jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tromsdalen

Tromsdalen (nordsamisk: Sálašvággi, Romssavággi) er en av bydelene i Tromsø. Bydelen er forbundet med Tromsøya med den 1016 meter lange  Tromsøbrua, (Tromsdalen - sentrum av Tromsø), og den 3500 meter lange Tromsøysundtunnelen, (Tomasjord - Breivika). Brua ble ferdig 1960, og tunnelen ble åpnet 1994. Tromsdalen grenser mot Tomasjord i nord og Solligården i sør. Bydelen har fått navn etter dalen som ligger i området. Tromsdalen er et dalføre som leder fra Tromsdalstinden ned til Tromsøysundet og Tromsøya (Tromsø).
Tettstedet Tromsdalen, som også inkluderer bydelene Tomasjord, Lunheim og Kroken i nord og Solligården i sør, hadde 18 063 innbyggere pr. 2022. Delområdet Tromsdalen, som omfatter grunnkretsene Dalen, Otium, Lilleaksla, Bellevue og Hungeren, hadde 5 051 innbyggere i 2015.


== Kultur ==
Forfatteren John Giæver er nært knyttet til Tromsdalen. Han har skrevet et vakkert minne om dalen og Tromsdalselva i novellen "Min barndoms elv". Forfatteren Lars Berg bosatte seg i Tromsdalen etter krigen. Han etablerte Tromsøysund framhaldsskole i 1947, og skrev alle sine etterkrigsromaner her. Han stiftet Hålogaland teater. Humoristen og forfatteren Arthur Arntzen er født og oppvokst i Tromsdalen. Her debuterte han på scenen med sin Oluf, og for den lokalkjente er Raillkattlia et kjent sted ved Lillebrua som går over Tromsdalselva. Lyrikeren Helge Stangnes har bodd og hatt sitt virke i Tromsdalen i et halvt århundre. Viseduoen Tobben og Ero (Torbjørn Willassen og Jan Ero Olsen) kommer også fra dalen. De ga ut flere plater med egne melodier til dikt av forfattere som Arnulf Øverland og Knut Hamsun. Deres karriere var kort, men hektisk. De samarbeidet blant annet med Cornelis Vreeswijk. Deres visekunst fikk stor betydning, ikke minst som inspirasjon for andre. Blant de som lot seg inspirere var Tromsdalsguttene Jørn Hoel og Steinar Albrigtsen. De har gitt ut flere plater, både som duoen Jørn & Steinar og hver for seg. Visesangerne Bente Reibo (Nordnorsk visegruppe) og Turid Pedersen (Nøkken) er fra Tromsdalen.


== Institusjoner og bedrifter ==
Tromsdalen kulturhus (Kulta)
Tromsdalen ungdoms- og idrettslag (TUIL).
Tromstun ungdomsskole
Tromsdalen videregående skole (TVGS)
Pyramiden kjøpesenter
Ecornsenteret
Biblioteket
Tromsdalen Camping
Tromsdalen barneskole


== Nevneverdig ==


== Se også ==
Bydeler i Tromsø


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tromsdalen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Tromsdalen bydelsråd
Bilde av Tromsdalen
Heidal Ysteri

Heidal Ysteri er et ysteri i Heidal i Gudbrandsdalen. Ysteriet er kjent for Heidalosten, en slags brunost.
Tidligere hadde TINE et ysteri i Heidal. Ysteriet produserte Heidalosten, en variant av brunost, eller «rauost» som det kalles lokalt. Produksjonen ble lagt ned i 1995. TINE fortsatte imidlertid å produsere Heidalosten, men andre steder i landet. Dette vakte lokal forargelse, og i 1999 ble et nytt ysteri, Heidal Ysteri, satt i drift. Ysteriet lager Heidalosten på gamlemåten, blant annet med osteformer laget av en lokal treskjærer.


== Eksterne lenker ==
Heidal Ysteri
Runar Tafjord

Runar Tafjord (født 14. desember 1957) er fra Langevåg i Sula kommune og er valthornist. Han er en del av The Brazz Brothers og er bror til Stein Erik Tafjord.
Runar Tafjord er utdannet ved Norges musikkhøyskole i Oslo. Han har i flere år spilt i ulike skandinaviske symfoniorkestre, blant annet Oslo Filharmoniske Orkester, Den Norske Operas Orkester, Bergen Filharmoniske Orkester og Göteborg Filharmoniske Orkester. Han er også en mye benyttet soloartist og studiomusiker og er en av kun fem skandinaviske valthornister som spiller jazz.  I tillegg til dette er han dirigent og instruktør for brassensembler.


== Referanser ==
Bahamas’ flagg

Bahamas' flagg ble tatt i bruk 12. juli 1973. Den svarte trekanten på venstre side representerer fellesskapet mellom Bahamas' 300 000 innbyggere, som hovedsakelig nedstammer fra Afrika. De blå båndene øverst og nederst på flagget representerer Atlanterhavet og Det karibiske hav. Den gule stripen representerer landet mellom havene, Bahamas' sandfylte strender.


== Øvrige flagg ==
Bahamas har et flaggsystem etter britisk mønster, men med nasjonale særtrekk. Orlogsflagget er en white ensign, det vil si hvitt med rødt kors og med nasjonalflagget i kantonen. Et tilsvarende flagg, men med blått kors i den hvite duken, føres av sjøforsvarets reserveskip. Handelsflagget kan kalles en red ensign, siden flaggduken er rød, men har det uvanlige trekk at flaggduken er delt i fire av et hvitt kors, igjen med nasjonalflagget i feltet øverst ved stangen. Ingen annen red ensign er utformet på denne måten. Handelsflagget med splitt føres som gjøs av handelsflåten. 
Statsministeren fører eget flagg basert på nasjonalflagget, men med et septer i flaggets frie ende. Andre ministere har riksvåpenet i en hvit skive i flaggets frie ende.
Generalguvernøren fører blått flagg med det kongelige heraldiske merket krone med løve over og med landets navn innskrevet på et bånd under. Dette følger mønsteret for generalguvernørers flagg i land som deler statsoverhode med Storbritannia.


== Litteratur ==
Album des pavillons nationaux et des marques distinctives. National flags and distinctive markings, Service hydrographique et océanographique de la marine, Brest, 2000
Whitney Smith: «Bahamian Symbols, the First Five Centuries», The Flag Bulletin, XV:2-3, 1972


== Eksterne lenker ==
Flags and Coat of Arms (Regulation) Act
BassoNova

BassoNova (etablert 2004) er ei norsk gruppe bestående av fem bassister og to trommeslagere, som  debuterte på «Gamla» i Oslo (2005).  Målet er å fremføre verker som kombinerer afro, jazz og funk.  De opprinnelige medlemmer var

Erling Sunnarvik, kontrabass
Kenneth Ryland, kontrabass
Kjetil Sandum, kontrabass
Stein Erik Tafjord, tuba
Edvard Askeland, el.bass
Totto Hansen, trommer/perkusjon
Marcus Lewin, trommer/perkusjonLewin, Ryland og Sandum har forlatt konstellasjonen (ultimo 2005), Ivar Loe Bjørnstad trommer har tatt over.
Arbeidet har avstedkommet deltakelse på DølaJazz 2006, der forøvrig Sigrun Eng har tilkommet på cello.  Med Oslo Filharmoniske Orkester utarbeidet de fremføringen «på by'n», der Kristen Svendsen var nytt medlem på kontrabass, sammen med Erik Raude trommer.


== Eksterne lenker ==
bassonova.no
Marcus Lewin

Marcus Lewin (født 1970 i Nyköping, Sverige) er jazz-trommeslager og -perkusjonist. 
Han har spilt i The Brazz Brothers og BassoNova.
Som tiåring spilte han med andre unge musikere i jazzbandet Super Six, samtidig med at han i ti år gikk i lære hos  trommelegenden Egil «Bop» Johansen. Etter en generell musikkutdannelse fortsatte han å ta timer hos noen av verdens beste jazztrommelsagere som Mel Lewis og Max Roach. 
I hans tidligste del av karrieren som profesjonell musiker turnerte han med blant andle Putte Wickman, Robert Wells, Arne Domnérus og Scott Hamilton.
Etter Egil «Bop» Johansens bortgang i 1998, ble Lewin spurt om å bli ny trommeslager i The Brazz Brothers. Og det ble han. Men så sluttet han i 2009. 


== Eksterne lenker ==
(en) Marcus Lewin på Internet Movie Database
Sørøst

Sørøst eller sydøst er himmelretningen midt mellom sør (syd) og øst. Den motsatte himmelretningen er nordvest.
Sørvest

Se også hodeplagget sydvest
Sørvest eller sydvest er himmelretningen midt mellom sør (syd) og vest. Den motsatte himmelretningen er nordøst.
Nordvest

Nordvest er himmelretningen midt mellom nord og vest. Den motsatte himmelretningen er sørøst.
Nordøst

Nordøst er himmelretningen midt mellom nord og øst. Den motsatte himmelretningen er sørvest.
Norges musikkhøgskole

Norges musikkhøgskole på Majorstuen i Oslo er en vitenskapelig høgskole og Norges eldste musikkutdanningsinstitusjon i drift. 
Skolen tilbyr bachelor innenfor klassisk (utøvende og pedagogisk), kirkemusikk, jazz, folkemusikk (utøvende og pedagogisk), komposisjon og det frie kandidatstudiet. Fra høsten 2011 tilbys også bachelor i direksjon. Skolen tilbyr mastergrad innenfor alle disse retningene, samt musikkterapi, og diplomstudie for klassisk utøvende og komposisjon. I tillegg tilbyr skolen en rekke videreutdannings- og årskurs. Institusjonen driver også  forskning og utviklingsarbeid innen musikkfag. Noen av Norges fremste musikere er utdannet ved denne skolen.


== Historie ==
Ønsket om en statsdrevet høyere musikkutdanningsinstitusjon i Norge stammer helt tilbake til 1800-tallet. 
I 1883 startet Ludvig Mathias og Peter Lindeman, som var far og sønn, den såkalte «Organistskolen» i Kristiania. Den utviklet seg til å bli vårt første og største musikkonservatorium, og den ble et viktig fundament for Norges musikkhøgskole. Konservatoriet etter Lindeman-familien ble avviklet i 1973. Historien etter denne familien, som gjorde en uforglemmelig innsats for norsk musikkliv, tas vare på ved Norges musikkhøgskole. Skolens store konsertsal Lindemansalen er oppkalt etter dem. Etter avviklingen av konservatoriet i 1973 ble Norges musikkhøgskole etablert samme år.
I 1996 ble skolen slått sammen med tidligere Østlandets musikkonservatorium. Dette konservatoriet hadde sine røtter tilbake til Musikkonservatoriet Veitvet, og ble i 1989 slått sammen med Buskerud Musikkonservatorium.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Norges musikkhøgskole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Norges musikkhøgskole». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Franco Frattini

Franco Frattini (født 14. mars 1957 i Roma, død 24. desember 2022 i Roma) var en italiensk politiker som var medlem i flere av Silvio Berlusconis regjeringer. Frattini ble minister første gang i 2001. Fra 14. november 2002 var han Italias utenriksminister.
Den 4. november 2004 ble han nominert til Europakommisjonen, etter at kandidaturet til Rocco Buttiglione ble trukket. Den 18. november tok han opp vervet som justiskommissær. Frattinis etterfølger som italiensk utenriksminister ble Gianfranco Fini.
Frattini var kandidat i 2014 for å etterfølge danske Anders Fogh Rasmussen som generalsekretær for NATO, men det ble Jens Stoltenberg som fikk den oppgaven.


== Referanser ==
Kvalitetsutvalget

Kvalitetsutvalget, fullt navn Utvalget for kvalitet i grunnopplæringen, ble nedsatt av Stortinget den 4. desember 2001. Utvalgets mandat var å «vurdere innhold, kvalitet og organisering av grunnopplæringen». (Med «grunnopplæring» forstås her grunnleggende opplæring i grunnskolen.) Leder av utvalget var Astrid Søgnen, tidligere statssekretær for (Ap), og daværende styreleder i Læringssenteret, nasjonalt kompetansesenter for utdanningssektoren i Norge. Utvalget er derfor også kalt Søgnenutvalget.
Utvalget leverte en delinnstilling om kvalitetsvurdering og kvalitetsutvikling i grunnopplæringen 14. juni 2002. Som hovedtiltak foreslo denne innstillingen innføring av årlige nasjonale prøver av grunnskoleelevenes basiskunnskaper samt innføring av en «kvalitetsportal». Kvalitetspotralen var tenkt som et nettsted for presentasjon av resultatene fra den årlige kvalitetsmålingen. Forslaget om nasjonale prøver fikk tilslutning fra Stortinget og ble iverksatt fra og med våren 2004.
Utvalgets hovedinnstilling ble levert 5. juni 2003. Innstillingens hovedinnretting presenteres i innledningen som følgende foreslåtte «gjennomgående grep»:

Forsterket tilpasset opplæring for alle gjennom organisatorisk tilrettelegging, differensiering og kvalitetssikringssystemer.
Gjennomgående og modulbaserte læreplaner for hele grunnopplæringen.
Basiskompetanse som er gjennomgående i alle læreplaner på alle trinn og nivå.
Gjennomgående satsing på realfag og språkfag.
Bortfall av avgangsprøven i grunnskolen som overgangsmarkør mellom grunnskolen og videregående opplæring.
Nasjonale prøver og mappe som gjennomgående vurderingsverktøy.
Nytt karaktersystem med karakterskalaen A-F erstatter dagens karaktersystem.
Tettere kobling mellom ungdomstrinnet og videregående opplæring, både i form av programfag og valg av moduler fra videregående opplæring på ungdomstrinnet.
Tettere kobling mellom grunnopplæringen og høyere utdanning ved at elever i videregående skole kan ta fag i høyere utdanning mens de er elever.
Fylkeskommunen får ansvaret for yrkesveiledningen på ungdomstrinnet.
Arbeidslivets plass i opplæringen styrkes og gjøres mer forpliktende og gjennomgående.
Begrepet livsvid læring tas i bruk på ungdomstrinnet og i videregående opplæring.
Kompetanseutvikling for lærere på alle nivå i fag som matematikk, norsk og engelsk med tilhørende fagdidaktikk.
Gjennomgående satsing på IKT.
Gjennomgående satsing på ledelse.
Barnehagene får tettere tilknytning til grunnopplæringen gjennom rammeplanen og ved politisk og administrativ tilhørighet i Utdannings- og forskningsdepartementet.


== Eksterne lenker ==
NOU 2002:10 – Førsteklasses fra første klasse, delinnstilling 14. juni 2002
NOU 2003:16 – I første rekke, hovedinnstilling 5. juni 2003
Stan Brakhage

Stan Brakhage (født 14. januar 1933, død 9. mars 2003) var en amerikansk filmskaper aktiv gjennom hele den siste halvdelen av det 20. århundre. Han blir regnet som en av de viktigste personligheter innenfor eksperimentell film. Mest kjent for sine poetiske filmer under den amerikanske avant-garde bølgen på 50-tallet, bl.a. Anticipation of the Night (1958) og Dog Star Man (1961–1964).
Brakhage ble født som Robert Sanders på et barnehjem i Kansas City i Missouri. Etter tre uker ble han adoptert av Ludwig og Clara Brakhage og gitt navnet James Stanley Brakhage.
Han sluttet på gymnaset for å begynne å lage filmer, inspirert av skriftene til Sergei Eisenstein og Jean Cocteaus filmer, i tillegg til den italienske neorealismebeveglesen. Han laget sin første film i 1954, Interim.
Hans filmer er vanligvis uten lyd og mangler en tradisjonell narrasjon, dette gjør, ifølge Brakhage selv, at filmene nærmer seg visuell poesi i stedet for prosa historiefortelling. Brakhages arbeid inkluderer en rekke forskjellige teknikker, de fleste er laget på 8mm eller 16mm film.
Filmen Mothligh (1963) er laget ved å lime fast møllvinger og blader på filmen. 23rd Pslam Branch er bilder fra den andre verdenskrig klippet mellom bilder fra Brakhages hjemsted i Colorado. Dog Star Man er en serie bilder av solen, en mann og en hund som klatrer opp en bakke, Brakhages kone som føder, i tillegg til mange abstrakte lysformasjoner. Mot slutten av livet jobbet han for det meste med å male direkte på filmen.
Brakhage skrev også en mengde bøker, bl.a. Metaphors on Vision (1963) og Telling Time (2003, gitt ut etter hans død). Han ga ofte forelesninger ved universiteter, museer, gallerier og filmfestivaler og fra 1981 underviste han ved University of Colorado.
Han flyttet i 2002 til Victoria, Britisk Columbia i Canada og døde der året etter av kreft i Blæren. Det blir trodd at fargene han brukte til å male filmene var hovedgrunnen til at han utviklet kreft.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stan Brakhage på Internet Movie Database 
(sv) Stan Brakhage i Svensk Filmdatabas 
(fr) Stan Brakhage på Allociné 
(en) Stan Brakhage på AllMovie 
(en) Stan Brakhage hos Turner Classic Movies 
(en) Stan Brakhage hos The Movie Database 
Liste over lenker til sider om Brakhage
Franco Maria Malfatti

Franco Maria Malfatti (født 13. juni 1927, død 10. desember 1991) var en italiensk politiker. Han var president i Europakommisjonen fra 1970 til 1972.
Malfatti hadde også flere verv i flere italienske regjeringer. Han var blant annet finansminister fra 1978 til 1979, og utenriksminister fra 1979 til 1980.
På 80-tallet var Malfatti leder for den italienske delegasjonen til Europaparlamentet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Franco Maria Malfatti – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Franco Maria Malfatti hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
Centro Studi Malfatti, nettsted
Monica Lewinsky

Monica Samille Lewinsky (født 23. juli 1973) er en amerikansk kvinne som kom i medienes søkelys etter at det ble oppdaget at hun hadde et seksuelt forhold til daværende president Bill Clinton. Dette skjedde mens hun arbeidet i Det hvite hus på midten av 1990-årene. Saken ble ofte omtalt som Lewinsky-skandalen eller «Monicagate» (en henvisning til Watergate-skandalen). Lewinsky måtte vitne i saken Clinton v. Jones etter at Høyesterett hadde avsagt kjennelse om at en sittende president ikke var strafferettslig immun for forhold fra tiden før han ble president.
Lewinsky studerte samfunnsfag ved Lewis & Clark College i Portland i Oregon med avgangseksamen i 1995 i psykologi. I desember 2006 tok hun mastergrad i sosialpsykologi ved London School of Economics.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Monica Lewinsky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Monica Lewinsky på Internet Movie Database 
(en) Monica Lewinsky hos The Movie Database 
(en) Monica Lewinsky på Twitter 
(en) Monica Lewinsky på Facebook
Kabney

Kabney er et silkeskjerf som er en del av Bhutans tradisjonelle mannsdrakt Gho. Skjerfet er av råsilke, måler vanligvis 90 x 300 cm, har frynser i endene, og bæres ved seremonielle anledninger. Skjerfet bæres over venstre skulder og festes på høyre hofte.
Skjerfet har forskjellige farger etter bærerens rang:

Safrangult skjerf for Druk Gyalpo (kongen) og Je Khenpo
Oransje skjerf for Lyonpo, dvs regjeringsmedlemmer.
Blått skjerf for medlemmer av  Lodoi Tsokde, kongens konsultative råd.
Rødt skjerf for Dasho, dvs mannlige medlemmer av kongefamilien og høyere embetsmenn (jf. Lyonpo Yeshey Zimbas biografi)
Grønt skjerf for dommere
Hvitt skjerf med blå striper for Chimi, dvs medlemmer av Nasjonalforsamlingen.
Hvitt skjerf med røde striper for Gup', valgte ledere av landets 201 gewog.
Smalt hvitt skjerf med rød rand for medlemmer av hæren.
Hvitt skjerf for vanlige borgere.


== Eksterne lenker ==
Nyhetssak fra Kuensel Online Grønn-turkis innføres for dommere, for å tydeliggjøre skillet mellom utøvende og dømmende makt. Fra 2005 
Bilde av utenriksministeren, med skjerf
Gruppebilde av flere Dasho og Lyonpo, med skjerf, i anledning av at landets Riksrevisor utnevnes til Dasho
«His Majesty grants dhar and kabney to the Gups», 12.7.2011
Hell

Denne artikkelen handler om stedet Hell. For å lese om hell i betydningen flaks eller lykke, se det.Hell er et tettsted og sentrum i Lånke i Stjørdal kommune, Trøndelag. Hell ligger sør for Stjørdalselva og Trondheim lufthavn, Værnes. Før det ble broforbindelse over Stjørdalselva i 1856, var det fergetrafikk over elva ved Sandfærhus og Mælen. Hell var administrasjonssentrum i Lånke kommune inntil 1. januar 1962, da kommunen inngikk i nye Stjørdal kommune. Hell ble regnet som eget tettsted av Statistisk sentralbyrå frem til 2019, da det ble regnet sammen med Stjørdalshalsen. I 2021 ble stedet igjen skilt ut som eget tettsted.


== Navn ==

Hell er blitt en turistattraksjon fordi Hell betyr helvete på engelsk. Besøkende, gjerne fra utlandet, kommer til Hell stasjon for å ta bilde av skiltet med stedsnavnet og skiltet med teksten Hell Gods Expedition. Dette er den gamle skrivemåten for godsekspedisjon, og også dette har en spesiell betydning på engelsk, nemlig «gudenes ekspedisjon». 
Navnet Hell kommer fra det gammelnorske ordet hellir, som betyr klippehule, skjult under en utoverhengende klippe. 
Hell Kjøpesenter ligger på Sandfærhus på den andre siden av Stjørdalselva, men har allikevel navn etter stedet, i likhet med Scandic Hell, et av de største hotellene i Norge. Årlig arrangeres festivalen Blues in Hell, som i 2010 ble kåret som en av de beste bluesfestivalene i Europa.


== Samferdsel ==
Hell-området er i dag et travelt trafikknutepunkt med Trondheim lufthavn Værnes som nærmeste nabo. Fra Europavei 6 på Sandfærhus er det avkjørsel til Selbu og Tydal med flott helårs vei (Fylkesvei 705) over fjellet til Brekken og Røros, eller Sverige gjennom Funäsdalen. 
Nordlandsbanen knyttes ved Hell stasjon til Meråkerbanen, som går inn på det svenske jernbanenettet via Storlien til Stockholm. Kort vei fra Hell knyttes Europavei 6 til Europavei 14, som går mot øst til riksgrensen på Storlien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hell, Norway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Historiske bilder fra Hell
Blues in Hell
Massimo D’Alema

Massimo D'Alema (født  20. april 1949 i Roma) er en italiensk journalist og politiker (Partito Democratico). Han har vært Italias statsminister og utenriksminister, det siste under Prodi-regjeringen.


== Liv og virke ==
D'Alema har hatt regionale politiske verv i Pisa og Puglia. Han var medlem av Italias deputertkammer fra 1987 til 2013. Fra 1998 til 2000 var han  Italias statsminister og utenriksminister og visestatsminister fra 2006 til 2008. Fra 2004 til 2006 var han medlem i Europaparlamentet, i den sosialistiske fraksjonen.D'Alema var tidligere marxist og med i det italienske kommunistpartiet, men etter at dette ble slått sammen med mer moderate partier har han gått noe bort fra dette.D'Alema var tidligere redaktør i den venstreorienterte avisen L'Unità. Han har utgitt åtte bøker, hvorav fire er på forlaget Mondadori, som eies av Silvio Berlusconi. Dette har ført til at deler av venstresiden har kritisert D'Alema for å ha bånd til Berlusconi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Massimo D'Alema – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Massimo D'Alema hos Europaparlamentet
Giuseppe Giacosa

Giuseppe Giacosa (født 21. oktober 1847 i kongedømmet Sardinia, død 1. september 1906) var en italiensk forfatter. Han er mest kjent for sine teaterstykker, dikt og librettoer.
Giacosa ble først kjent for sine dikt Una partita a scacchi («et parti sjakk») i 1871. Senere skrev han librettoene til Giacomo Puccinis operaer La bohème, Tosca og Madama Butterfly i samarbeid med Luigi Illica.


== Referanser ==


== Kilder ==
Giorgio Taffon: «GIACOSA, Giuseppe», Dizionario Biografico degli Italiani – bind 54 (2000)


== Eksterne lenker ==
(en) Giuseppe Giacosa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Giuseppe Giacosa – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Giuseppe Giacosa på Internet Movie Database 
(en) Giuseppe Giacosa hos The Movie Database 
(en) Giuseppe Giacosa hos Internet Broadway Database 
(en) Giuseppe Giacosa på Discogs 
(en) Giuseppe Giacosa på MusicBrainz 
(de) Verk av og om Giuseppe Giacosa i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Hagbard og Signe

Hagbard og Signe er et sagn om Hagbard Unge og Signelill som er forelsket i hverandre. Hagbard er kongssønn, og Signe er datter av en annen konge. 
Islendingen Arne Magnusson (jfr Den arnamagnæanske samling), skrev ned sagnet om Hagbard og Signe ca. 1700. Han kunne berette at Hagbard ble begravet inne i den gamle steinsettingen ved Agnes ved Stavern. Han hadde fått høre at det var Hagbard Konge som var begravet her, og at "Signelild" også var kongsdatter. Hagbard kunne ikke få henne, for han hadde drept brødrene hennes på en vikingeferd.
I sine Norgesbeskrivelser fra 1820-35 skriver Jens Kraft at stedet der Hagbards Signe "af Hengivenhed" frivillig endte sine dager "skal have været paa Gaarden Fritzøes Grund ved Farrisvandet". Andreas Faye forteller det samme om «Harbor og Signe» i Norske Sagn (Faye 1833:159-165). 
På toppen av Jomfruhalvøya i Farris finner vi ei lita hule under en stein som den dag i dag kalles Jomfruburet, og som settes i forbindelse med sagnet. Grevinne Reventlov oppholdt seg på Herregården i Larvik i 1780, og malte da Jomfruburet på Jomfruhalvøya. Maleriet er den dag i dag å se på Herregården, og Signe skimtes under steinhella.
Historien finnes i flere versjoner, og er blitt knyttet til mange steder både i Norge, Danmark og Sverige.
Hagbards grav (eller Agnesskipet) kalles en steinsetting som ligner et skip. Denne steinsettingen finnes på Agnes i Larvik kommune.
Det finnes også en Hagbards grav i Örebro kommune, i det gamle Lännäs sokn.


== Se også ==
Steigen Sagaspill, et stort teaterstykke basert på dette sagnet.