (Tirol og Kärnten),
i øst mot Friuli-Venezia Giulia (provinsene Udine og Pordenone),
i syd mot provinsene Treviso og Vicenza og
i vest mot Trentino-Syd-Tirol (provinsene Trento og Syd-Tirol).


== Folkegrupper og språk ==
I provinsen Belluno er det i tillegg til italienerne to etniske minoriteter kjennetegnet ved hvert sitt språk:

ladinsk (spredd over store deler av provinsen)og
kimbrisk (særlig i Altipiano del Asiago).Ladisk er et romansk språk utbredt i Sveits, Østerrike og Italia. Kimbrisk er et germansk språk i slekt med høytysk, som bare snakkes av noe få tusen i provinsene Belluno og Trentino.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Province of Belluno – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Province of Belluno – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Padova

Padova er en stor by i det nordøstlige Italia, en av landets  eldste. Byen har omtrent 210 000 innbyggere i 2017 og  ligger 30 km vest for Venezia ved elven Bacchiglione. Den er hovedstad for provinsen Padova.


== Historie ==
Ifølge Æneiden (skrevet 29 f.Kr.) ble den grunnlagt i 1183 f.Kr.  Den het Patavium i romertiden og var kjent som en stor by den gang. Uavhengig ble den omkring år 1000. I 1222 åpnet Universitetet i Padova, som er det nest eldste i Italia etter Universitetet i Bologna. Der var  Galileo Galilei lærer fra 1592 til 1610, og dets Botanisk have i Padova fra 1545 er ifølge Wikipedia verdens eldste faste botaniske hage, og står på verdensarvlisten.
Familien Carrara rådet her fra 1318 til 1406 da Republikken Venezia tok kontrollen. Etter å ha vært en del av Napoleons italienske republikk 1805–14, var byen en del av Kongedømmet Lombardia-Venetia frem til 1866 da den ble innlemmet i Kongedømmet Italia.
Rundt byen er det en stor middelaldermur med sju porter.  Av romertidens mur er kun få rester igjen etter at byen i 899 ble rasert av madjarer (ungarere).
Kunstneren Andrea Mantegna (1431–1506) vokste opp her og etterlot seg mye kunst som ble ødelagt da byen ble bombet av tyskerne. Florentineren Giotto (1267–1337) malte sine mest kjente fresker i Padovas Cappella degli Scrovegni i 1305.
Den første tsjekkoslovakiske presidenten, Tomáš Garrigue Masaryk, besøkte Padova rett før han skulle vende tilbake til sitt hjemland i desember 1918, og møtte da kong Viktor Emanuel III av Italia.

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Padua – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Padova – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Rovigo (provins)

Provinsen Rovigo (it. Provincia di Rovigo) er en provins i regionen Veneto i det nordlige Italia. Rovigo er provinsens hovedstad.
Det var 242 538 innbyggere ved folketellingen i 2001.


== Geografi ==
Provinsen Rovigo grenser:

i nord mot provinsene Verona, Padova og Venezia,
i øst mot Adriaterhavet,
i syd mot Emilia-Romagna (provinsen Ferrara) og
i vest Lombardia (provinsen Mantova).Po danner et delta i nedenfor byen Adria, like før den renner ut i havet som har fått sin navn av denne byen – Adriaterhavet. Noen få km lenger nord i provinsen renner elven Adige også ut, etter å ha passert bl. annet Verona på sin vei.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Province of Rovigo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Province of Rovigo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Treviso (provins)

Provinsen Treviso (it. Provincia di Treviso) er en provins i regionen Veneto i det nordlige Italia. Treviso er provinsens hovedstad.
Det var 795 264 innbyggere ved folketellingen i 2001.


== Geografi ==

Provinsen Treviso grenser:

i nord mot provinsen Belluno,
i Øst mot Friuli-Venezia Giulia (provinsen Pordenone),
i syd mot provinsene Venezia og Padova og
i vest mot provinsen Vicenza.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Province of Treviso – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Province of Treviso – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Provinsen Venezia

Provinsen Venezia (italiensk Provincia di Venezia) var en provins i regionen Veneto i det nordlige Italia. Venezia var provinsens hovedstad.
Det var 809 586 innbyggere ved folketellingen i 2001. Arealet var 2 472 km².
Provinsen ble 1. januar 2015 erstattet av Storbyområdet Venezia.


== Geografi ==
Provinsen Venezia grenset:

i nordøst mot Friuli-Venezia Giulia (provinsene Udine og Pordenone),
i øst mot Adriaterhavet,
i syd mot provinsen Rovigo og
i vest mot provinsene Padova og Treviso.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Metropolitan city of Venice – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Metropolitan city of Venice – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Vicenza (provins)

Provinsen Vicenza (it. Provincia di Vicenza) er en provins i regionen Veneto i det nordlige Italia. Vicenza er provinsens hovedstad.
Det var 794 317 innbyggere ved folketellingen i 2001.


== Geografi ==

Provinsen Vicenza grenser:

i nord og vest mot Trentino-Syd-Tirol (provinsen Trento),
i øst mot provinsene Belluno, Treviso og Padova og
i vest mot provinsen Verona.


== Se også ==
Strada delle 52 Gallerie


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Province of Vicenza – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Province of Vicenza – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Avellino (provins)

Provinsen Avellino (it. Provincia di Avellino) er en provins i regionen Campania i det sydlige Italia. Avellino er provinsens hovedstad.
Det var 429 178 innbyggere ved folketellingen i 2001.


== Geografi ==
Provinsen Avellino grenser:

i nordøst mot Puglia (provinsen Foggia),
i sydøst mot Basilicata (provinsen Potenza),
i syd mot provinsen Salerno,
i vest mot provinsen Napoli og
i nordvest mot provinsen Benevento.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Province of Avellino – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Province of Avellino – galleri av bilder, video eller lyd på Commons