Knut Frydenlund

Knut Olav Frydenlund (1927–1987) var en norsk jurist, diplomat og politiker (Ap) som var  utenriksminister i Norge i periodene 1973–1981 og 1986–1987.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Knut Frydenlunds foreldre var stasjonsmester Carl Hermann Frydenlund (1892–1970) og hans hustru Kjellaug Foss (1892–1979). 
Frydenlund fullførte studiene sine i rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1950.


=== Utenrikspolitikk ===
Frydenlund tjenestegjorde i utenrikstjenesten fra 1953, da han begynte på den norske legasjonen i Bonn. I denne tiden virket han også som utenriksminister Langes personlige sekretær. Frydenlund var stortingsrepresentant fra 1969-1987 og en sterk forkjemper for norsk EF-medlemskap i 1972. Frydenlund er, bortsett fra Halvard Lange, den norske utenriksminister som har sittet lengst i etterkrigstiden. Han var utenriksminister under Trygve Bratteli, Odvar Nordli og Gro Harlem Brundtland. 
Frydenlund videreførte i all hovedsak Arbeiderpartiets utenrikspolitiske linje slik den hadde blitt utformet etter Norges inntreden i NATO i 1949. Han forsøkte likevel å reformere tilnærmingen til utenrikspolitikken på flere plan, han tok blant annet til orde for dialog med PLO så tidlig som i 1974. Hans visjoner omkring en omorganisering av internasjonal økonomi for å etterkomme krav fra utviklingsland, må sies å ha vært radikale i hans samtid.Frydenlunds forhold til sin regjeringskollega Jens Evensen (handels- og senere havrettsminister) ble mye omtalt i media. På tross av samarbeids- og kommunikasjonsproblemer, balanserte tospannet hverandre godt.Frydenlund spilte også en sentral rolle under forhandlingene med Sovjetunionen om delelinjen i Barentshavet. Gråsoneavtalen fra 1978 ble fra norsk side sluttført av havrettsminister Jens Evensen i nært, men tidvis konfliktfylt samarbeid med utenriksminister Frydenlund.
Han ble omtalt som «det gode mennesket fra Drammen». 25. februar 1987, på vei hjem fra et Nordisk råd-møte i Helsingfors, fikk Frydenlund hjerteinfarkt og hjerneblødning på Fornebu flyplass, og døde neste dag på Ullevål sykehus. Han var da i begynnelsen på sin fjerde periode som utenriksminister.Han ble gravlagt på statens bekostning fra Oslo domkirke den 6. mars, til stor deltakelse fra både det offisielle Norge og publikum.


=== Ekteskap ===
Han ble gift i 1958 med sekretær Grethe Nilsen (1931–2019), datter av teatersjef Hans Jacob Nilsen (1897–1957) og Sophie Munch Roede (1907–1967).


== Bibliografi ==

«Politisk samarbeid i Vest-Europa», 1962
«Norsk utenrikspolitikk i etterkrigstidens internasjonale samarbeid», Tidens ekko-bøkene;2, 147 s., Norsk utenrikspolitisk institutt, 1966.
«Norge og det europeiske fellesskap», 1967
«Nato og Norge etter 25 år», 1974
«Fredelig og balansert utvikling i Arktis : viktig mål for norsk utenrikspolitikk», Nordisk Kontakt, No.14, 1974.
«Utviklingen i forholdet øst/vest», 1976
«Norsk sikkerhetspolitikk i 1980-årene», 1981
Lille land – hva nå? : refleksjoner om Norges utenrikspolitiske situasjon, 213 s., Universitetsforlaget, 1982, ISBN 82-00-06197-3 (ib.)
«The Future of East-West Relations», 1986
En bedre organisert verden, 316 sider, Tiden, Oslo, 1987.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Knut Frydenlund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Knut Frydenlund på Internet Movie Database 
(no) Knut Frydenlund hos Stortinget 
(no) Knut Frydenlund hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Knut Frydenlund hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
Knut Frydenlund i Norsk biografisk leksikon