jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bredtvet kirke

Bredtvet kirke er en arbeidskirke fra 1977 beliggende på Bredtvet i bydel Bjerke i Oslo. Kirken ligger på høydedraget med Bredtvet videregående skole og Bredtveit kvinnefengsel på hver sin side.
Sognet Bredtvet menighet ble opprettet i 1966. Menigheten fikk sin sognekirke først i 1977. Byggverket ble tegnet av arkitekt Carl Corwin og er av laminert tre kledd med tegl, og har 600 plasser. Kirken er i september 2012 av Oslo Bispedømmeråd vedtatt solgt eller utleid samtidig som Bredtvedt menighet nedlegges og slås sammen med Rødtvedt, Romsås og Grorud menigheter fra 1. januar 2013.
8. april 2013 ble det undertegnet en leieavtale hvor Den katolske kirke i Norge leier kirken av Den norske kirke. Som et resultat av dette ble St. Johannes Apostel og Evangelist Menighet i Oslo katolske bispedømme opprettet 1. mai samme år.


== Klokketårnet ==
Klokketårnet står så tett på kirken at de ser ut til å være bygget sammen. Tårnet har vegger kledd i tegl mot nord og sør, mens det har åpne sider mot øst og vest. I tårner er det 12 klokker. Klokkestøperiet Olsen Nauen installerte kirkens klokkespill i 1977. Instrumentet består av 12 klokker som spilles ved hjelp av et elektrisk klaviatur. De to største klokkene benyttes også som kirkeklokker til ringing og kiming. Klokkespillet er jevnlig brukt, stort sett ved spill av salmer i forbindelse med høymessene søndager. Olsen Nauen monterte et tilsvarende klokkespill i Rødtvet kirke året etter.


== Inventar ==
Kirkens altertavle fremstiller «Liv og død» og er laget av Else Hagen. Prekestolen og døpefonten er i sten. Orgelet er fra Grönlunds orgelbyggeri. I september 2013 ble stolene i kirken skiftet ut med nye kirkebenker med kneleskamler.


== Hans Nielsen Hauge ==
Kirken er plassert på tomten til Hans Nielsen Hauges gård. I kirkeparken bak kirken er det satt opp en steinstøtte (obelisk) med en minneplate med Hans Nielsen Hauges ansikt.


== Kulturminne ==
Bredtvet kirke er et kulturminne og har nummer 83945 i Riksantikvarens kulturminnebase.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kirkens egen nettside
carillon.no om klokkespillet ved Bredtvet kirke
Oslo byleksikon
(no) «Bredtvet kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Bredtvet kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Sira stasjon

Sira stasjon ligger i bygda Sira i Flekkefjord kommune 468,63 km fra Oslo, 72,7 moh. 
Dagens stasjon ble åpnet i 1943 da Sørlandsbanen ble tatt i bruk frem til Moi. Den gamle Jærbanen som gikk mellom Flekkefjord og Stavanger, hadde frem til nå krysset dalføret ved Sirnes stasjon. Det ble bygd en ny trasé mellom Sirnes og Sira stasjoner som gjorde Flekkefjordbanen til en sidebane. Ordinær trafikk på denne banestrekningen opphørte i 1990. Den brukes fortsatt som turistbane med dresiner. Jernbaneverket utbedrer forøvrig enkelte usikre punkter med sikte på å kunne kjøre tog en gang om noen år. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Sira stasjon
(no) Sira stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Kristiansand-Sira
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Flekkefjordbanen
Bygdøy kirke

Bygdøy kirke er en kirke bygd i vifteplan fra 1968 på Bygdøy i Oslo. Det avløste Bygdøy kapell, som brant ti år tidligere.
Byggverket er i betong og har 200 sitteplasser. Arkitekt for kirken var Finn Bryn, som også har tegnet prekestolen og døpefonten.
Alteret er et verk av Veslemøy Nystedt Stoltenberg fra 1994.Alterinstallasjoen er en glassmosaikk med metall og gullbelagte felter. Motivet er «Den gode hyrde», «Guds Lam» og »Hvilens vann». Det ble avduket første pinsedag 1995. Bygdøy kirke ligger på grunnen til Bygdøy kongsgård og fungerer som lokalkirke for kongeparet når de er bosatte på Bygdøy kongs gård. Dette er det tatt hensyn til i arkitekturen. Kirken har egen kongeinngang på vestmureren med utvendig baldakin med kongekrone over. I kirken er det laget ett sett med stoler i moderne tilnærmet dragestil. Disse er trukket med karminrødt skinn. En av disse stolene er beregnet på kongen og bærer ett avtrykk av en kongekrone. Det er også en stol beregnet for biskopen. Denne har avtrykk av en mitra og fargen på stolens skinn er purpur. Purpurfargen er tradisjonelt biskopens farge sees i biskopens skjorte. Bygdøy menighet ville helst hatt kirken nede på et jorde, men dette godtok ikke Hans Majestet kong Olav V som bestemte att kirken skulle ligge på en topp inn mot Norsk folkemuseum. Kirkens votivskib er av ukjent kunstner og årstall. 


== Litterar ==
Kirkebøe, M.C. (2007).  Knut Arve Tvedt og Øyvind Reisegg, red. Oslos kirker i gammel og ny tid (2. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 117. ISBN 978-82-573-1946-5. 
Oslo byleksikon
Alf Henry Rasmussen (1993). «Bygdøy kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 701. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Bygdøy kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Bygdøy menighet
«Bygdøy kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 


== Interiørbilder ==
Moi stasjon

Moi stasjon ligger i Lund kommune i Rogaland, 477,24 km fra Oslo, 58,4 moh. 
Stasjonen ble åpnet i 1904 da Jærbanen ble forlenget til Flekkefjord – Flekkefjordbanen. I 1943 ble Moi også en stasjon på Sørlandsbanen.
Moi stasjon ble valgt til kommunens tusenårssted.


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Moi stasjon
(no) Moi stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Flekkefjordbanen
Døvekirken i Oslo

Døvekirken i Oslo er en arbeidskirke fra 1974 i Oslo, Fagerborggata 12.
Byggverket er i tegl og har 100 plasser.


== Eksterne lenker ==
Oslo byleksikon
(no) «Døvekirken i Oslo». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Døvekirken i Oslo». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Egersund stasjon

Egersund stasjon ligger i Egersund i Eigersund kommune, 74,71 kilometer fra Stavanger på Jærbanen og 525,56 km fra Oslo på Sørlandsbanen. Stasjonen ligger 11,1 moh. Dagens stasjon ble åpnet i 1944 da Jærbanen fikk normalspor og ble koblet sammen med Sørlandsbanen på hele strekningen frem til Stavanger. 
Den opprinnelige Egersund stasjon fra 1878 lå omtrent en kilometer fra dagens stasjon. 
Egersund stasjon er endepunkt for lokaltogene fra Stavanger på Jærbanen. 


== Eksterne lenker ==

(no) Bane NORs informasjonsside om Egersund stasjon
(no) Egersund stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Jærbanen
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Flekkefjordbanen
DJ Kool Herc

DJ Kool Herc (Clive Campbell) blir ofte omtalt som Gudfaren til hiphop. Han ble født i Kingston på Jamaica i 1955, men flyttet senere til The Bronx i New York. Her arrangerte han block parties som fort ble populære. Han ga plass i sangene han spilte til små breaks hvor B-Boysa kunne breake. Dette er et av de karakteristiske trekkene til Herc. Herc var også skaperen av rapgruppa Kool Herc and The Herculoids.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) DJ Kool Herc – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) DJ Kool Herc på Internet Movie Database 
(en) DJ Kool Herc på Discogs 
(en) DJ Kool Herc på Discogs 
(en) DJ Kool Herc på MusicBrainz 
(en) DJ Kool Herc på Songkick 
(en) DJ Kool Herc på Last.fm 
(en) DJ Kool Herc på AllMusic
Bryne stasjon

Bryne stasjon ligger på Bryne i Time i Rogaland, 29,58 kilometer fra Stavanger og 569,30 km fra Oslo. Den ligger 30,4 moh. 
Bryne stasjon ble første gang åpnet i 1878 da Jærbanen sto ferdig og ble knyttet til Sørlandsbanen fra 1944. Den opprinnelige stasjonsbygningen fra 1878 ble tegnet av Georg Bull. Den er revet, og ny bygning tegnet ved NSB Arkitektkontor stod klar i 1957. Dagens stasjon er nylig modernisert og ombygd.


== Litteratur ==
Thor Bjerke, Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 260–261. ISBN 82-90286-28-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Bryne stasjon
(no) Bryne stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Jærbanen
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Sørlandsbanen
Nittedal og Hakadal Janitsjar

Nittedal og Hakadal Janitsjar (NHJ) er et janitsjarkorps som ble stiftet i 1987. Korpset ble stiftet ved at daværende Nittedal Musikkorps (stiftet i 1936) og Hakadal Musikkorps (stiftet i 1957) gikk sammen. Korpset har sitt virke i Nittedal kommune.
Korpset har de siste årene markert seg som et av landets elitekorps. Korpset har deltatt i samtlige norgesmesterskap for janitsjarkorps siden 1989, fra 2001 i elitedivisjonen, med en andreplass i 2012 som beste plassering så langt.


== Fakta ==
Korpset har ca. 45 medlemmer
Leder: Kikki Berg
Kunstnerisk leder: Philip Hannevik
Korpset er medlem av Norges Musikkorps ForbundNittedal og Hakadal Janitsjar fikk Nittedal kommunes kulturpris i 2000.


== Eksterne lenker ==
Korpsets hjemmeside
Ellingsrud

Ellingsrud er en drabantby i bydel Alna i Groruddalen i Oslo. Strøket ligger helt i utkanten av bydelen, og grenser til bydel Stovner, samt Lørenskog kommune.
Stedet har navn fra Ellingsrud gård, og ble bygget ut som drabantby fra starten av 1970-tallet.


== Samferdsel ==

E6 går tvers gjennom området, mens Furusetbanen har sin endestasjon her (linje 2).
Furusetbanen ble først bygget til Haugerud i 1970. Banen ble forlenget til Furuset i 1978 og videre til Ellingsrudåsen stasjon med offisiell åpning den 8. november 1981. På Ellingsrudåsen er det i dag to utganger, der den ene utgangen fører til torget på Ellingsrud senter og den andre fører til grensen mellom Skansesteinen og Ellingsrudjordet.


== Historie ==

Utbyggingen av Ellingsrud startet ca. 1970 som en del av den store Furuset-planen i Oslo. Boligblokkene på Ellingsrud Øst (Karihaugen) var starten. Fra ca. 1980 ble Ellingsrud Vest etter hvert utbygget med blokker, terrasseblokker og rekkehus, bl. a. med Frydenlund og Skansen borettslag (OBOS), boligsameiene i Edvard Munchs vei og borettslagene på Fjeldstad. De tre borettslagene og boligsameiet på Munkebekken ble utbygget senere med innflytting fra slutten av 1983. Senere kom Bakås Sameie med rekkehus beliggende nedenfor Frydenlund borettslag. Ellingsrud omfatter i 2009 ca. 3000 boenheter med en total befolkning på ca. 7000 personer.
Ellingsrud Øst, Ellingsrud Vest og Ellingsrudflaten (Munkebekken) er boligområder som er skilt ut fra Ellingsrud gård, gnr 109 bnr 1. Dette er en gammel rydningsgård. Gården fikk en blomstringstid fra 1785 da Even Steen kjøpte gården. Han var prestesønn fra Nes i Hallingdal. Steen var i 1785 en etablert og velstående trelasthandler med borgerbrev som kjøpmann i Christiania. Han anla og drev kornmølle i Ellingsrudelva som danner grensen mellom Oslo og Lørenskog kommuner. Sønnen, Iver Steen, ble i 1809 utnevnt til veimester i Akershus. Han og Ellingsrud gård fikk en så solid posisjon at valget på deputerte fra Akershus amt (fylke) til riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814 fant sted på Ellingsrud gård. Kammerherre, senere statsminister, Peder Anker, ble valgt sammen med sorenskriveren i Follo, Christian Magnus Falsen, og bonde Christian Kollerud fra Aurskog-Høland.


== Idrett og friluftsliv ==

Ellingsrud er også godt egnet til vintersportsaktiviteter, da drabantbyen grenser til Østmarka. Fra parkeringsplassen ved Ellingsrud ILs fotballbane er det på vinterstid satt opp skiløyper som fører innover Østmarka. Populære turmuligheter er til Nord- og Sør-Elvåga, Mariholtet eller Skårer.


== Se også ==
Ellingsrud kirke
Ellingsrud skole
Ellingsrudåsen skole
Ellingsrudåsen stasjon


== Referanser ==
Østlandets Musikkonservatorium

Østlandets Musikkonservatorium var en norsk musikerutdanning, etablert i 1959 som Veitvet Musikkskole. Den fusjonerte i 1994 med Høgskolen i Oslo, og ble i 1996 overført til Norges musikkhøgskole. 
Entreprenøren Olav Selvaag etablerte skolen på Veitvet i Oslo. I 1968 skiftet skolen navn til Veitvet Musikkonservatorium, og ble organisert i tre nivådelte avdelinger: musikkskole for barnehage- og grunnskolebarn, musikkfagskole for ungdom 16–19 år, og en konservatorieavdeling for musikkstudenter som ville gjøre musikk til yrke.
Høsten 1973 ble Veitvet Musikkonservatorium donert fra Selvaag til Oslo kommune. Musikkfagskolen ble i 1976 overført til Manglerud videregående skole og omdannet til musikklinje. Musikkskoleavdelingen ble omdannet til en kommunal musikkskole for Oslo, først som prøveordning i 1978, fast etablert fra 1980.
Konservatoriet fikk landets første musikkterapeutiske utdanning (1978). Staten overtok i 1988 og innlemmet Buskerud Musikkonservatorium i 1989. Konservatoriet ble en del av Høgskolen i Oslo, avdeling for estetiske fag (1994), og overført til Norges musikkhøgskole (1996).
Skolens lokaler ved Carl Berners plass ble også brukt av Norges musikkhøgskole inntil et nybygg sto ferdig i 2007. Per Selberg var rektor fra 1968 til 1986. Kaare Sæther og Leif Jørgensen var lærere her.


== Kilder ==
Aftenposten, 9.11.1984. Ragnhild Plesner: Østlandets Musikkonservatorium: Fest for de ti år
Fossum kirke

Fossum kirke er en arbeidskirke fra 1976 på Fossum/Stovner i Oslo.
Byggverket er i tegl og har 600 sitteplasser, 200 i hovedskipet og 400 i sidesalene.
Arkitekt for kirken var arkitektkontoret Anker & Hølaas og den ble oppført av Selvaagbygg. 
Kirken har frittstående klokketårn med 12 klokker fra Olsen Nauen Klokkestøperi.

 
Innvendig er kirken smykket ut i alterpartiet av Zedenka Rusova, utsmykkingen var
ferdig til innvielsen. Senere har det kommet til 12 bilder med motiver fra Jesu liv
utført av Ewa Calber Westelius.
Prekestol og døpefont er begge i tre og fra innvielsesåret.
Da kirken sto ferdig hadde den et orgel fra J. H. Jørgensens orgelfabrikk. Dette ble skiftet ut med nytt fra Ryde & Berg Orgelbyggeri i 1991. 


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen, red. (1993). «Fossum kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 705. ISBN 82-75-27022-7. 
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
(no) «Fossum kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Fossum kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Emily Deschanel

Emily Erin Deschanel (født 11. oktober 1976 i Los Angeles i California) er en amerikansk skuespillerinne og TV-produsent. Hun spilte dr. Temperance «Bones» Brennan i TV-serien Bones.


== Biografi ==
Deschanel gjorde sin filmdebut i 1994 i Det kan skje med deg. Hennes neste bemerkelsesverdige rolle var i Stephen Kings Rose Red i 2002. Senere har hun spilt i Cold Mountain, The Alamo og Glory Road, og ble kåret til en av «six actresses to watch» av Interview Magazine i 2004.Etter å ha spilt i filmen Boogeyman i 2005, fikk Deschanel rollen som Dr. Temperance Brennan i TV-serien Bones, en serie som er løst basert på den virkelige rettsmedisinske antropologen Kathy Reichs. Deschanel er også produsent av serien.
Hun giftet seg med forfatter og skuespiller David Hornsby 25. september 2010 under en liten privat seremoni i Pacific Palisades i Los Angeles.Hun er datter av filmfotografen Caleb Deschanel og skuespilleren Mary Jo Deschanel, og søster av Zooey Deschanel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emily Deschanel på Internet Movie Database 
(sv) Emily Deschanel i Svensk Filmdatabas 
(da) Emily Deschanel på Filmdatabasen 
(da) Emily Deschanel på Scope 
(fr) Emily Deschanel på Allociné 
(en) Emily Deschanel på AllMovie 
(en) Emily Deschanel hos Turner Classic Movies 
(en) Emily Deschanel hos Rotten Tomatoes 
(en) Emily Deschanel hos TV Guide 
(en) Emily Deschanel hos The Movie Database
The Mamas and the Papas

The Mamas and The Papas er en amerikansk folk-rockgruppe dannet i 1965. Gruppen ble raskt veldig populær med sine karakteristiske vokalharmonier og melodier som «California Dreamin'», «Monday Monday» og «Dedicated to the One I Love». Gruppen ble oppløst allerede i 1968, men rakk å spille en betydelig rolle i fremveksten av hippiekulturen i California.


== Medlemmer ==
Michelle Phillips
Cass Elliot
John Phillips
Denny Doherty


== Diskografi ==
The Mamas and the Papas' plateutgivelser ble  produsert på linsens for Dunhill Records av RCA Victor for det europeiske markedet. I 1967 ble dette platekompaniet solgt til ABC Records og fikk da navnet ABC-Dunhill. Omkring 1973 gikk ABC-Dunhill til det skritt å slette alle flerspor-innspillingene og mono-masterne til gruppa, fordi de anså dem for å være foreldet og for dyre å ta vare på; Jay Lasker (1924–1989), Den russiske immigrantsønnen Lasker arbeidet i ulike plateselskaper i over førti år, og var i lengre perioder knyttet til Decca, Vee-Jay, Reprise, Dunhill, ABC-Dunhill, Ariola, og til sist for Motown Records medgrunnlegger av Dunhill, og på det aktuelle tidspunkt president i ABC, er vanligvis den som blir holdt ansvarlig for det som skjedde med de originale tapene. De originale innspillingene med The Mamas and the Papas, og med flere andre artister på samme platemerke, f.eks. Three Dog Night, er derfor tapt, slik at det har vært nødvendig å skape digital versjoner av stereoalbumenes mastre, som ofte er andre- eller tredje-generasjons taper. Dette er grunnen til at lydkvaliteten på gjenutgivelsene ikke lever opp til de beste fra 1960-tallet. I 2012 fant Sundazed Records i England en monomaster av If You Can Believe Your Eyes and Ears, som de utga både som 180-grams vinylplate og i en «limited edition» med opplag på bare 500 eksemplarer av en CD-singel.


=== Studioalbum ===
Den dobbelte DVD-en The Mamas & The Papas: All The Leaves Are Brown. The Golden Era Collection (MCA 088 112 653) inneholder de ovennevnte LP-ene, bortsett fra People Like Us og i tillegg fire singelversjoner.


=== Livealbum ===


=== Singelplateutgivelser ===


== Referanser ==


== Kilder ==
Ann Moses: «Mamas and Papas: all shapes and sizes!» (p. 46). I: Bob Dylan and the Folk Rock Boom 1964-1974. Uncut presents NME Originals Volume 2, Issue 5, 2005.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Mamas & the Papas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Mamas and the Papas på Internet Movie Database 
(en) The Mamas and the Papas på AllMovie 
(en) The Mamas and the Papas hos Rotten Tomatoes 
(en) The Mamas and the Papas på Apple Music 
(en) The Mamas and the Papas på Discogs 
(en) The Mamas and the Papas på MusicBrainz 
(en) The Mamas and the Papas på SoundCloud 
(en) The Mamas and the Papas på Spotify 
(en) The Mamas and the Papas på Songkick 
(en) The Mamas and the Papas på Last.fm 
(en) The Mamas and the Papas på Genius — sangtekster 
(en) The Mamas and the Papas på AllMusic
Fredrikke kapell

Fredrikke kapell ved Universitetet i Oslo er fra 1992 i Oslo kommune, Oslo fylke.  Kapellet er lokalisert til «Frederikkebygningen» på Blindern, innerst i gangen (ved siden av Athletica Blindern).


== Eksterne lenker ==
Frederikke kapell på nettsida til studentprestene i UIO
Frogner kirkes kapell

Frogner kirkes kapell er en langkirke fra 1939 i Oslo kommune, Oslo fylke.
Byggverket er i tegl og har 80 plasser.Kapellet ligger i tilknytning til kirken og ble bygd i 1937-1939. Johan Meyer d.y. var arkitekt. Kapellets hovedutsmykning er altertavlen av Dagfin Werenskiold,Kapellet har nyromansk stil.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frogner kirkes kapell – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Helga-Marie Nordby

Helga-Marie Nordby (født 14. mars 1977 i Fredrikstad i Norge) har MA i kuratorpraksis fra Goldsmiths College i London i tillegg til cand.mag. i kunsthistorie, Teatervitenskap, samt filosofi fra Universitetet i Oslo.
Hun er freelancekurator bosatt i Oslo og Berlin. Fra 2005 til 2009 var hun ansatt som daglig leder ved Unge Kunstneres Samfund (UKS). Fra 2009 til 2012 var hun instituttleder for Kunstakademiet i Tromsø, Det kunstfaglige fakultet, Universitetet i Tromsø. Hun har blant annet kuratert UKS-Biennalen 2004, utstillinger i London og Berlin, utstilling under Momentum - nordisk biennale for samtidskunst 2006 og en rekke utstillinger med norske og internasjonale kunstnere på UKS. Hun var kurator for Norsk Skulpturbiennale 2013 på Vigeland-museet, og er fast kurator for Advokatfirmaet Selmers kunstsamling.
Hun er leder for Lofoten International Art Festivals kunstneriske råd siden 2009, og styremedlem i Kunst i Oslo. Hun satt som Norges representant i Kulturkontakt Nords jury for Kunst- og kulturprogrammet i perioden 2012-2016. Nordby er initiativtager til SALT - Et nomadisk initiativ for kunst og arkitektur i Arktis som åpnet på Sandhornøy i Gildeskål kommune i 2014. Salt-prosjektet reises nå i Oslo på Festningsallmenningen.


== Referanser ==
Cæsars borgerkrig

Cæsars borgerkrig (49–45 f.Kr.), også kalt for Den store romerske borgerkrigen, var en av de siste konfliktene i den romerske republikk før etableringen av det romerske prinsipatet (keiserdømmet). Det begynte som en rekke av politiske og militære konfrontasjoner mellom Julius Cæsar, hans politiske tilhengere (kjent som Populares) og hans legioner, mot den konservative og tradisjonalistiske fraksjonen i det romerske senatet, i mange tilfeller kjent som optimatene (Optimates eller Boni), anført av Pompeius.Etter en langvarig krig som ble utkjempet i løpet av fem år, mellom 49 og 45 f.Kr., i Italia, Illyria, Hellas, Egypt, Nord-Afrika og Hispania, beseiret Cæsar den siste av optimatene i slaget ved Munda den 17. mars 45 f.Kr. Han ble deretter dictator perpetuo («diktator på livstid») av Roma. Endringene i den romerske regjeringen som etterfulgte krigen eliminerte bortimot de politiske tradisjonalistene i den romerske republikken (509–27 f.Kr.) og førte til dannelsen av Romerriket (27 f.Kr.–476 e.Kr.).
Mange historikere ser på krigen som kulminasjonen av en lang rekke politiske omstillinger av den romerske institusjonen, som begynte allerede med Tiberius Gracchus, og fortsatte med Marius' militærreformer, uttrykt gjennom Sullas blodige diktatorstyre. Om disse hendelsene la grunnlaget eller ikke er vanskelig å fastslå, men det er tydelig at de gjorde det mulig for Cæsar å utnytte svakhetene som fantes i det politiske systemet i Roma. For noen historikere markerer denne borgerkrigen, og det korte diktatorstyret til Cæsar, slutten på den romerske republikk, og er ofte blitt sett på som begynnelsen på det romerske keiserriket. I dag legger imidlertid de aller fleste historikere starten på keiserriket til Augustus' regjeringstid, som tok sin fulle kraft etter slaget ved Actium i 31 f.Kr.


== Referanser ==


== Se også ==
Commentarii de Bello Civili, Julius Cæsars egen framstilling av borgerkrigen


== Litteratur ==
Gruen, E.S. (1974): The Last Generation of the Roman Republic, California U.P., ISBN 0-520-20153-1, s. 449–497
Gelzer, Mattias (1968): Caesar — Politician and Statesman, oversatt av Peter Needham, Harvard University Press, kapittel 5