jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bruflat kirke

Bruflat kirke er en korskirke fra 1750 i Etnedal kommune, Innlandet fylke.
Byggverket er i tømmer og har 250 plasser.


== Litteratur ==
Hvattum, Harald (1999). Bruflat kyrkje gjennom tidene. Etnedal: Bruflat sokneråd. ISBN 82-995300-0-8. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Bruflat kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 576. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Bruflat kirke i Norges Kirker utgitt av NIKU og KA
(no) «Bruflat kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Bruflat kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Philip Calderon

Philip Hermogenes Calderon (født 3. mai 1833, død 30. april 1898) var en britisk maler av fransk fødsel og spansk opprinnelse som delvis malte i den pre-rafaelittiske stilen. Han var konservator ved Royal Academy i London.
Calderon var født i Poitiers i Frankrike. Hans mor var fransk og hans far, Juan Calderon, var en katolsk prest og professor i spansk litteratur. Calderon hadde opprinnelig planlagt å studere til ingeniør, men han ble så interessert i å tegne tekniske tegninger og diagrammer at han endret plan og henga seg fullstendig for kunsten. Hans første suksessfulle maleri het By the Waters of Babylon (1853), og det ble etterfulgt av det enda mer populære Broken Vows (1857). Allerede fra begynnelsen av sin karriere som maler var han inspirert av pre-rafaelittene, og noen av hans malerier viser pre-rafaelittiske karakteristikker som uthevede detaljer, dype farger og realistiske former.
Historiske, bibelske og litterære emner var det som kjennetegner Calderons verker. Mange av hans bilder viser kvinnelige former som bærer kostbare klær i slike og oppholder seg i vare og forsiktig malte landskap. Hans Morning (1884) viser en kvinne med kopperrødt hår som ser på solnedgangen. Hans Juliet (1896) viser William Shakespeares unge heltinne sittende på sin balkong og stirrer mot stjernene.
Det var ikke bare i England at hans arbeid ble beundret. Ved Paris-utstillingen i 1867 fikk han den første medalje som ble gitt til en britisk kunstner. Han giftet seg i 1858 og døde i 1898.
Tate Gallery stiller flere av Calderons malerier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Philip Hermogenes Calderon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Calderons biografi (engelsk)
Aulstad kirke

Aulstad kirke er en langkirke fra 1864 i Gausdal kommune, Innlandet fylke.
Byggverket er i tømmer og har 150 plasser. Ved byggingen ble det gjenbrukt materialer fra gamle Svatsum kirke (revet 1860). Også inventaret er overtatt derfra. Blant annet en altertavle i treskurd utført av Eistein (Østen) Kjørn ble også overført fra Svatsum til Olstad (Aulestad).Adkomst til kirken er via fylkesvei 255. Det er kirkegård ved kirken.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Aulstad kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 603. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Aulstad kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Gausdal kirkelige fellesråd
«Aulstad kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Follebu kirke

Follebu kirke er en kirke fra 1260 i Gausdal kommune, Innlandet fylke.
Byggverket er en murkirke av stein og har 140 plasser.
Rektangelformet gotisk steinkirke bygd 1260-1300. Altertavle og prekestol med rike akantusdekorasjoner utført av Eistein Kjørn.Adkomst til stedet er via Fv341 og Fv318.
Det er kirkegård ved kirken.


== Litteratur ==
Berge, Guttorm (1981). Follebu kirke: Litt av dens historie gjennom 700 år, ca. 1280-1980. Follebu: Follebu menighetsråd. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Follebu kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 603. ISBN 82-7527-022-7. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) «Follebu kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Gausdal kirkelige fellesråd
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
«Follebu kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Svatsum kirke

Svatsum kirke er en åttekantet kirke i laftet tømmer fra 1860 i Gausdal kommune i Innlandet. Den står på gården Kirkebøs grunn. Byggverket er i tømmer og har 250 plasser. Den har tre kirkeklokker er fra 1200-1300 og fra 1981, en av klokkene er tatt ut av bruk. Altertavlen er malt av C. Brun. Prekestolen er fra 1860 og pipeorgelet fra 1960. Dåpsfatet er eldre enn kirkebygget. Kirken ble innviet 25. oktober 1860.Adkomst er via fylkesvei 255. Det er kirkegård ved kirken.
Det sto trolig en stavkirke på Svatsum til den ble nedrevet i 1726 og erstattet av en tømmerbygning. Arkivmaterialet dokumenterer utbedringer og vedlikhold på kirken på 1600-tallet og til 1724. En trefigur av Maria med jesusbarnet og en trefigur av Paulus finnes i Nordiska museet og kan skrive seg fra Svatsum stavkirke på 1200-tallet. Paulusfiguren er et hovedverk fra Gudbrandsdalens gamle kirkekunst. Et alterkrusifiks i Nordiska museet skriver seg trolig også fra Svatsum, og har havnet på museum etter først å ha vært overført til Olstad kapell. Bygget oppført i 1726 var trolig en korskirke og den ble nedrevet da åttekantkirken ble oppført i 1860. Ved oppføring av Aulestad/Aulstad kapell i 1862 ble tømmer fra den forrige Svatsum kirke gjenbrukt. En altertavle i treskurd utført av Eistein (Østen) Kjørn ble også overført til Olstad (Aulestad). Svatsum kirke nevnes første gang i 1344 ("saurtsæimi", "suartzheims"). Kirken er også omtalt som "Svartsheims kirkja".


== Referanser ==


== Litteratur ==
Enden, Mari, m.fl. (2010). Svatsum kirke 150 år 1860-2010. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) [Hefte utgitt til jubileet]
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Svatsum kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 604. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Svatsum kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Gausdal kirkelige fellesråd
«Svatsum kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Krysslagt

Krysslagt er en betegnelse i heraldikken på to eller flere figurer som er lagt på skrå over hverandre. Også betegnelsen korslagt er brukt i våpenbeskrivelser (blasoneringer).

Det er krysslagte figurer i våpenskjold allerede fra middelalderen, dette forekommer i alle land med europeisk heraldikk og både i offentlige våpen (bl.a. riksvåpen, kommunevåpen) og i private våpen (bl.a. slektsvåpen og korporasjoners våpen).
Bruken av krysslagte figurer er omdiskutert, fordi figurene smelter inn i hverandre når de gjengis som rene fargeflater i heraldisk stil og ses på avstand.
I nyere norske kommunevåpen er krysslagte figurer tatt i bruk når våpenmotivet er dannet ut fra våpen fra middelalderen, så som i Hordalands og Sør-Trøndelags fylkesvåpen. Begge disse har to økser med krysslagte håndtak samt andre figurer.
I norske slektsvåpen forekommer mange krysslagte figurer, bl.a. to fisker (Astrup), to vinstokker (Aubert), håndverkerredskaper (Berner), to trestammer (Bull), to sverd (Holmsen og Keilhau), sverd og pil (Wergeland), to piler (Smith-Petersen) og to knokler under et dødningehode (Heiberg og Saxe).


== Litteratur ==
Hans Cappelen: «Norske slektsvåpen», Oslo 1969 (2. opplag Oslo 1976)
Herman L. Løvenskiold: «Heraldisk nøkkel», Oslo 1978
Hans Cappelen og Knut Johannessen: «Norske kommunevåpen», Oslo 1987
Jan Raneke (redaktør): «Nordisk heraldisk terminologi», Lund 1987 (med heraldiske faguttrykk på bokmål og nynorsk)
Harald Nissen og Monica Aase: Segl i Universitetsbiblioteket i Trondheim, Trondheim 1990Andre land

Poul Bredo Grandjean: «Dansk Heraldik», København 1919 (bare dansk-norsk adelsheraldikk og i dag å anse som foreldet)
Le Baron Stalins: «Vocabulaire-Atlas Héraldique en six Langues: Francais-English-Deutsch-Español-Italiano-Nederlandsch», Paris 1952
Carl-Alexander von Volborth: «Alverdens heraldik i farver», Politikens Forlag, København 1972 (oversatt av Sven Tito Achen)
Ottfried Neubecker: «Heraldik. Kilder, brug, betydning», København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)
Carl-Alexander von Volborth: «Heraldry – Customs, Rules and Styles», Dorset 1981
Carl-Alexander von Volborth: «The Art of Heraldry», Dorset 1987
Magnus Bäckmark och Jesper Wasling: «Heraldiken i Sverige», Lund 2001
Sébastien Joly

Sébastien Joly (født 25. juni 1979 i Tournon, Frankrike) er en tidligere profesjonell landeveissyklist. Han avsluttet karrieren i Saur-Sojasun.


== Lag ==
Bonjour (2001–2002)
Jean Delatour (2003)
Crédit Agricole (2004–2005)
Française des Jeux (2006–2009)
Saur-Sojasun (2010–2011)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sébastien Joly – ProCyclingStats 
(en) Sébastien Joly – Cycling Archives 
(en) Sébastien Joly – Cycling Quotient 
(en) Sébastien Joly – TheSports.org
Valgmenighet

Valgmenighet er den betegnelse som brukes i Danmark, når en gruppe medlemmer av folkekirken danner en særlig menighet.
Valgmenigheter hører under folkekirken og skal derfor godkjennes av kirkeministeren.  Kravet for godkjennelse er, at minst 50 personer, som har stemmerett til menighetsråd, skriver under på søknaden, og at en person, som er kvalifisert som prest i folkekirken, erklærer, at han ønsker å bli prest for valgmenigheten. Valgmenigheten skal selv dekke alle utgifter, inklusiv avlønning av presten, men medlemmene betaler til gjengjeld ikke kirkeskatt. Valgmenigheter står i motsetning til frimenigheter under oppsyn av biskop og prost.
Muligheten for å danne valgmenigheter innenfor folkekirken i Danmark ble der åpnet for 15. mai 1868 med valgmenighetsloven, som er en del av den folkekirkelige frihetslovgivning. Tanken var å gi folkekirkemedlemmer, som var utilfredse med lokale forhold, mulighet til å ansette en egen prest frem for å tre ut av folkekirken og danne en frimenighet. I de første årene var det primært grundtvigianere som benyttet seg av loven, men i de senere år har også grupper med tilknytning til den karismatiske bevegelse og misjonsbevegelsene opprettet valgmenigheter. I 1990 ble Århus Valgmenighet derfor opprettet av personer med bakgrunn i den karismatiske bevegelse, og i 1991 ble Fjellerup Valgmenighet opprettet av personer med tilknytning til indremisjonen i Danmark.
I 2004 ble «Foreningen af Evangelisk-Lutherske Valgmenigheder i Danmark» stiftet med formålet å fremme fellesskapet mellom valgmenighetene i foreningen, og å støtte og veilede andre som tenker på å etablere en valgmenighet, samt å ivareta medlemsmenighetenes interesser i forhold til folkekirken og kirkelige organisasjoner, foreninger og nettverk. 


== I Norge ==
I Norge har en slik mulighet ikke vært til stede før i de senere år. Da man prøvde å innføre ordningen i Gamle Aker menighet tidlig på 1990-tallet, ble det avslått. Senere har man fått noen menigheter som ligner på dette i tilknytning til Normisjons virksomhet. Det gjelder blant annet Storsalen menighet i Oslo og IMI-Kirken i Stavanger, Norkirken Sandnes og Norkirken Bergen.


== Eksterne lenker ==
Valgmenighedsloven
Foreningen af Grundtvigske valg- og frimenigheder
Evelyn de Morgan

Evelyn De Morgan (født 30. august 1855, død 2. mai 1919) var en engelsk maler assosiert med pre-rafaelittene.


== Bakgrunn og virke ==
Hun var født som Evelyn Pickering av foreldre som kom fra øvre middelklasse. Hennes far var Percival Pickering og hennes mor var Anna Maria Wilhelmina Spencer Stanhope, søster av kunstneren Roddam Spencer Stanhope, og nedstammet fra jarlen av Leicester.
Evelyn fikk utdannelse hjemme og begynte med tegneundervisning da hun var 15 år. Den morgen hun fylte 17 noterte hun i sin dagbok «Kunst er evig, men livet er kort...» og «Jeg vil gjøre opp for det nå, jeg har ikke et øyeblikk å miste». Fra tidlig av var Evelyn bestemt på å bli billedkunstner og fikk overtalt sine noe uvillige foreldre til å la henne begynne på Slade School of Art i 1873, to år etter at kunstskolen hadde åpnet. 
Den klassiske utdannelsen hun fikk under den daværende rektor, Edward Poynter, hadde en innflytelse på hennes valg av komposisjon og emne. Også hennes onkel John Roddam Spencer Stanhope hadde en betydelig innflytelse på hennes arbeid. Hun besøkte ham ofte i Firenze hvor han bodde og arbeidet. Det gjorde det også mulig for hennes å studere de store kunstnerne fra renessansen, spesielt var hun begeistret for Sandro Botticelli, noe som påvirket henne til bevege seg fra de klassiske emnene som skolen hadde favorisert til å prege sin egen stil bestående av allegorier og symbolisme.

I 1887 giftet hun seg med keramikeren William De Morgan og de bosatte seg i London inntil han døde i 1917. Hun døde selv to år senere i London og ble gravlagt på kirkegården Brookwood Cemetery i nærheten av Woking i Surrey. Hun delte en dypfølt interesse i det åndelige sammen med ektemannen. Sammen utviklet de også en vanskelig malemetode hvor de benyttet glyserin, som nå kalles for glyserol, for å skape en klar og skinnende fargetone som hun søkte.
Evelyn De Morgan var en av faste utstillerne ved Grosvenor Gallery, et avantgardistisk alternativ til Royal Academy hvor hun også stilte sammen med blant annet verkene til Edward Burne-Jones, George Frederick Watts og Lawrence Alma-Tadema. I 1916 fikk hennes avsky for krigsredslene under den første verdenskrig henne til stille ut 13 av sine verker til fordel for Røde kors. På 1900-tallet var hennes arbeider preget av dalende kvalitet sammenlignet med hva hun hadde skapt tidligere. 
Hun valgte emner som i hovedsak var sakrale og allegoriske figurer og scener, og mytologiske emner med en moralsk og sosialt budskap. Det store Aurora Triumphans er i Russell Cotes Museum i Bournemouth og i London er det to store figurstudier i Leighton House. Øvrige verker finnes De Morgan Foundation. Et portrett av hennes ektemann er utstilt i National Portrait Gallery.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Evelyn de Morgan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Evelyn de Morgan – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
De Morgan Foundation
Grave of Evelyn and William De Morgan
Et uvalg malerier av Evelyn de Morgan
Bråstad kirke

Bråstad kirke er en langkirke fra 1963 i Gjøvik kommune, Innlandet fylke.
Byggverket er i tre og har 140 plasser.Det er urnelund ved kirken.


== Tidligere kirker ==
Det har stått to tidligere kirker på Bråstad — ved Bråstad nordre, noen hundre meter sørøst for dagens kirkested. Middelalderkirken var trolig en stavkirke. Den ble avløst av en tømret langkirke i 1664. Tømmerkirken ble revet i 1822, og sognet ble slått sammen med Hunn, der ny kirke ble oppført i 1821. Et par planker med innskrifter er bevart fra tømmerkirken.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Grønland, Tormod (2003). «Bråstad kirke». Vardal hjembygdens kirke 200 år. Glimt fra Vardal prestegjelds historie. Gjøvik: Vardal menighetsråd. s. 88-89. ISBN 82-303-0146-8. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Bråstad kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 591. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Bråstad kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Bråstad menighet
«Bråstad kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Karmel bedehus

Karmel bedehus var et bedehus i Gjøvik kommune, Innlandet fylke.
Bedehuset ble innviet i 1934 og hadde 100 plasser.
Karmel bedehus fungerte som interimskirke for «Sørbyen» fra 1980 til 1994, da Engehaugen kirke ble innviet. Bedehuset ble solgt i 2002 og brukes etter det som bolig.


== Eksterne lenker ==
Normisjon: Nytt fra region Oppland nr. 6/2010, s. 3
Lokalhistoriewiki
Cubas sentralbank

Cubas sentralbank (Banco Central de Cuba – BCC) er sentralbanken på Cuba. Dens hovedkontor ligger i Havanna. 


== Historie ==
Sentralbanken ble opprettet i 1997, og overtok mange av funksjonene til den tidligere Cubas nasjonalbank (Banco Nacional de Cuba). 


== Oppgaver og målsettinger ==
Sentralbankens funksjoner er:

Utstede landets valuta og sørge for stabil valutakurs
Bidra til makroøkonomisk balanse og en kontrollert økonomisk utvikling
Forvalte landets valutareserver
Utarbeide og implementere pengeøkonomiske tiltak som underbygger Cubas økonomiske målsettinger
Sikre innenlands og utenlands betalingstransaksjoner
Iverksette pengeregulerende tiltak
Overvåke landets finansnæring og andre aktørerI 2004 vedtok sentralbanken at amerikanske dollar ikke lenger skal være gyldig valuta på Cuba. Turister må derfor veksle til Cubas konvertible peso.


== Sentralbanksjef ==
Sentralbanksjefen (Presidente) var ved oppstarten i 1997 Francisco Soberón Valdés; hans periode startet 23. januar 1995. I 2009 valgte han å trekke seg, og han ble erstattet av Ernesto Medina Villaveirán. Irma Margarita Martínez Castrillón overtok som sentralbanksjef i juni 2017.


== Se også ==
Liste over verdens sentralbanker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside – engelsk versjon
Mikkel Isak Eira

Mikkel Isak Johansen Eira (født 11. juli 1968 i Kautokeino) er en norsk reineier og lokalpolitiker. Han ble rikskjent i 2007 etter at han deltok og vant fjerde sesong av realityserien Farmen. I 2013 deltok han i Robinsonekspedisjonen.
Eira var med i fjerde sesong av Farmen, som gikk på TV 2 i 2007. Han slo Astrid K. Mjøsund i den siste og avgjørende konkurransen. I 2013 var han deltaker i TV3s realityserie Robinsonekspedisjonen, men gikk ut forholdsvis tidlig. I 2008 var han forgrunnsfigur i dokumentarserien Rein lykke, som gikk på NRK. I tillegg deltok han som kjentmann i den svensknorske naturdokumentaren Jakten på storrödingen, som ble vist på TV 2 samme år.Eira har også hatt et politisk engasjement: I 2008 ble han valgt til ny president i samenes fotballforbund. I 2011 ble han innvalgt som førstekandidat for Høyre i Kautokeino kommunestyre. Han var 2. nestleder i Finnmark Høyre fra 2012 til 2014.


== Referanser ==
Polemarkos

Polemarkos (gresk: «mester av krig») var en militær tittel i antikkens Hellas. I antikkens Sparta var en polemarkos leder for en spartansk brigade. I antikkens Athen var en polemarkos en av magistratene. Opprinnelig var polemarkos en kommandant av hæren, men etter 487 f.Kr./486 f.Kr., da de athenske magistratene ble utnevnt ved loddtrekning, ble de militære pliktene gitt til strategoi. Embetet hadde også religiøse og juridiske funksjoner.
Seegård kirke (1781)

Seegård kirke var en korskirke fra 1781 i det som nå er Gjøvik kommune, Innlandet fylke. Kirken brant ned 27. mars 1994. I 1997, etter 3 års bygging, sto en ny kirke ferdig.
Den gamle kirken var i tømmer og hadde 235 plasser.


== Litteratur ==
Stubberud, Arvid; Kolberg, Anfinn; Kolberg, Mona (1981). Seegård kirke 1781–1981. Menighetsrådet. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
«Seegård kirke (1781)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Rolf Steinar Bergli: Seegård kirke
Moldjord

Moldjord er et tettsted og kommunesenter i Beiarn kommune i Nordland og har postnummer 8110. Stedet er tilholdssted for trygdekontor, bibliotek, lensmannskontor, legesenter og menighetskontor. Kirkestedet for Beiarn kirke ble lagt hit i allerede 1724 og nåværende kirke er bygget i 1872.
Hustufter fra vikingtiden ble funnet på Arstad ved Moldjord i 1967; dette var det første funnet av sitt slag i Nord-Norge.
Moldjord skole ble bygget på 1960-tallet og har i dag grunnskole fra 1.-7. klasse, videregående skole VG1 i regi av LOSA og voksenopplæringstilbud. Skolens gymnastikksal fungerer også som kommunens samfunnssal med nyoppusset kulturscene (2004). Den er i tillegg åsted for det årlige The Groove Valley JazzCamp.


== Eksterne lenker ==
Store Norske Leksikon om Moldjord
Store Norske Leksikon om Beiarn
Beiarn kommune
Hjemmeside om Moldjord
Beiarn Gjestegård
Sparabara

Sparabara (persisk: «skjoldbærer») var frontlinjeinfanteriet til akamenidenes rike. De var vanligvis de første som gikk i kamp mann mot mann mot fienden. Selv om en ikke vet mye om dem i dag, er det antatt at de var ryggraden i den persiske hæren som dannet en skjoldmur og brukte sine to meter lange spyd til å beskytte sine mer sårbare styrker som bueskyttere fra fienden. 
Sparabaraene ble hentet fra fullverdige medlemmer i det persiske samfunnet, de ble trent fra barndommen av til å bli soldater og når de ikke var ute for å kjempe i felttog i fjerne land, trente de på jakt på de store slettene i Persia. Men da alt var stille og det var fred i landet, vendte sparabaraen tilbake til et normalt liv som bønder. På grunn av dette manglet de virkelig profesjonell kvalitet på slagmarken, likevel var de godt trente og modige til punktet hvor de holdt linjen i de fleste situasjoner lenge nok til å kunne gjennomføre et motangrep.
De var beskyttet av lin sydd sammen i flere lag og bar store rektangulære flettede skjold som en slags lett manøvrerbart forsvar. Dette gav dem derimot en betydelig ulempe i forhold til de tungt beskyttede motstanderne som hoplittene, og det to meter lange spydet kunne ikke gi sparabaraen nok rekkevidde til å treffe en trent falanks. Skjoldene var effektive i å stoppe piler, men ikke sterke nok til å beskytte soldatene fra spyd. Men sparabaraen kunne ta seg av det meste av annet infanteri, inkludert trente enheter i øst.


== Eksterne lenker ==
[1]
[2]
Vardal kirke

Vardal kirke er en korskirke fra 1803 i Gjøvik kommune, Innlandet fylke.
Byggverket er i tømmer og har 480 plasser. I Vardal kalles kirka oftest Haugskjerkja, ettersom den ligger ved garden Haug.
Kirken ble bygget etter at den forrige kirken fra 1721 brant ned 9. juni 1801. Dette skjedde i forbindelse med at gården Haug brant, og det samme gjorde kirkestallene på Vangen samt klokkerboligen. Den nye kirken ble reist etter at det i et kongelig reskript fra 4. desember 1801 ble gjort klart at kirken skulle bygges opp igjen med midler fra kollekt og avgifter fra andre kirker i Akershus stift.
Ifølge en undersøkelse Gunnar Rønningen gjorde på 1980-tallet, er det samme byggmester i Vardal kirke som det var i Biri kirke i 1777, Seegård kirke i 1782 og Brøttum kirke i 1790. Den første gudstjenesten i den nye Vardal kirke ble holdt søndag 18. september 1803, mens vigslingsgudstjenesten ble holdt 30. november 1803.


== Kilder ==
Grønland, Tormod (2003). Vardal hjembygdens kirke 200 år. Glimt fra Vardal prestegjelds historie. Gjøvik: Vardal menighetsråd. ISBN 82-303-0146-8. 
Alf Henry Rasmussen (1993). «Vardal kirke, Gjøvik». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 591. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Vardal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Vardal menighet
«Vardal kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Grymyr kirke

Grymyr kirke er en langkirke fra 2003 i Gran kommune, Innlandet fylke.
Den gamle kirken, som var en langkirke i tre fra 1899 (tegnet av Victor Nordan), brant i oktober 1999.
Grunnsteinen til den nye kirken ble lagt ned av biskop Rosemarie Köhn 28. oktober 2002, og hun holdt også vigslingsgudstjenesten 24. august 2003.


== Interiør ==
Hadeland Glassverk, ved designer Lena Hansson, har utformet kirkens liturgiske interiør. Glassverkets bidrag består av døpefont, prekestol, vegglamper, og et syv meter høyt alterkors utført i glass og stål, med effektbelysning i fiberoptikk og LED.


== Kirkens klokker ==
Kirkens klokker er støpt ved Olsen Nauen Klokkestøperi.


== Referanser ==


== Kilder ==
Woie, Jan: «Vi må ha ny kjørkje»: Kirkebladet for Gran og Brandbu. Nr 4. 2003


== Eksterne lenker ==
Gran kirkelige fellesråd
(no) «Grymyr kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Grymyr kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.