jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tungrasslekta

Tungras (Polygonum) er ei gruppe i slireknefamilien. 
Artene i gruppa er utbredt i Europa, Asia og Nord-Afrika og varierer vidt fra urteaktige ettårige planter under 5 cm til opprette flerårige planter som blir 3 til 4 meter høye, og andre treaktige klatreplanter som blir 20–30 m høye i trær; enkelte er og akvatiske, og vokser som flyteplanter i dammer. 
Viltvoksende arter i Norge:

Tungras (Polygonum aviculare)
Risslirekne (Polygonum bellardii)
Nebbslirekne (Polygonum oxyspermum)
Russeslirekne (Polygonum patulum)
Sandslirekne (Polygonum raii)


== Eksterne lenker ==
(en) tungrasslekta – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) tungrasslekta i Encyclopedia of Life 
(en) tungrasslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) tungrasslekta hos Artsdatabanken 
(sv) tungrasslekta hos Dyntaxa 
(en) tungrasslekta hos Fossilworks 
(en) tungrasslekta hos ITIS 
(en) tungrasslekta hos NCBI 
(en) tungrasslekta hos The International Plant Names Index 
(en) tungrasslekta hos Tropicos 
(en) Kategori:Polygonum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Hønsegras

Hønsegras eller hønsegress (Persicaria maculosa synonymt med Polygonum persicaria L.) er en art i hønsegrasslekta og er dermed i slireknefamilien. Den er ganske vanlig, da særlig på næringsrik fuktig jord. Den opptrer ofte som ugras, særlig på udrenert jord eller jord som har vært veldig våt. Har en mye av denne og de andre i slekta på et område i en åker, så er det et godt tegn på og begynne med grøfting.


== Utseende og kjennetegn ==
Hønsegras er normalt 20–60 cm høy og den er ettårig. Stilken er uten hår (snau) eller har spredt behåring og stilken peker ofte oppover (opprett). Bladene er snaue på oversiden og en ser ofte en mørk flekk på dem. Undersiden av bladene har ikke kjertler. Stilken er oppdelt i ledd, og ved hvert ledd er det en slire med en rød ring nederst, og hår som ligger tett inntil sliren. På slirekanten så stikker det ut hår, som er omtrent 1 mm lange. Blimsterstilken er snau, altså den har ikke kjertelhår. Noe som er et viktig skilletegn med arten kjertelhønsegras. Blomstene sitter på stort sett tette lubbene aks, og er bortimot hvite til blekt røde. Frukten er en nøtt, som har en trekantet– eller linseform med svart farge og en lengde på 2,5–2,8 mm. De diploide kromosomtallet er på 40 og 44. Det er også uvisst om det er funnet planter med et kromosomtall på 22.


== Utbredelse ==
Hønsegras er vanlig over det meste av Europa, men er sjelden i Nord-Norge og nordlige Russland. Den er også vanlig i USA, sørlige Canada og nordlige Mexico. I Asia er den vanlig i Japan, Sør-Korea, Nord-Korea og relativt vanlig i Pakistan og Afganistan. I Oseana er den i søndre deler av Australia og vanlig på New Zealand.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hønsegras i Encyclopedia of Life 
(en) Hønsegras i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Hønsegras hos Artsdatabanken 
(sv) Hønsegras hos Dyntaxa 
(en) Hønsegras hos ITIS 
(en) Hønsegras hos NCBI 
(en) Hønsegras hos The International Plant Names Index 
(en) Hønsegras hos Tropicos 
(en) Kategori:Persicaria maculosa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Persicaria maculosa – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Persicaria maculosa – detaljert informasjon på Wikispecies 
Artsobservasjoner
«Kursk» (ubåt)

K-141 «Kursk» var en russisk atomubåt av klassen Oscar-II og tilhørte Nordflåten. Hun var døpt etter byen Kursk.
«Kursk» ble bygget 1992 og tjenestegjorde fra desember 1994 til 12. august 2000, da hun under en russisk flåte­oppvisning sank til bunns i Nordishavet etter en eksplosjon ombord. 118 mann omkom. Mange av dem levde i flere timer i en lukket seksjon akter i ubåten, hvor de etterlot seg brev til nære og kjære. I flere dager håpet man å kunne redde besetningen. Ulykken utløste en innenrikspolitisk debatt i Russland, der president Vladimir Putin ble beskyldt for å ligge og sole seg på sitt sommersted i Sotsji i stedet for å be NATO om hjelp til å redde besetningen. Ubåten ble til slutt berget i to etapper, i 2001 og 2002, og de 115 likene som ble funnet fikk en verdig begravelse. Konene til de avdøde har etter russiske standarder fått rekordstore økonomiske erstatninger fra staten.
Den offisielle hovedteorien om hvordan ulykken egentlig foregikk, er at hydrogenperoksid-drivstoffet i en torpedo ved et uhell eksploderte inne i ubåten, noe som startet en brann som to minutter senere fikk de øvrige torpedoene i «Kursk» til å eksplodere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Russisk presse hudfletter Putin. Fra Aftenposten.
Russland ber Norge og Storbritannia om hjelp. Fra Aftenposten.
Kursk kan ha hatt atomvåpen. Fra bladet Nordlys.
Kjemper for livet innestengt i ubåten. Fra VG Nett.
Sigstein Folgerø

Sigstein Folgerø (født 8. april 1980 i Støren) er en norsk klassisk pianist. Han fikk Adresseavisens kulturstipend da han var 13 år, og ble som 15-åring hospitant under Jørgen Larsen ved NTNU. Som 19-åring holdt Folgerø sin første solo klaver-aften i Trondheim, og studerte deretter to år ved Norges musikkhøgskole i Oslo. Etter et års avbrekk med mye reising og språkstudier, returnerte han til Trondheim, og tok 2. avdeling av klaverstudiene hos Jørgen Larsen.
Fra høsten 2004 har Sigstein studert ved musikkhøgskolen i Hamburg under Volker Banfield.


== Priser og utmerkelser ==
Søndag 6. mai 2007 mottok Folgerø Bækkelundprisen på 100 000 kroner.
Mark Boal

Mark Boal (født 1973) er en amerikansk journalist og manusforfatter. 
Boal skrev artikkelen «Death and Dishonor» for Playboy i 2004, om soldaten Richard T. Davis som ble drept da han kom hjem fra krigen i Irak i 2003. Paul Haggis lagde filmen In the Valley of Elah basert på artikkelen.
Boal skrev og var med-produsent på spenningsfilmen The Hurt Locker, om et militært bomberydderlag, regissert av Kathryn Bigelow. Boal ble tildelt en Oscar for beste originalmanus for manuset.
Boal har også skrevet for The Village Voice og Rolling Stone Magazine.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mark Boal på Internet Movie Database 
(da) Mark Boal på Filmdatabasen 
(en) Mark Boal hos The Movie Database
Castarède

Castarède er et armagnachus. 
Huset ble grunnlagt i 1832, og er med det Armagnacs eldste hus. Slottet heter Chateau de Maniban og er fra 1500-tallet. Det ligger i Bas-Armagnac, med egne vinmarker. Her har de 3 hektar med Folle Blanche og 13 hektar med Ugni Blanc og Colombard. 
De har 2 vinkjellere, som er over 100 år gamle. Den ene ligger ved elven Baïse, ved Pont de Bordes. Her lagres de eldste armagnacene. Den andre ligger på vinslottet deres. 


== Historie ==
Huset ble etablert i 1832. Gjennom årene har de samlet opp et betydelig lager med årgangsarmagnacer, den eldste er fra 1888. De har spesialisert seg på årgangsarmagnacer som reduseres naturlig til ca. 40%, dvs. at de ikke tynner ut med vann for å oppnå den ønskede alkoholstyrken. 
Huset er fortsatt eid av familien Castarède, det eies i dag av Florence Castarède; 6. generasjon Castarède. 


== Utvalg ==


=== Armagnac ===
VSOP – minimum 8 års fatlagring
XO – minimum 15 års fatlagring
Hors d'Age – minimum 15 års fatlagring
Armagnac 1900 – årgangsarmagnac
9 – en treeske med 3 årgangsarmagnacer; 1979, 1969 og 1959
Blanche 2000 – hvit armagnac, med 45% alkohol, ren Folle BlancheI tillegg har de ca. 40 årgangsarmagnacer, utvalget vil variere over tid. Pr. 2006 hadde de bl.a. årgangene 1888, 1889, 1893, 1900, 1911, 1914. Nyeste årgang var 1980.   


=== Andre drikker ===
Anasoa – likør som inneholder armagnac, 25% alkohol
Côte de Gascogne


== Utmerkelser ==
Brussel Spirits Award 1999 – Gull
Challenge International du Vin 1999 – 1 gull og 1 sølv
London International Wine Fair 2000 – Gull for sin Armagnac Castarède millésime 1975


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Fylkesvei 5244

Fylkesvei 5244 går mellom Solsvik kai og Ågotnes i Øygarden.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 211 (Hordaland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Øygarden


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5244
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Reasons to Hang Around

Reasons to Hang Around er et musikkalbum fra Minor Majority som kom ut i 2006. Det er gruppas fjerde album. 


== Sanger ==
«Wish You'd Hold That Smile» (3:22)
«Don't Say You Love me» (3:19)
«Come Back to Me» (3:41)
«As Good as It Gets» (5:34)
«There Will Come Another» (2:52)
«Alison» (5:17)
«You Were Saying» (5:39)
«Let the Night Begin» (3:11)
«Supergirl» (4:08)
«Keep Coming Around» (3:25)
«No Particular Girl» (4:24)
«The Long Way Home» (2:25)
«What You Do to Me» (2:12)


== Eksterne lenker ==
Anmeldelse hos panorama.no
Anmeldelse hos vg.no
Bodø bystyre 1975–1979


== Representanter ==


== Kilder ==
Bodø kommune


== Se også ==
Politikk i Bodø
Baïse

Baïse er en 188 km lang elv sørvest i Frankrike, og en av sideelvene til Garonne. Elven har sitt utspring ved foten av Pyreneene, nær Lannemezan, og renner nordover gjennom følgende departementer og byer: 

Hautes-Pyrénées: Lannemezan, Trie-sur-Baïse
Gers: Mirande, Castéra-Verduzan, Valence-sur-Baïse, Condom
Lot-et-Garonne: Nérac, LavardacBaïse munner ut i Garonne nær Aiguillon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Baïse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Baise

Baise kan være:

Byprefekturet Baise i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina
Baise-demningen i Guangxi, Folkerepublikken Kina
Elven Baïse i Frankrike
Vanlig hulepinnsvin

Vanlig hulepiggsvin (Hystrix cristata) er en gnager som finnes ved Middelhavet (Midt- og Syd-Italia og Nord-Afrika. Den har opptil 40 cm lange svart-hvit-stripete pigger på rygg og hale. Piggene på halen sitter forholdsvis løst og kan mistes hvis den blir angrepet.


== Eksterne lenker ==
(en) vanlig hulepinnsvin i Encyclopedia of Life 
(en) vanlig hulepinnsvin i Global Biodiversity Information Facility 
(en) vanlig hulepinnsvin hos Fauna Europaea 
(en) vanlig hulepinnsvin hos Fossilworks 
(en) vanlig hulepinnsvin hos ITIS 
(en) vanlig hulepinnsvin hos NCBI 
(en) Kategori:Hystrix cristata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Hystrix cristata – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Hystrix cristata – detaljert informasjon på Wikispecies
Beretta Cheetah

Beretta 80 serien  også kalt Beretta Cheetah er en serie med pistoler fra italienske Beretta.
Serien ble innført i 1976, men Beretta 87 Cheetah kom i 1986. Rammene er av aluminium.


== Modeller ==


== Se også ==
Beretta 87 Target


== Eksterne lenker ==
Beretta84 Cheetah
Christian Sørenssen

Christian Sørenssen (født 25. september 1765 i Christiansand, død 16. august 1845) var en norsk teolog, stortingsmann og biskop.
Sørenssen ble cand.theol. i 1785. Han arbeidet som lærer i sin hjemby Christiansand og i Strømsø i Drammen, før han i 1797 ble sokneprest i Risør. I 1804 ble han forfremmet til stiftsprost i Christiansand. 11. april 1811 ble han innviet til biskop i Christiansand Stift, Sørenssen var den siste norske biskop som ble innviet i København. Stiftet tilsvarte dengang agderfylkene og Rogaland i størrelse. 
Han var representant ved de to første storting, og var altså stortingsmann fra 1814 til 1817. Han var imidlertid ikke spesielt opptatt av politikk, og utmerket seg ikke som taler under stortingets forhandlinger.
Sørenssen var fra 1823 til 1845 biskop i Akershus Stift, som tilsvarte dagens bispedømmer Oslo, Hamar og Tunsberg, i tillegg til Telemark. 
Han døde under 16. august 1845, på veien mellom Moss og Son under en visitasreise.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Einar Molland: Norges kirkehistorie i det 19. århundre, Gyldendal 1979, ISBN 82-05-10919-2


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Sørenssen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Christian Sørenssen hos Norsk senter for forskningsdata
Sandvigodden fyr

Sandvigodden fyr er en nedlagt fyrstasjon i uthavna Sandviga på Hisøy.
Fyret ligger på et nes og ble bygget i 1844, samtidig med Store Torungen fyr og Lille Torungen fyr, og er Arendal og Galtesunds tredje innseilingsfyr. Fyrstasjonen ble nedlagt i 1934, samtidig som en ny automatisert fyrlykt ble oppsatt i ett nytt tårn ved siden av det opprinnelige fyret.
Fyrvokterbolig med fyrtårn, nyere fyrlykt, bryggerhus og naust ble fredet i 1997 etter lov om kulturminner.


== Eksterne lenker ==
Norsk Fyrhistorisk Forening – Sandvigodden fyr
Hagevekster og hagebruk på fyr i Aust-Agder – Sandvigodden
«Sandvigodden fyr». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Skule Storheill

Skule Valentin Storheill (født 17. august 1907 i Brønnøysund, død 25. november 1992) var norsk sjømilitær offiser og viseadmiral. Han utmerket seg under andre verdenskrig og ble tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse.
I juni 1940 var han som løytnant norsk sambandsoffiser ombord på HMS «Devonshire» da skipet evakuerte Kong Haakon VII og kronprins Olav fra Tromsø til Storbritannia. Som kapteinløytnant var han skipssjef på den meritterte jageren i S-klassen KNM «Stord». Han ble etter andre verdenskrig øverstkommanderende for Nord-Norge med tittel viseadmiral, først stasjonert i Harstad og fra 1963 i Bodø. Etter at han gikk av som admiral var han en mye benyttet foredragsholder. Han uttalte seg da ofte kritisk om nedbyggingen av det norske forsvaret.


== Utmerkelser ==
Storheill ble i 1942 tildelt Norges høyeste utmerkelse, Krigskorset for sin ledelse av jageren «St Albans», som 3. august 1941 senket en tysk ubåt i Atlanterhavet.Han ble i 1953 utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden. Storheill ble også hedret med St. Olavsmedaljen med ekegren, Krigsmedaljen, Deltagermedaljen og Haakon VIIs 70-årsmedalje. Han ble tre ganger tildelt den britiske utmerkelsen Distinguished Service Cross, ble utnevnt til storkors av Oranje-husordenen, kommandør av Dannebrogordenen og av den franske Æreslegionen. Han ble utnevnt til offiser av USAs Legion of Merit. Storheill ble også tildelt den franske medaljen Croix de Guerre og ble tildelt en sovjetisk krigsmedalje.


=== Merknader ===


== Annet ==
Storheill har gaten Adm. Storheills gate og Skules Vei i Brønnøysund oppkalt etter seg. Storheill var bror til Inge Storheill.


== Referanser ==
Cushings sykdom

Cushings sykdom eller Cushings syndrom er en gruppe symptomer som fremkommer ved dannelsen av for mye kortison og andre hormoner i organismen. Mb Cushing (Cushings sykdom) eller endogent Cushings syndrom skyldes en svulst i hypofysen (hjernevedhenget) som produserer et binyrestimulerende stoff (ACTH).Symptomene omfatter fedme som begrenser seg til ansiktet og selve kroppen, muskelsvekkelse, tap av kalk fra knoklene, høyt blodtrykk, tilbakeholdelse av salt og vann i kroppen, for mye sukker i kroppen og til slutt utskillelse av sukker i urinen. Pasienten får dessuten ofte krum rygg, nedsatt kjønnsfunksjon og blir hårete.
Overproduksjon av disse hormonene kan skyldes en svulst som er under utvikling i binyrene, forsterket nydannelse av vev i binyrebarken eller en svulst i hypofysen. Tilstanden kan også oppstå ved langvarig inntak av store doser kortison.
Behandlingen består i enten operativ fjerning av svulsten eller ved å fjerne den ved røntgenbehandling av svulsten eller det nydannede vevet. Tilstanden ble først observert av legen Harvey Cushing i 1932.


== Referanser ==
Karmsundet

Karmsundet er sundet mellom Karmøy og Haugesund/Fastlands-Karmøy. Dette sundet er sørligste beskyttede delen av skipsleia langs norskekysten, den skipsleia som antakelig har gitt navn til landet Norge. Mange av landene i Europa har fått navn etter sine landområder, men Norge har fått navn etter skipsleia utenfor. Dette forteller om hvilken viktig rolle havet og kysten har spilt i norsk historie. Når folk kommer seilende over den åpne havstrekningen fra Østlandet over Lista, og videre langs jærkysten, ligger Karmsundet som en beskyttet hav-veg ved innløpet til skipsleia nordover. Denne skipsleia fikk navnet Nordvegen. Karmsundet er i dag blant de mest trafikkerte strekningene langs norskekysten, og har hatt stor betydning for utviklingen av området, da spesielt byene Haugesund og Kopervik som har utviklet seg som følge av den gunstige beliggenheten.
Skipet MS «Iona» er det største som noen gang har gått gjennom Karmsundet, med en lengde på 344,5 meter og 18 dekk i høyden. Skipet la til kai i Haugesund 24. oktober 2020 for å avvente cruise-sesongen i 2021. Høyden begrenses av Karmsundbrua som tillater 45 meter.


== Forklaringer om Nordvegen ==
Professor Magnus Olsen sier om Nordvegen:

Det er leia her, fra Skudefjorden opp gjennom Karmsundet og videre nordover som først har båret Norgesnavnet, Nordvegen, vegen mot nord. Det er denne skipsleia som har gitt landet dette navnet, og som statsnavn har det vesentlig først vært nyttet om det vestnorske riket.

Professor Claus Krag sier om Nordvegen;

Den viktigste seilleden langs kysten gikk gjennom Karmsundet. Disse sørvestnorske områdene ser ut til å ha utgjort kjernen i Harald Hårfagres rike. 


== Tors vei over Karmsundet ==
Gamle kvad som Grimnismål og Gylfaginning forteller at før æsene samles på tinget ved Yggdrasil, må de krysse Bifrost. Tor derimot vasser over Kormt (dvs. Karmsundet), så over Ormt og to store elver, før han kommer frem til Yggdrasil - derfor gløder det hellige vannet:

Kormt og Ormt,
kerlauger (= karbad) to,
vasse de vann skal
Tor hver dag.
Til doms han går
til Yggdrasils ask;
for åsabroen
alt står i brann,
hete er hellige vann.


== Referanser ==


== Se også ==
Kopervik
Avaldsnes
Avaldsnes kongsgård
Haugesund
Skipsleia langs norskekysten


== Eksterne lenker ==
Avaldsnes' historie
Anke Huber

Anke Huber (født 4. desember 1974 i Bruchsal) en tidligere tysk kvinnelig profesjonell tennisspiller.
Huber ble profesjonell i 1990 og vant tolv ATP-titler i single og en i double i løpet av sin tenniskarriere som varte til 2001. I 1996 var hun nummer fire på rankingen over verdens beste kvinnelige singlespillere. Hun vant aldri noen Grand Slam-turnering men hun var i finalen  i Australian Open i 1996, hun tapte for Monica Seles med 4-6, 1-6.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Anke Huber – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Anke Huber – Olympedia 
(en) Anke Huber – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Anke Huber – WTA Tennis 
(en) Anke Huber – ITF Tennis 
(en) Anke Huber – FedCup
Rachel Carson

Rachel Louise Carson (født 27. mai 1907 i Springdale i Pennsylvania, død 14. april 1964) var en amerikansk zoolog og biolog. Hennes mest kjente verk er Den tause våren (The Silent Spring, 1962), som fikk stor betydning for grunnleggelsen av en bred amerikansk miljøbevegelse. Hun fikk i 1980 Presidentens frihetsmedalje posthumt av president Jimmy Carter. I 1973 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Siden 1991 har den internasjonale Rachel Carson-prisen blitt delt ut i Stavanger.
Asteroiden 6572 Carson er oppkalt etter henne.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anticaglia, Elizabeth: «Rachel Carson». I: Twelve American Women, Chicago: Nelson-Hall 1975, S. 208-224.
Harlan, Judith: Sounding the Alarm. A Biography of Rachel Carson. Minneapolis, Minnesota 1989.
Haynes, Patricia H.: The Recurring Silent Spring. New York 1989.
Lear, Linda: Rachel Carson – Witness for Nature. London 1999.
Simon, Christian: DDT – Kulturgeschichte einer chemischen Verbindung. Basel 1999.
Sterling, Philip:  Sea and Earth. The Life of Rachel Carson. New York 1970.


== Eksterne lenker ==
(en) Rachel Carson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rachel Carson på Internet Movie Database 
(en) Rachel Carson hos American National Biography 
(en) http://www.rachelcarson.org
(en) https://time.com/5793611/rachel-carson-100-women-of-the-year/
(en) https://web.archive.org/web/20090206205027/http://gladwell.com/2001/2001_07_02_a_ddt.htm
(en) https://web.archive.org/web/20070715024341/http://www.rachelcarsonprisen.no/rachel.html
Patina

Patina brukes på norsk om de aldringstegn som oppstår på overflaten av kunstverk, både av metall og malerier. Vi snakker også om patina i forbindelse med antikviteter av tre, kanskje spesielt når disse er av nyere dato og kunstig eldet. De kjemiske prosessene som foregår, kalles patinering.
Kjemisk snakker vi om irring (kobber, bronse, messing) eller anløping (sølv). Ofte blir patinering gjort som en del av kunstverket, gjerne for å beskytte mot andre og mindre ønskelige prosesser, som med tiden kan forandre overflatestrukturen. Dette gjelder blant annet den spesielle overflaten på skytevåpen som skal forhindre angrep av gravrust.
Malerier, trykk og tegninger vil med tiden vise tegn til endring. De kan gulne, bli grålige, brunere eller overflaten sprekker opp (krakelering) og i verste fall begynne å smuldre vekk.
Den vanligste patinaen er den som fremkalles på statuer av bronse. Den er grønnlig og er et karbonat av kobber, frambragt ved oksidering. Samme irret finner vi på alle kobberholdige legeringer, foruten på rent kobber.

 
Det eksisterer en rekke produkter som kan starte og vedlikeholde patina, foruten andre som fjerner og eventuelt beskytter uten å vise igjen. Metallpuss av forskjellig slag er eksempler på det siste. Mange kunstverk er bevisst patinert for å tilføre og holde på en bestemt tilstand. Slik sett kan sluttfernissering av et maleri sees på som begynnelsen på en styrt patineringsprosess.
En del av arbeidet for en kunstkonservator består i å fjerne for mye patina og beskytte kunstverket slik at prosessen blir trukket ut i tid. 
En form for patinering finnes i støpejernsgryter og -panner, der jernet er så porøst at det trekker til seg smaksstoffer fra det som ble laget. Det hevdes at det i enkelte italienske familier er blitt arvefeider og langvarig uvennskap på grunn av «gryta hennar mor» som er blitt brukt til sauser i generasjoner.
I antikvitetsverdenen er patina den ekstra myke glansen som kommer langsomt med årene, slitasjemerkene på armlenene, skrammer fra år med bruk, «mårhull» etter trebukkangrep og andre spor etter hundre år eller mere. 
Falsknere har i alle år utviklet metoder som kan akselerere patineringen. Ett av deres hjelpemidler er potetmugg.


== Referanser ==


== Videre lesning ==
Richard Hughes, Michael Rowe,. The Colouring, Bronzing and Patination of Metals. London: Thames & Hudson Ltd. ISBN 0-500-01501-5. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)Engelsk referansebok om patina på ikke-jernholdige metaller.
Valgerður Sverrisdóttir

Valgerður Sverrisdóttir (født 23. mars 1950) er en islandsk politiker. Hun var landets utenriksminister i Geir H. Haardes første regjering fra 15. juni 2006 til 24. mai 2007. Hun var medlem av Alltinget for Framsóknarflokkurinn (Fremskrittspartiet) for valgkretsene Norðurland eystra (1987-2003) og Norðaustur (2003-09). Hun har vært medlem av sentralkomiteen i partiet siden 1983.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside for Islands utenriksminister (engelsk) Se på Former Ministers
Tale av utenriksminister Sverrisdóttir i FN (engelsk)
Pressemelding om at Norge og Island har undertegnet avtale om sikkerhetspolitisk samarbeid