jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Verve Records

Verve Records er et amerikansk jazz-plateselskap, grunnlagt av Norman Granz i 1956.


== Liste over tidlige Verve-artister ==


=== Musikere ===
Coleman Hawkins
Charlie Parker
Count Basie
Duke Ellington
Oscar Peterson
Dizzy Gillespie
Bud Powell
Lester Young
Kid Ory
Stan Getz
Ben Webster
Bill Evans
Roy Eldridge
Gerry Mulligan
Buddy Rich
Gene Krupa
Illinois Jacquet
Art Tatum
Teddy Wilson 


=== Vokalister ===
Bing Crosby
Ella Fitzgerald
Betty Carter
Natalie Cole
Blossom Dearie
Anita O'Day
Carmen McRae
Nina Simone
Mel Torme
Sally Kellerman
Diana Krall
Sarah Vaughn
Joe Williams


=== Andre ===
Talk Talk
The Mothers of Invention
The Righteous Brothers
The Velvet Underground


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Christoph Metzelder

Christoph Tobias Metzelder (født 5. november 1980 i Haltern) er en tidligere tysk fotballspiller. 
Metzelder kom til Real Madrid fra Borussia Dortmund våren 2007. Han har totalt spilt 47 landskamper for Tyskland. Han ble tatt ut i troppen til VM 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christoph Metzelder – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Christoph Metzelder på Internet Movie Database 
(de) Christoph Metzelder – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Christoph Metzelder – FIFA 
(en) Christoph Metzelder – UEFA 
(fr) Christoph Metzelder – LÉquipe 
(en) Christoph Metzelder – Transfermarkt 
(en) Christoph Metzelder – national-football-teams.com 
(en) Christoph Metzelder – WorldFootball.net 
(en) Christoph Metzelder – FootballDatabase.eu 
(de) Christoph Metzelder – fussballdaten.de 
(en) Christoph Metzelder – Soccerway
David Odonkor

David Odonkor (født 21. februar 1984 i Bünde) er en tysk fotballspiller. Han er angrepsspiller for den tyske fotballklubben Alemannia Aachen.
Han debuterte i Bundesliga tidlig i 2002. Odonkor er en meget hurtig spiller, enkelte hevdet at han var den raskeste av samtlige spillere i Bundesliga. 
I 2006 var han en av overraskelsene i Jürgen Klinsmanns tropp til verdensmesterskapet. Like før, 30. mai 2006, fikk han sin landslagsdebut i en vennskapskamp mot Japan (2-2). Selv om moren er fra Ghana, spiller han landslagsfotball sammen med Tyskland. I 2008-09 sesongen tok han sin tredje kneoperasjon i Real Betis.


== Eksterne lenker ==
(de) David Odonkor – Munzinger Sportsarchiv 
(en) David Odonkor – FIFA 
(en) David Odonkor – UEFA 
(en) David Odonkor – Transfermarkt 
(en) David Odonkor – national-football-teams.com 
(en) David Odonkor – WorldFootball.net 
(en) David Odonkor – FootballDatabase.eu 
(de) David Odonkor – fussballdaten.de 
(en) David Odonkor – Soccerway 
(en) David Odonkor – EU-Football.info 
David Odonkors offisielle hjemmeside
Sjona Rockefestival

Sjona Rockefestival er en utendørsfestival i Sør-Sjona i Rana kommune. Festivalen ble stiftet i 2006, men er samtidig en festival med tradisjoner siden det har vært arrangert rockefestival på samme område siden 1996. Festivalen er eid av Ytre Rana Festivalstiftelse som har en ideell målsetting med sitt virke. Rockefestivalen skal være intim og festivalcampen er derfor etablert ved siden av konsertområdet. Festivalområdet ligger i et naturskjønt område med utsikt over Sjonafjorden.


== Bandliste 2006 ==
Hurra Torpedo
Doug Detroit
StoneflowerAudrey Horne


== 2007 ==
Sjona Rockefestival 2007 ble avholdt 4.-5. august med omkring 1200 tilhørere. Følgende band spilte:

Stoneflower (Mo i Rana)
Doug Detroit
Hurra Torpedo
Audrey Horne
The Cumshots
Tungtvann
El Caco
Misvær Skaforening (Misvær)
Soul Jam
Fumar Mata (Trondheim)
Cosmic Twang (Oslo)
Delusions of Grandeur (Stjørdal)
Ida Maria (Bergen) – Kirkekonsert i Sjona kirke
Mayor Gordon
Major Parkinson (Bergen)
Supervixen (Trondheim)
Heroes & Zeros (Oslo)
Chris Thompson med Mads Eriksen Band
Raga Rockers
Desperado
Que Duh Ska (Nesna)


== Eksterne lenker ==
Sjona.no
Kjærlighet på pinde

Kjærlighet på pinde er en norsk stumfilm fra 1922. Komikeren August Schønemann spilte Alexander Snobmann i sin eneste filmrolle. Han ble spådd en lysende fremtid i stumfilmen, men døde i 1925.
Ellers medvirket blant annet Ellen Sinding og Conrad Arnesen. Erling Eriksen hadde regien. Leif Sinding hadde sin første jobb i norsk film som produksjonskoordinator. Filmen kan sees gratis på nasjonalbibliotekets nettside.


== Handling ==
Alexander Snobman og Philip Helt konkurrerer om danserinnen Eva Sommers gunst. En dag møter Snobman henne i skogen, og prøver seg på henne, men må ty til kraftige midler for å få henne. Eva roper på hjelp, og ingeniør Helt kommer til og redder henne. Snobman prøver flere ganger å vinne Eva til seg, men blir stanset av henholdsvis en okse, Evas bestemor, vakthunden Nestor og en sint geit.


== Sensur ==
I 4. akt av filmen ble en avkledningsscene klipt vekk fra filmen.


== Rolleliste ==
Ellen Sinding ...  Eva Sommer
August Schønemann ...  Alexander Snobmann
Conrad Arnesen ...  Philip Helt


== Eksterne lenker ==
(en) Kjærlighet paa pinde på Internet Movie Database 
(no) Kjærlighet paa pinde i Nasjonalbibliotekets filmografi
George Burns

George Burns (født som Nathan Birnbaum, 20. januar 1896 i New York City i New York, død 9. mars 1996 i Beverly Hills i California) var en amerikansk komiker og skuespiller.


== Karriere ==
George Burns hadde sin bakgrunn i vaudeville, hvor han spilte sammen med sin kone Gracie Allen fra 1920-årene. Burns og Allen inngikk ekteskap i januar 1926.Ekteparet Burns og Allen opplevde imidlertid sin første store suksess på radio. De ble fast innslag i radioprogrammet The Guy Lombardo Show på CBS fra og med februar 1932; høsten 1934 fikk paret sitt eget program på samme kanal, som gikk ukentlig til og med mai 1950, vekselvis på CBS og NBC. 1950-1958 var Burns og Allen stjerner i en tilsvarende TV-serie.
Burns og Allen ble uhyre populære som komikerpar, og kunne på 1930- og 40-tallet måle seg med andre store radiokomikere som Jack Benny i popularitet.
Etter Gracie Allens død oppnådde George Burns viss suksess som komiker på egen hånd, blant annet i filmen Oh, God! (1977).George Burns vant en Oscar, i klassen beste mannlige birolle, for sin rolle som «Al Lewis» i filmen The Sunshine Boys. Han har fått tre stjerner på Hollywood Walk of Fame for sin innsats innen teater, film og TV.


== Privatliv ==
George Burns var kortvarig gift med skuespillerinnen Hannah Siegel i 1917; de var sammen i kun noen måneder. Ekteskapet med Gracie Allen varte derimot i 38 år, fram til Allens død i 1964. Paret fikk to barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Offisielt nettsted 
(en) George Burns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) George Burns på Internet Movie Database 
(sv) George Burns i Svensk Filmdatabas 
(da) George Burns på Filmdatabasen 
(da) George Burns på Scope 
(fr) George Burns på Allociné 
(en) George Burns på AllMovie 
(en) George Burns hos The Movie Database 
(en) George Burns hos Internet Broadway Database 
(en) George Burns hos Behind The Voice Actors 
(en) George Burns på Discogs 
(en) George Burns på MusicBrainz 
(en) George Burns på Songkick 
(en) George Burns hos American National Biography
Timo Hildebrand

Timo Hildebrand (født 5. april 1979 i Worms) er en tysk fotballspiller. Han er målvakt for den tyske klubben FC Schalke 04 og tidligere for Tysklands herrelandslag. Hildebrand innehar en Bundesligarekord for å ha holdt buret rent i 884 minutter fra sesongen 2003/2004.
Siden 2000 har Hildebrand vært fast keeper for Stuttgart. Med Hildebrand som trygg sisteskanse fikk klubben andreplass i Bundesliga i 2003, og avanserte fra gruppespillet i Mesterligaen den påfølgende sesongen.
Han debuterte på Tysklands landslag i april 2004, og står nå (1. juni 2006) med 3 A-landslamper.
Han er tatt ut som tredjekeeper til VM 2006 på hjemebane.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Timo Hildebrand – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Timo Hildebrand – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Timo Hildebrand – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Timo Hildebrand – FIFA 
(en) Timo Hildebrand – Transfermarkt 
(en) Timo Hildebrand – national-football-teams.com 
(en) Timo Hildebrand – WorldFootball.net 
(de) Timo Hildebrand – fussballdaten.de 
(en) Timo Hildebrand – Soccerway 
(en) Timo Hildebrand – EU-Football.info 
(de) Timo Hildebrand – Tysklands fotballforbund 
(es) Timo Hildebrand – as.com
John Houseman

John Houseman (født Jacques Haussmann 22. september 1902 i București i Romania, død 31. oktober 1988 i Malibu i California) var en rumensk-amerikansk skuespiller, manusforfatter og filmprodusent.
John Houseman vant en Oscar, i klassen beste mannlige birolle, for sin rolle som «Charles W. Kingsfield Jr.» i filmen The Paper Chase.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Houseman på Internet Movie Database 
(sv) John Houseman i Svensk Filmdatabas 
(da) John Houseman på Filmdatabasen 
(fr) John Houseman på Allociné 
(en) John Houseman på AllMovie 
(en) John Houseman hos Turner Classic Movies 
(en) John Houseman hos The Movie Database 
(en) John Houseman hos Internet Broadway Database 
(en) John Houseman på Internet Broadway Database
Joel Grey

Joel Grey (født som Joel Katz 11. april 1932 i Cleveland i Ohio) er en amerikansk scene- og filmskuespiller. 
Grey vant en Oscar for beste mannlige birolle for rollen som seremonimester i filmmusikalen Cabaret og har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Han er faren til skuespilleren Jennifer Grey, kjent fra filmen Dirty Dancing.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Joel Grey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joel Grey – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joel Grey på Internet Movie Database 
(sv) Joel Grey i Svensk Filmdatabas 
(da) Joel Grey på Filmdatabasen 
(da) Joel Grey på danskefilm.dk 
(da) Joel Grey på danskfilmogtv.dk 
(da) Joel Grey på Scope 
(fr) Joel Grey på Allociné 
(en) Joel Grey på AllMovie 
(en) Joel Grey hos Turner Classic Movies 
(en) Joel Grey hos Rotten Tomatoes 
(en) Joel Grey på Discogs 
(en) Joel Grey på Discogs 
(en) Joel Grey på MusicBrainz 
(en) Joel Grey på Songkick 
(en) Joel Grey på Genius — sangtekster 
(en) Joel Grey på Internet Off-Broadway Database
Ben Johnson (skuespiller)

Ben Johnson (født 13. juni 1918 i Pawhuska i Oklahoma, død 8. april 1996 i Mesa i Arizona) var en amerikansk skuespiller.
Ben Johnson vant en Oscar, i klassen beste mannlige birolle, for sin rolle som «Sam the Lion» i filmen Siste forestilling, (The Last Picture Show). For sin innsats innen filmindustrien har han blitt beæret med en stjerne på Hollywood Walk of Fame.


== Filmografi (utvalg) ==
1953 – Shane
1969 – Den ville gjengen
1971 – Siste forestilling
1974 – The Sugarland Express
1975 – For enhver pris
1978 – Svermen
1980 – Terror-toget
1980 – Menneskejakt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ben Johnson på Internet Movie Database 
(sv) Ben Johnson i Svensk Filmdatabas 
(da) Ben Johnson på Filmdatabasen 
(da) Ben Johnson på Scope 
(en) Ben Johnson på AllMovie 
(en) Ben Johnson hos Turner Classic Movies 
(en) Ben Johnson hos The Movie Database
Foca-overgrepene

Foca-overgrepene er hendelsene og overgrepene mot den muslimske sivilbefolkningen i den bosniske byen Foca i 1992. Foca ligger sørøst for Sarajevo. Da serberne inntok byen var ca. 50% av de vel 40 000 innbyggerne muslimer. Etter krigen var det svært få igjen, og byen hadde fått navnet Srbnje.


== Overgrepene (april 1992) ==
Foca ble erobret av bosnisk-serbiske styrker i april 1992. Lokale muslimske menn og kvinner ble samlet opp og delt i forskjellige leire, med mange av kvinnene plassert i idrettshaller, klasserom på skoler eller tatt til soldaters leiligheter. Disse stedene ble rene voldtektsleirer der kvinnene ble utsatt for systematisk voldelige og seksuelle overgrep.
En massegrav med omtrent 350 lik, alle trolig muslimske fanger drept under krigen, ble funnet nær Foca i august 2004.


== Straffeforfølging ==
I 2001 ble tre bosnisk-serbiske menn dømt for voldtekt og krigsforbrytelser i Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia i Haag:

Dragoljub Kunarac, dømt til 28 års fengsel for flere voldtekter og tortur.
Radomir Kovac, dømt til 20 års fengsel for voldtekt og slaveri.
Zoran Vukovic, dømt til 12 års fengsel for voldtekt og tortur.En bosnisk-serber, Dragan Zelenovic, ble 9. juni 2006 overlevert til bosniske myndigheter fra Russland. Han vil også stilles for retten i Haag, tiltalt for voldtekter i Foca.


== Eksterne lenker ==
BBC: «The nightmare of Foca»
BBC: «Bosnian Serbs convicted of rape»
BBC: «Russia extradites Bosnian suspect»
BBC: «Mass grave found in Bosnia mine»
Olaf T. Lindvig

Olaf Trygve Lindvig (født 9. september 1917 i Narvik, død 2. februar 2007 på Fåvang) var en sentral nasjonalsosialist og frontkjemper.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Olaf T. Lindvig vokste opp på Fåvang i Oppland og var utdannet offiser ved 2. divisjons skole 1934–1937. 
Han ble uteksaminert fra Statens Politiskole samt utnevnt til fenrik i 1939. Han deltok som fenrik og adjutant i II./IR-5 under kampene mot de tyske invasjonsstyrkene i aprildagene 1940. Han var ved krigsutbruddet ansatt ved politiet i Oslo som konstabel og vendte tilbake til politiet etter det tyske felttoget. 
Høsten 1940 meldte han seg inn i Nasjonal Samling (NS). Han var troppfører i Hirdregiment 7 «Viking» og instruktør ved Hirdens førerskole før han gikk over til Norges-SS i mai 1941.


=== Frontkjemper ===

Lindvig meldte seg som frivillig da Quisling-regjeringen ville sette opp norske militære enheter innenfor den tyske krigsmakt. Han kjempet med Den norske legion på Leningrad-fronten som Legions-Obersturmführer. Han ble såret i april 1942, og fra sommeren 1942 var han stabsleder i Germanske-SS Norge. I 1943 reiste han med SS-Pansergrenaderregiment 23 «Norge» til Oranienbaum-fronten ved Leningrad som SS-Hauptsturmführer. Lindvig var sentral i vervingen til Germanske-SS Norge. Etter en krigsskade som kompanisjef for 1./«Norge» ved Oranienbaum 15. januar 1944, vendte han tilbake til stabslederfunksjonen fra tidlig 1945. Sommeren 1944 organiserte han Statspolitiets utrykningskommando.
I maidagene 1945 forsøkte han å samle SS-skijegerbataljon Norge for å styrke vaktholdet ved Skallum gård i Bærum hvor enkelte av Quislings regjeringsmdlemmer hadde forskanset seg, blant dem Jonas Lie, Sverre Riisnæs og leder for Hirden Henrik Rogstad. Dette mislyktes, da han kom for sent og avdelingen allerede var dimittert. 


=== Etterkrigstiden ===
Lindvig ble arrestert etter krigen og dømt til 12 års fengsel for landssvik under oppgjøret. 
For sin krigstjeneste på tysk side ble han tildelt Jernkorset 2. klasse, Såretmerket i sort, Østfrontmedaljen, SS-æresdolk, Frontkjempermerket, samt Rikspolitiets Hederstegn. For sin innsats under kampene mot de tyske invasjonsstyrkene i 1940 ble han på 1980-tallet tildelt Deltagermedaljen. Denne medaljen ble senere trukket tilbake da det ble avklart at han hadde vært landssvikdømt, frontkjemper og medlem av NS. 
Etter krigen startet Lindvig en betongfabrikk, senere også en hyttefabrikk med sin bror. Han arbeidet senere som konsulent ved Securitas i Oslo.
Lindvig var gift med Ilsa Marquerite Lindvig, datter av Olaf Fermann, og hadde fem barn. Han døde i sitt hjem på Fåvang i 2007, 89 år gammel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Angrer ingen ting» Norgesglasset NRK P1 4. mai 2004
Omtale på Norgeslexi
Olav Trygve Lindvig - Frontkjempere:Nordmenn i Waffen-SS
John Mills

John Mills (født Lewis Ernest Watts Mills 22. februar 1908 i North Elmham i Norfolk i England, død 23. april 2005 i Buckinghamshire i England) var en britisk skuespiller.
Mills fattet tidlig interessen for skuespillerkunst og  hadde sin profesjonelle debut på London Hippodrome i The Five o'Clock Girl i 1929.
I sin over 70 år lange filmkarriere medvirket han i over hundre filmer og flere populære TV-serier. Han vant en Oscar, i klassen beste mannlige birolle, for sin rolle som «Michael» i filmen Ryans datter og han ble adlet i 1976.
John Mills var faren til skuespillerne Juliet Mills og Hayley Mills.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Mills på Internet Movie Database 
(sv) John Mills i Svensk Filmdatabas 
(da) John Mills på Filmdatabasen 
(da) John Mills på Scope 
(fr) John Mills på Allociné 
(en) John Mills på AllMovie 
(en) John Mills hos The Movie Database 
(en) John Mills hos Internet Broadway Database 
(en) John Mills hos Internet Broadway Database 
(en) John Mills hos Behind The Voice Actors
Ahmici-massakren

Ahmici-massakren er betegnelsen på en massakre som fant sted i den bosniske landsbyen Ahmici 16. april 1993.
Mer enn 100 sivile bosniske muslimer ble massakrert på denne dagen. Flesteparten av de drepte var kvinner, barn og gamle menn. Samtlige var muslimer. 180 muslimske hjem ble også ødelagte eller skadet under hendelsen. Minareten på Ahmici ble revet ned.
Ikke et eneste hus i de kroatiske delene av byen var berørt. Noen overlevende muslimer hevdet at sine kroatiske naboer deltok i myrderiet.
Vitneberettelser sier at angrepet mot landsbyen begynte klokken 05.30 da bombekastere skjøt mot den nordlige delen av landsbyen for å hindre at muslimske innbyggere kunne rømme den veien mot den nærliggende skogen.
Like etterpå begynte menn i uniformer fra den kroatiske militsen å systematisk gå igjennom landsbyen, skyte ned sivile og helte bensin på kroppene deres, noen ganger til og med sette fyr på de, selv om de var i live.
En patrulje med britiske FN-soldater som ankom landsbyen like etterpå avdekket massakren. De fikk tips fra en gruppe med bosnisk-muslimske soldater. Senere fortalte den britiske obersten Bryan Watters til Krigsforbryterdomstolen i Haag at:

Ahmici had been systematically destroyed in a quite ruthless fashion.
Han fortalte videre at massakren var en del av en terrorkampanje av bosniske kroater for å drive muslimene ut av den sentrale bosniske Lasvaelvdalen.


== Eksterne lenker ==
BBC:"Flashback: The Ahmici massacre"
Huk

Huk er et parkområde og en badestrand (Hukodden) lengst syd på Bygdøyneset i Oslo.


== Stranden og historien ==
Området ble kjøpt av Aker kommune i 1921. Det finnes en naturiststrand på en tange nordvest for Hukodden, som tidligere var hagen til børstefabrikant Jordan. 
Jens Stoltenbergs andre regjering kjøpte i 2005 en villa med strandlinje som grenset til den offentlige stranden på Huk, og i 2006 ble det åpnet en ny offentlig strand her. Villaen ble solgt videre.Bygdøy-bussen (nr. 30) har endestasjon nesten helt ute ved stranden på Huk. Tidligere gikk det båt til Oslo sentrum i badesesongen, men båtene går nå bare til Dronningkaia og Bydgøynes, og den gamle båtbrygga brukes nå av en del yngre badende til å hoppe fra.
Like ved strandområdet finnes skulpturen Large Arch (1963–69) av Henry Moore og Ikaros av Anne Sofie Døhlen (1965) (Anna Sofie Døhlen 1967).


== Huk naturminne ==
Huk naturminne (VV00000766) ble fredet 15. januar 1988 og omfatter et 42 dekar stort område på Hukodden med fossile bergarter.


== Bebyggelse ==
Villaen som lå i tilknytning til Jordans hage ble revet, men garasjen er fremdeles bevart.
Strandrestaurant som ble bygget som badehus for Quisling under krigen. Området var avstengt og det var plassert en stor kanon her.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2000). Oslo byleksikon (4 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 209. ISBN 82-573-0815-3. 


== Se også ==
Verneområder i Oslo
Naturisme
Nakenhet


== Eksterne lenker ==
(en) Huk, Bygdøy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Huk – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Norsk naturistforbund
Bymiljøetatens badeinfo
I et speil, i en gåte

For filmen, se I et speil, i en gåte (film).I et speil, i en gåte er en barne- og ungdomsroman av Jostein Gaarder fra 1993. Boka handler om ei jente som får kreft, og døden er et sentralt tema.
Selve tittelen på romanen er hentet fra Paulus’ første brev til korinterne (kapittel 13, vers 12) i Bibelen. Forfatteren fikk Bokhandlerprisen for denne romanen i 1993. Boken ble filmatisert i 2008 under tittelen I et speil i en gåte.


== Handling ==
I et speil, i en gåte handler om den lille jenta Cecilie. Man følger henne i perioden fra julen til begynnelsen av våren i sitt siste leveår. Hun er kreftsyk og døende, men vil ikke innse dette selv og vil leve et normalt liv som alle de andre barna. Derfor blir hun sur når hun må være inne når alle de andre, inkludert hennes lillebror Lasse, får være ute og ake, og som en slags demonstrasjon av trass for sykdommen ønsker hun seg nye ski og en kjelke til jul.
Når verken moren, faren eller andre familiemedlemmer er tilstede, dukker det opp en engel ved navn Ariel. Gjennom en rekke personlige samtaler som handler om bl.a. døden, kjærligheten, menneskelige følelser, og lett filosofiske og religiøse temaer i løpet av hennes siste leveperiode, begynner hun å innse og godta sin skjebne.


== Eksterne lenker ==
Les utgaven fra 1992 | 1998 hos Nasjonalbiblioteket.
Boka hos forlaget Aschehoug.
Denise Richards

Denise Lee Richards (født 17. februar 1971 i Downers Grove i Illinois) er en amerikansk skuespillerinne. Hun ble kjent sent på 1990-tallet etter opptredener i filmer som Wild Things og The World Is Not Enough. Richards er også kjent for sitt ekteskap med (og senere skilsmisse fra) skuespilleren Charlie Sheen.


== Biografi ==


=== Tidlig liv ===
Richards ble født i Downers Grove i Illinois, en forstad til Chicago. Hun flyttet til California med familien da hun var 14 år gammel.


=== Karriere ===
Richards tilbragte størsteparten av 1990-tallet med opptredener i lavbudsjettsfilmer, TV-filmer og med gjesteroller i TV-serier. Hennes første hovedrolle i en kinofilm var i Starship Troopers i 1997, som ble raskt etterfulgt av hennes hovedrolle i den ganske suksessrike kultfilmen Wild Things fra 1998. I tillegg til sitt arbeide innen filmen, har hun gjort regelmessige opptredener i situasjonskomediene Spin City, Two and a Half Men, Venner for livet og Seinfeld. Hun har også en sentral rolle i den amerikanske tv-serien Blue Mountain State. 
Tidlig på 2000-tallet opptrådte Richards i flere filmroller som parodierte hennes tidligere status som sexsymbol, blant annet i Scary Movie 3. I desember 2004 ble hun avbildet naken i Playboy.
Denise Richards har to døtre, Lola og Sam, sammen med Charlie Sheen.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Denise Richards – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 


=== Intervjuer ===
(en) Intervju av Ed Halliwell (September, 2002)
(en) Intervju på DealMemo.com (Mai, 2002)
(en) Intervju på Cinema Confidential (Februar, 2001)
(en) Intervju i Cosmo


=== Nettsider ===
(en) Denise Richards på Internet Movie Database 
(sv) Denise Richards i Svensk Filmdatabas 
(da) Denise Richards på Filmdatabasen 
(da) Denise Richards på Scope 
(fr) Denise Richards på Allociné 
(en) Denise Richards på AllMovie 
(en) Denise Richards hos Rotten Tomatoes 
(en) Denise Richards hos The Movie Database 
(en) Profil av Charlie Sheen og Denise Richards' bryllup
(en) MySpace for fans (offisiell)
(en) MySpace for venner (offisiell)
Gig Young

Gig Young (født Byron Elsworth Barr 4. november 1913 i St. Cloud i Minnesota, død 19. oktober 1978 i New York City) var en amerikansk skuespiller.
Young vant en Oscar for beste mannlige birolle, «Rocky», i filmen De skyter jo hester, ikke sant? (They Shoot Horses, Don't They?). Han har en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Young døde under tragiske og mystiske omstendigheter. Politiet fant liket av Young i hans leilighet på Manhattan i New York, og ved hans side lå liket av hans femte kone, den 34 år yngre Kim Schmidt; de hadde giftet seg tre uker tidligere. I hånden holdt Young en pistol. Politiet antar at Young tok livet av sin kone og deretter skjøt seg selv.


== Filmografi (utvalg) ==

1941 – Sersjant York

1958 – Frøkens kjæledegge

1975 – The Killer Elite

1978 – Game of Death


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gig Young på Internet Movie Database 
(sv) Gig Young i Svensk Filmdatabas 
(da) Gig Young på Filmdatabasen 
(da) Gig Young på Scope 
(fr) Gig Young på Allociné 
(en) Gig Young på AllMovie 
(en) Gig Young hos Turner Classic Movies 
(en) Gig Young hos The Movie Database 
(en) Gig Young hos Internet Broadway Database 
(en) Gig Young på Internet Broadway Database
Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata