jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eiganes og Våland

Eiganes og Våland er en bydel i Stavanger med 20 126 innbyggere (2006).  Eiganes og Våland bydel består av vestre del av bysenteret og området vestover til Stokkavatnet. Folketilveksten siden år 2000 er på 796 personer eller 4,1 %.


== Geografi ==
Bydelens landareal er 7,01 km².
Vålandshaugen (84 moh.) er bydelens høyeste punkt. Her finner vi Vålandstårnet, et utsiktstårn oppført i 1895, med vokterbolig for byens første trykkvannsbasseng. Tidligere stod tårnet "Vålandspibå" her. På Kampen ligger Byhaugen, 76 meter over havet.


=== Grenser ===
I nordvest går grensen til Tasta bydel på Kalhammaren, sør for Fortunaveien ved Stemmen idrettsanlegg. Den går videre ved Christian Bjellands gate, langs Lyngveien og opp til Byhaugen for så å fortsette vestover til Litle Stokkavatn og Store Stokkavatn. Sørøst for Store Stokkavatn ligger grunnkretsen Madlaforen/Sandal 2 som tilhører Eiganes og Våland. Bydelsgrensen går ned til riksvei 509 (Madlaveien) i sør, følger denne til Tjensvollkrysset for så å strekke seg over Mosvatnet (den sørlige delen av vatnet tilhører Hillevåg bydel) til Vålandsskogen. På Vålandshaugen avgrenses Eiganes og Våland i sør mot Hillevåg i Folke Bernadottes vei og Arne Garborgs vei. Helt i øst går grensen sør for Solbjørgveien og nord for Frida Hansens vei.
Grunnkretsen Solbjørg tilhører Eiganes og Våland bydel.
En del av Stavangers sentrumskjerne ligger i Eiganes og Våland, grunnkretsen Sentrum vest 2. Stavanger domkirke, Byparken, Breiavatnet og Kongsgård videregående skole ligger innenfor bydelens grenser. Det samme gjelder Kongsgårdbakken, Haakon VIIS gate (med unntak av nr. 1) og Olav Vs gate. Grensen mot Storhaug i nordøst går langs Kongsgata og riksvei 444 til Stavanger Museum. Den går så i retning Consul Sigval Bergesens gate nær Hillevågsvatnet.


== Delområder og grunnkretser ==
Grensene for delområdene i Stavanger følger ikke helt grensene for bydelene, men grovt sett kan vi si at Eiganes og Våland er inndelt i disse 4 delområdene:

Våland
Eiganes
Kampen
StokkaDet er 36 grunnkretser i bydelen, hvorav 3 ligger utenfor delområdene over :
1 grunnkrets ligger i Bergjeland delområde, 1 i Kvalaberg og 1 i Madlamark.
Bydelen omfatter fire valgkretser: Kampen, Stokka, Eiganes og Våland.


== Bydelsutvalg ==
Eiganes og Våland bydelsutvalg er et politisk utvalg som skal være bindeledd mellom bydelens og byens sentrale organer. Det skal ta initiativ i saker som gjelder bydelen og har uttalerett i en rekke kommunale saker. Utvalget tildeler også midler til det frivillige organisasjonslivet i bydelen.
Utvalget består av 9 medlemmer med varamedlemmer valgt av bystyret.

Sammensetning 2015 – 2019Ap 3, V 1, KrF 1, H 2, FrP 1

Leder: Leif Arne Moi Nilsen (FrP)
Nestleder: Hege Eriksen Nordbøe (V)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mer informasjon om bydelen
Dag Fornæss

Dag Fornæss (født 30. juni 1948 i Hamar) er en norsk tidligere skøyteløper. Han hadde sitt store gjennombrudd i 1969, da han i samme sesong vant norgesmesterskapet, europamesterskapet og verdensmesterskapet sammenlagt. Han ble også europamester i 1971. 
Foran OL-sesongen 1972 var målsettingen Ard Schenks nivå, men han slo opp en gammel lyskestrekk under sprint-NM og fikk sesongen ødelagt. Han satset alt på å komme i form til Vinter-OL 1972 i Sapporo, men ble bare nr. 13 på både 1 500 meter og 10 000 meter som var hans distanser under OL. Han fikk tilbud om å være med i den profesjonelle ligaen som ble startet etter sesongen, men han valgte heller å legge opp.
Fornæss representerte Hamar Idrettslag. I noen år var han også aktiv fotballspiller på toppnivå (Skeid).
Dag Fornæss ble tildelt Morgenbladets gullmedalje, Oscarstatuetten og Sportsjournalistenes statuett som «Årets idrettsnavn» i 1969.
I 1969 ga han ut boken NM – EM – VM på Aschehoug forlag i Oslo. Boken er på 97 sider og rikelig illustrert med bilder.


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rakeng, Oddvar (1968). «Dag Fornæss (sidene 23–42)». Ung kvartett. Trondheim: Rune forlag. s. 77 sider.  [Tilgang for norske IP-adresser]
Fornæss, Dag (1969). NM – EM – VM. Oslo: Aschehoug. s. 96 sider.  [Tilgang for norske IP-adresser]
Bjørnsen, Knut og Jorsett, Per (1971). «Dag Fornæss – Reserven som ble mester». Skøytesportens stjerner. Oslo: Cappelen. s. 170–174. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) [Tilgang for norske IP-adresser / Digital utgave på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket.]
Breili, Magnus (1971). «Dag Fornæss (side 262)». Sport i navn og tall. Oslo: Schibsted. s. 336 sider. ISBN 8251601789.  [Tilgang for norske IP-adresser]
Samuelsen, Ørnulf (1973). «Dag Fornæss (sidene 76–78)». Skøytehistorikk. Oslo: Aschehoug. s. 90 sider.  [Tilgang for norske IP-adresser]
Dalseng, Frode og Søgård, Tom (1986). «Dag Fornæss (sidene 107–119)». Hedmarksidretten. Oslo: Universitetsforlaget. s. 207 sider. ISBN 8200430820. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) [Tilgang for norske IP-adresser]


== Eksterne lenker ==
(en) Dag Fornæss – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dag Fornæss – Olympics.com 
(en) Dag Fornæss – Olympic.org 
(en) Dag Fornæss – Olympedia 
(en) Dag Fornæss – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Dag Fornæss – Speedskatingbase.eu 
(en) Dag Fornæss – SpeedSkatingNews.info 
(en) Dag Fornæss – SpeedSkatingStats.com 
(en) Dag Fornæss på www.ISU.html.infostradasports.com
(en) Dag Fornæss på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(en) Dag Fornaess på The-Sports.org (noen resultater)
«Dag Fornæss» (engelsk). SkateResults.com. Arkivert fra originalen 8. juni 2007. Besøkt 10. november 2015. 
Om Dag Fornæss på Norges Skøyteforbunds hjemmesider Arkivert 21. desember 2009 hos Wayback Machine.
(no) Dag Fornæss i Store norske leksikon
Tom Daschle

Thomas Andrew Daschle (født 9. desember 1947 i Aberdeen i Sør-Dakota i USA), kjent som Tom Daschle, er den tidligere demokratiske opposisjonslederen i det amerikanske Senatet. Han representerte Sør-Dakota i senatet fra 1986 til 2005. Han gikk av etter at han tapte valget 2. november 2004 mot den norskættede republikanske kandidaten John Thune.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Tom Daschles farfar og farmor var innvandrede russlandstyskere. Daschle kommer fra en katolsk arbeiderklassefamilie og var den eldste av fire brødre. Han ble den første i familien som gjennomførte høyere utdannelse da han i 1969 tok en grad i politologi ved South Dakota State University.


=== Karriere ===
Etter tre år som etterretningsoffiser ved United States Air Force tilknyttet Strategic Air Command, var han i fem år medarbeider til Sør-Dakota-senatoren James Abourezk.
Han ble innvalgt i det amerikanske Representantenes hus i 1978, hvor han satt i fire perioder. I 1986 ble han første gang innvalgt i Senatet. Han ble gjenvalgt med overveldende majoritet både i 1992 og i 1998. I 1994 etterfulgte han George J. Mitchell som demokratenes leder i Senatet.
I 2004 drev republikanerne en voldsom valgkamp mot Tom Daschle, til tross for at det er tradisjon for at en går til forntalangrep hverandres ledere i senatet. Etter en lang og hard valgkamp tapte Daschle mot republikaneren John Thune 49% mot 51%, eller ca. 3 100 stemmer. 
Allerede i januar 2007 gikk Daschle inn for Barack Obamas kandidatur til nominasjonen til demokratenes presidentkandidat. Daschle var også aktiv i å få gjenvalgt demokraten Tim Johnson fra samme stat i 2008. Johnson hadde vært sykemeldt etter at han fikk et hjerneslag i november 2006 og trengte dermed hjelp til å samle inn penger til valgkampen. Johnson fristnet til, og vant valget.
19. november 2008 ble det meldt at han ville bli utnevnt til helseminister i Barack Obamas regjering. I februar 2009 derimot, kunngjorde Daschle at han ikke ville takk ja til ministerposten likevel grunnet skattesnusk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tom Daschle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Tom Daschle på Twitter 
(en) Tom Daschle hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek
KNM Harald Haarfagre

«Harald Haarfagre» var også navnet på et norsk krigsskip bygget i 1897.KNM Harald Haarfagre (også kjent som Madlaleiren) er felles rekruttskole for Sjøforsvaret og Luftforsvaret i Madla bydel i Stavanger.
Den er Norges største militære rekruttskole hvor alle som skal tjenestegjøre i Sjøforsvaret og de fleste (noe luftvernpersonell utdannes på Ørlandet og Bodø) som skal tjenestegjøre i Luftforsvaret har rekruttiden sin. Enkelte lærlinger som skal tjenestgjøre i Hæren har også rekruttperioden sin her.


== Utdanning av rekrutter ==
Rekruttiden er på åtte uker og rekruttene blir trent i militær fremferd, stridsteknikk, sluttet orden, geværeksersis og faglige ferdigheter for våpengrenen.


== Infrastruktur ==
Den 8. juni 2007 stod nytt messebygg oppført, med plass til 72 befal og 448 menige.


== Historie ==
Leiren har vært benyttet til militære formål siden 1871 og i 1934 fikk den navnet Madlaleiren.
Etter 2. verdenskrig ble leiren stående delvis ubrukt frem til 1948.  Fra dette året var det spredte kontingenter fra Sjøforsvaret som holdt til i leiren. På bakgrunn av dette markerte de i 2018 70-årsjubileum for rekruttopplæring.
I 1952 vedtok Stortinget at Marinens rekruttskole skulle legges til leiren, og også at marinen skulle formelt overta leiren. Tre år senere tok leiren navnet KNM Harald Haarfagre.
Fra 1. januar 1994 ble KNM Harald Haarfagre Sjøforsvarets sentrale rekruttskole og 1. august 2002 ble leiren også Luftforsvarets rekruttskole.	
Befalsskolen for Sjøforsvaret flyttet inntak og grunnutdanning fra Horten til KNM Harald Haarfagre sommeren 2005. Sjøforsvarets befalskole ble lagt ned sommeren 2018.			


== Sjef KNM HH Hovedoppdrag ==
Gjennomføre utdanning av rekrutter til Sjøforsvaret og Luftforsvaret.
Forestå grunnleggende befals- og konstabelutdanning for Sjøforsvaret
Gi administrative støttetjenester til militære avdelinger i Rogaland
Ivareta Norges vertslandsstøtte til NATO/JWC
Utøve lokal koordinerende myndighet (LKM) for Madla, Jåtta, Soma, Ulsnes og Sola (Sola land, Sola Sjø og Tananger)


== Sjefer for KNM Harald Haarfagre ==
Kommandørkaptein Karl E. Gidske 1962–72
Kommandørkaptein Bjørn R. Bruland 1973–75
Kommandørkaptein Arne Utne 1976–77
Kommandørkaptein Tor Tofteberg 1978–83
Kommandørkaptein Nils T. Bro 1984–93
Kommandørkaptein Ole A. Søraa 1994–98
Kommandørkaptein Terje Landmark 1999–2006
Kommandørkaptein Einar Haarberg 2006–09
Kommandørkaptein Trygve L. Jensen 2009–11
Kommandørkaptein Per Jan Skjegstad 2011–13
Kommandør Tor Fredrik Johannessen 2013–08.2019
Kommandør Ronny Kristoffersen 2019–2021
Kommandør Frode Erling Staurset 2021-d.d


== Historisk tibakeblikk ==
1871 Militært område
1934 Madlamoen
1940-1945 Fangeleir, fengsel, forlegning
1948 Sjøforsvaret/Tysklandsbrigaden
1952 Marinens rekruttskole
1955 KNM Harald Haarfagre
1994 Sjøforsvarets sentrale rekruttskole
2002 Sjø- og Luftforsvarets rekruttskole
2015 Sjø- og Luftforsvarets rekruttskole og BSS
2017 Sjø- og Luftforsvarets rekruttskole
2018 UB-ordningen avsluttes


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) KNM Harald Haarfagre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
John Thune

John Randolph Thune (født 7. januar 1961 i Pierre i Sør-Dakota) er en amerikansk republikansk politiker. Han har representert delstaten Sør-Dakota i Senatet siden 2005, etter seks år i Representantenes hus. Thune har røtter i Norge.


== Liv og virke ==
Han utdannet seg til økonom og gikk deretter inn i politikken. Etter blant annet å ha vært delstatens jernbanedirektør, ble Thune innvalgt i Representantenes hus i 1996. Han ble gjenvalgt i 1998 og 2000. I 2002 utfordret han Tim Johnson om en plass i Senatet, men tapte med 524 stemmer. I 2004 slo han sittende senator Tom Daschle med 51 % av stemmene, en margin på 4 508 stemmer. I 2010 ble han gjenvalgt uten motstand.
Han er populær i partiet, og det ble antatt at han ville stille i presidentvalget i 2012, men han gjorde det klart at han heller ville satse på senatet. Thune ble kritisert for å stemme for finanskrisepakken i 2008, en lov som særlig kritiseres av Tea Party-bevegelsen.John Thune er delvis av norsk herkomst, og har et norsk-amerikansk slektsnavn. Farfaren Nicholas Thune (født Niklas Nilsen Gjelsvik) og dennes bror Matthew (Mathias) utvandret til Amerika i 1906 og åpnet jernvarehandel. De kom fra gården Tunet i Gjelsvika i daværende Vevring herred i Sunnfjord. En eldre bror, Eystein Gjelsvik, ble agronom og leder for selskapet Ny Jords bureisingsarbeid i Norge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) John Thune – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Thune på Internet Movie Database 
(en) John Thune på Twitter 
(en) John Thune på Twitter 
(en) John Thune på Facebook 
(en) John Thune på Instagram 
(en) John Thune på YouTube 
(en) John Thunes kampanjeside

(en) Biografi hos Amerikas forente staters kongress’ biografiske kartotek
(en) Stemmegivingsoversikt vedlikeholdt av The Washington Post
(en) Finansredegjørelse for valgkamp hos Federal Election Commission
(en) Valgkampbidrag hos OpenSecrets.org
(en) Opptredener på C-SPAN-programmer
(en) Biografi, stemmegivingsoversikt, og oppslutning hos interessegrupper hos Project Vote Smart
(en) Stilling i saker og relaterte sitater hos On The Issues
(en) Medarbeiderlønn, turer og personlig finans hos LegiStorm.com
(en) Kongressprofil  hos GovTrack.us
(en) Profil, nyheter og kommentarer hos The New York Times
(en) 1996 CNN-biografi
Tasta

Tasta er en bydel i Stavanger med 15 363 innbyggere (2017).


== Innbyggertall ==
Folketilveksten i bydelen siden år 2000 er 2,6 prosent (353 personer), som er kommunens laveste tilvekst. Til gjengjeld økte folketallet i fastlandsdelen med hele 42,0 prosent på 1990-tallet. Det var byens høyeste vekstrate.


== Geografi ==
Bydelens landareal er 10,87 km² (uten Austre Åmøy 7,19 km²).
Tasta bydel består av nordre del av tidligere Hetland herred. Bydelen utgjør nordre del av kommunen og omfatter området nord for Stokkavatnet og Byhaugen. Austre Åmøy, som har fastlandsforbindelse via Rennfast og Randaberg, inngår i Tasta bydel.
I nord og vest grenser bydelen Tasta til Randaberg kommune. Grensen følger det gamle skiftet mellom gårdene Finnestad, Høie, Nedre og Øvre Tasta, gårdene Leikvoll, Håland, Goa og Rygg i Randaberg. I sør følger grensen det gamle skiftet mellom Nedre Tasta og den tidligere gården Eiganes og gården Stokka. Grenselinjen går fra Kalhammaren til Knutmannsteinen på Byhaugen og videre vestover til Store Stokkavatnet, som tidligere også ble kalt Tastavatnet. 
Tastaveden, ca. 3 km nord for Stavanger sentrum, er bydelens største friområde og høyeste punkt (92 meter over havet), fulgt av Tastavarden (79 moh.) Midt på Austre Åmøy troner to markante høydedrag. Det høyeste, Brenningstua, er 72,5 meter over havet.


== Historie ==
I høymiddelalderen finner vi fire gardsbruk på det nåværende Tasta. To gardsbruk var utskilt fra hovedgarden Tasta; nemlig Høie og Finnestad. Vi vet med sikkerhet at folketapet etter svartedauden i 1350 førte til at Høie og Finnestad ble fraflyttet. Folket konsentrerte seg om de to rikeste og største gardene, Øvre- og Nedre Tasta.
I 1838 hadde Nedre Tasta 21 bruk, Øvre Tasta ti bruk i tillegg til Dusavik. På Finnestad fantes det ni bruk og på Høie ti bruk. I 1866 var tallet på bruk steget til 71 på Øvre Tasta, 55 bruk på Nedre Tasta, mens Høie og Finnestad hadde henholdsvis 12 og 21 bruk.


== Idrett ==
Bydelen har tre fotballklubber; Vardeneset B.K, Tasta IL, Tastavarden HK og Pol IL.
Ikke langt fra Tastarustå Skole og Tastasenteret finnes Tasta Skatepark som er en av landets største skateparker.


== Delområder og grunnkretser ==
Grensene for delområdene i Stavanger følger ikke helt grensene for bydelene. Tasta er inndelt i disse to delområdene :

Indre Tasta
Ytre TastaDet er 30 grunnkretser i bydelen, hvorav to ligger utenfor delområdene over :
én grunnkrets ligger i Kampen delområde (Kalhammaren 2) og én i Øyane (Austre Åmøy).
Bydelen består av tre valgkretser: Austre Åmøy, Ytre Tasta og Indre Tasta.


== Tastas severdigheter ==
Tasta Senter
Tasta kirke
Vardeneset fyr
Vardeneset kirke
Tasta Idrettspark (omfatter hjemmebane og klubbhus til Vardeneset Ballklubb, treningssenteret Toppform og utendørs skatepark)
Fallujah

Fallujah (arabisk: فلوجة, noen ganger skrevet Falluja, Fallouja eller Falloujah) er en by i den irakiske provinsen Al Anbar, 65 km vest for Bagdad. Omtrent 350 000 innbyggere bor i byen. Den er kjent som «moskeenes by» fordi det finnes over 200 moskeer i Fallujah og området rundt. Den blir regnet som et av sentrene for Sunniislam. De siste års krigshandlinger i Fallujah har medført rapporter om ødeleggelse av opptil 60 % av byens bygningsmasse, hvorav 20 % er total ødeleggelse. Dette inkluderer 60 av byens moskeer.


== Historie ==
Det har bodd mennesker i området i mange tusen år og det finnes bevis for at den var befolket i den babylonske perioden. Opprinnelsen for byens navn er noe uklart, men en teori går på at det syriske navnet, Pallugtha kommer fra ordet skille.
Den moderne byen Fallujah ble grunnlagt i det 4. århundre i nærheten av en tidligere by med navn Misiche, hvor den romerske keiseren Gordian III hadde blitt drept under slaget om Misiche i 244. Det var en liten og ubetydelig by i mesteparten av sin historie.
Under Det osmanske riket ble Fallujah et stopp på en av landets hovedfartsårer gjennom ørkenen vest for Bagdad. I 1947 hadde byen rundt 10 000 innbyggere. Den vokste raskt til en større by så snart Irak fikk sin uavhengighet, godt hjulpet av oljens inntog i landet. Den geografiske posisjonen langs en av hovedveiene ut fra Bagdad gav den en viktig posisjon.
Saddam Hussein styrte Irak fra 1979 til 2003, og under hans styre ble Fallujah et område som ga viktig støtte til regimet. Mange av innbyggerne i den hovedsakelig sunnimuslimske byen var ansatt i den irakiske staten og mange av de fremtredende medlemmene av Ba'athpartiet var opprinnelig oppvokst i byen. Byen ble sterkt industrialisert i perioden ved byggingen av flere store fabrikker.
Etter USA og Storbritannias okkupasjon av landet i 2003 ble Fallujah en base for den irakiske motstandsbevegelsen.
Kveldssanger

Kveldssanger (utgitt 1996) er Ulvers andre studioalbum, gitt ut av plateselskapet Head Not Found. 
På denne platen bryter bandet med stilen de hadde på sitt forrige album Bergtatt ved å lage et rolig album basert på akustisk gitar. Likevel opprettholder de mye av den samme mystiske, myteinspirerte stemningen de hadde på Bergtatt.


== Sporliste ==
«Østenfor Sol og vestenfor Maane» (3:26)
«Ord» (0:17)
«Høyfjeldsbilde» (2:15)
«Nattleite» (2:12)
«Kveldssang» (1:32)
«Naturmystikk» (2:56)
«A cappella (Sielens Sang)» (1:26)
«Hiertets Vee» (3:55)
«Kledt i Nattens Farger» (2:51)
«Halling» (2:08)
«Utreise» (2:57)
«Søfn – ør paa Alfers Lund» (2:38)
«Ulvsblakk» (6:56)


== Artister ==
Håvard Jørgensen – akustisk gitar
Erik Olivier «AiwarikiaR» Lancelot– trommer, slagverk, fløyte
Kristoffer «Garm» Rygg – vokal


=== Gjester ===
Alf Gaaskjønli – cello


== Kilder ==
Kveldssanger hos Encyclopaedia Metallum


== Eksterne lenker ==
(en) Kveldssanger på Discogs 
(en) Kveldssanger på MusicBrainz 
(en) Kveldssanger på Encyclopaedia Metallum 
(en) Kveldssanger på AllMusic
Reinhard Selten

Reinhard Selten (født 5. oktober 1930 i Wrocław, død 23. august 2016 i Poznań) var en tysk matematiker og økonom.
Reinhard Selten ble født i Breslau i Tyskland (i dag Wrocław i Polen). Etter andre verdenskrig ble familien i likhet med andre tyskere fordrevet fra Schlesien, og han studerte matematikk i Frankfurt am Main, ble kandidat i 1957 og doktor i 1961. Etter flere års arbeid med økonomiske emner ble han i 1968 utnevnt til økonom, og ble professor i økonomi i Berlin, Bielefeld og Bonn. Han gikk av med pensjon i 1996.
Reinhard Selten mottok, sammen med John Harsanyi og John Forbes Nash jr., i 1994 Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel for sitt arbeid innenfor spillteori. Han er også kjent for sitt arbeid med begrenset rasjonalitet og eksperimentell økonomi.
Selten ble i 2006 utnevnt til den tyske ordenen  Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel 1994 hos Nobelprize.org
(en) Reinhard Selten hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel 1994
Eina

Eina er ei bygd og et tettsted i Vestre Toten kommune i Innlandet. Tettstedet har 713 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger i nordenden av Einavatnet (eller Einafjorden). Fra Einavatnet løper Hunnselva nordover mot Mjøsa. I hele bygda bor det om lag 1 600 mennesker (1998). I tettstedet er det stasjon på Gjøvikbanen, mellom stoppestedene Bleiken og Reinsvoll. Eina sentrum ligger ca. 12 kilometer sør for Administrasjonssenteret Raufoss.


== Einas historie - jordbruk og jernbane ==
Det har vært fast bosetting på Eina sia høgmiddelalderen. Mesteparten av området rundt Einafjorden var rydda og bosatt før svartedauden. Men med pesten ble bygda for det meste folketom; folk bosatte seg heller i områder som var gunstigere for jordbruk, særlig lenger øst på Toten. På 1600-tallet var det igjen bosetting på de fleste gardene rundt Einavatnet, og bygda ble da kalt Einastranda. Først med jernbanen kom kortforma Eina, som navn på stasjonen.
I 1902 åpna Gjøvikbanen, og Eina fikk sin egen stasjon. Med åpningen av Valdresbanen i 1906 ble Eina et jernbaneknutepunkt, en typisk stasjonsby. På Eina greina Valdresbanen av Gjøvikbanen. I stasjonsbyen kom det flere kafeer, hoteller, butikker samt meieri. Eina som tettsted ble svekka da passasjertrafikken på Valdresbanen ble nedlagt i 1989. På Hågår, sør for Eina sentrum, var det for øvrig også stasjon.


== Den tidligere kommunen Eina ==
Eina ble skilt ut som egen kommune i 1908, samtidig med Kolbu. Tidligere hadde de to bygdene vært en del av Vestre Toten. Med egen kirke (bygd 1890) og et livlig tettsted fikk einaingene argumenter for mer lokalt sjølstyre. Men kommunen hadde et lite befolkningsgrunnlag. I 1908 hadde Eina 1 173 innbyggere, og kommunen ble en av de minste i Kristians amt. Kommunestyremøtene ble holdt i herredshuset Folkvang. I 1964 ble Eina igjen innlemma i Vestre Toten, som et ledd i Schei-komiteens arbeid med å redusere antall kommuner i Norge.


== Se også ==
Liste over ordførere i Eina 1908–1963


== Litteratur ==
Ødegaard, Svein-Erik, Austarheim, Hilde Larsen og Bækkelund, Bjørn: Totens bygdebok V: Eina. Folk og liv i hus, gard og grend, Kapp 1998.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vestre Toten kommune
Vestre Toten ved Statistisk sentralbyrå
Thune barneskole
Haubits

Haubits eller haubitser (gjennom tysk fra tsjekkisk houfnice, «steinslynge», på engelsk kalt howitzer), er  forholdsvis kortrekkende artilleriskyts med høy, krum prosjektilbane («indirekte ild») som kan treffe mål bak høyder og lignende hindringer. Kanonen har relativt kort rør og middels munningshastighet (utgangsfart) og skyter eksploderende granater (brisantgranater fylt med sprengstoff). 
Haubitser er spesielt egnet som flyttbart feltartilleri i kupert og bebygget terreng der målet ikke kan sees fra haubitsen. Moderne, mobile haubitser er som regel enten motorisert (på et selvdrevet chassis) eller montert på en lavett (understell) som blir tauet. Det trengs vanligvis 5–8 soldater for å betjene våpenet.Den norske Hæren har i moderne tid brukt den selvdrevne M109, en amerikansk modell opprinnelig fra 1960-årene, som nå er byttet ut med den sør-koreanske K9 Thunder. Tidligere har Hæren også brukt blant annet de tauede haubitsene M101 og M114, begge produsert i USA fra henholdsvis 1939 og 1941 til 1953.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Howitzers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons