jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Coleford (Gloucestershire)

Coleford er en liten markedsby vest i Deanskogen Gloucestershire, England. Den er administrasjonssenter for distriktet Forest of Dean, og ligger omkring 6,5 km øst for grensen til Wales og nær dalføret Wye Valley, noe som betyr at byen er populære blant sykkel-, kano- og fotturister. I henhold til folketellingen i 2001 var det 8 351 innbyggere, og det hadde økt nesten umerkelig til 8 359 ved folketellingen i 2011.


== Beskrivelse ==
Byen er en av de eldste i distriktet. Den ble lite påvirket av kullgruvedriften i området på 1800- og begynnelsen av 1900-tallet, og er derfor svært forskjellig fra Cinderford, den eneste andre byen på samme størrelse i distriktet. Arkitekturen er for det meste georgiansk på overflaten; det dreier seg i de fleste tilfeller om fasader som er satt på eldre bygninger. Klokketårnet i sentrum var opprinnelig tårnet til en kirke som ble reist i 1821. I 1882 fant man at kirken var altfor liten, og en ny, St. John's, ble bygget i en åsside i utkanten av byen. Den gamle ble revet, men klokketårnet fikk stå. Den gamle markedshallen sto ved siden av tårnet til 1960-årene, da man valgte å rive flere eldre bygninger som ikke lenger tjente noe praktisk formål.
Da gruvene begynte å stenge i 1950-tallet klarte Coleford seg bedre enn mange andre steder i området, dels ettersom den aldri ble så avhengig av gruvedriften, og dels ettersom den som en eldre og mer etablert by hadde flere bein å stå på. Turisme er nå en svært viktig næringsvei. Det finnes også en stor fabrikk, som opprinnelig ble drevet av Beechams og som nå tilhører GlaxoSmithKline. Fabrikken er det eneste produksjonsstedet i Storbritannia for Ribena og Lucozade.
Byen har navn fra elven Cole, som møter en annen elv ved et naturlig krysningspunkt (en ford) i sentrum. Elven ble lagt i rør på 1800-tallet, men i 2001 åpnet man en strekning igjen.


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		
		


== Kjente personer fra Coleford ==
Andrew Taylor, forfatter
Shoo Rayner, barnebokforfatter og illustratør
Paul Groves, poet som bodde lokalt fra 1971 til 1996.
Mary Howitt, forfatter av over 200 bøker ble født her den 12. mars 1799.
Wilfred Trotter, banebrytende neurokirurg og sosiolog, født Coleford i 1872.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Coleford, Gloucestershire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Coleford Town Council
Dymock

Dymock er en liten landsby i distriktet Forest of Dean i grevskapet Gloucestershire, England. Den ligger omkring 6,5 km sør for Ledbury, og er mest kjent for Dymockdikterne, en gruppe lyrikere som bodde der i perioden 1911–1914. Robert Frosts og Wilfred Wilson Gibsons hjem står fortsatt i landsbyen. Landsbyen hadde en befolkning på rundt 300 innbyggere, men ved folketellingen i 2011 viste at den økt dramatisk til 1214 innbyggere.


== Poesi, epler og ost ==
Dymock er kjent for sine viltvoksende påskeliljer om våren, og disse var antagelig inspirasjonen for poesilinjen «Two roads diverged in a yellow wood» i Robert Frosts dikt The Road Not Taken (1916), det første diktet i hans samling Mountain Interval. Det var også en vennlig satire på hans gode venn og kollega blant Dymockdikterne, Edward Thomas. I 2011 ble landsbyen omtalt i TV-programmet Countryfile, produsert av BBC, hvor Dymockdikterne ble gransket i detaljer.
Dymock Red, en eplesort som bruke mye i produksjon av sider, ble først dyrket frem i Dymock. Også ved Dymock er opprinnelsen til en ost med et spesielt navn, Stinking Bishop, som i sin tid ble benyttet av Monty Python i deres ostesketsj. Denne osten er blitt erklært som den britiske ost som lukter mest.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jones, Eric Gethin (1979): The Dymock School of Sculpture.
Hinde, Thomas (1985): The Domesday Book, England’s Heritage, Then & Now.
Verey, David; Brooks, Alan ([1970] 2002): The Buildings of England: Gloucestershire 2: The Vale and Forest of Dean. New Haven and London, ISBN 978-0-300-09733-7, s. 344–347.


== Eksterne lenker ==
(en) Dymock – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Dymocks samfunnsnettsted Arkivert 28. desember 2019 hos Wayback Machine.
Dymock Family Web Site (England, U.S.A., and Canada)
Foto av Dymock og omgivelsene hos Geograph.org.uk]
Kempley

Kempley er en landsby i distriktet Forest of Dean i grevskapet Gloucestershire, England. Den ligger nær grensen av Herefordshire, rundt 27 km nordvest for Gloucester og tilsvarende avstand sørøst for Hereford. Den nærmeste markedsbyen er byene Newent og Ledbury, henholdsvis 8 og 13 km unna. Til tross for landsbyens beskjedne innbyggertall, har den lille landsbyen to kjente kirker, den ene er dedikert jomfru Maria og den andre Edvard Bekjenneren. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen en befolkning på 280 innbyggere.


== Kirkene ==

Sognekirken St Mary's har i sitt kor «den mest fullstendige sett av romanske veggmalerier i nordlige Europa», inkludert et Kristus i majestet fra rundt 1120, og en freske av Livshjulet, en fremstilling av bøndenes liv gjennom årstidene. Disse er temperamaling, malt på tørr kalk i motsetningen til de koret som er ekte freskoer. Kirken har det eldste taket til noen bygning i Storbritannia, datert fra1120-1150, og har et uvanlig godt bevart interiør. Kirkegården er kjent for å være spesielt vakker på våren, når den er dekket av påskeliljer. Kirken er eid av English Heritage og administrert av en lokal interesseorganisasjon, Venner av kirkene i Kempley.
Kirken St Edward er fra 1903, beskrevet av John Betjeman som «en minikatedral innenfor Arts and Crafts-bevegelsen». Den er bygget av lokale materialer av lokale arbeidere, vegger er gjort av lokal rød sandstein, under ledelse av arkitekten Randall Wells. Kirken var planlagt av godseieren William Lygon, 7. jarl Beauchamp, ettersom St Mary's lå altfor langt unna for befolkningen i sognet, og dessuten utsatt for oversvømmelser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kempley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

The Kempley Tardis Project
St Mary's Church Virtual Tour
Kempley Churches VCH Gloucestershire
Information about the Christ in Majesty painting
The Three Marys (Maries) at the Sepulchre
Cinderford

Cinderford er en liten by i den østlige utkanten av Deanskogen og distriktet Forest of Dean i Gloucestershire, England. Den ble grunnlagt på 1800-tallet som følge av jern- og kullgruveindustrien i området, som var i sterk vekst. Befolkningen utgjorde ved folketellingen i 2001 på 8 116 innbyggere, noe som hadde økt til 8 494 ved folketellingen i 2011.Da gruvene begynte å stenge i 1950-årene rammet det byen hardt, fordi det fantes lite annen industri. Et visuelt hentydning til byens opprinnelse kan blitt sett i stilen og formgivningen av byen; med lange rekker av identiske mursteinshus, tilsvarende som i mange andre byer i sørlige Wales som også utviklet seg i pakt med kullindustrien. I løpet av nedgangen i kullindustrien på 1950- og 1960-tallet ble Cinderford hardere rammet enn Coleford, den andre fremste byen i distriktet Forest of Dean, da det meste av den mannlige befolkningen var knyttet til kullgruvedrift. På 2010-tallet har Cinderford fått en langt bredere industri, både lett- og tungindustri.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cinderford – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Historiske fotografier
Fotografier av Cinderford og det omliggende området på Geograph
Cinderfords kirker
Azovhavet

Azovhavet (russisk:Азовское море – Azovskoje More; ukrainsk: Азовське море – Azovske more) er en bukt på nordsiden av Svartehavet, forbundet med det gjennom Kertsj-stredet. I nord grenser Azovhavet mot Ukraina, i øst Russland og i vest mot Krimhalvøya. I vest ligger også den 110 km lange Arabatlandtungen, og innløpet til den sumpete saltsjøen Sivasj, «den råtne sjøen». Elvene Don og Kuban er de største elvene som flyter ut i den. Azovhavet er det grunneste havet i verden med en dybde som varier mellom 1 og 14 meter.I oldtiden var Azovhavet kjent som den Meotiske sjøen (Latin Palus Maeotis). Navnet Azov kan stamme fra det tyrkiske ordet «azak», som betyr «lav». En mer folkelig forklaring på navnet sier at det kommer fra en viss polovtsisk prins som het «Azum» eller «Asuf», og som ble drept mens han forsvarte en av byene i området i 1067. I norrøn mytologi ble Azovhavet kalt Møotiamyra. Det ble omdøpt til Azovhavet etter det mektige krigerfolk, «Aes-folket» (Jernfolket) som bosatte seg på østsiden av Don-elven og kysten av Møotiamyra for ca. 3000 år siden. Aes betydde «jern» på det lokale språket, og Aes-folket var blant de første der som brukte våpen av jern. Det er usikkert hvor de kom fra, ifølge enkelte legender var de flyktninger fra Troja etter den trojanske krigen (folket kalles også for Trako-Kimmerer). Oppdageren Thor Heyerdahl mente at Azov-navnet kunne stamme fra (det norrøne) «Åshov», en plass for tilbedelse av gudene («asene»/«åsene»).
Havet er 340 km langt og 137 km bredt og har et areal på 37 606 km². De største elvene som munner ut i Azovhavet er Don (Tanais i oldtiden) og Kuban. Disse elvene sørger for at vannet i Azovhavet har veldig lavt saltinnhold (1,1 %), på enkelte steder nærmest ferskvann. Elvene fører også store mengder mudder ut i havet. Azovhavet er det grunneste havet i verden med en gjennomsnittsdybde på bare 7 m. Der mudderet har samlet seg, som i Taganroggulfen, er dybden faktisk under 1 meter. De dominerende strømmene i havet går mot klokkeretningen, og tidevannet varierer med en maksimal forskjell som kan være på over 5 meter. Om vinteren kan store deler av havet være islagt. De viktigste havnebyene ved Azovhavet er Berdjansk, Mariupol, Rostov, Taganrog og Jejsk. Gjennom Volga-Donkanalen er Azovhavet knyttet sammen med elva Volga og Det kaspiske hav.
Azovhavet har mange landtunger og et rikt, viktig fiske. Havområdet er blitt utnyttet for gass- og oljeutvinning. Historisk har havet hatt et rikt, variert marint liv, med over 80 fiskeslag og 300 kjente arter av virvelløse dyr. Mangfoldigheten og bestanden er nå redusert av overfiske og et økende forurensningsnivå.


== Alternative teorier ==
Walter Pittmans teori daterer syndfloden i Svartehavet og Azovhavet til 5600 f.Kr, og hevder at det finnes spor av neolittiske bosettinger på havbunnen i Azovhavet. Andre spekulative teorier hevder at Atlantis sank i Azovhavet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sea of Azov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bilder av kysten langs Azovhavet hele veien rundt Krimhalvøya
Bilder av Azovhavet – Berdjanks
Foursome

Foursome er en spilleform av golf som avviker fra den normale måte å spille på. Formen er mest utbredt i forbindelse med turneringsspill, blant annet i proffturneringene Solheim Cup for kvinner og herrenes Ryder Cup.
Foursome spilles av fire spillere samtidig, med to på hvert lag. Lagenes to spillere slår ut på annethvert hull, og slår deretter annethvert slag på samme ball frem til ballen er i hullet. Det er dermed kun to baller i spill til enhver tid. Foursome kombineres ofte med matchspill.
Fourball

Fourball eller bestball er en spilleform av golf som avviker fra den normale måte å spille på. Formen er mest utbredt i forbindelse med turneringsspill, blant annet i proffturneringene Solheim Cup for kvinner og herrenes Ryder Cup.
Fourball spilles av fire spillere samtidig, med to på hvert lag. Alle spillerne spiller på hver sin ball, men kun det beste resultatet innenfor hvert lag på hvert hull blir tellende. Spilleformen åpner gjerne for en mer taktisk spillemåte, der én av spillerne kan spille med større risiko, mens den andre forsøker å spille sikkert. Fourball kan gjerne kombineres med matchspill.
Evian Championship

Evian Championship er en profesjonell golfturnering for kvinner. Turneringen ble grunnlagt i 1994, og spilles i Frankrike. 
Turneringen er fra 2013 anerkjent som en major-turnering på både Ladies European Tour og LPGA-touren. Siden 2000 har turneringen vært en del av LPGA-touren, om enn ikke som en major-turnering. Det at turneringen fram til 2012 ble spilt uken før Women's British Open, som av begge tourer var anerkjent som en major-turnering, gjorde det beleilig å delta også for de amerikanske spillerne. I 2005 lå det 2,5 millioner amerikanske dollar i premiepotten. Kun US Women's Open hadde større premiepott dette året. Turneringen sponses av Evian.


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Tom Kristensen (1955)

Tom Kristensen (født 29. mai 1955 på Tjøme) er en norsk forfatter og finansrådgiver. Han er utdannet siviløkonom og ingeniør, og har arbeidet innen bank, industri og finans. Da Kristensen debuterte som forfatter med kriminalromanen En kule i 2001 var han administrerende direktør i finansieringsselskapet Export Finance Services.
Kristensen har siden skrevet flere kriminalromaner fra finansmiljø. Flere av bøkene er oversatt til dansk, nederlandsk og tysk.
Den 20. mars 2007 mottok han Rivertonprisen for boken Dødsriket.


== Bibliografi ==
En kule – kriminalroman (2001)
Hvitvasking – kriminalroman (2002)
Freshwater – kriminalroman (2003)
Profitøren – kriminalroman (2005)
Dødsriket – kriminalroman (2006)
Dragen – kriminalroman (2008)
Dypet – kriminalroman (2010)
Korsbæreren – kriminalroman (2012)
Dødspakten – kriminalroman (2014)
Mientologene – spenningsroman for ungdom (2014)
Jakten – spenningsroman for ungdom (2016)
Pandora – kriminalroman (2016)


== Priser ==
Rivertonprisen 2006, for Dødsriket
Vestfolds Litteraturpris, 2010


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Tom Kristensen i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Om Tom Kristensen på Aschehougs hjemmeside Arkivert 14. november 2014 hos Wayback Machine.
Tom Kristensen i NRK Forfatter
Tom Kristensen i Dagbladet Forfatter
Tom Kristensen i Aftenposten Alex
Maxbo

Maxbo er en norsk byggvarekjede som er 100% eid av Løvenskiold–Vækerø AS, og som drives delvis etter franchiseprinsippet. Kjeden ble etablert i 1995, og har over 75 tilsluttede byggvarehus og Stormarkeder. Varehusene er lokalisert fra Storsteinnes i Troms og sørover, men i første rekke i østlandsområdet. Maxbo-kjeden har en sisteleddsomsetning på ca. 5 milliarder kroner. Slagordet deres er "Godt gjort!"
Maxbo er sponsor til Norges skiforbund, langrenn damer.På Handelshøyskolen BIs årlige rangering av kundenes tilfredshet med norske virksomheter, Norsk kundebarometer, har Maxbo oppnådd følgende plasseringer: 

2008: 128


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kjedens infoside
Newnham on Severn

Newnham on Severn er en landsby i det verdslige sognet Newnham i distriktet Forest of Dean som ligger i grevskapet Gloucestershire, England. Den ligger på vestbredden av elven Severn, omkring 16 km sørvest for Gloucester og 5 km sørøst for Cinderford ved veien A48. I henhold til folketellingen i 2011 hadde landsbyen en befolkning på 1 296 innbyggere.


== Historie ==

Romerne anla tre veier gjennom stedet, på grunn av den strategiske plasseringen ved Severn. Angelsakserne opprettet den første permanente bosetningen, og normannerne befestet denne for å forsvare den mot waliserne. I løpet av middelalderen ble havnen viktig for handel med andre deler av de britiske øyer. Henrik II brukte havnen i 1171, da han la ut med 400 skip og 5000 menn for å invadere Irland. 
Sognekirken ble første gang bygget i det 1300-tallet, skjønt det tidligere bare hadde vært et kapell der siden 1018. Allerede i 1366 ble kirken erstattet av en ny som ble anlagt på høyere sted, ettersom den første var utsatt for erosjon fra elven. Den nye er fortsatt i bruk, selv om den ble skadet av en krutteksplosjon i 1644 under den engelske borgerkrigen, og av brann i 1881.
Newnham var lenge et av de viktigste og mest framgangsrike steder i Gloucestershire vest for Severn, men i 1827 åpnet Gloucester- og Sharpnesskanalen, og dens betydning dalte raskt.


== Styre ==
Det verdslige sognet er en del av valgkretsen 'Newnham and Westbury'. Denne valgkretsen begynner i nord ved Westbury-on-Severn og følger deretter elven Severn til Newnham. Den totale befolkningen i kretsen var i henhold til folketellingen i 2011 på 3 088 innbyggere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Newnham on Severn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Lokalinformasjon fra nettstedet til Royal Forest of Dean
Sognerådet
Foto av sognekirken
Jøssund

Jøssund er et sogn og en tidligere kommune i Trøndelag, etablert i 1896 ved utskilling fra Åfjord. Jøssund var fra 1964 en del av Bjugn kommune, og er fra 2020 en del av Ørland kommune.

Jøssund ble fradelt Åfjord som en egen kommune med 1 529 innbyggere 1. januar 1896. 1. januar 1964 ble Jøssund slått sammen med Bjugn, Nes og nordre del av Stjørna til den nye kommunen Bjugn. Jøssund hadde ved sammenslåingen 1 917 innbyggere.

Grendene Vallersund (med Valsøya, Vallersund Gård, Tranøya og fjordarmen Koet) og Lysøysund ligger i Jøssund. Lauvøyfjorden og Asenvågøy fyrstasjon ligger også i Jøssund. 


== Se også ==
Liste over ordførere i Jøssund


== Referanser ==
Nes (Ringsaker)

Nes er en halvøy i Mjøsa, et sogn i Ringsaker og tidligere en selvstendig kommune på Hedmarken, opprettet som Nes formannskapsdistrikt i 1837.
Den 1. januar 1964 ble Nes slått sammen med Furnes og Ringsaker (og en liten del av Vang) til den nye Ringsaker kommune. Nes hadde ved sammenslåingen 4.184 innbyggere.
Det største tettstedet på Nes er Tingnes, som var kommunesenteret for gamle Nes kommune. Tingnes har fått navnet sitt etter plasseringen av formannskapssalen i gamle Nes kommune. På Tingnes er det båthavn, kolonialbutikk, frisørsalong, bensinstasjon, bank, sveiseverksted, kulturhus, kafeteria og pub. På Tingnes finner vi også en av Ringsakers to middelalderkirker, Nes kirke. Kirken er laget i engelsk-gotisk stil, og har jernbeslått sakristiport med innskriftbånd og ring på hoveddøren fra middelalderen.
Et annet tettsted er Stavsjø. Her finner man Stavsjø kirke, skole, idrettsplass, dagligvarehandel, fotpleier, frisørsalong, treningsstudio, aromaterapi, slalåmbakke, blomsterbutikk og bensinstasjon. Tidligere finansminister og AP-politiker Sigbjørn Johnsen kommer fra Stavsjø. 
Årlig avholdes «Nes-dagene», arrangert av Nes Røde Kors Hjelpekorps, på enten Tingnes eller, som det har vært de siste årene, på Skurven på Helgøya. Arrangementet består av kulturelle og sosiale innslag fra livet på halvøya.
Baldisholteppet stammer fra den i 1879 nedrevne Baldishol kirke på Nes. Det oppbevares i dag på Kunstindustrimuseet i Oslo.


== Eksterne lenker ==
Forskrift om sammenslåing av Ringsaker, Nes, Furnes og Vang kommuner, Hedmark (Lovdata)
Mosterøy

Mosterøy er ei øy i Stavanger kommune.
Mosterøy er mest kjent for Utstein kloster, som er landets best bevarte middelalderkloster. En annen turistattraksjon er Fjøløy fort. 

		


== Harald Hårfagre ==
Navnet Mosterøy er et navn som fremdeles ikke er tolket. En teori er at navnet har sammenheng med Tora Mosterstong som var en av Harald Hårfagres friller da han på sine eldre dager bodde mye på Utstein. Navnet kan ha sammenheng med man, manke, og mons (lat.) 'fjell', og har i så fall vært gitt på grunn av Mastravarden (154 moh.), øyas høyeste punkt.Kildene gir motstridende opplysninger med hensyn til hvor Harald bodde. Fagerskinna forteller at hans hovedgard var Gaular, da han var konge i Sogn.  Haraldskvadet forteller at Harald Luva oppholdt seg på Utstein. Teksten er knyttet til slaget i Hafrsfjord, og lyder: «østmenns herre som holder til på Utstein». Dette er et konstruert dikt laget av Finnur Jónsson, og er satt sammen av kvad fra flere kilder. Det er usikkert om diktet faktisk omhandler Harald Hårfagre.
Ifølge Heimskringla og Egils saga styrte Harald sitt rike ved å oppholde seg på gardene Alreksstad i Bergen, Seim i Nordhordland, Fitjar på Stord, Utstein og Avaldsnes. 
Det kan være at Harald Hårfagre en tid bodde på Gaular, og senere på Utstein, men det er svært usikkert.


== Utstein kloster ==
Se utdypende artikkel om Utstein kloster

Utstein kloster er på Klosterøy, som er den vestlige delen av Mosterøy.  Klosteret var tilknyttet augustinerkorherrene, og kirken var viet til St. Laurentius.
Det er landets eneste bevarte klosteranlegg fra middelalderen, med både kirken og nedre etasje av øst- og sørfløyen stående og i bruk. Klosteret ligger dominerende, som et lukket kompleks rundt en kvadratisk klostergård i et åpent landskap, og med vid sikt.
På det meste bodde her ikke mer enn 10 – 12 brødre, men med mange flere tjenestefolk som stod for gårdstell, husbygging og matlaging. Klosteret hadde betydelige jordeiendommer og kunne brødfø omtrent 250 mennesker årlig.


== Kommunetilhørighet ==
Øya var en tidligere selvstendig kommune i Rogaland fylke, opprinnelig del av Rennesøy formannskapsdistrikt. Mosterøy med 1 309 innbyggere ble skilt ut som egen kommune 1. juli 1884.1. januar 1923 ble Kvitsøy (Kvittingsøy) skilt ut som egen kommune. Mosterøy hadde etter fradelingen 745 innbyggere.1. januar 1965 ble Mosterøy slått sammen med Rennesøy til den nye Rennesøy kommune. Mosterøy hadde ved sammenslåingen 817 innbyggere.1. januar 2020 ble Rennesøy kommune på sin side slått sammen med Stavanger kommune til den nye Stavanger kommune.


== Kjente Mosterøybuer ==
Harald Hårfagre
Lars Ramndal, norsk politiker (Venstre), bonde og fisker.
Nicolai Edland Dirdal, norsk pianist
Elisabeth Edland, lærer og avholdsagitator
Sigmund Sunnanå, utdanningsdirektør
Vilhelm Sunnanå, lærer på Mosterøy, startet restaureringen av Utstein kloster


== Referanser ==
Stigningstall

Stigningstallet til en kurve i matematikken er et mål for hvor bratt den er. For en rett linje kan det finnes ved algebra eller geometri, mens for generelle kurver blir det beregnet i matematisk analyse ved derivasjon.


== Definisjon ==
La L være en rett linje som går gjennom punktene (x1,y1) og (x2,y2). Da er stigningstallet til L  lik m, der

  
    
      
        m
        =
        
          
            
              Δ
              y
            
            
              Δ
              x
            
          
        
        =
        
          
            
              
                y
                
                  2
                
              
              −
              
                y
                
                  1
                
              
            
            
              
                x
                
                  2
                
              
              −
              
                x
                
                  1
                
              
            
          
        
        .
      
    
    {\displaystyle m={\frac {\Delta y}{\Delta x}}={\frac {y_{2}-y_{1}}{x_{2}-x_{1}}}.}
  To linjer som står vinkelrett på hverandre, vil ha stigningstall m og m'  som oppfyller mm' = - 1.


=== Stigningstallet til en kurve ===
For en generell kurve, gitt ved en funksjon f, er stigningstallet til f i punktet x lik stigningstallet til tangenten til f i x. Hvis funksjonen ikke har noen tangent i det punktet, er ikke stigningstallet definert. Å bestemme stigningstallet til f gjøres ved derivasjon og er et sentralt område i matematisk analyse.
En gren av matematisk analyse kaller vi statistikk, hvor kurver og stigningstall spiller en sentral rolle.


== Veistigning ==
Stigningen for veier oppgis i grader forskjell fra vannrett eller i prosent.
Sametingsvalget 2005

Sametingsvalget 2005 ble avholdt den 12. september 2005. I enkelte kommuner kunne stemmer også avgis den 11. september. 
Det var 13 valgkretser, og 39 mandater pluss 4 utjevningsmandater, til sammen 43 mandater. Det var til sammen 12 475 stemmeberettigede.


== Partier og lister ==
Det forelå totalt 68 godkjente valglister. Følgende partier stilte med lister i minst en valgkrets:

Arbeiderpartiet
Finnmarkslista
Fremskrittspartiet
Høyre
Kautokeino Fastboendes Liste
Midtre Nordland Tverrpolitiske Liste
Norske Samers Riksforbund
Samenes Folkeforbund
Samer bosatt i Sør-Norge
Salten sameforening-NSR
Samisk Rød Valgallianse
Senterpartiet
Sosialistisk Venstreparti
Åarjel læstoe


== Resultater ==
Arbeiderpartiet og Norske Samers Riksforbund (NSR) fikk 18 mandater hver. De øvrige syv mandatene ble fordelt mellom enkeltlister. Ved konstitueringen utgjorde NSR flertallet sammen med fire enkeltrepresentanter fra henholdsvis Samer bosatt i Sør-Norge, Senterpartiet, Flyttsamelista og Samefolkets Parti.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
VALGA 2005 - Sametingets informasjonsside om Sametingsvalget 2005.