jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
The Great Giana Sisters

The Great Giana Sisters er et plattformspill utgitt for Amiga og Commodore 64 i 1987 av Rainbow Arts. Spillets likhet med Super Mario Bros. gjorde at Rainbow Arts ble tvunget til å trekke spillet fra salg nesten umiddelbart etter at det ble utgitt. Dette gjør at originale kopier av spillet er populære blant samlere.
Piratkopiering har imidlertid gjort spillet til et av de mest kjente og spilte Commodore 64- og Amiga-spillene, og det har i enkelte miljøer en kult-status. Spesielt er spillets musikk, laget av Chris Hülsbeck, anerkjent innen SID-musikk-miljøet som en klassiker.


== Handling ==
Spilleren får rollen som Giana: En jente som sliter med mareritt, hvor hun reiser gjennom 33 forskjellige etapper fulle av monster. Samtidig som hun samler illevarslende diamanter, og leter etter sin søster Maria. Hvert nivå inneholder et visst antall drømme-krystaller, som kan gi poeng når de samles inn for å utgjøre spillets høye poengsum. Et ekstra liv kan oppnås ved å samle inn 100 forskjellige drømme-krystaller. Ekstra liv kan også finnes i form av skjulte elementer som kalles for "Lollipop"
Fiender kan bli beseiret ved å hoppe på dem, eller skyte dem. Fiendene inkluderer ugler, rullende øye-epler, fisk som kan spise kjøtt, eller dødelige insekter. Det finnes også ett defensivt element i spillet som beskytter Giana mot brann. En rekke spesielle gjenstander kan også utløses som påvirker hele skjermen, og som for eksempel fryse alle fiender på skjermen, eller "magiske bomber" som kan drepe alle fiender. Alle disse elementene ligger spredt utover hele spillet.
Det er to typer scener i spillet: En overworld, og en underground. "Overworld" har grønt landskap og rør-formede gjenstander, sammen med bunnløse groper som Giana er nødt til å unngå. De "underjordiske" scenene har ytterligere farer, deriblant problemer med vann eller ild. Det er til sammen 33 etapper i løpet av hele spillet. Skjulte "warp blocks" kan også bli funnet, for å hoppe over utvalgte deler av spillet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Great Giana Sisters hos MobyGames 
(en) Great Giana Sisters på Internet Movie Database 
(en) Great Giana Sisters hos Giant Bomb 
(en) Great Giana Sisters hos Internet Game Database
MOS Technology SID

MOS Technology 6581/8580 SID (Sound Interface Device) er den innebygde lydbrikken i Commodores CBM-II, Commodore 64 og Commodore 128. Den var en av de siste lydbrikkene lagd for personlige datamaskiner før den digitale lydrevolusjonen. Den ble utgitt i to versjoner: 6581 og den nyere 8580. Selv om 8580 erstattet 6581 er det ulikheter som gjør at den samme musikken ikke høres lik ut på begge brikkene.
Vannkultur

Vannkultur eller hydroponi (fra gresk hydro=vann og ponos=arbeid) er å dyrke planter i næringsløsning uten jord til stede.
Næringsløsningen inneholder alle grunnstoffene som planter trenger for å leve og vokse.  Røttene vokser i en gjennomluftet vannfilm.  Ofte brukes også et inert medium som steinull eller kvartssand som gir feste for røttene.
Metoden brukes kommersielt til dyrking av grønnsaker som salat, agurk og tomat.  Den nevnes også ofte i samband med mulighetene for bemannet romfart. På McMurdo Station i Antarktis dyrkes frukt og grønnsaker ved hjelp av hydroponi
Grønnsisik

Grønnsisik (Spinus spinus) er en fink. 
Grønnsisiken er en liten fugl med gulgrønn fjærdrakt, den har gule bånd på vingene og på stjerten. Hunnen er mer grå-grønn enn hannen, som også har et svart isse og en svart strupeflekk. Nebbet er spisst og stjerten har en dyp kløft. 
Lengden er ca. 12 cm, og vekten er på 12 gram. Grønnsisiken har ei variert kvitring og herming etter andre fugler. Hannen lokker hunnen med plystring, der den ene lyden er «fallende» og den andre er stigende.
Arten lever i flokker som holder tett sammen, men i hekketiden trives den best alene. Den lever i granskog eller furuskog, og lever av frø.
Fuglen hekker fra april til juli og kan få opptil to kull. Reiret er bygd av strå, mose eller lav og er bygd i et bartre.  Grønnsisiken får 4 – 6 egg, og rugetiden er 13 dager.  Ungene forlater redet etter 13 – 15 dager.


== Eksterne lenker ==
(en) Grønnsisik i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Grønnsisik hos Artsdatabanken 
(sv) Grønnsisik hos Dyntaxa 
(en) Grønnsisik hos ITIS 
(en) Grønnsisik hos NCBI 
(en) Kategori:Spinus spinus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Spinus spinus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Spinus spinus – detaljert informasjon på Wikispecies
Gråsisik

Gråsisik (Acanthis flammea) er en art i finkefamilien og eneste art i slekten Acanthis, som inngår i tribuset Carduelini. Arten består som fem underarter, hvorav to tidvis har blitt behandlet som selvstendige arter. Andre underarter har også blitt foreslått, men de anerkjennes ikke.


== Beskrivelse ==

Gråsisiken er liten og mørkstripet fugl med en tydelig rød panneflekk. Nebbet er lite og gulaktig med en svart, liten flekk rett under. På oversiden er den lys og  har mørke striper, mens på vingene kan man tydelig se lyse bånd. Lengden er cirka 12,5–14 cm, og vekten er rundt 10–17 gram. Gråsisiken er en selskapelig fugl og lever som oftest i flokker med mange individer. Den lever ofte sammen med grønnsisiken når den ikke hekker.


== Inndeling ==
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Collar, Newton & Bonan (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Passeroidea
Fringillidae, finkefamilien
Fringillinae, (sanne finker)
Euphoniinae, (neotropisfinker)
Carduelinae, (stillitsfinker)
Coccothraustini, (kjernebiterfinker)
Drepanidini, (hawaiifinker)
Carpodacini, rosenfinker
Pyrrhulini, (dompaper og nære slektninger)
Carduelini, (stillitser og nære slektninger)
Haemorhous
Rhodospiza
Rhynchostruthus
Chloris
Linurgus
Crithagra
Linaria
Acanthis, monotypisk
A. flammea, gråsisik
A. f. cabaret, brunsisik (regnes av flere som en selvstendig art, men dette er fortsatt uavklart)
A. f. flammea (nominatformen), vanlig gråsisik
A. f. rostrata
A. f. exilipes
A. f. hornemanni, polarsisik (regnes av flere som en selvstendig art, men dette er fortsatt uavklart)
Loxia, korsnebber
Chrysocorythus
Carduelis, stillitser
Serinus, (irisker)
Spinus


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) gråsisik i Global Biodiversity Information Facility 
(no) gråsisik hos Artsdatabanken 
(sv) gråsisik hos Dyntaxa 
(en) gråsisik hos ITIS 
(en) gråsisik hos NCBI 
(en) Kategori:Acanthis flammea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Acanthis flammea – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Acanthis flammea – detaljert informasjon på Wikispecies
FWD

FWD Auto Company var en amerikansk produsent av lastebiler fra 1912 til 1974. Selskapet ble startet av Otto Zachaw og svogeren William Besserdic. Besserdich forlot selskapet for å starte Oshkosh i 1917.
Lastebiler med firehjulstrekk og sekshjulstrekk ble levert til blant annet det britiske og amerikanske forsvaret under både første og andre verdenskrig.
I 1958 skiftet selskapet navn til FWD Corporation. I 1963 kjøpte det opp Seagrave Corporation, som fortsatte produksjon av brannbiler og spesialkjøretøyer.


== Eksterne lenker ==
(en) Four Wheel Drive Auto Company – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisiell hjemmeside for Seagrave (engelsk)
Oskar Stein Bjørlykke

Oskar Stein Bjørlykke (født 4. desember 1939 i Fitjar i Sunnhordland) er en norsk forfatter, lyriker og teolog. 
Han har et allsidig forfatterskap med romaner, noveller, dikt, bønnebøker, andaktsamlinger og barnebøker. 
Bjørlykke har vært formann i foreningen Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere og leder av det litterære råd i Den norske Forfatterforening.


== Bibliografi ==
Deg høyrer dagen til – dikt
Reise til september – roman (1968)
Futurum 1 – dikt (1970)
Huttiheito – noveller (1972)
Ord i bønn – bønnebok (1973)
Alfen og meg – barnebok (1974)
Hans Klure – prosadikt (1974)
Lasse Li – noveller (1975)
Breviarium – dikt (1979)
Hallo mamma! – dikt/barnebok (1980)
Fredsdalen – barnebok (1982)
Forklåringar – dikt (1984)
Godt mot – noveller/barnebok (1984)
Gler meg – noveller/barnebok (1986)
Marie. Bilde frå eit liv – (1987)
Saman i vinden – Musikkspill (1988) (sammen med Sigvald Tveit)
Presta-Svein – eventyr (1989)
Det dirrar slik – dikt/barnebok (1989)
Presta-Svein – noveller (1989)
Ansikt – dikt (1990)
Himmel og jord – noveller (1991)
Fadervår – bønnebok (1992)
Agape – roman (1992)
Dagane våre. Meditasjonar og bøner – (1993)
Sally – roman (1994)
Kongen og 33 andre forteljingar – noveller (1995)
Ute – inne, ute – inne – dikt/barnebok (1995)
Den tid den sorg – roman (1996)
Korn i vind: meditasjoner over søndagens tekstar – (1997)
Tusen gonger tusen – barnebok (1997)
Skrift – fortelling (1998)
Hendene i veret! – barnebok (1999)
Dropar – roman (2000)
Den dagen – barnebok (2001)
Himmel med måne i ne – roman (2002)
Kom til dammen! – barnebok (2003)
Han Tolle – roman (2004)
Hanni – barnebok (2005)
Perlekrnsen – barnebok (2005) (illustrert av Malgorzata Piotrowska)
Bakken – diktsamling (2006)
Engelen – diktsamling (2006)
Bakken – lyrikk, Samlaget (2006)
Vår tid – roman, Samlaget (2012)
For deg – lyrikk, Samlaget (2014)
Hans Klure – lyrikk (2015)
Blikket - novellesamling (2019)
Her vi går, Verbum (2020)


== Priser ==
Samlagsprisen 1995
Kultur- og kirkedepartementets spesialpris for barne- og ungdomslitteratur 1999, for Hendene i veret!
Kritikerprisen for årets beste barne- eller ungdomsbok 2003, for Kom til dammen


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Oskar Stein Bjørlykke i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
SAMBOK-søk på Bjørlykke, Oskar Stein.
Det norske Samlaget om Oskar Stein Bjørlykke
Oskar Stein Bjørlykke i NRK Forfatter
Oskar Stein Bjørlykke i Dagbladet Forfatter
Oskar Stein Bjørlykke i Aftenposten Alex
Folsyre

Folsyre er betegnelsen på den syntetiske formen av folat, et vannløselig B-vitamin (B9). Folsyre finnes ikke naturlig i kroppen. Ved inntak av for eksempel vitaminpiller som inneholder folsyre, blir den gjort om til dihydrofolat i cellene i tarmveggen ved hjelp av enzymet dihydrofolat reduktase.
Folsyre (til gravide) er et av de kosttilskuddene som anbefales av norske helsemyndigheter. Anbefalt dose er 0,4 mg (400 μg) per dag i en måned før befruktning og i de første tre månedene av graviditeten. Vitaminpiller inneholder normalt 0,2 mg folsyre, så det selges egne folsyretabletter på apoteket med 0,4 mg i tillegg til reseptbelagte tabletter på 1 mg.
Folsyre har også vært utprøvd som medisin for pasienter med hjerte-kar-sykdommer. Ved inntak over tid viste folsyre seg imidlertid å øke risikoen for kreft.


== Referanser ==
Fuglekonge

Fuglekonge (Regulus regulus) er en fugl i sangerfamilien. På folkemunne kalles den også furulus. Fuglekongen er Norges minste fugl.


== Biologi ==
Fuglekone er en svært liten fugl som kun måler cirka 8,5–9,5 cm og ikke veier mer enn 4,6–7,1 g. Fjærdrakten er gulgrønn, med litt svart og litt hvitt på vingene. Hannen har gul og oransje isse med svarte kanter mens hunnens isse er gul. Nebbet er kort og spisst og brukes til å plukke insekter fra barken på trær.
Fuglekongen er en aktiv og selskapelig fugl. Den lever i små flokker, ofte sammen med meiser. Den flyr fra tre til tre der den leter etter mat mens den holder kontakten med andre fugler i flokken med tynne pip.
Fuglekongen spiser edderkopper, insekter, larver og egg fra insekter som den plukker fra greiner og bark høyt oppe i tretoppene. Måten den flyr på ligner litt på en kolibri, den kan nemlig holde seg flygende foran en gren i flere sekunder.
Fuglen hekker i mars–april. De velger et sted i et tre høyt over bakken og legger redet ytterst på grenen de velger ut. Hunnen legger 8–11 egg og etter 14–17 døgn klekkes ungene ut. De forlater redet etter om lag tre uker. I Norge finnes fuglekongen i Sør-Norge og nord til Troms.

Dette er egg fra underarter av Fuglekongen
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) fuglekonge – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) fuglekonge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) fuglekonge hos Artsdatabanken 
(sv) fuglekonge hos Dyntaxa 
(en) fuglekonge hos Fauna Europaea 
(en) fuglekonge hos ITIS 
(en) fuglekonge hos NCBI 
(en) Kategori:Regulus regulus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Regulus regulus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Regulus regulus – detaljert informasjon på Wikispecies
Norges nasjonalblomst

Norges nasjonalblomst er de to artene bergfrue (Saxifraga cotyledon) og røsslyng (Calluna vulgaris). De to plantene ble kåret ved hver sin anledning.
Bergfrue ble utnevnt av fagbotanikere på en internasjonal botanisk kongress i Amsterdam i 1935, der hvert lands representanter skulle komme med forslag fra hjemlandet. Bergfrue har hovedtyngden av sin utbredelse i Norge. Arten er sparsomt utbredt på Island, svært sjelden i Sverige, og finnes i noen få deler av Alpene og Pyreneene. Bergfrue er også fylkesblomst for Møre og Romsdal.
Røsslyng ble kåret til nasjonalblomst under en lytteravstemning i radioprogrammet Nitimen i 1976. Selv om røsslyng også er typisk for andre land (den er vel så vanlig i Skottland som i Norge), er den et velkjent og svært synlig innslag i fjell- og kystområder i hele landet. Arten representerer slik sett sider ved norsk landskap som oppleves som «typisk norske», der den visuelt sett er knyttet til det norske friluftsliv-fenomenet å «gå på tur».


== Kilder ==
Norsk Botanisk Forening – Nasjonal- og fylkesblomster


== Se også ==
nasjonalblomst
norske fylkesblomster
norske kommuneblomster
nasjonalfugl


== Litteratur ==
Gjærevoll, Inger (1999). Norges fylkesblomster. Trondheim: Tapir Forlag. ISBN 82-519-1507-4. 
Sunding, Per (2001). «Norges nasjonalblomst, – røsslyng eller bergfrue?». Blyttia. 59 (1): 30-31.
Hjernehinnebetennelse

Hjernehinnebetennelse (meningitt) er betennelse i hjernehinnen (gr: meninx) med økt antall celler i spinalvæsken. Infeksjonen skyldes oftest bakterier eller virus, men sopp og parasittmeningitter kan også være årsak. Meningitter deles inn i serøse og purulente;


== Purulent meningitt ==
Purulent meningitt forårsakes av bakterier, oftest meningokokker (30 %) og pneumokokker (20 %), samt en rekke andre.
Meningokokker finnes hos mange friske mennesker i den naturlige halsfloraen, men kan gå over i hjernehinnen ved en øre/nese/hals-infeksjon, eller ved dråpesmitte fra individer som har den naturlig i halsen eller fra andre syke individer. Hjernehinnebetennelse forårsaket av meningokokkbakterien Neisseria meningitidis betegnes også smittsom hjernehinnebetennelse.Symptomene er økende hodepine og utvikling av nakke- og ryggstivhet. Et annet karakteristisk tegn er petekkier, men det er ikke alle som får disse. Petekkier er røde prikker på huden som ikke lar seg fjerne når du trykker på dem. Bruk f.eks. et glass og trykk på huden for å se om de røde prikkene forsvinner Dessuten får man feber, brekninger og nedsatt bevissthet som kan gå over i koma pga. hjerneødem. Økt intrakranielt trykk kan gi kramper, bradykardi og respirasjonsvikt. 
Det er viktig å søke lege raskt dersom man mistenker meningitt, da letaliteten ligger på 10-20 %, men jo tidligere man søker lege jo bedre er prognosen. Behandling skjer med diverse antibiotika, samt symptomatisk behandling. Hvis man har nakke- og ryggstivhet, feber, røde prikker på huden kan det være lurt å sjekke seg for hjernehinnebetennelse.
Komplikasjoner som kan oppstå er varig hørselskade og alvorlig hjerneskade.


== Serøs meningitt ==
Serøs meningitt skyldes oftest coxacie-, ECHO-, parotitt- eller herpesvirus, i sjeldne tilfeller tuberkelbasiller eller sopp. 
Viruset overføres med dråpesmitte, og kan også affisere selve hjernen og gi encephalitt
Symptomene er først som en influensaliknende infeksjon med feber, deretter kommer en ny feberperiode med nakkestivhet, hodepine og kvalme. Bevisstheten er som oftest ikke påvirket.
Prognosen er som oftest god, og behandlingen er kun symptomatisk. Tuberkuløs meningitt behandles som vanlig tuberkulose.


== Referanser ==
Akamenes

Akamenes (persisk: Haxāmaniš [hæxɔːmæˈnɪʃ], gresk Ἀχαιμένης, latinisert Achæmenes) er  Akamenide-dynastiets mytiske forfar, og dynastiets eponym. Navnet kommer fra gammelpersiske Hakhāmanish, som betyr «vennlig i natur». Han skal ha levd i det 7. århundre f.Kr., og ha vært konge i den nordvestlige delen av Iran, nær innsjøen Urmia, som assyriske inskripsjoner kaller Parsumash, eller parsuenes land, perserne.
Akamenes' etterkommere krediterte ham som grunnleggeren av dynastiet, men lite ble overlevert om hans spesifikke bedrifter. Mest trolig var han en krigerhøvding som ledet perserne eller en stamme av persere, da som vasall av Media. En assyrisk inskripsjon fra tiden til kong Sankerib nevner at den assyriske kongen slo tilbake et angrep av parsuene, som kan ha vært ledet av Akamenes. Antikke greske skrivere kaller stammen hans Pasargadae, og at han ble oppfostret av en ørn, eventuelt identifiserbar med den mytiske Simurghen. Platon anså Akamenes som den samme som Perses, sønn av den Perseus og dermed barnebarn av Zevs, og Andromeda, datter av Kefeus og Kassiopeia, (Kongen og Dronningen av Etiopia) som i mytologien er kongeslektens opphav. 
Akamenes ble etterfulgt av sønnen Teispes som ville lede perserne i erobringer og slå seg ned i byen Anshan. Hans oldebarn var Kyros II som erobret Mederriket og etablerte Det persiske riket.  
På grunn av manglende informasjon om Akamenes, har det blitt fremlagt at de få bevisene som finnes for hans eksistens og styre er veldig suspekt. Faktisk kan han ha vært en persisk legende eller oppfunnet av Dareios den store.


== Kilder ==
«Encyclopædia Iranica, Achaemenes». Besøkt 07.02.2019.
Georg Gänswein

Georg Gänswein (født 30. juli 1956 i Riedern am Wald, Baden-Württemberg) er katolsk erkebiskop, og leder for Det pavelige hushold.
Han var tidligere en av pave Benedikt XVIs to privatsekretærer. Han var tidligere professor i kanonisk rett ved det pavelige universitet Santa Croce i Roma, og anses som en fremragende teolog. Han ble presteviet i 1984, men viet seg senere til en akademisk karriere, slik også Benedikt gjorde før ham. Han kom til Roma som Josef Clemens' privatsekretær, men ble i 1996 engasjert som saksbehandler i Kongregasjonen for troslæren. Han ble utnevnt til monsignore i mai 2000. I 2003 ble han Ratzingers sekretær. I 2012 ble han utnevnt til erkebiskop og leder for Det pavelige husholf. I Roma går han under navnet «Don Giorgio».
Msgr. Gänswein er en ivrig tennisspiller og liker å fly.


== Publikasjoner ==
Kirchengliedschaft: vom Zweiten Vatikanischen Konzil zum Codex iuris canonici; die Rezeption der konziliaren Aussagen über die Kirchenzugehörigkeit in das nachkonziliare Gesetzbuch der lateinischen Kirche. St. Ottilien: EOS-Verlag 1995. ISBN 3-88096-923-X


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1743
Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) *1819
Kardinal Giacomo Filippo Fransoni (1775-1846) *1822
Kardinal Antonio Saverio De Luca (1805-1883 ) *1845
Erkebiskop Gregor (Leonhard Andreas) von Scherr, O.S.B. (1804-1877) *1856
Erkebiskop Friedrich Josef von Schreiber (1819-1890) *1875
Erkebiskop Franz Joseph von Stein (1832-1909 ) *1879
Erkebiskop Joseph von Schork (1829-1905) *1891
Biskop Ferdinand von Schlör (1837-1924) *1898
Erkebiskop Johann Jakob von Hauck (1861-1943) *1912
Biskop Ludwig Sebastian (1862-1943) *1917
Kardinal Joseph Wendel (1901-1960 ) *1941
Erkebiskop Josef Schneider (1906-1998) *1955
Biskop Josef Stangl (1907-1979) *1957
Pave Benedikt XVI (1927-2022) *1977
Erkebiskop Georg Gänswein (1956-) *2013


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på katolsk.no
Petekkier

Petekkier er karakteristiske blødninger i huden, mørk røde i farge, 1-2 mm i diameter.  De forsvinner ikke dersom man trykker et glass mot dem fordi det er en liten blødning, i motsetning til erytema.
Den vanligste årsaken til petekkier er kraftige eller overdrevne anfall av brekninger, oppkast, hoste eller gråt. De oppstår da oftest som små røde prikker rundt øynene. Dette er helt harmløst da prikkene forsvinner i løpet av noen dager.
Petekkier er et av de viktigste sykdomstegnene ved purulent hjernehinnebetennelse (meningitt). Noen av bakteriene som kan gi meningitt lager et blodfortynnende stoff som forårsaker den lille blødningen. Senile petekkier er normale hos eldre. Ved flere typer blodkreft "leukemier" kan petekkier være ett av symptomene.
Petekkier kan også forekomme i 20–40% av endokarditt-tilfeller.


== Referanser ==
Krigeren og keiserinnen

Krigeren og keiserinnen (orig. Der Krieger und die Kaiserin) er en tysk dramafilm fra 2000 regissert av Tom Tykwer. Hovedrollene spilles av Franka Potente og Benno Fürmann.
Filmen kom et par år etter Løp, Lola, løp!, og er Tykwers andre film hvor Franka Potente spiller hovedrollen.


== Handling ==
Den tidligere soldaten Bodo redder livet til sykesøsteren Sissi etter en ulykke han selv indirekte forårsaket, men forsvinner etter at hun er bragt til sykehus. Han gjør imidlertid et varig inntrykk på Sissi, som lever et stille liv dedikert til pasientene på sinnssykehuset Birkenhof. Hun forsøker å finne ham, men Bodo, som er fanget mellom en traumatisk fortid og en kriminell fremtid, avviser henne. Først etter et mislykket bankran som Bodo utøver sammen med sin bror og kamerater, treffer de hverandre igjen, for å legge sitt tidligere liv bak seg og starte en ny fremtid.


== Om filmen ==
Den fikk den tyske filmprisen i sølv for beste film, samt publikumsprisen i Tromsø Internasjonale Filmfestival.
Filmen er overveiende innspilt i Tykwers hjemby Wuppertal.


== Medvirkende ==
Franka Potente: Simone «Sissi» Schmidt
Benno Fürmann: Bodo Riemer
Joachim Król: Walter Riemer
Lars Rudolph: Steini
Melchior Beslon: Otto
Ludger Pistor: Werner Dürr
Jürgen Tarrach: Schmatt
Natja Brunckhorst: Meike
Marita Breuer: Sissis mor


== Eksterne lenker ==
(en) Krigeren og keiserinnen på Internet Movie Database 
(no) Krigeren og keiserinnen hos Filmfront 
(sv) Krigeren og keiserinnen i Svensk Filmdatabas 
(da) Krigeren og keiserinnen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Krigeren og keiserinnen på Allociné 
(nl) Krigeren og keiserinnen på MovieMeter 
(en) Krigeren og keiserinnen på AllMovie 
(en) Krigeren og keiserinnen på Rotten Tomatoes 
(en) Krigeren og keiserinnen på Metacritic 
(en) Krigeren og keiserinnen på Box Office Mojo