jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fylkesvei 78

Fylkesvei 78 (tidligere Riksvei 78; kalles Fjordveien i Mosjøen og Mosjøveien ute på Helgelandskysten), forkortet Fv78, er en veistrekning som går mellom krysset ved E6 i den nordlige bydelen Halsøya i Mosjøen og krysset mot fylkesvei 17 ved Stormoen i Leirfjord kommune. Den ca. 44 kilometer lange strekningen er en tverrforbindelse mellom indre og ytre deler av Helgeland. Den gir fergefri forbindelse til Leirfjord og Alstahaug kommuner. Veien går gjennom den 10,5 km lange Toventunnelen.


== Historikk ==
Veien mellom Halsøya og Rynes ble bygd før 1880. Mellom 1901 og 1908 ble veien bygd videre til Forsmo. Veianlegget fra Drevja til Leirfjord ble påbegynt på 1930-tallet og åpnet i 1962.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Ny fylkesvei i tunnel (Toventunnelen) gjennom fjellet Toven i Veipakke Helgeland er åpnet. Tunnelprosjektet ble vedtatt av fylkestinget Nordland i februar 2008 og i Stortinget 10. desember 2009. Første entreprise på sprenging av den over 10 km lange Toventunnelen ble tildelt Hæhre Entreprenør med byggestart i uke 3 2010. Forberedende arbeider startet 4. januar. Gjennomslaget kom 8. februar 2012. Også andre entreprise, veien mellom tunnelinnslaget i Brattlia og eksisterende vei i Holandsvika, ble tildelt Hæhre Entreprenør. Tunnelen ble åpnet 22. november 2014. Før det fulgte veien østsiden av Vefsnfjorden og var stedvis svært smal og svingete. Deler av den gamle veien ble overført til fylkesvei 220 i Leirfjord og fylkesvei 241 i Vefsn, resten har blitt omklassifisert til kommunale veier. Korsnestunnelen har blitt stengt.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Nordland fylke ===

LeirfjordTovveien 

Vefsn
Uten navn 

Fjordvegen 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Svanberg, Erling: Langs vei og lei i Nordland – Samferdsel gjennom 3000 år. Nordland fylkeskommune, Bodø 1990. ISBN 82-7416-021-5


== Eksterne lenker ==
Kartverkets norgeskart
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv78
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger(en) Fylkesveg 78 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Elling (bokserie)

«Elling» er hovedpersonen i en bokserie skrevet av den norske forfatteren Ingvar Ambjørnsen:

Utsikt til paradiset (1993)
Fugledansen (1995)
Brødre i blodet (1996)
Elsk meg i morgen (1999)
Ekko av en venn (2019)
Ingen kan hjelpe meg (2020)
 Yoko Ono er en sjarlatan (2020)I den første romanen, Utsikt til paradiset, bor «Elling» alene i en blokk etter at moren nettopp er død og lever mer eller mindre i sin egen verden. I andre roman i serien, Fugledansen, følger vi han gjennom hans tid på Brøynes kurssenter der han møter sin første venn,«Kjell Bjarne», som han deler rom med. Midt i denne  romanen er det en beretning fra da han og moren dro på sydenferie i den spanske byen Benidorm, hvor Elling ble satt på sosiale prøvelser, mens moren fikk en liten oppblomstring i sitt kjærlighetsliv. I tredje bok, Brødre i blodet, flytter «Elling» og «Kjell Bjarne» inn i egen blokkleilighet midt i Oslo, på Majorstuen. Her følger vi kameratene til sosialisering, og «Kjell Bjarnes» kjærlighetsliv blomstrer opp. Han får seg etterhvert en kjæreste. I den neste boken, Elsk meg i morgen, prøver Elling seg på kjærlighetsfronten for første gang.
Brødre i blodet er dramatisert for teateret og film av Axel Hellstenius. Per Christian Ellefsen spilte hovedrollen begge steder. Sven Nordin spilte Kjell Bjarne.
Romanene om Elling har forandret Ambjørnsens omdømme i Norge, fra å være ansett som sint outsider til å bli folkekjær og mindre kontroversiell.


== Eksterne lenker ==
(en) Elling på Internet Movie Database
(en) Mors Elling på Internet Movie Database
(en) Elsk meg i morgen på Internet Movie Database
Elling-wiki
Chefoo

Chefoo kan vise til:

En øy i Gulehavet, se Zhifu (øy)
En tidligere vestlig stavemåte på byen Yantai i Kina
Castlewellan

Castlewellan er en liten by i Down i Nord-Irland. Den ligger mellom Mornefjellene og Slieve Croob, omkring 25 km sørvest for Downpatrick.
Castlewellan Forest Park er kjent for sitt rike planteliv, og har turstier, et aviarium og muligheter for ørretfiske. 


== Bilder ==

		
		
		


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Castlewellan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Legio VI Victrix

Legio VI Victrix («Den seiersrike») var en romersk legion grunnlagt av Octavian i 41 f.Kr.. Den var en søsterlegion til Legio VI Ferrata, og ble muligens oppsatt med veteraner fra denne. 
Legionens første kamp var i Perugia samme år som den ble opprettet. Den var også i kampe mot Sextus Pompeius, som okkuperte Sicilia og nektet å sende korn til Roma. I 31 f.Kr. kjempet den i slaget ved Actium mot Marcus Antonius. Neste år ble den sendt til Hispania Tarraconensis, hvor den deltok i krigen mot cantabrierne, som varte fra 25 f.Kr. til 13 f.Kr..
Legionen ble stående i Hispania i nesten et århundre, og fikk derfor tilnavnet Hispaniensis. Soldater fra denne legionen, og fra X Gemina, var blant de første som bosatte seg i Zaragoza. 
Tilnavnet Victrix ble gitt til legionen av Nero. Han var upopulær i regionen, og da guvernøren for Hispania Tarraconensis, Servius Galba, sa at han ville styrte Nero, støttet legionen Nero og utropte ham til keiser i leiren. Galba opprettet da VII Gemina, og marsjerte mot Roma, noe som utløste Neros selvmord.


== Britannia ==
I 119 ble legionen flyttet til Britannia av Hadrian, slik at den kunne hjelpe til med å slå ned motstand mot det romerske styret der. Victrix spilte en viktig rolle i dette, og erstattet etterhvert den underbemannede IX Hispana. I 122 begynte Victrix arbeidet med Hadrians mur, som sikret fredeligere forhold i to århundre. Tyve år senere deltok de i byggingen av Den antoninske mur, men denne ble for det meste oppgitt innen 164.
I 185 gjorde legionene i Britannia opprør, og fremmet sin egen keiserkandidat, Priscus, for å erstattet Commodus. Priscus lot seg ikke utrope til keiser, og Pertinax, som selv etterfulgte Commodus, slo ned opprøret. Kavalerigeneralen Lucius Artorius Castus, som er en av inspirasjonskildene til Arthurlegenden, gjorde tjeneste i Victrix under dette opprøret; det ser ut til at han var en av de som forble lojale mot Commodus. 


== Litteratur ==
Emil Ritterling: Legio (VI victrix). I: Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft (RE). Band XII,2, Stuttgart 1925, Sp. 1598–1614.
Europavei 69

Europavei 69 (E69) går mellom Nordkapp i Nordkapp kommune i Troms og Finnmark fylke til Olderfjord i Porsanger kommune i samme fylke. Strekningen er 129 km lang.
Europavei 69 er kun begrenset åpen på vinteren mellom avkjøringen til Skarsvåg og Nordkapp, normalt fra oktober til april. Det er kolonnekjøring til faste tider, normalt tre ganger per dag, ikke på natten. Strekningen er værutsatt og stenges ofte. Den var tidligere vinterstengt og var da den eneste vinterstengte europaveien i hele Europa. Også strekningen mellom Skarvbergtunnelen og Nordkapptunnelen er værutsatt, og har planlagte kolonnetider hvis det er dårlig vær.


== Historikk ==
Riksvei 95 skiftet navn til E69 i 1992. 15. juni 1999 åpnet Fastlandsforbindelsen til Magerøya, FATIMA-prosjektet, med Nordkapptunnelen og Honningsvågtunnelen. Veianlegget er på til sammen 28 km og kostet 1 milliard kroner. Frem til 29. juni 2012 klokka 17.00 ble det innkrevet bompenger.Europavei 69 var 1965-1992 navn på veien Ålesund–Dombås i Norge, som nå heter Europavei 136.


== Trafikk ==


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Troms og Finnmark fylke ===

NordkappUten navn 

Skipsfjorden 

Nordkappveien 

Kobbhullveien 

Uten navn 

Porsanger
Uten navn 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Ev69
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
(no) Statens vegvesen – kolonnekjøring
(no) Statens vegvesen – kolonnetider i Midt-Finnmark
(no) Statens vegvesen – vinterstengingerEuropean Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveieneVegvesenets vegkart
Hadrians mur

Hadrians mur er en befestet voll bygget opp av stein og torv som ble bygd av romerne fra 122 i dagens Storbritannia. Den har navn etter keiser Hadrian, som beordret muren reist. Formålet var å sikre grensen mot nord ved å hindre pikterne og stammer som novantae, selgovae, votadini og dumnonii i streife på plyndringstokt inn på romersk område, og ved å holde selgovaene og brigantene fra hverandre, slik at de ikke skulle forene seg mot romerne. Den strekker seg fra kyst til kyst mellom Wallsend og Solway Firth. 
Opprinnelig startet muren fra Pons Aelius (dvs. Newcastle upon Tyne), og rakk så langt vestover som Cilurnum (dvs. Chesters) før man besluttet seg for en utvidelse fra endestoppet ved Tyne-broen til et nytt fort ved Wallsend. Tidligste omtale av dette nyere navnet stammer fra 1085 og ble stavet Wallesende. I dag ligger det meste av denne delen av muren begravd under A187-veien.

Muren er 76 romerske mil lang, tilsvarende 117 kilometer. Selv om muren ikke følger den moderne grensen mellom England og Skottland, brukes navnet også ofte om denne grensen. 
Muren var Romerrikets nordgrense i Britannia gjennom det meste av den tiden de styrte området. Selv om muren hovedsakelig ble reist av legionærer, ble den bemannet av hjelpetropper i regimenter på enten 500 eller 1.000 mann, enten infanteri eller kavaleri eller begge deler. Det var også den sterkest befestede grensen i imperiet. I tillegg til at den fungerte som festningsverk, var det også kontroll av sivil trafikk gjennom portene, slik at det kunne kreves toll for varer. Det sies at keiser Hadrian selv besøkte denne muren bare en gang.
Deler av muren har blitt demontert, og steinen er brukt i senere byggverk. Men betydelige deler står igjen, og muren ble i 1987 gjort til et verdensarvsted av UNESCO. English Heritage beskriver muren som «det viktigste romerskbygde monument i Storbritannia». Deler av den eies av National Trust.

Hver stein er hugget ut slik at én mann kan løfte den. I landskapet rundt finnes det lite stein, så de måtte graves opp av grunnen, og der det ikke finnes stein overhodet, ble muren supplert med torv. Siden ble mange hus nær muren bygget av stein hentet fra muren.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
UNESCOs grensene for det romerske riket (engelsk)
Artikkel om muren fra nettstedet English Lakes (engelsk)
Le Canard

For den franske, satiriske avisen, se Le Canard enchaîné
Le Canard var en restaurant med én stjerne i Michelinguiden i en årrekke (1994–2011) som serverte fransk gourmetmat. Restauranten holdt til i President Harbitz' gate på Frogner i Oslo i en vernet villa fra 1899. Daglig leder var Nicolas F. Blomgren og kjøkkensjef var Jonathan Howell. Le Canard hadde en vinkjeller som hadde mottatt «Best of Award of Excellence» fra Winespectator. Navnet Le Canard betyr «anden».
Le Canard stengte dørene sommeren 2011.


== Eksterne lenker ==
(en) Le Canard, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Le Canards nettsider
Kingston Lacy

Kingston Lacy er en herregård i nærheten av Wimborne Minster i Dorset, England. Den eies av National Trust. 
Herregården var hovedsetet til Bankesfamilien, som hadde bodd i Corfe slott inntil dette ble ødelagt under borgerkrigen. Bygningen ble tegnet av sir Roger Pratt for Ralph Bankes, og bygget 1663–1665. Interiøret ble tegnet av Inigo Jones, og utført av hans etterfølger John Webb. Sir Charles Barry utførte store forandringer 1835–1838, blant annet nye, høye piper i hvert hjørne og senkning av bakkenivået på baksiden slik at kjelleretasjen ble synlig. 
Huset er åpent for publikum, og man kan blant annet se Willam Bankes' kunstsamling, Det spanske rommet med vegger kledd i forgylt lær, og Bankes' samling av egyptiske gjenstander, inkludert en obelisk som står på eiendommen. Det var i 2002 nesten 140 000 besøkende på herregården.
På eiendommen ligger også Badbury Rings, som er et fort fra jernalderen, og den romerske veien mellom Dorchester og Old Sarum. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kingston Lacy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Informasjon om Kingston Lacy fra the National Trust (engelsk)
Kingston Lacy Garden - informasjon om parkens historie (engelsk)
Kvikne

Kvikne er en tidligere kommune i Innlandet, og fjellbygd i vannskillet mellom Østerdalen og Trøndelag. Øverst i bygda har elva Orkla sitt utspring. Lenger sør renner elva Tunna nedover mot Glomma.
Kvikne kommune ble opprettet i 1838, og lå da Hedemarkens amt, fra 1919 Hedmark fylke. Kommunen ble i 1966 delt ved at Kvikne sogn (da 664 innbyggere) ble innlemmet i Tynset kommune i Innlandet, og Innset sogn (da 420 innbyggere) ble innlemmet i Rennebu kommune i Trøndelag. Den overveiende delen av kommunens areal ble liggende i Tynset. Fra 1970 ble gården Garlia med 5 innbyggere overført fra Tynset til Rennebu.
Innerdalen i fjellområdene mellom Tynset og Rennebu ble neddemt ved en elektrisitetsutbygging i Orkla/Grana i 1981. Kampen mot utbygging var meget omfattende i perioden 1979–81 og regnes blant de fem største vassdragsvernekampene. Den er behandlet i dokumentarfilmen Prognose Innerdalen.
Det har vært uenighet mellom Tynset og Rennebu om grensene i Innerdalsområdet, idet grensene har stor betydning for kommunenes inntekter av eiendomsskatt fra kraftanlegget. Uenigheten er nå løst rettslig.
Vollan gård i Kvikne er i dag nasjonalparksenter for Forollhogna nasjonalpark. Gården ble brukt som location under filmingen av Secondløitnanten (1993).
På Kvikne er også Kvikne kobberverk, grunnlagt i 1630, som var et av Norges første kobberverk. Dette førte til at folketallet i fjellbygden steg og la et grunnlag for videre utvikling.
Kvikne kirke er ei korskirke fra 1652/1654.


== Kjente personer fra Kvikne ==

Anders Rambech (1767–1836), Eidsvollsmann, embetsmann og politiker
Bjørnstjerne Bjørnson (1832–1910), forfatter, samfunnsdebattant og dikter, ble født på gården Bjørgan
Arnt Hansen (1832–1889) bakermester, grunnlegger av Norges eldste bakeribedrift Baker Hansen, Oslo
Mikael Bratbost (1861–1904), operasanger
Ivar Simastuen (1936–), visesanger


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kvikne.no
Rundt neste sving på NRK om Kvikne
Eidsbugarden

Eidsbugarden er et av de eldste turiststedene i Jotunheimen, og et yndet utgangspunkt for fjellturister, med sin beliggenhet 1 060 meter over havet i vestenden av innsjøen Bygdin.
Den første hytta på Eidsbugarden ble bygd av den norske dikteren og journalisten Aasmund Olavsson Vinje i 1868. Vinje døde bare to år senere og ny eier ble Thomas Heftye, Samtidig ble hytta omgjort til turisthytte.
Allerede i 1911 kom telefonen til Eidsbugarden, samme år som Kristiania postkontor for første gang startet sesongåpent «postaabneri» der, med fru Inga Kvame som «postaabner». Poståpneriet på ble det første i Jotunheimen.
I 1968 ble en minnestøtte, gjort av billedhogger Ståle Kyllingstad, reist på Eidsbugarden til minne om Aa.O. Vinje.
I 1993 åpnet DNT-hytta Fondsbu på Eidsbugarden etter at sportsstua "Den Glade Vandrer" ble solgt ut av Eidsbugarden Hotell til DNT. Fondsbu som ligger bare 100 meter fra hotellet har over 9 000 årlige overnattinger (2005). Det er også om lag 160 private hytter på Eidsbugarden.
Eidsbugarden Hotell gjennomgikk omfattende oppussing i 2005-2006 og 2014.
Fylkesvei 252 går inn til Eidsbugarden fra fylkesvei 53 mellom Tyin og Årdal på sommerstid, mens turister og hyttefolk blir fraktet inn med beltebiler og snøskuter på vinterstid langs beltebilruta fra Tyin til Eidsbugarden.
Festivalen Vinjerock arrangeres årlig i august på Eidsbugarden, med flere av landets største rockeartister. Festivalen ble kåret til Årets norske rockefestival i 2006 av Norsk Rockforbund. I 2009 opptrådte blant andre Marit Larsen og Bigbang på festivalen.


== Hotellet ==
Eidsbugarden Hotell ligger i vestenden av Bygdin. Hotellet er nyoppusset som følge av vannskader, og skiftet eier høsten 2013. Fondsbu turisthytte ligger i nærheten, og var tidligere en del av hotellets bygningsmasse under navnet "Den glade vandrer". Turisthytten ble senere skilt ut med ny tomt et stykke unna, og fikk status som DNT-hytte i 1993.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eidsbugarden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Eidsbugarden i webkamera (Tjeneste fra AS Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap)
Meteorologiske data for Eidsbugarden (Tjeneste fra AS Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap)
Eidsbugarden Velforening
Vinjerock
Eidsbugarden Hotell Arkivert 19. februar 2011 hos Wayback Machine.
The Crown Estate

The Crown Estate er en offentlig etat i Storbritannia som forvalter «kronens land», det vil si land som tilhører den britiske monarken som sådan. Kronens land omfatter alt land som ikke bevislig tilhører noen annen. Kronens land er ikke det samme som statlig land, som tilhører staten Storbritannia.
The Crown Estate ble opprettet i 1961 for å forvalte kronens land på kommersielt vis, og skaper således inntekter for den britiske monarken.


== Eksterne lenker ==
The Crown Estate, offisielt nettsted
Paul Wolfowitz

Paul Dundes Wolfowitz (født 22. desember 1943 i Brooklyn i New York i USA) er en amerikansk diplomat og politiker. Han er mest kjent som viseforsvarsminister i USA og som direktør for Verdensbanken.
Wolfowitz har doktorgrad i statsvitenskap fra University of Chicago. Dessuten har han undervist ved Johns Hopkins University og Yale University. Under Ronald Reagan var han USAs ambassadør til Indonesia.
Wolfowitz ble direktør for Verdensbanken den 1. juni 2005. Han gikk av 30. juni 2007.
Wolfowitz er kjent for å være nykonservativ og for å vært en sterk tilhenger av den amerikanskledede invasjonen av Irak i 2003. Han har dobbelt statsborgerskap – amerikansk og israelsk.


== Referanser ==
Islands flagg

Islands flagg er blått, med et rødt hvitkantet kors. Det ble offisielt flagg 19. juni 1915, men hadde vært brukt uoffisielt siden 1913. I likhet med andre nordiske land benytter flagget seg av det nordiske korset. Fargene i flagget er «omvendt» av Norges flagg. Før det nåværende flagget ble til, var et flagg med blå duk og hvitt kors i utstrakt bruk. Dette ble til i 1897, men ble aldri anerkjent av danske myndigheter.
Statsflagget er uten riksvåpen, men har splitt. Island har ingen militære styrker og fører dermed ikke orlogsflagg, noe som allerede var nedfelt i landets forfatning da det ble selvstendig kongedømme i 1918. Fra statsflagget dannes andre statstjenesteflagg, slik som tollflagget. Dette har en T av sølv i øvre felt ved stangen. Presidentens flagg har riksvåpenet i senteret av korset. 


== Se også ==
Liste over islandske flagg


== Eksterne lenker ==
(en) National flag of Iceland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Flag of Iceland – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Icelandic National Flag fra Statsministerens kontor
Nepalganj

Nepalganj ( नेपालगञ्ज, Nepālgañj, også transkribert Nepalgunj) er en by i det sørvestlige Nepal. Den ligger i Tarai, en lavliggende, fruktbar slette nordøst for Napara i India. 
Byen ligger i distriktet Banke, Bheri sone i Midtvestregionen.
I 2005 hadde den 61 477 innbyggere.
Med beliggenhet bare 1 km nord for grensa til India og en praktisk og lettvint grenseovergang, er byen sterkt preget av både grensehandel og smugling.
Nepalganj er et sentrum for handel med ris, hvete, mais, oljefrø og skinn fra regionen. 
Midt i byen står Bageshwari Mandir, et tempel viet til Kali.
Selv om byen er den største i det vestlige Nepal har den ikke egen jernbaneforbindelse, men det ligger en stor stasjon rett over grensen til India, omkring 6 km unna. Nepalgunj Airport ligger også omkring 6 km utenfor byen. Byen er et populært start- eller sluttpunkt for fotturister som går gjennom det vestlige Nepal.
The Guardian

The Guardian er en britisk avis som utgis av Guardian Media Group i London. Den ble grunnlagt som The Manchester Guardian i 1821 i Manchester og fikk sitt nåværende navn i 1959. Tradisjonelt var den forbundet med Det liberale parti. Under den spanske borgerkrigen støttet den venstresiden og var den eneste nåværende britiske avis som ikke støttet Francisco Francos nasjonalister.
I 2005 endret avisen format fra det tradisjonelle fullformatet (broadsheet) til berliner (midi), blant annet som et svar på at aviskonkurrenter som The Times og The Independent gikk over til tabloidformat. Fra 2018 går The Guardian over til tabloidformat. Opplaget i desember 2016 lå på 161 091 eksemplarer. Ansvarlig redaktør er Katharine Viner.
I 2016 hadde The Guardian, ifølge egne tall, 22,7 millioner unike månedlige lesere på papir og nett. Til sammenligning hadde Washington Post 76 millioner og New York Times Brand 70,2 millioner i desember 2015.The Guardian Weekly er den internasjonale utgaven av avisen og utgis ukentlig over hele verden.


== Redaktører ==
John Edward Taylor (1821–1844)
Jeremiah Garnett (1844–1861) (sammen med Russell Scott Taylor 1847–1848)
John Edward Taylor (1861–1872)
Charles Prestwich Scott (1872–1929)
Ted Scott (1929–1932)
William Percival Crozier (1932–1944)
Alfred Powell Wadsworth (1944–1956)
Alastair Hetherington (1956–1975)
Peter Preston (1975–1995)
Alan Rusbridger (1995–2015)
Katharine Viner (2015–d.d.)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Guardian (newspaper) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ussuri

Ussuri (kinesisk: 乌苏里江, russisk: Уссури) er grenseelv mellom Kina og Russland. Den har sitt utspring i Russland og renner nordover til den kommer til et sted der den får Kina på sin venstre (vestre) bredd og Russland på sin høyre, og renner helt i nord ned i elven Amur, som også i et langt stykke danner grensen mellom de to landene. 
Ussuri er omkring 897 km lang. Nedslagsfeltet er på 193 000 km². Elva har ofte hatt oversvømmelser med katastrofale følger. Den er islagt fra rundt november til april. Elva er rik på mange sorter fisk, som harr, gjedde, pukkellaks (russisk: «gorbusha») og ketalaks.
Det har vært en betydelig uenighet om Ussuri som grenselinje i og med at elven har mange øyer og ofte har endret seg slik at dens thalweg har forskjøvet seg, og i mars 1969 oppstod det en væpnet konflikt i området mellom Kina og Sovjetunionen, med fokus om Zhenbao-øya. Det var en reell fare for storkrig.
I 1977 kom det i stand en avtale som regulerer navigeringen av Ussuri. 
Moderne russisk-kinesiske grenseavtaler har regulert grenseforløpet; den siste omtvistede biten, knyttet til øyene nederst der Ussuri forener seg med Amur tett ved den russiske byen Khabarovsk, ble regulert i 2008 – for det meste ved at de kinesiske kravene ble innfridd, unntatt den del av den største øya som strekker seg helt ned til motsatt bredd av Khabarovsk sentrum.
Ussuri sammen med sideelven Sungatsja (også grenseelv mellom Kina og Russland) kan om sommeren befares i en strekning på 750 km.
Bertrand Besigye

Bertrand Besigye (født 24. oktober 1972 i Kampala, Uganda) er en norsk forfatter. 
Besigye debuterte i 1993 med diktsamlingen Og du dør så langsomt at du tror du lever, som han mottok Tarjei Vesaas' debutantpris for. Debutboken oppnådde stor oppmerksomhet. Den er en av svært få moderne norske diktsamlinger som er blitt bestselger. 


== Bibliografi ==
Og du dør så langsomt at du tror du lever – dikt (1993)
Krystallisert sollys – dikt (2003)
Svastikastjernen – roman (2004)
Og solen tilber ingen andre guder enn sin egen styrke – dikt (2010)


== Priser ==
Tarjei Vesaas' debutantpris 1993, for Og du dør så langsomt at du tror du lever


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Bertrand Besigye på NLIs Lokalhistoriewiki.
Bertrand Besigye i NRK Forfatter
Digitaliserte bøker av Besigye hos Nasjonalbiblioteket.
"30.000 dager er alt du får", intervju i Klassekampen 25.05.2010