jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Norske idrettslag sortert etter gjennomsnittlige tilskuertall

Dette er en liste over norske idrettslag sortert etter gjennomsnittlige tilskuertall uavhengig av idrett og kjønn. Listen er ikke komplett.
Kvalifisering eller sluttspill er ikke tatt med. Listen er oppdatert etter fullført serie.


== Ligaer som hittil er inkludert ==
Eliteserien i fotball for menn
OBOS-ligaen (1. divisjon i fotball, herrer)
2. divisjon fotball for menn avdeling 1-2
Toppserien i fotball for kvinner
1. divisjon fotball for kvinner
Fjordkraft-ligaen (eliteserien i ishockey)
1. divisjon ishockey for menn
2. divisjon ishockey for menn
Eliteserien i håndball for kvinner
Eliteserien i håndball for menn
1. divisjon håndball for menn
1. divisjon håndball for kvinner
Eliteserien i volleyball for menn
Eliteserien i volleyball for kvinner
Eliteserien i bandy for menn
Eliteserien i innebandy for menn


== Ligaer som bør være med ==
BLNO (eliteserien i basketball, herrer)


== Tabellen ==


== Ligaer ==
Graf som viser gjennomsnittlig tilskuertall per sesong. Vintersesonger, for eksempel 2021/22 vil telle som 2022-sesongen.


== Se også ==
Tilskuertall i Tippeligaen


== Eksterne lenker ==
Eliteserien i fotball 2019
1. divisjon fotball for menn 2019
2. divisjon fotball for menn, avdeling 1 2019
2. divisjon fotball for menn, avdeling 2 2019
Toppserien 2019
1. divisjon fotball for kvinner 2019
Get-ligaen 2019/20
1. divisjon ishockey 2019/20
2. divisjon ishockey 2019/20
Eliteserien i håndball for menn 2019/20
Eliteserien i håndball for kvinner 2019/20
1. divisjon håndball for menn 2019/20
1. divisjon håndball for kvinner 2019/20
Eliteserien i innebandy 2019/20
Eliteserien i bandy 2019/20
Eliteserien i bandy for kvinner 2019/20
Eliteserien i volleyball for menn 2019/20
Percival Lowell

Percival Lowell (født 13. mars 1855, død 12. november 1916) var en amerikansk astronom og matematiker. Han grunnla Lowell Observatoriet i Flagstaff Arizona og skrev flere bøker. Han var overbevist om at det var kanaler på mars, og står bak oppdagelsen av asteroiden 793 Arizona.


== Biografi ==
Lowell vokste opp i en rik familie i Boston, Massachusetts, og studerte ved Harvard University. Lowell reiste mye i Øst-Asia og skrev blant annet bøker om japansk fremtoning og religion. I 1894 etablerte han Lowell Observatory, som i 1930 oppdaget dvergplaneten Pluto. Lowell døde 12. november 1916 av slag.


== Astronomi ==

Lowell brukte mye tid på å studere Mars, og skrev tre bøker om planeten, blant annet «Mars and Its Canals» fra 1906. Lowell kartla en rekke linjer han mente måtte være kanaler, og hevdet at disse var laget av intelligente marsboere for å frakte vann fra polene mot ekvator. Denne ideen ble godt mottatt av folket, men ikke av andre astronomer, og Lowells anseelse falt. I 1909 ble Mount Wilson Observatory brukt til å studere Mars, og viste at kanalene var geologiske formasjoner og ikke utgravde kanaler.
Lowell tegnet også kart over Venus, og brukte mye tid på å lete etter planet-X, en ukjent planet som var antatt å ligge utenfor Neptun. Etter hans død ble Pluto oppdaget, og Lowells monogram ble Plutos astronomiske symbol selv om hans teorier om planet-X viste seg å være uriktige.
Lowells kanaler på Mars, kart over Venus og planet-X var alle basert på pareidoli eller feiltolkninger, men Lowell ble en inspirator både for populærvitenskap og science-fiction forfattere.


== Referanser ==
Via Appia

Via Appia var den viktigste blant de romerske veiene, og ble derfor kalt regina viarum («veienes dronning»). Den førte fra Roma over Capua til Brindisi.
Roma lå i sentrum av det største imperium verden noensinne hadde sett. Imperiet ble holdt sammen av et enormt system av veier som strålte ut fra Roma. Den første romerske veien som ble bygget, var Via Appia, konstruert i 312 f.Kr. av konsulen Appius Claudius. Denne veien demonstrerer konstruksjonsteknikkene som ble benyttet for de 290 000 km med romerske veier som senere ble bygget. Et underlag av kompakt jord ble dekket med et tynt lag av stein og mørtel. Over denne mørtelen lå et gruslag, og på toppen av dette ble det lagt ut et dekke av steinheller. Ifølge Procopius ble de mangekantede steinhellene på Via Appia sammenføyd med så stor omsorg og nøyaktighet at «det så ut til å være laget, ikke av mennesker, men av naturen selv».
Via Appia forbandt Roma med Sør-Italia, og var selve hovedveien mot Hellas og Østen. Rester av den 560 km lange veien finnes fortsatt i dag i sin opprinnelige form. I romertiden ble kriminelle korsfestet langs veien. Over 6 000 ble henrettet samtidig etter at slavelederen Spartacus ble beseiret; korsene deres sto med 70 m mellomrom, på hver side av en 200 km lang strekning av veien. 

Selv om brosteinsdekket var svært slitesterkt, måtte grøfter og broer holdes ved like om veien skulle være farbar. På 1200-tallet var det gamle grøftesystemet helt forsømt, og sletten sør for Roma, la campagna, forvandlet seg til en malariabefengt myr. Dermed var Via Appia farbar bare et par mil sør for byen og deretter erstattet av en grusvei oppe på åskammene, men denne var heller ikke farbar med kjerre i regnværsperioder.I dag ligger fortsatt noen av mausoleene til rike romere langs via Appia, samt en del katakomber. Like ved ligger minnesmerket over de henrettede i gruvene der tyskerne foretok massakren i Fosse Ardeatine i mars 1944.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Via Appia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Via Appia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Romersk vei

Romerveier er veier bygd av romerne av militære, handelsmessige og politiske årsaker. Veiene ble svært solid bygget med dype fundamenter og til større grad med brosteinslegging. Rester av veiene er gravd ut og kan sees mange steder i Europa. Til dels dekkes de romerske veiene av moderne veier som fortsatt har samme trasé som for 2 000 år siden. 


== Noen romerske veier ==


=== Albania / Hellas / Tyrkia ===
Via Egnatia (146 BC) knyttet Dyrrhachium sammen med Bysants over Thessaloniki


=== Frankrike ===
Via Aquitania, fra Narbonne, hvor den kom sammen med Via Domitia, til Atlanterhavet over Toulouse og Bordeaux,
Via Domitia (118 f.Kr.), fra Nîmes til Pyreneene, hvor den kom sammen med Via Augusta på Col de Panissars.


=== Italia ===


==== Større veier ====
Via Aemilia, fra Ariminum til Piacenza
Via Appia (312 f.Kr.), fra Roma til Apulia (Puglia)
Via Aurelia (241 f.Kr.), fra Roma til Gallia
Via Cassia, fra Roma til Toscana
Via Flaminia (220 f.Kr.), fra Roma til Ariminum
Via Salaria, fra Roma til Adriaterhavet (i Marche)
Via Tiburtina, fra Roma til Tibur (Tivoli)


==== Andre ====
Via Annia (131 f.Kr.), fra Atria til Aquileia
Via Aemilia Scaura (109 f.Kr.)
Via Aquillia, avlegger fra Via Appia i Capua til havet ved Vibo
Via Amerina, fra Roma til Ameria og Perusia
Via Claudia Julia Augusta (13 f.Kr.)
Via Clodia, fra Roma til Toscana
Via Domitiana, kystvei fra Napoli til Formia.
Via Gallica, fra Verona til Milano.
Via Julia Augusta (8 f.Kr.), ved Aquileia.
Via Labicana, sydøstover fra Roma
Via Ostiense, fra Roma til Ostia
Via Postumia (148), fra Verona over Appenninene til Genova
Via Popilia (132 f.Kr.), two forskjellige veier, en fra Capua til Rhegium og den andre fra Ariminum gjennom Veneto, muligens til Pola i Istria
Via Praenestina, fra Roma til Praeneste
Via Salaria Gallica, sammenbandt Via Flaminia med Via Salaria.
Via Salaria Picena, sammenbandt Via Flaminia med Via Salaria.
Via Severiana, fra Terracina til Ostia
Via Traiana Nova (Italia), fra Bolsena-sjøen til Via Cassia. Kun kjent ved arkeologiske funn.


=== Alpeveier ===
Disse veiene knyttet Italia sammen med Germania

Via Claudia Augusta (47) fra Altinum til Augsburg over Reschenpasset
Via Mala fra Milano til Lindau over San Bernardino-passet
Via Decia


=== Romania ===
Trajans bro og Jernporten.


=== Spania ===
Iter ab Emerita Asturicam, fra Sevilla til Gijón. Senere kjent som Vía de la Plata.
Via Augusta, fra Cádiz til Pyreneene, hvor den møter Via Domitia på Coll de Panissars, i nærheten av La Jonquera. Den går gjennom Valencia, Tarragona og Barcelona.


=== Storbritannia ===
Akeman Street
Dere Street
Ermine Street
Fen Causeway
Fosse Way
King Street
Peddars Way
Stane Street
Stanegate
Via Devana
Watling Street


=== Tyskland ===
Det var mange romerske veier i romertidens Germania, men viktigst var nord-sør forbindelsen gjennom rhindalen fra dagens Sveits til munningen i Nederland.  


== Eksterne lenker ==
(en) Ancient Roman roads – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Roman road – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Robert «Bud» Larsen

Robert «Bud» Larsen (født 1942) er en amerikansk felemaker fra Fargo, Nord-Dakota.
Far til Robert spilte både fiolin og hardingfele. Han emigrerte fra Førde i Sunnfjord til Fargo i Nord-Dakota USA, og ble boende der i mange år. 
Robert kom i en alder av 13 år i lære hos den norsk-amerikanske hardingfelemakeren  Gunnar Gunnarsson Helland som reparatør og felemaker fra 1957 til 1965.
Felebygging er for Robert «Bud» Larsen en bigeskjeft.


== Eksterne lenker ==
Felemakerslekten Helland
Nan Elmoth

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden var Nan Elmoth en skog som lå i Beleriand, øst for Doriath og sør for elva Celon.
Melian og Thingol møtte hverandre i Nan Elmoth, før de grunnla riket Doriath. Senere vokste trærne i Nan Elmoth til de høyeste og mørkeste trærne i Beleriand, og sollyset slap ikke lenger ned på skogbunnen, og da slo mørkalven Eöl seg ned der. Siden Nan Elmoth ble holdt for å være en del av Doriath betalte Eöl for å få bo der med å gi Thingol sverdet Anglachel.
Lamedon

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er Lamedon en region og et lendsområde i søndre Gondor.
Lamedon er en serie med daler som ligger sør for Kvitklettene. Hovedbyen i dette området er byen Calembel, hvor Aragorn og hans hær av de døde slo leir under deres reise til Pelargir i ringkrigen.
Elva Ciril rant sørover gjennom Lamedon.
På slutten av det tredje tidevervet sendte ikke Lamedons herre, Angbor, noen menn til Minas Tirith for å hjelpe, fordi han og hans menn prøvde å forsvare den sørlige byen Linhir (nær munningen av elva Gilrain) mot et angrep fra Haradrim fra Umbar og Harad. Derfor var den eneste hjelpen som kom til Minas Tirith fra Lamedon noen skogmenn.
Lamedon var en av de mest tett befolkede områdene i Gondor.
Caitlyn Jenner

Caitlyn Marie Jenner (født William Bruce Jenner; født 28. oktober 1949 i Mount Kisco i New York) er en amerikansk friidrettsutøver, som i en periode i 1970-årene var verdens fremste tikjemper.
Jenner satte verdensrekord i tikamp i 1975 og 1976, og vant gullmedaljen i sommer-OL i 1976 i Montréal. Jenner har også spilt i en del filmer, deriblant Can't Stop the Music.
Per april 2021 har hun formelt meldt seg i kampen om å bli nominert som det republikanske partiet sin kandidat til å bli Californias guvernør i et forventet tilbakekallingsvalg i 2021.


== Privatliv ==
Etter sin skilsmisse i 2015 gjorde Jenner kjent at hun var en transkvinne, men foretrakk å bli omtalt med hankjønnpronomen inntil den kjønnsbekreftende behandling var kommet videre. Hun kjønnsidentifiserer seg som kvinne «i ethvert henseende». Flere nyhetskilder har sagt at Jenner er den mest kjente transpersonen fra USA.I 2015 sa Jenner at hun aldri har vært tiltrukket av menn og har alltid vært «heteroseksuell» (eller lesbisk som en kaller det når en transkvinne blir tiltrukket av kvinner) og «for tiden» oppfatter seg som aseksuell.Jenner har fått utført noen kosmetiske operasjoner i tillegg til hormoner, men har ennå ikke gått gjennom nedre kjønnskorrigerende kirurgi. Da hun ble intervjuet av Diane Sawyer i 2015, avviste Jenner oppfatningen om at hun er «fanget» i en mannlig kropp: «Jeg er ikke fanget i noen sin kropp, dette er bare den jeg er som person».


== OL-medaljer ==
 1976  Montréal -  Gull i friidrett, tikamp menn  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Caitlyn Jenner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Caitlyn Jenner – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Caitlyn Jenner – Olympics.com 
(en) Caitlyn Jenner – Olympic.org 
(en) Caitlyn Jenner – Olympedia 
(en) Caitlyn Jenner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Caitlyn Jenner – Iowa Sports Hall of Fame 
(en) Caitlyn Jenner – World Athletics 
(en) Caitlyn Jenner – National Track & Field Hall of Fame 
(en) Caitlyn Jenner – Track and Field Statistics 
(en) Caitlyn Jenner på Internet Movie Database 
(sv) Caitlyn Jenner i Svensk Filmdatabas 
(fr) Caitlyn Jenner på Allociné 
(en) Caitlyn Jenner på AllMovie 
(en) Caitlyn Jenner hos Turner Classic Movies 
(en) Caitlyn Jenner hos Rotten Tomatoes 
(en) Caitlyn Jenner hos TV Guide 
(en) Caitlyn Jenner hos The Movie Database 
(en) Caitlyn Jenner hos Behind The Voice Actors 
(en) Caitlyn Jenner på Twitter 
(en) Caitlyn Jenner på Facebook 
(en) Caitlyn Jenner på Instagram
Vajrayāna

Vajrayāna (sanskrit:वज्रयान, bengali: বজ্রযান, singalesisk: වජ්‍රායන, malayalam: വജ്രയന, oriya: ବଜ୍ରଯାନ, tibetansk: རྡོ་རྗེ་ཐེག་པ་, rdo rje theg pa, mongolsk: Очирт хөлгөн, Ochirt Hölgön, kinesisk: 密宗, mì zōng) eller «diamantvognen» er en esoterisk retning innenfor buddhismen. Den regnes ofte som en tredje retning eller vei (yāna) innenfor buddhismen, i tillegg til mahayana og theravada.
(Også kjent som tantrisk buddhisme, Mantrayana, Tantrayana, esoterisk buddhisme, Diamantfarkosten, Diamantveien eller Den raske vei) er en retning innenfor Mahayana-buddhismen der man tar i bruk spesielle åndelige teknikker[hvilke?] (tantra) for å oppnå nirvana på en raskere måte. Vajrayana anerkjenner det filosofiske grunnlaget fra theravada og mahayana og anser kunnskap om disse stiene som grunnleggende for praktisering av tantra. 
Vajrayana er en av de tre yana («veiene») innenfor japansk og tibetansk buddhisme. I tibetansk tradisjon anses triyana («De tre veier») som tre trinn i en personlig utviklingsprosess. Det er også vanlig å omtale Theravada, Mahayana og Vajrayana som tre retninger eller skoler innen buddhismen. 
Det finnes flere vajrayana-skoler i Asia. Vajrayana er kjent som tibetansk buddhisme slik den praktiseres i Tibet, Bhutan, Mongolia, Burjatia, Kalmykia og Sikkim og Ladakh i India. I Japan er vajrayana kjent under navnet shingon. Vajrayana-elementer finnes også i den tibetanske bön-religionen.
Vajrayana er en retning innenfor mahayana. Vajrayana betyr «Diamantvogna» og denne retningen er veldig utbredt i Tibet og kalles ofte «Den nordlige Buddhismen». Vajrayana er den minste av de tre store retningene i Buddhismen med sine 30 millioner tilhengere. Vajrayana-buddhister legger vekt på den vakre sannheten og det opplyste mennesket. Et unikt særpreg ved Vajrayana-buddhismen i forhold til de andre store retningene er Dalai Lama. Dalai Lama betyr «spirituell læremester» eller «lærer». Dalai Lama er den øverste lederen for buddhismen i Tibet. Buddhistene mener at dagens Dalai Lama er en gjenfødelse av den første som ble kalt Dalai Lama, som levde for rundt 600 år siden. Det er Dalai Lama som har gjort Vajrayana-buddhismen spesielt kjent. Den Dalai Lama som lever i dag er den 14. Dalai Lama som har levd. Dalai Lama har gjort vajrayanabuddhismen kjent på en folkelig måte, og derfor har mange i den vestlige verden blitt interessert i denne retningen


== Referanser ==
Hector Berlioz

Louis Hector Berlioz (født 11. desember 1803, død 8. mars 1869) var en fransk klassisk komponist i romantikken. Hans mest kjente verk er Symphonie fantastique (uroppført 1830) samt Grande Messe des morts (Requiem), uroppført 1837. Et annet verk er Fausts fordømmelse, et verk for orkester, stemmer og kor uroppført i 1846.
Han ble begravet på Cimetière de Montmartre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hector Berlioz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hector Berlioz – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hector Berlioz på Internet Movie Database 
(da) Hector Berlioz på Filmdatabasen 
(en) Hector Berlioz hos The Movie Database 
(en) Hector Berlioz hos Internet Broadway Database 
(en) Hector Berlioz på Apple Music 
(en) Hector Berlioz på Discogs 
(en) Hector Berlioz på MusicBrainz 
(en) Hector Berlioz på Spotify 
(en) Hector Berlioz på Songkick 
(en) Hector Berlioz på Last.fm 
(en) Hector Berlioz på AllMusic 
(en) Fritt tilgjengelige noter av Hector Berlioz i International Music Score Library Project
Lossarnach

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er Lossarnach en region og et lenområde i søndre Gondor.
Kjent som Blomsters dal, er det et fruktbart område som ligger sør for fjellkjeden Kvitklettene. Det var den regionen som lå nærmest Minas Tirith.
På slutten av det tredje tidevervet ledet Lossarmachs herre, Forlong den fete, to hundre menn til å hjelpe Minas Tirith. Forlong ble drept i slaget på Pelennor-enga, men mange av mennene hans overlevde slaget og fulgte med Aragorn på hans vei til Morannon (den svarte porten), selv om de fleste av dem var bønder.
Lossarnach var bebodd av mange flyktninger fra Ithilien og Osgiliath. I løpet av ringkrigen ble de fleste kvinnene og barna fra Minas Tirith sendt dit.
Kjente folk fra Lossarnachrim er blant annet Ioreth fra Helbredelsens hus i Minas Tirith, og Morwen Stålskjær kone til Thengel av Rohan.
Ullasundbrua

Ullasundbrua er ei bjelkebru på fylkesvei 5974 i Ålesund kommune i Møre og Romsdal. Brua krysser Ullasundet mellom Haramsøya og Flemsøya. 
Arbeidet på moloen («bruvegen») startet høsten 1968, og den 275 m lange brua med spenn på 25 m ble offisielt åpnet 17. september 1970 sammen med resten av sambandet mellom Flem og Ulla.
Brua måtte repareres fordi saltet i sjøvannet ødela betongen og armeringsjernet i konstruksjonen. Den gamle Ullasundbrua var så skadet at den måtte rives og erstattes med ei ny bru 1998, da hadde den vært i drift i bare 29 år.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Eksterne lenker ==
Bilde av Ullasundbrua
Bilde av sundet mellom øyene
Avialae

Avialae er det vitenskapelige navnet på virveldyr som flyr ved å slå med fjærkledde vinger. Uttrykket brukes først og fremst i paleontologien for å beskrive de første flygende fuglene og deres etterkommere, og er sammenfallende med fugler. Det er i dag kjent flere dinosaurer med fjær, og også noen med lange fjær på forbeina («vinger» i ordets løseste betydning), men disse vingene har vært for små til å kunne fly med og må ha tjent andre funksjoner.
Gruppen omfatter dermed (nålevende) fugler samt fuglenes nærmeste fossile slektninger.
Grunnen atil at enkelte velger å bruke «Avialae» er at de ønsker å forbeholde «fugler» (Aves) for gruppens nålevende arter og deres felles stamfar, slik at urfuglen Archaeopteryx og enkelte av de andre tidlige fuglegruppene faller utenfor. Avialae er i dette systemet definert som alle etterkommere etter den felles stamfaren mellom moderne fugler og Archaeopteryx.
Avialae brukes av og til synonymt med klassen Aves. Bruken av de to begrepene kan være flertydig, avhengig om man legger anatomiske eller slektskapsmessige definisjoner til grunn. Avialae er definert utfra anatomiske kriterier og er utvetydig, mens Aves kan ha tre ulike betydninger:

Nålevende fugler (Neornithes), dvs. fuglenes kronegruppe inkludert fossile arter som er nærmere beslektet med noen nålevende fugler enn med andre.
Fugler pluss alle fossile arter som er nærmere beslektet med nålevende fugler enn med deres nærmeste nålevende slektninger (dvs krokodiller). Denne gruppen inkluderer  dinosaurer og trolig flyveøgler og omtales også med de vitenskapelige navnene Pan-Aves og Ornithodira.
Alle organismer med flyvefjær. Denne gruppen er da identisk med Avialae.Avialae er altså en delgruppe av Pan-Aves, og omfatter på sin side nålevende fugler (krongruppe Aves) som en av sine delgrupper.

Avialae
Archaeopteryx
[Gruppe uten navn]
Rahonavis
Jeholornis
Pygostylia
Confuciusornithidae
Ornithothoraces
Enantiornithes
Ornithuromorpha
Patagopteryx
Vorona
Ornithurae
Hesperornithiformes
Carinatae
Ichthyornithiformes
Nålevende fuglerKladogrammet i etterkommertreet (Avialae–Ornithothoraces) under følger Cau et al. (2015).

Kladogrammet i etterkommertreet (Ornithothoraces–Aves/Neornithes) under følger en forenklet versjon av Wang et al. (2015).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Avialae hos Fossilworks 
(en) Kategori:Avialae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Avialae – detaljert informasjon på Wikispecies
Estolad

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard var Estolad en vid slette i øst Beleriand.
Etter at de første mennene kom fra bak Ered Luin slo de seg ned i flere år på disse slettene før de flyttet videre sørover eller vestover.
Estolad ligger mellom elvene Celon og Gelion like vest for Thargelion.
Valsøybrua

Valsøybrua er den lengste av tre bruer som krysser Valsøyfjorden i Halsa kommune i Møre og Romsdal. Brua går fra fastlandet til Valsøya. Den ble åpnet i juni 1993 og er en del av europavei 39.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Eksterne lenker ==
Bilde av Valsøybrua
Kart fra hvor.no Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine.
Núath

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er Núath et tredekket område i den nordre delen av Beleriand. Det grenset i vest til fjellene som lå nordvest i vest Beleriand sør for Ered Wethrin, og i øst støtte den på Eithel Ivrin, kilden til elva Narog. Også elva Ginglith begynte i denne skogen.
Fordi denne skogen ikke dukker opp i boka Silmarillion ble den utelatt fra kartet over Beleriand.
Junior-VM i sjakk

Junior-VM i sjakk arrangeres for spillere under 20 år (spillerne må være under 20 år per 1. januar det året turneringen arrangeres).
Fire vinnere, Boris Spasskij, Anatolij Karpov, Garri Kasparov og Viswanathan Anand har fulgt opp seieren med å bli verdensmester for seniorer.
I 1986 ble det innført en separat turnering for kvinner.


== Vinnere (herrer) ==


== Vinnere (damer) ==
Askøybrua

Askøybrua er en hengebro i Vestland som gir fastlandsforbindelse fra Askøy til Olsvik i Bergen kommune. Broen har det tredje lengste brospennet i Norge, etter Hardangerbrua og Hålogalandsbrua, og var Skandinavias lengste hengebro da den ble bygget. Broen består av to kjørefelt, ett i hver retning, og en gang- og sykkelvei. Den har til sammen syv spenn. 
Den ble åpnet den 12. desember 1992 og er en del av fylkesvei 562.


== Slutt på innkreving av bompenger ==
Den 18. november 2006, nøyaktig klokken 12.00, ble det slutt med innkreving av bompenger.
Etter 22 år med innkreving av bompenger var det blitt betalt inn 1,2 milliarder kroner til broen. Åtte av disse årene var det forhåndsbompenger på fergen, og de siste 14 årene skjedde innkrevingen ved bomstasjonen på Bergenssiden.


== Konstruksjonen ==
Det er Statens vegvesen selv som har stått som hovedprosjekterende av broen. Aas-Jacobsen har hatt ansvaret for prosjekteringen av ståldekket, hengekablene og innfestingen av disse.
Hovedspennet består av kassetverrsnitt i stål med en bredde på 15,5 m og en høyde på 3,0 m. Hovedkablene er i stål og består av 21 kabler bundet sammen, 7 stk. i 3 rader. Tårnene, pilarene og tilfartsdelene er bygd i betong. Den høyeste tillatte seilingshøyden under Askøybroen er 63,5 meter


== Trafikkutvikling ==
Årsdøgntrafikken i over broen siden 2010.


== Se også ==
Sotrabrua
OlsviktunnelenListe over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bergen byleksikon på nett, om Askøybrua
Askøybrua på broer.no
Aas-Jakobsen om Askøybrua (engelsk)
Structurae om Askøybrua
Cynthia Neville

Dr. Cynthia J. Neville (født 1950) er en canadisk historiker med skotsk og engelsk middelalder som hovedfelt. Hun leder historieavdelingen ved Dalhousie University i Halifax.


== Bibliografi ==
The Acts of Alexander III  King of Scots 1249-1286: Regesta Regum Scottorum Vol 4 Part 1, Edinburgh University Press, Edinburgh, 2013
Land, Law and People in Medieval Scotland, Edinburgh University Press, Edinburgh, 2010
Native Lordship in Medieval Scotland: The Earldoms of Strathearn and Lennox, 1170-1350, Four Courts Press, Dublin, 2005
Violence, Custom and Law: The Anglo-Scottish Border Lands in the Later Middle Ages, Edinburgh University Press, Edinburgh 1998


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Dalhousie University, presentasjon av Dr. Neville