jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Probiotikum

Probiotika er kosttilskudd som inneholder bakterier som forbedrer fordøyelse og helse, spesielt etter behandling med antibiotika eller cellegiftkur.
Noen bakteriestammer kan tilsettes i mat for å skape en balanse med Lactobacillus-bakterier i tarmsystemet. Lactobacillus-stammer, som blant annet finnes i yoghurt, kan bidra til et sterkere immunforsvar. Bakteriekulturene kan i sykdomsbehandling  gis som drikke, i kapselform eller som klyster.


== Historie ==
Konseptet bak probiotika ble introdusert av den russiske zoologen og Nobelprisvinneren Ilja Metsjnikov, ofte referert til som «probiotikaens far», i 1907. Han foreslo i sin utgivelse The Prolongation of Life: Optimistic Studies at man ved å innta mikroorganismer kunne modifisere magens mikroflora, og at dette kunne ha betydelige helsefordeler for mennesker.


== Nytteverdi ==
Teorien bak probiotika er at kroppen inneholder en mikroøkologi av mikrober som kan komme i økologisk ubalanse, i likhet med økologien ellers. Om bakteriefloraen er ute av balanse, vil bakterier som samarbeider godt med kroppen synke i antall og gi plass til «dårlige» bakterier. Disse er parasitter og skader helsen. Om man da bruker et probiotikum, vil en større mengder «gode» bakterier overvelde parasittene og gjenopprette en sunn økologi i tarmen.
Alle vanlig brukte probiotika tilhører slektene Lactobacillus eller Bifidobacterium. De aller fleste probiotika tilhører de gram-positive bakteriene, men det finnes unntak. Enkelte stammer av den gram-negative E. coli kan brukes som probiotika.
I kontrast til dette prinsippet står antimikrobielle produkter som tar sikte på å utradere alle bakterier. Særlig antibakterielle såper er kjent for å forstyrre den naturlige økologien i kroppen og på huden. Antibiotikakurer kan også utrydde sunne bakteriefloraer og legge tarmsystemet åpent for «dårlige» bakterier.


== Noen vanlige probiotika inneholder ==
Bifidobacterium bifidum 
Bifidobacterium longum 
Lactobacillus acidophilus
Lactobacillus bulgaricus
Lactobacillus casei
Lactobacillus plantarum
Lactobacillus rhamnosus
Lactobacillus GG


== Referanser ==
Eadbald av Kent

Eadbald (død 20. januar 640) var konge av Kent i dagens England fra 616 til sin død.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Eadbald var sønn av Æthelbert av Kent og hans hustru Bertha. Faren hadde latt seg døpe av Augustin av Canterbury. Moren var datter av merovingerkongen Charibert I og Ingoberga. Eadbalds søster het Æthelburg.

Begge foreldre var overbeviste kristne og de ble etter at de døde venerert som hellige.


=== Konge ===
Eadbald, som arvet tronen fra sin far, vendte etter dennes død i 616 tilbake til den gamle troen. Det er i alle fall Den angelsaksiske krønikes versjon. Men ifølge munken Beda Venerabilis var Eadbald forblitt hedensk.Den angelsaksiske krønike forteller at den daværende erkebiskopen av Canterbury, Laurentius, ville vende tilbake til Roma, men hadde en visjon der apostelen Peter irettesatte og pisket ham. Piskingen satte fysiske merker, som han viste til Eadbald; dermed ble kongen omvendt. Noen historikere mener at krøniken tar feil, og at det var den fjerde erkebiskopen, Justus, som omvendte Eadbald.
Eadbald arrangerte et ekteskap mellom sin søster Aethelberg og Edwin av Northumbria. Etter Edwins død i 632 tok han henne og sønnen Paulinus tilbake.
Han giftet seg selv med den frankiske prinsessen Emma, datter av Teodebert II av Austrasia. Bryllupet stod muligens i 624. De fikk en sønn, Eorcenberht, og minst en annen sønn.
Eadbald døde i 640 og sønnen Earconberht etterfulgte ham, formodentlig sammen med enn annen av sønnene. Eadbald hadde bestemt at hans levninger skulle bisettes i Peter und Paul i Canterbury.
Det er funnet gullmynter fra Eadbalds regjeringstid, slått i London.


== Litteratur ==
D. P. Kirby: The Earliest English Kings, Routledge, 2000, ISBN 978-0-415-24211-0.
Nicholas J. Higham: The convert kings: power and religious affiliation in early Anglo-Saxon England, Manchester University Press, 1997, ISBN 978-0-7190-4828-9.
Nicholas Brooks: Anglo-Saxon Myths: State and Church, 400-1066, Hambledon & London, 1998, ISBN 978-1-85285-154-5.


== Referanser ==
Max Reinhardt

Max Reinhardt (født 9. september 1873 i Baden bei Wien, død 30. oktober 1943 i New York; egentlig Maximilian Goldmann) var en tysk-østerriksk regissør og teatermann. Han var en dominerende kraft i det tyske teaterliv fra ca. 1900 til 1933, og ledet blant annet Deutsches Theater Berlin, som han reorganiserte sammen med Maximilian Harden, og Theater in der Josephstadt i Wien.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Max Reinhardt foreldre var den opprinnelig ungarske jødiske småhandleren Wilhelm  som opprinnelig hadde etternavnet Goldmann, og hans hustru Rosa (fødd Wengraf). I 1904 ble etternavnet på hele familien endret fra Goldmann til Reinhardt. Max Reinhardt var gift med skuespillerinnen Helen Thimig, og er far til regissøren Gottfried Reinhardt.


=== Teaterregissør ===
Max Reinhardt var en av sin tids ledende teaterregissører i Tyskland og Østerrike og influerte mange europeiske skuespillere og regissører. I år 1903 forlot han scenen for å utelukkende vie seg til regi. Årene 1905-20 og 1924-33 var han i Berlin leder av Deutsches Theater, og 1919-24 for Grosses Schauspielhaus.Fra 1920 ledet han festspillene i Salzburg, og i 1924 tok han i Wien ledelsen for Theater in der Josefstadt. Dessuten arbeidet han med mindre scener - hans i 1906 åpnede Kammerspiele i Berlin ble meget populære - og foretok tallrike gjestespill, og besøkte gjentatte ganger Sverige, dels med eget ensemble, dels som gjesteregissør.Reinhardt eide og ledet en rekke teatre, som imidlertid ble konfiskert av Reichskulturkammer da nazistene var kommet til makten i Tyskland i 1933. Han flyttet da til Wien. Etter Anschluss i 1938 flyktet han til USA, der han fortsatte sin virksomhet innen teateret.På Reinhardts scener ble det utviklet en ensemblekunst av ypperste slag, og hva gjelder utnyttelsen av de nye teatertekniske muligheter var han banebrytende. Han hadde sans for spillplassen som bilde og var enestående som instruktør av massescener.Foruten noen stumfilmer regisserte Reinhardt kun en film: En midsommernattsdrøm i 1935.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Max Reinhardt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Max Reinhardt på Internet Movie Database 
(sv) Max Reinhardt i Svensk Filmdatabas 
(fr) Max Reinhardt på Allociné 
(en) Max Reinhardt på AllMovie 
(en) Max Reinhardt hos Turner Classic Movies 
(en) Max Reinhardt hos Rotten Tomatoes 
(en) Max Reinhardt hos The Movie Database 
(en) Max Reinhardt hos Internet Broadway Database 
(en) Max Reinhardt hos Internet Broadway Database 
(en) Max Reinhardt på Discogs 
(en) Max Reinhardt på MusicBrainz 
(en) Max Reinhardt på Songkick 
(en) Max Reinhardt hos American National Biography 
(de) http://www.dhm.de/lemo/html/biografien/ReinhardtMax/
(de) http://www.aeiou.at/aeiou.encyclop.r/r425605.htm
Allianse

Allianse er en avtale mellom land, forretningspartnere, grupper av personer eller enkeltindivider, hvor avtalen skal være til gjensidig nytte for alle avtalepartnere. Allianser kan anses som en variant av konføderasjoner.

En militærallianse er en avtale mellom to eller flere land om gjensidig støtte i tilfelle krig. Eksempler på slike allianser er NATO og Warszawapakten.
En politisk allianse er en avtale mellom flere politiske partier hvor man går sammen for å nå spesifikke politiske mål.
En forretningsallianse kan være motivert av kostnadsreduksjoner og/eller økt kundeservice. Det mest kjente eksemplet på slike allianser er antakelig allianser mellom flyselskap (for eksempel Star Alliance, One World og Skyteam).
¨
Eorcenberht av Kent

Eorcenberht (død 14. juli 664) var konge av det angelsaksiske Kent i dagens England fra 640 til sin død. Han etterfulgte sin far Eadbald, og ble selv etterfulgt av begge sine sønner. Som kristen konge forbød han sine undersåtter å dyrke andre guder enn den kristne guden. Hans styre var knapt, kun fire år.


== Liv og virke ==
Den kentiske kongelegende (også kjent som Mildrithlegenden består av en rekke tekster fra tidlig middelalder som beskriver en bred krets av medlemmer av kongefamilien i Kent. Denne antyder at Eorcenberht var den yngre sønnen av Eadbald og hans frankiske mor Emma av Austrasia, og at hans eldre bror Eormenred ble bevisst forbigått i arverekkefølgen, skjønt det er en mulighet for at de styrte sammen en periode.
I henhold til den angelsaksiske munken og historikeren Bedas verk Anglernes kirkes historie var Eorcenberht den første kongen i Britannia som beordret at hedenske «idoler» (gudebilder) skulle bli ødelagt, og at faste skulle overholdes. Det har blitt foreslått at disse bestemmelsene kan ha blitt offisielt nedtegnet i skrift i tradisjonen av kentiske lovsamlinger som ble startet av Æthelbert av Kent, men ingen slike tekster har blitt bevart. Etter at erkebiskop Honorius av Canterbury døde i 655 utnevnte kongen den første angelsaksiske erkebiskopen, Deusdedit.
Han giftet seg med Seaxburh av Ely (døde ca. 699), datter av kong Anna (eller Onna) av East Anglia. De fikk to sønner, Ecgberht og Hlothhere, som begge ble konger av Kent etter hverandre. De fikk også to døtre som begge ble helgenerklært: Eorcengota ble nonne i klosteret i Faremoutier-en-Brie i Frankerriket og Ermenilda som ble abbedisse av Ely. Etter at Seaxburhs ektemann døde i 664 ble hun værende i Kent for å oppfostre deres barn. Hun fungerte som regent for den unge Ecgberht inntil han ble myndig. Hun trakk seg deretter tilbake til klosteret i Ely. Også Seaxburh ble erklært som helgen, og hadde tre eller fire søstre som også ble det.
Eorcenberht ble antagelig gravlagt ved sine foreldre i Sankt Maria-kirken, som hans far hadde bygd i forgården til klosteret dedikert sankt Peter og sankt Paulus i Canterbury, en kirke som senere ble innlemmet innenfor det normanniske klosteret St. Augustine's Abbey i Canterbury. På den tiden, en gang rundt 1087, ble hans levninger overført for ny begravelse i det sørlige transept.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Beda (1979): Anglernes kirkes historie, Serie: Thorleif Dahls kulturbibliotek, Forlag: Aschehoug
Kirby, D.P. (1991): The Earliest English Kings. London: Unwin Hyman, ISBN 0-04-445691-3, s. 42–44


== Eksterne lenker ==
Eorcenberht 1 hos Prosopography of Anglo-Saxon England
Satire

Satire er bruk av humor og ironi for å kritisere dumhet, feil, mangler og holdninger. Satire kan være personrettet eller rettet mot meninger, ideer og holdninger. Som politisk kampmiddel omfatter den alt fra spydige kommentarer og vitser til refsende pamfletter og store diktverk. En god satire kan derfor ha en viktig frigjørende funksjon i samfunnet.


== Historikk og eksempler ==

Samfunnskritisk spøk og syrlige kommentarer har lange tradisjoner i menneskenes kulturhistorie. Satire var i antikken en type folkelige, dramatiske festspill, såkalte satyrspill, men ble etter hvert en diktsjanger som skulle vise menneskenes dårskap og laster i privatlivet og offentligheten. Av romerske satirikere kan nevnes Ennius, Horats og spesielt Juvenalis (ca. 60–127 e.Kr.), som i fem bøker fritt kritiserte Romas moralske forfall og latterliggjorde både grekere, romerske patrisiere og transvestitter.
I 1500-tallets Danmark sirkulerte historien om hvordan selve djevelen under navnet «broder Rus» hadde fått innpass i Esrum kloster som kokk. Der var han vitne til munkenes moralske forfall. Historien tilhører samme tradisjon som Boccaccio, da han i Dekameronen fortalte om broder Cipolla, munken som ville vise landbefolkningen en fjær fra erkeengelen Gabriel. Da broder Cipolla oppdaget at fjæren var blitt til noen kullbiter, forsikret han mengden om at kullene stammet fra den ilden der man hadde brent St. Laurentius over.Fra 1400-tallet ble sjangeren igjen populær og nådde et høydepunkt på 1700-tallet. Satirikere i denne tradisjonen omfatter Shakespeare, Rabelais, Erasmus, Boileau, Cervantes, Swift, Voltaire og Holberg. Av kjente eksempler på satirisk litteratur kan nevnes Sebastian Brants allegoriske Narrenes skip fra 1492 og Jonathan Swifts Gullivers reiser fra 1726. H.C. Andersens eventyr Keiserens nye klær gjør narr av folks snobbethet som hindrer dem i å innrømme at keiseren vandrer omkring uten klær på - inntil et lite barn sier høyt det alle har sett. 
Samuel Johnson anså satire som en effektiv måte «å justere ondsinn og dårskap» på, mens John Dryden sa: «Satirens sanne mål er å korrigere laster.» At satire har brodd, viser angrepene på det franske tidsskriftet Charlie Hebdo (en brannstiftelse i 2011 og et dødelig attentat i januar 2015 med tap av 17 menneskeliv).Satire er i vår tid kjent fra en uendelig mengde underholdningsinnslag i massemediene, enten det dreier seg om det russiske vittighetsbladet Krokodil, den amerikanske TV-serien South Park eller radioprogrammet Hallo i uken fra NRK. Knut Nærum er en typisk samfunnskritisk forfatter som bruker satire som et viktig virkemiddel i sine bøker og tegneserier.


== Referanser ==


== Se også ==
Humor
Hån
Imitasjon
Ironi
Karikatur
Komedie
dikt
Pamflett
Parodi
Sarkasme
Svart humor
Vittighet
Vittighetsblader


== Eksterne lenker ==
 (en) Satire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Oppslagsordet «Satire» i Ordbog over det danske sprog (etymologi m.m. på dansk) *[http://runeberg.org/nfcd/0445.html Oppslagsordet «satir» i Nordisk familjebok fra 1916 (på svensk)
De eldste danske satirer
Satire; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Fretless

Fretless, som kan oversettes til båndløs på norsk, brukes vanligvis om en bassgitar med glatt gripebrett som en kontrabass. De fleste bassgitarer har bånd (tverrgående metallforhøyninger) på gripebrettet slik som en gitar. En fretless bass gir en tone som minner mer om kontrabass, og man kan gli på tonene og lage vibrato. Til gjengjeld vil en nybegynner ha problemer med å spille rent fordi fingrene må plasseres helt presist på gripebrettet. Den amerikanske jazzbassisten Jaco Pastorius gis mye av æren for utbredelsen av fretless-bassen.
Avtale

En avtale, eller kontrakt, er i juridisk forstand en skriftlig eller muntlig enighet mellom to eller flere parter om forhold av rettslig karakter. Etter hovedregelen i avtaleloven blir en avtale til ved at en part aksepterer et tilbud som den andre part har fremsatt, og det er overensstemmelse mellom tilbud og aksept. Avtaleinngåelse skjer imidlertid ofte etter en mer komplisert prosess med tilbud fram og tilbake før enighet oppnås. 
Muntlige avtaler er like bindende som skriftlige avtaler om ikke annet er blitt bestemt i lov eller forutgående avtale mellom samme parter.
For å sikre bevis for en muntlig avtale, bør det være vitner til stede ved avtaleinngåelsen, eller foreligge annet som kan sannsynliggjøre at det er inngått en avtale med et bestemt innhold. En avtale mellom to parter angående en fast eiendom, må ha skriftlig form dersom den skal ha et sikret rettsvern overfor utenforstående ved tinglysing.
Det foreligger en del standardiserte mønstre for skriftlig utforming av forskjellige typer avtaler, bl.a. utarbeidet gjennom Forbrukerrådet, så som avtaler med håndverkere. For avtaler vedrørende bygg og anlegg finnes en del Norsk Standard (NS).
Inneholder en avtale urimelige vilkår eller krav, kan den settes helt eller delvis til side av en domstol, eller Forbrukerombudet om avtalen gjelder varer og tjenester til en forbruker.
Når det inngås avtaler om større verdier, brukes normalt skriftlig form. Dette gjøres f.eks. ved kjøpekontrakter for bil, båt og fast eiendom, samt ved offentlige anskaffelser og bygge- og anleggskontrakter (entrepriseprosjekter). Avtaler i forbindelse med bl.a. offentlige anskaffelser og entrepriseprosjekter inngås normalt ved underskrift på et særskilt avtaledokument. Ved offentlige anskaffelser er det påbudt at avtale inngås etter konkurranse «så langt det er mulig», ifølge anskaffelsesloven § 5.
Avtale mellom partene i arbeidslivet kalles tariffavtale eller overenskomst.
Avtale mellom to eller flere stater kalles traktat, konvensjon eller overenskomst.


== Se også ==
Avtalerett
Heving
Forwardkontrakt


== Eksterne lenker ==
Avtaleloven
Olje for mat

Olje for mat-programmet ble igangsatt av FN i 1996, og ga Irak tillatelse til å selge olje på verdensmarkedet i bytte for mat, medisin o.l.  Formålet med dette var å hjelpe den irakiske regjeringen med å gi innbyggerne i landet det absolutt nødvendige til tross for de økonomiske sanksjonene landet var pålagt etter den første Gulfkrigen.
Mange støttet dette programmet, og håpet at det ville hjelpe innbyggerne i Irak, men det var også noen som kritiserte det – spesielt etter at regimet til Saddam Hussein opphørte – og påstod at den irakiske regjeringen beholdt pengene som oljesalget førte med seg for seg selv.  Det var også noen som påstod at denne korrupsjonen inkluderte andre lands regjeringer, i tillegg til høyt plasserte personer innad i FN.
I desember 2004 måtte FNs generalsekretær Kofi Annan tåle kraftig kritikk etter å ha latt sin sønn motta betaling fra et sveitsisk firma som vant en lukrativ kontrakt ifm. dette programmet.


== Litteratur ==
Michael Soussan, Backstabbing for Beginners: My Crash Course in International Diplomacy, Nation Books, NY, 2008, ISBN 978-1-56858-441-6


== Eksterne lenker ==
https://web.archive.org/web/20180418134857/http://www.iic-offp.org/ – Independent Inquiry into the United Nations Oil-for-Food Programme (engelsk)
Harrongs Cowboy Komikk

Harrongs Cowboy Komikk var en norsk tegneserie som ble utgitt fra 1953 til 1956. Heftet ble utgitt i stort sjekkhefteformat, som var noe større enn serier som Præriebladet, Vill Vest og Jukan.Serien ble tegnet, redigert og utgitt av Odd Harrong (1913–1981), som i 1950-årene var den dominerende tegneren innen humorserier i Norge. I 1952-1953 ga han ut bladet Harrongs Komikk, som kan sies å være forgjengeren til Harrongs Cowboy Komikk. Dette bladet hadde format rundt A4 og her ble flere av hans seriefigurer som «Knokkelmannen» og «Den usynlige mann» presentert. Disse hadde han tidligere fått publisert i forskjellige tidsskrifter, men ville nå satse på egen produksjon.


== Referanser ==
Pannekake

Pannekake er en matrett som kan tilberedes i en stekepanne, men om du er ute etter best mulig resultat brukes det et pannekakejern. De vanligste ingrediensene er hvetemel, salt, melk og egg. Tradisjonelt nytes pannekaken med sukker, kanel, blåbærsyltetøy, sirup eller bacon som middagsrett, men den kan også nytes som dessert, da gjerne sammen med pisket krem og multer.
Det finnes mange forskjellige typer pannekaker: I USA spiser man oftest en variant som kalles amerikansk pannekake, en tykk variant med mindre diameter som gjerne spises med lønnesirup. Ovnspannekaken er en annen variant som ikke er like vanlig, hvor en form med pannekakerøre settes i ovnen eller stekes i pannen. Denne røren inneholder mer egg.
I den senere tid har man i butikker kunnet få kjøpt ferdigstekte pannekaker, eller ferdigblandet pannekakemiks (som bare skal tilsettes vann). 
I Frankrike fås pannekaker (crêpes) og galettes i egne crêperier. En kjent variant av franske pannekaker er crêpe Suzette.
En indisk variant er den tynne og porøse pannekaken dosa eller dosai (tamilsk) som er laget av mel fra linser og fra ris på en rund støpejernspanne.
Funn av stivelseskorn på mange tusen år gamle verktøy vitner om at mennesker i steinalderen kan ha kvernet mel for å lage en form for pannekaker stekt over åpen ild. Noe som kan minne om pannekaker ble funnet på Ötzi, og det finnes forskjellige varianter av pannekaker blant antikkens grekere, hos romerne og i andre kulturer jorden rundt.


== Liknende bakverk og matretter ==
Crêpe, tynne franske pannekaker
Blini, russiske pannekaker
Lefse, tynn, flat og myk kake, særlig bakverk laget av poteter og hvetemel
Lompe, tynt potetlefse
Røstipotet, stekte potetkaker
Tortilla, lompe av mais eller hvete (i Amerika) eller tykk potetkake (i Spania) (burrito er fylt tortilla)
Piadina, mykt, italiensk flatbrød
Pita, rundt flatbrød av hvete med innvendig «lomme»
Plinsen pannekaker fra i Sachsen i Tyskland.
Yufka, rundt tyrkisk flatbrød
Khubz, arabisk flatbrød
Injera, surdeigspannekake av teff, fra Eritrea, Etiopia og Somalia
Roti, «brød» på urdu og hindi
Tandori roti, nan og kultja, gjærbakst i tandor-ovn
Chapati, fulka og paratha, usyret og uten gjær, stekt i olje på takke
Arepas, flat, søramerikansk maisbolle eller -brød
Lavash, usyret flatbrød fra Anatolia og øst til Iran


== Se også ==
Pannekakeservering


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pancakes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pancake – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Valle sokn

«Valle» har også andre betydninger.
Valle er et sokn i tidligere Sør-Audnedal prestegjeld,  Mandal prosti i Agder og Telemark bispedømme. Fra 1837 til 1843 var Valle en del av Audnedal formannskapsdistrikt. I 1844 dannet Valle og Spangereid sammen Sør-Audnedal kommune. Valle sokn var selvstendig kommune fra 1897 til 1964. Kommunen hadde navnet Sør-Audnedal (Audnedal ble opprinnelig skrevet Undal). Valle er nå en del av Lindesnes kommune.
Det forekommer ofte navneforvekslinger mellom Valle sokn i Audnedal i Vest-Agder og Valle sokn i Setesdal i Aust-Agder.


== Kjente personer ==
Peder Claussøn Friis (1545–1614) var sogneprest i Valle fra 1566 til sin død. Han er kjent for sin interesse for geografi og historie. Han skrev boken «Norriges oc Omliggende Øers sandfærdige Besschriffuelse». Boken ble utgitt først 18 år etter hans død, i 1632. Videre var han den første som oversatte Snorres kongesaga til norsk: «Norske kongers Chronica». Den ble utgitt i 1633. 
Det er reist en statue av Peder Claussøn Friis ved Valle prestegård. Den er laget av Gustav Vigeland (1869–1943), som hadde sine ungdomsår på gården Mjunebrokka på Vigeland i Valle (nå Lindesnes) kommune.
Mark David Chapman

Mark David Chapman (født 10. mai 1955 i USA) er en amerikansk person som myrdet musikeren John Lennon. Han skjøt og drepte Lennon utenfor hans hjem i Dakota-bygningen i New York 8. desember 1980. Tidligere samme dag hadde Lennon, sammen med sin sønn Sean, signert LP-platen Double Fantasy for den tidligere fanatiske tilhengeren. Chapman ventet på Lennon i flere timer foran Dakota-bygningen, før han ankom boligkomplekset. Da Lennon steg ut av sin limousin og gikk mot leilighetskomplekset, avfyrte Chapman fem skudd, hvorav fire traff Lennon i ryggen. Yoko Ono, Lennons kone, hadde sekunder før gått inn i Dakota-bygget, og ble ikke truffet av skuddene. Lennon klarte å ta seg opp seks trappetrinn før han uttalte «I'm shot» til dørvakten. John Lennon ble erklært død 15 minutter etter han ankom sykehuset.
Mark Chapman hadde J.D. Salingers bok The Catcher in the Rye med seg den aktuelle natten. Etter drapet satte Chapman seg ned på fortauskanten og leste videre i boken. Det er antatt at Chapman egentlig hadde som intensjon å skrive et nytt kapittel i boken; det såkalte «Chapter 27» (siste kapittel i boken er det 26.), med Lennons blod. Chapman lot seg uten motstand bli påsatt håndjern og deretter ble han ført til politistasjonen. 
Chapman ble tiltalt for overlagt drap og sa seg selv skyldig, selv om mange trodde han skulle hevde at han var sinnssyk i gjerningsøyeblikket. Han soner dommen i Attica Correctional Facility i nærheten av Buffalo, New York (september 2010). Han er blitt nektet prøveløslatelse 12 ganger siden han fikk muligheten til å søke i 2000.


== Herostratisk berømmelse ==
George Harrison oppfordret i forbindelse med sin hyllest til John Lennon, i sangen «All Those Years Ago», at morderens navn skulle forbli unevnt:

Lennons morder er blitt flere bøker, artikler og dokumentarprogrammer til del, f.eks. Andrew Piddingtons film The Killing of John Lennon (2007).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Lennon-morder blir sittende» Dagbladet, 3. oktober 2000
«Må sone videre» Dagbladet, 9. oktober 2002
«Lennons drapsmann vil løslates» Dagbladet, 26. september 2004
«Lennon-drapsmann må bli i fengsel» Dagbladet, 6. oktober 2004
«Lennons morder nektet prøveløslatelse» Aftenposten, 13. august 2008
«Lennons drapsmann fikk nei for sjette gang – prøveløslates ikke» NRK, 7. september 2010