jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Liste over Italias statsministre

Liste over Italias statsministre begynner i 1861 og omfatter regjeringsledere i kongedømmet Italia og republikken Italia fram til i dag.
Italias statsminister (italiensk: Presidente del Consiglio dei Ministri) er regjeringssjef i Den italienske republikk og hadde samme posisjon i det tidligere Kongedømmet Italia. Statsministeren utnevnes av Italias president, og leder regjeringens arbeid. Regjeringen er avhengig av tillit i begge kamre av Italias parlament. Regjeringen styrer gjennom flertallsvedtak. Statsministeren kan ikke avskjedige de øvrige ministrene, eller overstyre dem i politiske spørsmål. Selv om tittelen oversettes til norsk som statsminister, er den direkte oversettelsen fra italiensk president for rådet av ministre.
Italias samling var en politisk og sosial prosess som førte til at de forskjellige statene på Den italienske halvøy ble forent til kongedømmet Italia i 1861. I kongedømmets tid var Giovanni Giolitti statsminister fem ganger mellom 1892 og 1921. Etter andre verdenskrig var det misnøye med monarkiets rolle under fascismen (1922–1943), og i en folkeavstemning om statsformen 2. juni 1946 stemte 54,3 % for republikk. Til tross for hyppige regjeringsskifter i etterkrigstida, har italiensk politikk vært preget av stabilitet. Det kristeligdemokratiske Democrazia Cristiana (DC) blei i 1946 landets største parti, og deltok i samtlige regjeringer fram til 1994. Silvio Berlusconi er den statsministeren som har sittet lengst, i republikkens tid.


== Kongedømmet Italia ==
Kongedømmet Italia (1861–1946) hadde 30 statsministre som styrte 65 regjeringer. Giovanni Giolitti er den av statsministrene (medregnet republikken Italia, men bortsett fra Mussolini) som har sittet lengst i embetet, nemlig 10 år seks måneder og fem dager.


== Republikken Italia ==
Republikken Italia har siden 1946 hatt 30 statsministre og 68 regjeringer. Alcide de Gasperi har vært leder av flest regjeringer med i alt åtte (hvorav en under monarkiet). Giulio Andreotti ledet sju regjeringer, mens Amintore Fanfani var statsminister i seks regjeringer. Silvio Berlusconi er den som samlet har regjert lengst (3297 dager). Statsministerembetet er hjemlet i Italias grunnlov, artikkel 92 til 96.Statsministeren foreslås etter grunnlovens artikkel 94 av landets president. Regjeringen er avhengig av tillit fra begge kamre (deputertkammeret og senatet). Hvert av kamrene gir uttrykk for sin tillit eller mistillit gjennom vedtak.Ifølge grunnloven artikkel 95 leder statsministeren de alminnelige retningslinjene for regjeringens politikk, og er ansvarlig for denne. Videre sørger han for den enhetlige ledelse og koordinerer de øvrige ministrene. På tross av disse vidtgående, men i og for seg uforbindtlige kompetansereglene, kan statsministeren ikke avskjedige andre ministere eller statssekretærer. Han kan heller ikke sette sin vilje igjennom overfor flertallet av ministrene i regjeringen, slik det gjelder for eksempel i Tyskland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
I governi dal 1943 ad oggi, oversikt over Italias regjeringer siden 1943
Nøkkelost

Nøkkelost er en fast løypeost som er krydret med spisskummen og kryddernellik. Nøkkelost lages primært på skummet melk, men i mindre målestokk hender det også at den lages av surmelk.
Opprinnelsen til norsk nøkkelost er nederlandsk leidenost (Leidse kaas), som lages i byen Leiden. Byen har nøkler i byvåpenet, derav det norske navnet. Nøkkelost har siden midten av 1800-tallet blitt utviklet og foredlet til en egen ostesort, unik for Norge. Moderne nøkkelost skiller seg fra leidenost på flere måter, blant annet gjennom at leidenost ikke tilsettes kryddernellik, men spisskummen og karve. Kunnskapen om opprinnelsen til denne osten er gått tapt. I Nederland kan nøkkelost med spisskummen og nellik kjøpes i enkelte butikker under navnet nagelkaas eller kanterkaas. I Norge nevnes nøkkelost av Hanna Winsnes (1789–1872), i Lærebog i de forskjellige Grene af Huusholdningen, i 1845.


== Referanser ==
SEAT

SEAT (spansk: Sociedad Española de Automóviles de Turismo) er et spansk bilmerke og bilfabrikant med hovedkontor i Martorell, 30 kilometer nord for Barcelona. Det eies av Volkswagen Group. 
Som del av gjenreisingen etter den spanske borgerkrig og den andre verdenskrig ble både italienske Fiat og tyske Volkswagen invitert til å bidra med igangsetting av spansk bilproduksjon. Fiat vant og SEAT ble startet i Barcelona den 9. mai 1950. Fiat eide da 7 % av aksjene. Fiat-biler skulle produseres på lisens av SEAT, i likhet med Polski Fiat i Polen og tidlige Lada i Sovjetunionen. Komponenter skulle etterhvert lages i Spania.
I 1953 stod SEAT 1400 ferdig for salg (egentlig en Fiat 1400). Den 27. juni 1957 startet de produksjonen av SEAT 600 (Fiat 600), som ble det spanske symbolet på bevegelse og frihet og folkets nye evne til å utforske og reise. SEAT 800 var firedørsutgave fra 1963, og fabrikkens første egne design. Samme året (1963) lanserte de SEAT 1500 (samme som Fiat 1500). I 1965 startet eksport til Colombia og i  1968 produksjonene av SEAT 124 (Fiat 124). Så kom SEAT 131 og 132 (samme som Fiat 131 og 132). SEAT var i 1971 landets største selskap og stod for 58 % av spansksolgte biler. Fra 1967 til 1974 var hovedkvarteret flyttet til Madrid. Første helt egenutviklede bil var SEAT 1200 i 1975, og man produserte over to millioner biler det året Franco døde. De laget også SEAT Ritmo (Fiat Ritmo) fra 1978 og fra 1980 SEAT Panda (Fiat Panda, fra 1986 solgt som SEAT Marbella). Fra 1979 laget de også Lancia Beta på lisens.
Da Fiat i 1981 nektet å tilføre kapital, avsluttet SEAT samarbeidet. I 1982 lanserte de Fiat Ritmo-baserte SEAT Ronda som også ble solgt i England. SEAT fikk lisens for produksjon av VW og Audi. I 1986 ble Volkswagen AG majoritetsaksjonær, og i 1990 overtok selskapet alle aksjene. I 2010 hadde de firedoblet driftsunderskuddet fra 2008.


== Modeller ==
De fleste modellnavn har siden vært spanske byer og landskap

SEAT Altea (2004–15), flerbruksbil og SEAT Ateca (2016–), en kompakt crossover, ligner Volkswagen Tiguan
SEAT Ateca (2016-)
SEAT Ibiza (1984–)
SEAT Córdoba (1993–), liten bil, ligner VW Polo,
SEAT Alhambra (1996–), flerbruksbil, ligner Volkswagen Sharan
SEAT León (1998–, kombi) og SEAT Toledo (1991–, sedan)
SEAT Arosa (1997–2004), liten bybil og SEAT Mii (2011–), minibil, ligner Volkswagen Up


== SEAT  i Norge ==
Fra 1989 ble den importert til Norge av Hamas Motor A/S på Fjellhamar, et selskap i Møllergruppen. Etter at Møller la ned importen forsvant Seat fra markedet i 2006 grunnet dårlig salgsvolum. Sandvika Bil AS startet imidlertid opp med import av SEAT i 2013.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) SEAT – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
SEATforum.no – Norsk SEAT forum
Hønefoss flyplass, Eggemoen

Hønefoss flyplass, Eggemoen ligger på Eggemoen i Ringerike kommune, langs E16 mellom Hønefoss og Jevnaker. Flyplassen, som ble anlagt av tyskerne under andre verdenskrig, er i dag eid av Tronrud Engineering/Ringerike helikopter.
Flyplassen ligger i tilknytning til Eggemoen leir, en nedlagt militærleir. Den blir i dag mest brukt til privatflyging med småfly, men den har også en del helikoptertrafikk.
Eggemoen med omegn er omtalt som Eggemoen Aviation and Technology Park og er en av Ringerikes største satsinger innen næringsliv og nyskapning.
Flyplassen ble stengt for oppgradering og re-asfaltering i 2009. Det er utført betydelige anleggsarbeider med økning av rullebanens bæreevne, lengde og bredde. Det ble også bygget to nye store hangarer der. Eggemoen ble tatt inn i AIP-Norge i 2019, dog med publisert banelengde på bare 1 765 meter, selv om den asfalterte distansen er 2104 meter.
En populær myte er at rullebanen på Eggemoen er helt flat uten noen høydeforskjell. Dette stemmer ikke, vestenden av rullebanen ligger noen meter lavere enn østenden. Høyden ved terskel  RWY 04 er 634 fot / 193 moh. og ved terskel RWY 22 er den 652 fot / 199 moh. (Den eneste rullebanen i Norge som er helt flat er Molde lufthavn, Årø, som ligger 10 fot / 3 moh.)


== Eksterne lenker ==
Tronrud Group
Ringerike Motorflyklubb
Ringerikes Seilflyklubb Arkivert 14. mai 2021 hos Wayback Machine.
Forsvarsnett
Flyplassen på Eggemoen stenges midlertidig fra 1. november (ringblad.no, 6.10.2009)
Great Circle Navigation
Škoda Auto

Škoda Auto (bedre kjent som Škoda) er et tsjekkisk bilmerke som er eid av den tyske bilprodusenten Volkswagen. Bilmerket kan spore sin historie tilbake til 1895, da Laurin & Klement (L&K) ble stiftet i det som den gang var Østerrike-Ungarn.

Fra 1905 produserte L&K biler, og hadde suksess både på hjemmemarkedet og internasjonalt. Under første verdenskrig produserte de krigsmateriell, og etter krigen ble de kjøpt opp av Škoda (1924), det største industrikonsernet i Østerrike-Ungarn og så Tsjekkoslovakia. Etter en liten nedgang ble bilmerket nok en gang populært på 1930-tallet.
Adolf Hitlers 50-årsdag i april 1939 ble feiret med en storslått parade gjennom Berlin. Norske journalister gjenkjente tyske stridsvogner som var bygd for bistandshjelp den norske regjering hadde sendt Škoda-verkene. Etter at Böhmen og Mähren ble et tysk protektorat, ble Škoda en del av Hermann Göring Werke, og leverte tjenester til det tyske forsvaret.
Etter andre verdenskrig havnet Tsjekkoslovakia bak jernteppet og ble administrert som en del av planøkonomien, men Škoda klarte å beholde sitt gode rykte til ut på 1960-tallet.  Utviklingen stagnerte så, og de produserte biler med design fra 1960-tallet til ut på 1980- og 90-tallet.
Škoda hadde stor suksess innen rallysport på 1970- til 1990-tallet. Norske John Haugland var fabrikkjører for Škoda fra 1971 til 1990 og en av deres dyktigste førere.
I 1991 ble selskapet kjøpt av Volkswagen AG. Den tsjekkiske regjeringen valgte å trekke inn en sterk utenlandsk partner da Škoda skulle privatiseres. På lik linje med Volkswagens oppkjøp av SEAT produserer Škoda biler bygget på samme plattform som tyske Volkswagen og Audi.


== Noen modeller ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Škoda Auto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Škoda Auto – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Škoda norske Web-sider
Škoda norske importør
Narsil

Narsil er i J.R.R. Tolkiens Midgard et mystisk sverd, som ble båret av Elendil, far til Isildur. Narsil ble smidd av dvergen Telchar i første tideverv og skinte av lyset fra sol og måne. Navnet Narsil er høyalvisk (Quenya) og består av ordene Nar (ild) og Thil (hvit flamme). Sverdet ble brukt av Elendil den Høye, i den første krigen mot Sauron; både på slaget ved Dagorlad og ved beleringen av Barad-dûr. Ingen ork kunne motstå det, og det var fryktet av alle på slagmarken. Under beleringen av Barad-Dûr da Sauron selv kom ut og kjempet mot Elendil og Gil-galad, ble Narsil knekt under vekten av Elendil da han falt over det. Men hans sønn Isildur klarte å skjære Den Ene Ringen av fingeren på Sauron med den ene splinten, noe som beseiret ham for denne gang. Etter slaget ble splintene av Narsil oppbevart i Kløvendal inntil Krigen om Ringen brøt ut. Sverdet ble da gjensmidd under navnet Andúril (Vestens Flamme) og båret av Aragorn.
Tom Welling

Thomas John Patrick Welling (født 26. april 1977 i Albany i New York) er en amerikansk skuespiller. Welling er best kjent for sin rolle som Clark Kent i TV-serien Smallville.
Tom Welling startet sin karriere i Smallville der han hadde rollen som Supermann. I serien kjemper Clark Kent for å få orden på superkreftene sine, kjærligheten og venner. Tom hadde sin første rolle i en spillefilm i Cheaper by the Dozen eller  Dusinet fullt som den heter på norsk, hvor han spilte den nest eldste av tolv søsken.
Tom Welling er født og oppvokst i New York. Før han ble skuespiller var han modell. I 2001 var han med i seks episoder av Judging Amy. Etter hans opptreden i Judging Amy fikk han rollen som Clark Kent i Smallville. Tom har vært gift med Jamie White siden 2002.
Tom lever seg så bra inn i rollen sin at han oppfører seg som en helt i hverdagen. En gang så han en kvinne som ble ranet og Tom løp bort til henne og ordna opp konflikten. Kvinnen så på ham og sa: «Wow, you really are Superman» (Wow, du er virkelig Supermann!). Tom begynte bare å le.
Tom Welling gjorde noen modelloppdrag for et modelbyrå i USA, Louisa Modeling Agency.


== Filmografi ==


=== Spillefilmer ===
Dusinet fullt 2 (2005) ... Charlie Baker
The Fog (2005) ... Nick Castle
Dusinet fullt  (2003) ... Charlie Baker


=== TV-serier ===
Smallville (2001–2011) ... Clark Kent (217 episoder)
Special Unit 2 (2001) ...  Male Victim (1 episode)
Undeclared (2001) ... Tom (1 episode)
Judging Amy (2001) ... Rob Meltzer (6 episoder)


=== Produsentjobber ===
Hellcats (2010–2011) ... Executive Producer (18 episoder)
Smallville (2009–2011) ... Executive Producer (21 episoder)


== Priser ==
Vunnet – Teen Choice Award i 2002. TV-Choice Breakout Star male
Vunnet – Teen Choice Award i 2009. TV-Choice TV Actor Action/Adventure


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tom Welling – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tom Welling biografi hos Warner Bros.
(en) Tom Welling på Internet Movie Database 
(sv) Tom Welling i Svensk Filmdatabas 
(da) Tom Welling på Filmdatabasen 
(da) Tom Welling på Scope 
(fr) Tom Welling på Allociné 
(en) Tom Welling på AllMovie 
(en) Tom Welling hos Turner Classic Movies 
(en) Tom Welling hos Rotten Tomatoes 
(en) Tom Welling hos The Movie Database 
(en) Tom Welling hos Buddy TV
(en) Tom Welling hos TV.com
(en) Tom Welling hos Gallery of Celebrities
Oberführer

Oberführer var en paramilitær grad i Schutzstaffel (SS) og Sturmabteilung (SA). 
Innehavere av graden var normalt kommandant for en gruppe paramilitære enheter innenfor et bestemt geografisk område. Den var høyere enn Standartenführer og lavere enn Brigadeführer.Graden ble innført i SA i 1921, først som en tittel, men fra 1925 også som grad. I SS ble den innført i 1925, og gitt til kommandantene for et SS-Gau. I 1930 ble SS reorganisert i grupper og brigader, og den høyere graden Brigadeführer ble innført. 
Innen 1932 hadde Oberführer blitt den første generalstabsgrad i både SS og SA. Insigniene var to eikeløv båret på jakkeslagene, og skulderklaffene til en generalstabsoffiser. I 1938 ble gradens plass i SS-systemet noe endret, ettersom SS-Verfügungstruppe, senere Waffen-SS, oppsto. Den ble etter hvert sidestilt med graden oberst i Wehrmacht.
Blant kjente personer som hadde denne graden var Julian Scherner, SS- og politisjef i Warszawa, og Emil Maurice, Hitlers sjåfør og en av grunnleggerne av SA. 


== Referanser ==
Gruppenführer

Gruppenführer var en paramilitær grad i nazispartiet NSDAP, introdusert i Sturmabteilung (SA) i 1925 senere brukt i Schutzstaffel (SS) og i andre organisasjoner tilknyttet nazistene. Graden tilsvarte general eller generalløytnant/viseadmiral i Wehrmacht.Insigniene var tre eikeløv på jakkeslagene. I 1942 la SS til en sølvknapp da nye grader ble opprettet. 


== SA-Gruppenführer ==
En Gruppenführer i SA var normalt kommandant for flere mindre enheter, Standarten, som ble plassert sammen i Gruppen. Opprinnelig var en SA-Gruppenführer på nivå med en general.


== SS-Gruppenführer ==
I 1930 ble graden innført i SS, og gitt til de som kommanderte Gruppen i SS og noen høyere offiserer i SS-staben. I 1932 ble SS reorganisert, og Gruppen ble til Abschnitt («avsnitt»). En Gruppenführer hadde kommandoen over et Abschnitt, mens den nye graden SS-Obergruppenführer ble innført som en overordnet grad. 
Som i SA ble graden opprinnelig regnet som likeverdig med generalsgraden i Wehrmacht, men i 1934 ble den plassert på nivå med Generalleutnant. I Waffen-SS, den militære grenen av SS, ville en Gruppenführer normalt bli omtalt som SS-Gruppenführer und Generalleutnant der Waffen-SS. Disse offiserene bar også skulderklaffene til en Generalleutnant i hæren.
En av de mest kjente personer som har innehatt denne rangen er Hermann Fegelein.


== Andre organisasjoner ==
Graden ble også brukt i andre organisasjoner:

Nationalsozialistisches Kraftfahrerkorps (NSKK)
Nationalsozialistisches Flieger-Korps (NSFK)
VolkssturmI Volkssturm ble graden gitt til underoffiserer, og hadde dermed en helt annen betydning enn i SA og SS.


== Referanser ==
Biobrensel

Biobrensel er en fornybar energikilde som er basert på levende organismer. Biobrensel kan for eksempel være ved, torv, flis, brikett, pellets, biodiesel, bioolje eller bioetanol.Biobrensel fremholdes ofte som et miljøvennlig alternativ til fossilt brensel som olje og kull. Det tar millioner av år før planterester omdannes til fossile brensler, derfor regnes ikke fossile brensler som fornybare. Planter (og dermed biobrensel) oppstår i motsetning til fossile brensler i nåtiden, og regnes derfor som fornybar energi. CO2 blir kontinuerlig absorbert fra atmosfæren og lagret som karbon i plantene. Når planter som fjernes og brennes blir erstattet av ny plantevekst, øker ikke totalmengden av CO2 i atmosfæren. 


== Energibruk ==
I det norske energiforbruket (2010) har cirka 17 TWh biologisk opprinnelse, og kommer i hovedsak fra jordbruk, skogbruk og avfall.


== Biobrenselanlegg ==
Biobrenselanlegg produserer varme ved hjelp av biobrensel. Varmen overføres som oftest til fjernvarme. Biobrensel kan også benyttes i en vanlig vedovn, eller mer spesialtilpassede ovner, eksempelvis for pellets. Fyrkjeler til varmeanlegg kan også benyttes, eller ombygges til for eksempel pellets. Biologisk brensel er en fornybar og kretsløpsbasert ressurs som ikke bidrar til økte CO2-utslipp. Biobrenselanlegget anvender biologisk brensel som ved, bark, flis, torv, brikett, pellets,sagmugg og vegetabilske oljer.   Det har også behov for vann og strøm (varmeanlegg og fjernvarme), for å kunne virke. Et pioneranlegg på Gardermoen ble anlagt i 2006. Enova yter økonomisk støtte til investeringer i anlegg som dette.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norsk bioenergiforening
Prosjektet Grønn Varme
Energiveven
Bombingen av Khobar Towers

Bombingen av Khobar Towers var en terroraksjon som fant sted i byen Khobar i Saudi-Arabia i 1996. 
19 amerikanske soldater og en saudiarabisk sivilperson ble drept i angrepet. I tillegg ble 372 personer såret. Terroraksjonen ble utført den 25. juni 1996 ved at en bombe ble plassert i en tankbil. Amerikanske myndigheter mener saudiske militante sto bak bomben. Mistanker har også blitt rettet mot al-Qaida.


== Bakgrunn ==
Angriperne ble rapportert å ha smuglet eksplosiver inn i Saudi-Arabia fra Libanon. I løpet av en to ukers periode gjorde terroristene eksplosivene om til en lastebil-bombe. Eksplosjonen skadet eller ødela seks høyhus-leiligheter i nærheten av Khobar Towers. Et veldig stort krater, 26 meter bredt og cirka 11 meter dypt, ble liggende der lastebilen hadde stått. I løpet av få timer etter eksplosjonen begynte krateret å fylles med saltvann fra Persiabukta. Etter eksplosjonen ble en gruppe bestående av Central Intelligence Agency og Federal Bureau of Investigation samt Diplomatic Security Service (DSS) og Air Force Office of Special Investigations (AFOSI) sendt for å vurdere risikoen til andre amerikanske interesser i Saudi-Arabia. Etter bombingen av «Khobar Towers» kom det amerikanske militære og etterretningssamfunnet under kraftig kritikk på grunn av deres manglende forberedelse og framsyn for det som ble ansett som en etterretningssvikt. CIA ble beskyldt for å kraftig feilvurdere evnene og mulighetene til saudiske militante ekstremister.
Som et resultat av terror-angrepet ble amerikanske og koalisjonens militære operasjoner ved Khobar Towers og Dhahran flyttet til Prince Sultan Air Base, en avsidesliggende og svært sikker Royal Saudi Air Force-installasjon i nærheten av Al-Kharj i det mer sentrale Saudi-Arabia. Den tre år lange etterforskningen førte til at FBI konkluderte med at Iran også var involvert i angrepet. Men på dette tidspunktet håpet Bill Clinton og hans administrasjon å åpne en ny dialog med Irans mer reform-villige president Muhammed Khatami. En slik dialog ville vært umulig etter å ha anklaget iranere for å støtte terror-aksjoner mot amerikanske mål.


== Referanser ==
Latino Orsini

Latino Orsini (født 1411 i Roma, død 11. august 1477) var en av en katolske kirkes kardinaler, og tilhørte den viktige romerske Orsinislekten.
Han ble kreert til kardinal den 20. desember 1448 av pave Nikolas V.
I 1438 ble Latino biskop av Conza i Italia, og i 1439 ble han erkebiskop av Trani. Nikolas V utnevnte ham til kardinal i desember 1448. I 1454 ble han erkebiskop av Bari, og under Paul II ble han legat til Marche. Under Sixtus IV var han pavelig camerlengo. Fra 1472 var han dessuten erkebiskop av Taranto. Han ble utnevnt til øverstkommanderende over den pavelige flåte under krigen mot osmanene. Før han ble prest fikk han en sønn, Paulo. Han var Giambattista Orsinis onkel.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Levi Eshkol

Levi Eshkol, (לֵוִי אֶשְׁכּוֹל שְׁקוֹלְנִיק) (født 25. oktober 1895, død 26. februar 1969) er en tidligere israelsk statsminister.
Etter opprettelsen av staten Israel, ble Eshkol valgt inn i den israelske nasjonalforsamlingen, Knesset, i 1951 som medlem av partiet Mapai. Eshkol satt som landbruksminister frem til 1952, da han ble utnevnt til finansminister etter dødsfallet til Eliezer Kaplan. Eshkol satt som finansminister i tolv år. I hans periode som finansminister etablerte Eshkol seg som en markant skikkelse innenfor partiet Mapai, og han ble utpekt av daværende statsminister David Ben-Gurion som en mulig etterfølger som statsminister. Da Ben-Gurion trakk seg fra statsminister-embetet i juni 1963, ble Eshkol valgt til partiformann med en bred konsensus, og han ble senere utnevnt til statsminister i Israel.
Eshkol jobbet for å forbedre Israels relasjoner til andre land, og i 1965 etablerte han diplomatiske forbindelser med Vest-Tyskland samt kulturelle bånd med Sovjetunionen som også tillot enkelte sovjetiske jøder å immigrere til Israel. Eshkol var den første israelske statsminister som ble invitert på offisielt statsbesøk til USA i mai 1964. Det spesielle forholdet mellom Eshkol og USAs president Lyndon Johnson skulle vise seg å bli avgjørende for å sikre amerikansk politisk og militær støtte til Israel i forkant av seksdagerskrigen som fant sted i juni 1967. Eshkol trakk seg etterhvert tilbake fra politikken på grunn av skrantende helse, og han døde av et hjerteinfarkt i februar 1969. Han ble 73 år. En nasjonalpark i nærheten av Beersheba ble oppkalt etter ham. I 2005 ble Eshkol kåret til den 86te største israeleren gjennom tidene, i en meningsmåling utført av det israelske nyhetsnettstedet Ynet.


== Eksterne lenker ==
Kort biografi om Levi Eshkol fra Jewish Virtual Library
Alain de Coëtivy

Alain de Coëtivy  (født 8. november 1407 i Plounéventer ved Léon i Bretagne i Frankrike, død 4. mai 1474 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Avignon i Frankrike. Etterhvert fikk han kumulativt utnevnelser til en rekke andre bispeseter.
Han ble kreert til kardinal den 20. desember 1448 av pave Nikolaus V. Det hevdes at han var blitt reservert som kardinal in pectore av pave Eugenius IV året før, men navnet ble ikke publisert før paven døde.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Jean Rolin

Jean Rolin (født 1408, død 22. juni 1483 i Autun) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Autun i Frankrike. 
Han ble kreert til kardinal den 20. desember 1448 av pave Nikolaus V. Jean Rolins far Nicolas Rolin var kansler i hertugdømmet Burgund.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Rolin, Jean», The Cardinals of the Holy Roman Church, Biographical Dictionary