jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Slaget ved Schweiler

Slaget ved Schweiler var det siste slaget i Alsace under den tyske bondekrigen 1524- 1526, den 17. april hadde de alsatiske bøndene overgitt seg i nedre Alsace.


== Slaget ==
Hertug Anton av Lorraine var på vei hjem til sin residens i Nancy da en av hans speidere underrettet om en stor samling væpnede bønder som hadde stilt seg på veien ved Schweiler. Han oppsøkte dem og gikk til angrep, men møtte sterk motstand. Da slaget var over hadde han tapt 500 landsknekter.
Flere tusener lå igjen på valplassen, antakelig 4 000 av de 8 000 var felt av leiesoldatene i hertugen av Lorraines hær som hadde gjort seg ekstremt beryktet med sin brutalitet under strid mot bøndene og deres bondegårder. Ingen alsatianer våget å gjøre opprør etter dette.


== Kilder ==
Douglas Miller, Armies of the German Peasants´ War 1524-26 2003 ISBN 1-84176-507-4
Slaget ved Königshofen

Slaget ved Königshofen var slaget under Truchsess' blodige felttoget på Franken.


== Bakgrunnen ==
Franken under den tyske bondekrigen blir åsted for en usedvanlig bitter og blodig kamp med overgrep begått av begge sider, der blir bøndene organisert i såkalte «lysbander» eller Heller Haufen som raskt blir fryktet, spesielt etter forbrytelsene i byen Weinsberg der hertug Ludwig av Helfenstein blir drept.
Krigen var i full gang flere steder som da Frauenberg slott ved Würzberg var satt under beleiring uten at man lykkes å inntar det, da Truchsess ved 28. mai 1525 gikk inn i Franken med sin hær som hadde vokst til 13 000 mann da forsterkninger på 1 200 rytterne og 2 000 fotsoldater var kommet. Nyheten om hans ankomst fikk bøndene rundt om til å reagere straks, men bare dagen etterpå var Heller Haufen slått under et trefning på Neckarsulm.
Forsterkninger på 5 000 bønder kom til Krautheim der de møtte restene av Heller Haufen og fikk hørt at Truchsess var allerede like i nærheten. Hipfler og Metzler så seg nødt til å stilt opp en vognborg ved byen Königshofen mot elven Tauber, men flytter på nytt på en høyde med skog i ryggen slik at vognene blir stilt opp i en halvsirkel med åpning foran.


== Slaget ==
Som vanlig blir slaget startet da artilleri på begge sider fyre løs på hverandre, men Truchsess sendt inn sitt kavaleri på sin høyre flanke som omgår og angriper den venstre flanke av bøndene på høyden, deretter går om disses rygg. I mellomtiden rykket landsknektene framover med batteriene først så de holde bøndene under sterk beskytning. Truchsess deretter angriper med riddererne og pansrede rytterne som går om og omringet hele leiren som blir hastig evakuert under blind panikk.
En massakre uten sidestykke hendt, mens landsknektene erobrer de forlattede kanoner og vognsborgen med leirutstyret gikk de pansrede rytterne med ridderne i spissen amok og rir overalt der de slakte ned flyktende og vergeløse bøndene. Over 2 000 klart å forskanser seg i skogene omkring et vakttårn og slåss hardnakket mot rytterne som blir slått tilbake etterhvert timene gikk. Ved natten var bare 600 tilbake av 2 000 som var ved livet.
Truchsess beordrer soldatene å ta liv av alle de kom over så 500 som var funnet såret eller som spilt død på valplassen, blir drept alle som en. Over 6 000 døde var ment å være funnet der og det måtte ment at slaget var kanskje krigens blodigste slag/massakre.


== Etterspillet ==
Etter seieren fortsetter Truchsess mot Würzberg som var inntatt av bøndene ved 8. mai 1525 og bare to dager senere var byen befritt av styrkene fra den schwabiske ligaen. Underveis hadde de tilintetgjort «Tauber-kløftens Band» på Sulzdorf og inntatt slottet i Ingolstadt der bare 17 av 600 bønder overlevde, men ikke før de hadde i to dager felt ned store deler av Truchsess' menn.
Ved den 8. juni 1525 kunne Truchsess rir inn i byen Würzberg i triumf. Deretter fortsetter han med sin hær gjennom Franken til Hallstadt ved elven Main og så snur om sørover via Nürnberg til Öttingen, deretter tilbake til Donau.


== Kilder ==
Douglas Miller, Armies of the German Peasants´ War 1524-26 ISBN 1-84176-507-4
Slaget ved Pfeddersheim

Slaget ved Pfeddersheim var et av de siste større slagene i den tyske bondekrigen. Da kurfyrsten av Pfalz var på vei hjem, fikk han høre at en by hadde blitt tatt av en bande med bønder. Han snudde deretter om og dro mot Pfeddersheim med egen hær.


== Slaget ==
Først sendte kurfyrsten to kompanier og en skvadron i forveien for å narre bøndene til å tro de hadde en større hær enn ham, for så å deretter rykke hans egne styrker i kolonner for å fange inn bøndene som kom ned fra deres posisjoner ved byen Pfeddersheim.
Kampen var kort, men brutal. Kurfyrstens styrker drev vekk de angripende bøndene og fikk tatt alle kanonene og de kunne så omringe byen mens restene av bondehæren flyktet vekk med et tap på 1 500 falne.

Den 24. juni, etter en stund med bombardement, overga byen seg til kurfyrsten. Han kunne da på nytt returnere hjem til Pfalz.


== Kilder ==
Douglas Miller, Armies of the German Peasants´ War 1524-26, 2003 ISBN 1-84176-507-4
Kunstig grasrotbevegelse

En kunstig grasrotbevegelse, liksomgrasrotbevegelse er en profesjonell PR-kampanje som forsøker å skape falskt inntrykk av å være spontan grasrotbevegelse. Målet er å framstå som en uavhengig folkelig reaksjon mot en politiker, politisk gruppe, produkt, tjeneste, hendelse eller liknende ved sentral orkestrering av mange personers ytringer. Begrepet kunstig grasrotbevegelse er basert på den nydannede engelske termen astroturfing (AstroTurf er kjent som en type kunstgress produsert av det amerikanske selskapet Textile Management Associates). 


== Norske eksempler ==
Eksempler på norske kunstige grasrotbevegelser er

Fight for your right, regissert av MTV i 2005 for å vinne tilbake plass på Canal Digitals kabel-TV-nett. Utøvende aktør var det norske PR-byrået Consilio.
Kvinnfolk bak rattet, regissert av Bilimportørenes landsforening for å redusere bilavgiften


== Referanser ==


== Kilder ==
Jakob Berg. «Grasrøtter med bismak». I: Kommunikasjon, nr 4, 2005 (PDF, direktelink)
Slaget ved Schladming

Slaget ved Schladming er en sjelden seier for bøndene under den tyske bondekrigen som dessuten spredt seg fra mot vest i Alsace til øst i Østerrike, de mindre oppstandene som den i Østerrike er mindre kjent.


== Bakgrunnen ==
Ved våren 1525 hadde bøndene og minearbeiderne gjort opprør spesielt i Tirol og Vorarlberg, byen Salzburg blir tatt der festningen Hohensalzburg blir satt under beleiring. Gruvene i Pinzgau og Gastein hvor gull og sølv utvinnes var for viktig for erkehertugen å setter i fare så han beordrer de adelige i Steiermark og Kärnten til å reist en hær på 5 000 mann som blir rekruttert fra Ungarn, Böhmen og Tyskland. Denne hæren skulle sendes mot opprørerne, men det vist seg fort at hæren var dårlig organisert og at opprørerne i Salzburg var en samling av bønder, byfolk og minearbeider som var alt annet enn enkelt å knuste.


== Slaget ==
Opprørerne hadde fått viten om den kommende hæren så på Radstadt blir en hær på 3 500 mann dannet under Michael Gruber som rykket mot deres motstanderne som hadde kommet til gruvebyen Schladming. I to kolonner marsjerer opprørerne mot den adelige hærens leir om natt og tok disse ved overraskelse.
Dietrichstein forsøkt å snur slagets gang ved å setter inn sitt kavaleri, men vognene var tatt og med disse feltkanonene som blir tatt i bruk av opprørerne. Til slutt måtte Dietrichstein flykter med hans hær slått i biter under overraskelsesangrepet.


== Etterspillet ==
Det ydmykende nederlaget var tungt å fordøyer for de adelige som rettet deres vrede mot erkehertugen som kom opp i en del vanskeligheter i Innsbruck. Først ved august var 10 000 landsknekter under Georg von Frundsberg sendt til Salzburg der beleiringen av Hohensalzburg fortsetter. Det kom til en avtale i september som skulle gjør slutt på krigen, men det var senere brutt.
Krigen fortsetter inn i vinteren hvor opprørerne demonstrer stor dyktighet under deres leder Michael Gaismair som fra våren 1526 måtte slåss mot en ganske stor hær. Den schwabiske liga, Østerrike, Bayern og erkebiskop av Salzburg hadde gitt bort deres styrker som kom inn i flere sammenstøter. Golling, Kitzbühel, Kirchberg og Meuterdorf var navner på disse mindre slager i året 1526 hvor bøndene aktuelt vant.
Men til slutt på Radstadt måtte Michael Gaismair gir opp ved juni 1526 da hans hær var omringet og desimert. Etter å ha brutt seg ut kom han over alpene til Venezias territorialer. Der skulle han blir en del av de Italienske Krigene og blir en stor plage for erkehertug Ferdinand i mange år. Først i 1532 fikk erkehertugen opprøreren snikmyrdet i Padova. Med hans død var den siste ånd av Den tyske bondekrigen slukket og bøndene måtte utholder flere århundrer med hard aristokratisk styre.


== Kilder ==
Douglas Miller, Armies of the German Peasants´ War 1524-26 2003 ISBN 1-84176-507-4
Dass (andre betydninger)

Dass kan sikte til:
Personer:

Anders Dass
Benjamin Dass
Petter Dass
Petter Dass-dagene
Petter Dass-medaljen
Petter Dass-museetDass kan også referere til et Toalett

Snurredass
Utedass
My Sweet Lord

«My Sweet Lord» er en sang av George Harrison som ble første gang utgitt på hans trippelalbum All Things Must Pass og er produsert sammen med Phil Spector. Den handler primært om Gud og gjentar manifestasjoner av den hinduistiske guden Vishnu i teksten.
I den selvbiografiske boken I Me Mine (1982) nevner Harrison at «Jeg ønsket å vise at Halleluja og Hare Krishna er egentlig det samme. Jeg sang Halleluja først og skiftet deretter til Hare Krishna slik at folk ville messe Maha Mantra før de visste hva som skjedde! Jeg hadde messet Hare Krishna i en tid og denne sangen var en enkel ide på hvordan å gjøre en vestlig popsang ekvivalent til en Mantra som repeterer seg selv igjen og igjen med hellige navn.»
Som mange av Harrisons sanger er teksten svært enkel, foruten repetisjoner består den av to vers som er en variasjon av hverandre:

My Sweet Lord, I really want to see you
I really want to be with you
I really want to see you Lord but it takes
so long – My Lord.Da sangen ble utgitt som singel i 1971, som Harrison skrev i desember 1969, toppet den hitlistene både i Storbritannia og i USA. «My Sweet Lord» var den første singelen fra et tidligere medlem av The Beatles som nådde øverst på hitlistene. Den gjenerobret førsteplassen i Storbritannia i 2002 i tiden etter at Harrison døde av kreft 29. november 2001.
En av de studiomusikerne som deltok på innspillingen av sangen var Eric Clapton. Trommeslager på sangen var Alan White fra gruppa Yes.
Sangen hadde visse likheter med den amerikanske gruppen The Chiffons' sang «He's So Fine» og det ledet til en langvarig juridisk kamp over rettighetene til sangen. En artikkel datert den 6. mars 1971 i Billboard magazine rapporterte at rettighetsutbetalingene fra innspillingen var blitt frosset for hele verden. Harrison på sin side har uttalt at han ble inspirert til å skrive «My Sweet Lord» etter å ha hørt Edwin Hawkins Singers' «Oh Happy Day».
Harrison ble funnet skyldig i ubevisst plagiat av «He's So Fine» og ble beordret til å overgi hoveddelen av rettighetsinntektene fra «My Sweet Lord» og deler av inntektene fra albumet All Things Must Pass. Harrison skrev og innspilte senere sangen «This Song» om de juridiske problemene med «My Sweet Lord».


== Norsk versjon ==
Helge Fjalsett har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «O store Gud».


=== Innspilling ===
Believe, solist: Kjell Fjalsett. Utgitt på singlen Forum FS 202 i 1971.


== Eksterne lenker ==
(en) My Sweet Lord på MusicBrainz 
Sangteksten til «My Sweet Lord»
Plagiarism Suit – Kontroversen om plagiat
George Harrison Super 70s
BBC entertainment
Rena

For kvinnenavnet, se Rena (navn).
For elva, se Rena (elv).Rena er et tettsted og administrasjonssenteret i Åmot kommune i Østerdalen i Innlandet. Tettstedet har 2 100 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger 30 kilometer nord for Elverum. Rena ble grunnlagt i 1871 og var opprinnelig en stasjonsby i forbindelse med Rørosbanen.
Åmot kirke fra 1902 ligger i sentrum og er stedets fremste turistattraksjon. Kirken er i tømmer, tegnet av arkitekt Henrik Bull.


== Historie ==


== Transport ==
Rena stasjon er jernbanestasjonen på Rena og et stoppested på Rørosbanen. SJ Norge betjener togruter til Hamar, Røros og Trondheim fra Rena.
Rena flyplass, Landsørkje ligger 4 km nord for Rena leir.
Innlandstrafikk betjener Rena med bussruter til Elverum, Koppang, Deset, Osen og Åsbygda.


== Næringsliv ==

I 1913 ble hjørnestensbedriften Rena kartonfabrikk grunnlagt av Tollef Kilde. Fabrikken ble nedlagt i 1998.
Rena kartonfabrikk ble revet 2007. Nå står bare kontorbygget, fabrikkpipa og verkstedet igjen.
På Rena ligger også Rena leir med befalskole for Hæren.


== Utdanning ==
Rena har vært lærested for høyere utdanning siden 1978, med plasseringen av daværende Hedmark distriktshøgskole. Skolen ble i 1994 til Høgskolen i Hedmark, avdeling Rena (ØSIR). I 2017 ble Høgskolen i Hedmark slått sammen med Høgskolen i Lillehammer til Høgskolen i Innlandet.Rena skole og Åmot ungdomsskole ligger også på stedet.


== Kultur og idrett ==
Hvert år arrangeres Birkebeinerrennet og rittet som går fra Rena til Lillehammer.
Radio Midt-Østerdal sender fra Åmot kulturhus på Rena.
Rena er også kjent for sine solide røtter innen rock og beslektede musikksjangere.
Fra 60-tallet og frem til i dag har stedet hatt et stort antall band og artister.
I dag blir disse ivaretatt gjennom sin egen frivillige organisasjon Rena-Rock.
Rena-Rock holder gratis rockeskole for barn, arr. av konserter, felles øvingslokaler etc.
Rikssenteret for fallskjermidrett ligger på Østre Æra flyplass, mellom Rena og Osen langs fylkesvei 215, og drives av Oslo Fallskjermklubb. Fallskjermhoppingen foregår vanligvis mellom soloppgang og solnedgang, alle dager været tillater det fra mai til september.


== Referanser ==
Handmade Films

Handmade Films var et britisk filmselskap som ble grunnlagt av tidligere Beatles-medlem George Harrison og hans forretningspartner Denis O'Brian i 1969, opprinnelig for å finansiere Monty Python-filmen Life of Brian etter at de opprinnelige finanskildene trakk seg.
De mest betydningsfulle filmene som selskapet produsert var:

Life of Brian (1979)
The Long Good Friday (1980)
Time Bandits (1981)
Monty Python Live at the Hollywood Bowl (1982)
Water (1985)
Mona Lisa (1986)
Shanghai Surprise (1986)
Withnail og jeg (orig. Withnail and I) (1987)
How to Get Ahead in Advertising (1989)
Nuns on the Run (1990)
Lock, Stock and Two Smoking Barrels (1998)


== Eksterne lenker ==
Handmade Films filmography at IMDb
Irma 1000

Irma 1000 er et norsk humorprogram av og med Kari Slaatsveen og Barbara Jahn som gikk på NRK Radio fra 1993 til 1995. Programmet kan best beskrives som et talkshow med humoristiske hverdagsbetraktninger. I tillegg inneholdt det faste innslag med ulike figurer fremført av Finn Bjelke, Egil Birkeland og Espen Thoresen. Hvert program startet med en låt av The Beatles. Programmet ble sendt på den nystartede kanalen P3. Det gikk alle hverdager de to første årene, mens det i siste sesong kun gikk mandager, onsdager og fredager . Programmet hadde en varighet på to timer og ble sendt på formiddager. Innspill og forslag fra publikum kom i form av brev og fakser. Finn Bjelke var produsent.IRMA 1000 var blant de mest populære programmene på P3. Det oppnådde kultstatus på 90-tallet.I 1995 hadde de en sending fra en FN-leir i Libanon.Første sending med Irma 1000 gikk på P3 den 3. september 1993. Siste sending gikk 31. desember 1995.


== Innslag ==
Standupkomikeren Jonas Rønning deltok det første året med serien «Jonas snakker med gamle damer!».
Aase Cathrine Myrtveit hadde en fast spalte der hun spilte en dame som trodde hun var prinsesse.
Egil Birkeland sto bak stemmene til blant annet karakterene Jimmy Hendriksen i korttidsminneforeningen K.O.R.T, den sangglade, men umusikalske lektor Elvis Pressberg, den onde veterinæren Basse Spanielsen som ikke likte folk eller dyr, hans bror Bror Spanielsen, etterforsker ved Bagatellavsnittet, Oslo Politikammer, og teltprest Kvisthus.Espen Thoresen hadde den faste spalten «Innmari guffent».
Finn Bjelke hadde flere skikkelser som gikk igjen i programmet. Hverdagshelten var en - en litt stakkarslig mann med et nytt, sykt navn hver gang. Han var dessuten Ken i Barbie og Ken, og ikke minst den legendariske Trond Pettersen - også kjent som Trond Pet. Mannen som spiller trompet uten å ha trompet!Irma 1000 serverte også hørespillet «Aorta», en absurd serie der overlege Hege Renne og sykepleier Lege Halvorsen ved øre-nese-hals-avdelingen på St. Annes Hospital hadde hovedrollene, og figurer som blant andre Hannibal Overlysveggen og Konrad Kentauren dukket opp.


== Annet ==
I 1995 gav de ut en samle-CD med sketsjer og musikk fra programmet, kalt «Irma 1000: Ikke akkurat hudfargede knestrømper».Kjenningsvignetten til programmet var en gjenskapning av Arne Bendiksens «Alle venter på sommer» med Elisabeth Granneman. I Irma1000 ble den fremført av Jorild Eiksund og komponert av Jan Kranmo.


== Referanser ==
Veddeløpsbane

En veddeløpsbane er en arena hvor det foregår organisert veddeløp for dyr (hester, hunder, kameler).
Navnet totalisatorbane benyttes også, det ordet kommer opprinnelig fra en maskin (totalisator) som beregner tilbakebetaling til spillerne (odds) ut fra innsatsen på de enkelte deltagerne i veddeløpet.


== Norge ==
Fra 24. september 1982 har Norsk Rikstoto det overordnede ansvaret for all totalisatorspill i Norge.
I Norge er det utelukkende totalisatorbaner for spill på hester. Det er 11 travbaner med totalisator, og en galoppbane.


=== Travbaner ===
Bergen Travpark (BT) ved Bergen
Biri Travbane (BI) ved Gjøvik
Bjerke Travbane (B) ved Oslo
Drammen Travbane (D) ved Drammen
Forus Travbane (F) ved Stavanger
Harstad Travpark (HA) ved Harstad
Jarlsberg Travbane (J) ved Tønsberg
Klosterskogen Travbane (K) ved Skien
Leangen Travbane (L) ved Trondheim
Momarken Travbane (M) ved Mysen
Sørlandets Travpark (ST) ved Kristiansand


=== Galoppbane ===
Øvrevoll Galoppbane (Ø) ved Oslo


== Tilbakebetalingsandeler ==
Tilbakebetalingsandelen er den andelen av spillernes innsatser som blir tilbakebetalt til spillerne etter at premier til hesteeierne, kommisjonærkostnader, arrangørens andel og statens avgifter (3,5%) er fratrukket. Tilbakebetalingsandelen er ulik for ulike typer spill. Fra 20. mars 2000 er tilbakebetalingsandelene:

Vinner – 80%.
Plass – 80%.
Duo – 75%.
Dagens dobbel – 75%.
Trippel – 70%.
V5 – 65%.
Internasjonal V65 – 65%.
V75 – 60%.


== Eksterne lenker ==
Lov om veddemål ved totalisator
Reglement for totalisatorbaner.
Norsk Rikstoto, hjemmeside
Vi ere en Nation vi med

«Vi ere en Nation vi med», egentlig «Smaaguttenes Nationalsang», er en barnesang med tekst av Henrik Wergeland. Teksten ble offentliggjort i bladet For Arbeidsklassen i 1841.
Diktet uttrykker Wergelands ønske om at nasjonaldagen ikke minst skal være barnas dag og at de små også er en nasjon. Den mest brukte melodien er kanskje av André Grétry, men det er noe usikkert. Johan Selmer har også skrevet en melodi til versene.  Wergeland skrev flere dikt i dette versemålet og dermed til denne melodien, jamfør for eksempel «For Fædrelandet» og «Det er min Sjel en frydfuld Trang». Samme versemål og melodi er brukt i Johan Nordal Bruns sang fra 1770-årene, «For Norge, Kjæmpers Fødeland» (eller «Norges Skaal»). De tre første strofene i diktet er prentet inn på baksiden av det norske førerkortet, fra og med januar 2013.


== Sangtekst ==


== Referanser ==
Marianergropen

Marianergropen (ofte skrevet Marianegropen) er verdens dypeste dyphavsgrop. Marianergropen ligger vest i Stillehavet, øst for Marianene, på 11°21′ N 142°12′ Ø, 342 km sørvest for Guam. Gropen markerer også grensen der to tektoniske plater møtes; Stillehavsplaten trykkes under den Filippinske platen. 
Marianergropens maksimale dybde er i Challengerdypet, 11 034 meter under havflaten. Hvis man tar breddegraden og ekvatorkrumningen med i beregningen, er gropen ca. 6 366,4 kilometer fra jordens sentrum. Det arktiske havet er til sammenligning mindre dypt, 4–4,5 km, men dets bunn er likevel cirka 13,6 km nærmere Jordens sentrum, med en avstand på cirka 6 352,8 km.
I bunnen av gropen, hvor de tektoniske platene møtes, skaper vannsøylen et trykk på 1086 bar (15750 psi), mer enn tusen ganger det atmosfæriske trykket ved overflaten.  


== Trieste ==

Den 23. januar 1960 nådde oseanografen Jacques Piccard, med batyskafen (spesial-ubåten) USS «Trieste» en dybde på 10 912 meter. Det var det lengste et menneske hadde kommet ned i gropen. 


== Kaikō ==
Kaikō (海溝, «Havgrop») var en dyphavs-ROV (fjernstyrt undervannsfarkost) konstruert av JAMSTEC, et japansk firma, som i 1995 dykket i Challengerdypet. 


== Nereus ==
I 2009 ble den fjernstyrte ubåten Nereus sendt ned i Challengerdypet i Marianergraven i en dybde på 10 902 meter.


== Deepsea Challenger ==
Den kanadiske filmregissøren James Cameron nådde den 25. mars 2012, bunnen av Marianergropen i farkosten Deepsea Challenger.
20 spørsmål

20 spørsmål er en norsk radio- og TV-quiz basert på en selskapslek der man skal gjette seg frem til ulike ord ved kun å stille inntil 20 ja- og nei-spørsmål. Programmet gikk opprinnelig på NRK radio (senere NRK P1) fra 1947 til 1985 og igjen fra 2004 til 2016. Den første utgaven ble ledet av Rolf Kirkvaag, mens den nye versjonen ble ledet av Knut Borge, og etterhvert Trond-Viggo Torgersen (2012). Fra 2006 ble den nye versjonen i perioder sendt på TV. Programmet ble nedlagt høsten 2016.Programkonseptet var det samme som da det gikk på radio fra 1947 til 1985. Da som nå skulle panelet resonnere og stille inntil 20 ja- og nei-spørsmål for å komme frem til et ord som en av lytterne hadde sendt inn. Om de ikke klarte det, fikk lytteren en premie.
Etter relansering på 2000-tallet ble programmet til å begynne med tatt opp i Studio 19 på Marienlyst med Knut Borge som programleder. I 2006 startet man i tillegg å vise det samme programmet på TV i NRK1, da kun som TV-opptak av selve radioprogrammet. I 2009 la NRK om dette noe, og skiftet blant annet til Studio 4. Programmet har hatt fast sendetid på lørdager. Trond-Viggo Torgersen erstattet Knut Borge som programleder 25. august 2012.Det var fire paneldeltagere i hvert program, men i senere tid har det vært tre. De faste paneldeltagerne på 1970- og 1980-tallet var Alf Nordhus, Gerd Nyquist, Bjørg Gaathaug og Knut-Jørgen Erichsen. Deltagere fra 2004 var: Cille Biermann, Kari Slaatsveen, Helén Vikstvedt, Åsleik Engmark, Gustav Nilsen, Bjarte Tjøstheim, Siri Kristiansen, Ingrid Gjessing Linhave, Marit Voldsæter, Mari Maurstad, Christian Fredrik Mikkelsen, Øystein Bache, Olav Svarstad Haugland, Margrethe Røed, Eirik del Barco Soleglad, Ingunn Thon, Rune Gokstad, Trond-Viggo Torgersen, Finn Bjelke, Nina Stensrud Martin, Knut Lystad, Erik Fosnes Hansen, Linn Skåber, Anne Lindmo, Pernille Sørensen, Paul Håvard Østby, Ingerid Stenvold, Lene Kongsvik Johansen, Tom Totini, Mikkel Niva m.fl.
Programmet hadde også levende musikk i studio, under ledelse av kapellmester/pianist Eivind Thoresen Skarpaas. Med seg hadde han på bass Ole Marius Melhuus og på trommer Totto Hansen. Kjenningsmelodien var skrevet av Nissa Nyberget, som også var kapellmester en tid.
20 spørsmål ble regnet som et av de mest populære programmene på NRK Radio noensinne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) 20 spørsmål hos Filmfront 
(no) 20 spørsmål på NRK TV 
(no) 20 spørsmål i NRK nettradio
(no) Gjenhør med 20 spørsmål i NRK nettradio