jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Spøkelsesbussen

Spøkelsesbussen er en TV-film med etterforskerne Helmer & Sigurdson som gikk på NRK i 1981. Spøkelsesbussen ble skrevet av Jon Bing og Tor Åge Bringsværd, og hovedrollene ble spilt av Alf Nordvang og Anders Hatlo.
Spøkelsesbussen gikk på NRK den 27. februar 1981. Den fikk god mottakelse av VGs TV-anmelder.


== Handling ==
Pakistaneren Ali Reza blir funnet død under en bro, med knivstikk i ryggen. Han ble observert da han gikk inn på en rutebuss kvelden før, og der sluttet alle spor.


== Om produksjonen ==
Den ble innspilt sommeren 1979, omtrent samtidig som Mareritt ved midtsommer og Septembermordet.


== Rolleliste ==
Helmer: Alf Nordvang
Sigurdson: Anders Hatlo
Mette: Marit Kolbræk
Nadim Malik: Qaiser Saeeid Saddiqi
Christian Due: Ivar Nørve
Aud Helmer: Ulrikke GreveØvrige medvirkende: Svein Haagensen, Shari Gerber Nilsen, Astri Jacobsen, Erik Lie, Hallvard Lydvo, Alf Malland, Mirza Mohd Ashraf, Randi Nordby, Nils Ole Oftebro, Karen Randers-Pehrson, Najam Us-Saquib, Leif Skarra, Svein Tindberg, Gard Øyen.


== Produksjonsstab ==
prosjektledelse/musikk; Egil Monn-Iversen
elektronisk lyssetting; Tor Sannerud
foto; Jostein Eilertsen ac.
lys; Willy Brettvik
lyd; Odd Arne Eritsland
klipp; Kjell Andersen
rekvisitter; Sigurd Slembe
sminke; Britt Hegg
script; Per Christiansen
innspillingsledelse; Dan Taxbro
produksjonsledelse; Erik Søby


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Spøkelsesbussen på Internet Movie Database 
(no) Spøkelsesbussen hos Filmfront 
(no) Spøkelsesbussen på NRK TV
Farlig yrke

Farlig yrke er en norsk krimserie i tre deler som gikk på NRK Fjernsynet  i 1976. Dette er den andre krimserien med etterforskerne Helmer & Sigurdson. Farlig yrke er basert på Richard Mackers bok Sekretærene som forsvant (1975). Hovedrollene ble spilt av Alf Nordvang og Anders Hatlo.


== Episodeoversikt ==
1. episode: «Etterlyste ble sist sett…» (sendt 4. desember 1976)
2. episode: «Helmer» (sendt 11. desember 1976)
3. episode: «Det tredje offeret» (sendt 18. desember 1976)


== Handling ==
Sekretæren Benedicte Holst forsvinner sporløst i sommervarmen i Oslo. Helmer og Sigurdson får snart en mordsak å hanskes med, og etter at ytterligere en kvinnelig sekretær blir meldt savnet, frykter politiet at de står overfor en seriemorder. Kan de forhindre at han slår til igjen?


== Rolleliste ==
Alf Nordvang … Helmer
Anders Hatlo … Sigurdson …
Trond Lie … Journalist Åge Sommer
Kjell Kjær … Bjørn Eide
Per Lillo-Stenberg … Redaktør Erik Bruun
Unn Vibeke Hol … Mai Britt Berg
Oddbjørn Hesjevoll … Tor Hagås
Grethe Ryen … Lisbeth Valle
Julie Ege … Wenche Berg
Kaare Kroppan … Gunnar Hanstad
Juni Dahr … Benedicte Holst
Grethe Ørbeck … Fru Bruun
Erik Lassen … «Egget»
Lasse Tomter … Reisebyråsjef
Tom Tellefsen … Redaksjonssekretær
Ulrikke Greve … Aud Helmer
Marit Kolbræk … Mette Johannesen
Eyolf Soot Kløvig … Laboratoriemann
Arne Thomas Olsen … Kriminalsjefen
Leif Skarra … Lege
Johan Fillinger … Psykiater
Helga Backe … Mai Britts nabo
Sossen Krohg … Fru Sommer
Arne Lindtner Næss … Peder Meyer
Carsten Winger … Halvdan Holst
Gøril Havrevold … Vibeke Holst
Thorleif Reiss … Advokat Tranæm
Knut Walle … En far
Siri Rom … En dame
Alf Hallgren … Polititekniker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Farlig yrke på Internet Movie Database 
(no) Farlig yrke hos Filmfront 
(no) Farlig yrke på NRK TV 
Serien Farlig yrke hos NRK
Saken Ruth Vang

Saken Ruth Vang er en norsk krimserie med Helmer & Sigurdson som gikk på NRK i 1981. Dette var den femte og siste krimserien med de to etterforskerne. Saken Ruth Vang ble skrevet av Richard Macker og bearbeidet for fjernsyn av Rigmor Hansson Rodin og Morten Kolstad. Hovedrollene ble spilt av Alf Nordvang og Anders Hatlo.


== Handling ==
Ruth Vang bor i en gammel bygård i Oslo sentrum. En morgen kommer hun løpende ut av leiligheten, faller i trappen og blir liggende bevisstløs. To naboer kommer til stedet og tilkaller hjelp. I leiligheten hennes finner man liket av gårdeieren, Otto Hagenberg. Journalist Per Høøk, som leier en leilighet i samme bygård, fatter interesse for saken. Han innhenter verdifull informasjon som til slutt gir Helmer og Sigurdson muligheten til å avsløre en morder.


== Om serien ==
VGs TV-anmelder gav serien en lunken mottakelse.


== Episodeliste ==
Episode 1: Mørke (sendt 20. mars 1981)
Episode 2: Demring (sendt 27. mars 1981)
Episode 3: Klar sikt (sendt 3. april 1981)


== Rolleliste ==
Helmer: Alf Nordvang
Sigurdson: Anders Hatlo
Ruth Vang: Bente Børsum
Arne Vang: Arne Lendl
Bjørn Vang: Jan Hårstad
Per Høøk: Henrik Scheele
Advokat Bentvik: Bernhard Ramstad
Kontorist Modal: Odd Furøy
Vigdis Myrnes: Frøydis Armand
Knut Hagenberg: Erik Øksnes
William Hagenberg: Roy Bjørnstad
Gudrun Bergheim: Marianne Krogh
Rolf Bergheim: Jan Ø. Wiig
Overlege Blom: Bernt Erik Larssen
Sykepleier: Grethe Ørbeck
Mette: Marit Kolbræk
Postsøster: Marit Halset
Aud Helmer: Ulrikke Greve
En trykker: Rolf Sand


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Saken Ruth Vang på Internet Movie Database 
(no) Saken Ruth Vang hos Filmfront 
(no) Saken Ruth Vang på NRK TV
Solospill

Solospill var en krimserie som gikk på NRK i 1977. Dette var den tredje krimserien med etterforskerne Helmer & Sigurdson. Solospill ble skrevet av Richard Macker, og hovedrollene ble spilt av Alf Nordvang og Anders Hatlo.Solospill ble godt mottatt av VGs anmelder.


== Handling ==
Skipsreder Alex Larang og hans familie blir sentrum for intriger og mord. Helmer og Sigurdson gir seg i kast med en etterforskning der deres tidligere kollega, Trond Steen, kommer i søkelyset. Han er suspendert fra politiet etter å ha drept en mann i håndgemeng, og nå tvinges han på flukt etter at han blir observert på åstedet for to mord. Hvis han er uskyldig, klarer han å renvaske seg ved – om mulig – å finne den virkelige morderen?


== Rolleliste ==
Alf Nordvang … Helmer
Anders Hatlo … Sigurdson
Odd Furøy … Trond Steen
Eva Opaker … Nuff Strande
Solveig Andreassen … Britt Jansen
Gisle Straume … Alex Larang
Lars Andreas Larssen … Benny Larang
Johan Fillinger … Herman Larang
Svein Erik Brodal … Christian Larang
Ragnhild Nygaard … Tupsy Larang
Annicken Gann … Siri Larang
Øyvind Øyen … Mons Dahl
Frimann Falck Clausen … Jens Asplund
Marit Halset … Asplunds sekretær
Elisabeth Riiseng … Fyssi
Lillemor Hoel … Fru Holm
Ulrikke Greve … Aud Helmer
Marit Kolbræk … Mette
Arne Thomas Olsen … Kriminalsjefen
Adolf Bjerke … Politibetjent Næss
Odd Remen … Lasken
Bonne Gauguin … Molly Smith
Anne Semmingsen … Klara


== Produksjonsstab ==
Regi: Morten Kolstad
Produsent: Egil Monn-Iversen
Manus: Richard Macker
Filmmanus: Pål Bang HansenMorten Kolstad
Dekor: Per Fjeld
Rekvisitør: Sigurd Slembe
Sminkør: June Paalgard
Kostymer: Ivar F. Karlsen
Innspillingsleder: Edvard Hambro
Script: Sissel Udnæs
Lyd: Terje Toftnes Nilsen
Fotograf: Jostein Eilertsen
B-foto: Borgny Baastad
Filmmontasje: Svein Ivar Nilsen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Solospill på Internet Movie Database 
(no) Solospill hos Filmfront 
(no) Solospill på NRK TV
Moritz greve av Sachsen

Hermann Moritz greve av Sachsen, kalt Maréchal de Saxe (født 28. oktober 1696 i Goslar, død 30. november 1750 på Château de Chambord) var en saksisk feltherre og krigsteoretiker i fransk tjeneste. Han var marskalk av Frankrike og kortvarig hertug av Kurland.
Han var sønn av kurfyrst Fredrik August I av Sachsen, kong August II av Polen og Aurora von Königsmarck.


== Referanser ==
Digitalt bakkenett

Et digitalt bakkenett for fjernsyn kringkaster digitale signaler fra antenner plassert på fjelltopper, i høye master og andre hensiktsmessige posisjoner. Hovedformålet med et slikt nett er å overføre fjernsynskanaler, men nettet kan også overføre annet innhold, for eksempel radiokanaler, elektronisk programguide (EPG) og «supertekst-TV» med tekst, lyd og bilde.
Det finnes flere standarder for digitalt bakkebasert fjernsyn: den europeiske DVB-T-standarden, den nordamerikanske ATSC-standarden og ISDB-T-standarden som brukes i Japan.


== Andre teknologier ==
Digitalt bakkebasert fjernsyn er en av flere konkurrerende og/eller kompletterende teknologier for digital-TV. Andre teknologier er Digitalisert kabel-TV, Satellitt-TV og IPTV.


== Digitalt bakkenett i Norge ==
I Norge er det digitale bakkenettet bygget ut og driftet av Norges Televisjon (NTV), som først ble tildelt konsesjon for perioden 1. juni 2006 til 1. juni 2021. I 2019 ble konsesjon gitt til og med 31. desember 2030. NRK og RiksTV leier sendekapasitet av NTV. Det digitale bakkenettet ble bygget ut med tre signalpakker. Fra og med sommeren 2010 ble det utvidet til fem signalpakker. Fra høsten 2019 ble antall signalpakker redusert til fire.
Det digitale bakkenettet ble åpnet i Rogaland i september 2007, og i desember 2008 var nettet åpnet i hele Norge. I slutten av 2009 ble det gamle analoge sendenettet for NRK og TV 2 faset ut over hele landet og erstattet med det digitale nettet. Per mars 2009 bestod sendernettet av 45 hovedsendere og 388 mindre sendere.Den delen av det analoge bakkenettet som var bygd ut for TV 2, ble også bygd ut for det digitale bakkenett. Sendepunkter som bare sendte NRK1, ble ikke bygd ut. De som mottok signaler fra disse, måtte bruke konkurrerende teknologier for å kunne se fjernsyn etter at det analoge bakkenettet ble slukket. I området der boende likevel ikke kunne motta signaler fra noen av teknologiene, ble det bygd ut et såkalt satellittskyggenett. Det var Norkring og Paneda (på oppdrag av NTV) som bygde ut satellittskyggenettet, som rommer hele NRKs tilbud. Mot betaling kan Paneda tilby TV 2 og TVNorge i noen av sine satellitteskyggeområder.
Bakkenettet i Norge består av 430 hovedsendere, som dekker nær 98 % av husstandene og 87 % av fritidsboliger og hytter. Dessuten er det satt opp 531 satellittskyggesendere, for å sikre dekning for de 14 000 personene som bor i områder som verken kan ta inn digital-TV-signaler via satellitt eller kabel. Norges Televisjon har utarbeidet et dekningskart som viser nærmeste sender for selvvalgt sted i Norge.


== Se også ==
Analogt bakkenett
Norges Televisjon
TV
MPEG
MHP


== Referanser ==
Alf Nordvang

Alf Nordvang (1931–2007) var en norsk skuespiller, regissør og teatersjef kjent fra rollen som førstebetjent Helmer i Helmer & Sigurdson som gikk på NRK Fjernsyn fra 1976 til 1981. Han var tilknyttet Rogaland Teater i en årrekke.
Nordvang begynte som scenearbeider på Det norske teatret i 1954, men scenedebuterte ikke før 1957. Han var teatersjef ved Rogaland Teater i periodene 1982–1986 og 1990–1991. Han fikk æren for at Rogaland Teater gikk fra store underskudd til et solid overskudd. Han hadde sin avskjedsforestilling på Rogaland Teater i 2002 i stykket «Hjemkomsten» av Harold Pinter. Han gikk da av med pensjon, men til tross for det var han i 2003 aktuell som fyllik i teateroppsetningen av A Clockwork Orange.
Han filmdebuterte i Kimen (1974) og TV-debuterte i 1976 som førstebetjent Helmer i miniserien Nitimemordet. Dette var den første av flere produksjonen av Helmer og Sigurdson (der hans kollega ble spilt av Anders Hatlo).
Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 2001. Han har også mottatt ”Maktå-prisen” og Stavanger Aftenblads kulturpris (sammen med sin kone).Nordvang var gift med skuespiller Elsa Nordvang. Han døde i 2007, 75 år gammel.


== Filmografi ==


=== Film ===
1988 Kamilla og tyven .... Herr Kåk
1987 Feldmann saken .... Riksadvokaten
1982 Olsenbandens aller siste kupp .... Bang-Johansen, direktør i "Høye Nord"
1979 Lucie .... Dr. Mørk
1977 Olsenbanden & Dynamitt-Harry på sporet .... Helmer, politikollega
1976 Reisen til Julestjernen .... Greven
1975 Hustruer .... Persjonalsjefen
1975 Streik! .... Johannes Dalen
1974 Kimen .... Kursmed


=== TV-opptredener ===
2004 Gylne tider (gjest i en ep.)
2000 Fire høytider .... Åge Åsland (mini-serie)
1996 D'ække bare, bare Bernt .... Gunnar Slettebøe (gjest i en ep.)
1993 Fortuna ... Jørgen Kruse (mini-serie)
1975-81 Helmer & Sigurdson ...Helmer (flere serier)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alf Nordvang på Internet Movie Database 
(sv) Alf Nordvang i Svensk Filmdatabas 
Alf Nordvang takkar av (Teaternett, 2002)
Den grønne heisen

Den grønne heisen er en norsk filmkomedie fra 1981 regissert av Odd Geir Sæther. Hovedrollene spilles av Rolv Wesenlund og  Elsa Lystad, mens sentrale biroller spilles av Marie Louise Tank, Anders Hatlo, Øivind Blunck og Brit Elisabeth Haagensli. Filmen er opprinnelig basert på et lystspill skrevet av amerikaneren Avery Hopwood.
Handlingen utspiller seg innen en slags øvre middelklasse der folk stadig forsvinner inn og ut av dører og skap, drikker seg fulle og tar feil av hverandre.


== Handling ==
Preben Bang kommer på besøk til familien Borkmann og inviterer fru Lissen på opera. Ektemannen Fredrik sier han vil være hjemme. Familien Borkmann får etter hvert også besøk av venneparet Einar (Øyvind Blunck) og Topsy Lorck Mathiesen (Elsa Lystad). Og mens Preben (Anders Hatlo) tar med seg Lissen (Marie Louise Tank) og Einar i operaen, blir Topsy og Fredrik (Rolv Wesenlund) alene igjen i leiligheten. De to ”etterlatte” finner snart trøst i hverandres selskap.


== Om filmen ==
Den grønne heisen, som gikk på Komedieteatret i Oslo året før filmen hadde premiere, er opprinnelig en gammel teatertraver fra forbudstidens USA. Den norske filmversjonen er langt på vei en videreføring av den norske teateroppsetningen fra 1980. Assemblet i filmen er stort sett det samme.
VGs anmelder gav den terningkast fire.


== Roller ==
Rolv Wesenlund (Fredrik Borkmann)
Elsa Lystad (Topsy)
Marie Louise Tank (Lissen Borkmann)
Øivind Blunck (Einar Lorck Mathiesen)
Brit Elisabeth Haagensli (Dagny)
Anders Hatlo (Preben Bang)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Den grønne heisen på Internet Movie Database 
(no) Den grønne heisen i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Den grønne heisen hos Filmfront 
(sv) Den grønne heisen i Svensk Filmdatabas
Manfred von Ardenne

Manfred Baron von Ardenne (født 20. januar 1907 i Hamburg, død 26. mai 1997 i Dresden-Weißer Hirsch) var en tysk naturvitenskapsmann, og forsker på anvendt fysikk. Han tok rundt 600 patenter på oppfinnelser innen kringkastingsteknikk, elektromikroskopi, nukleær-, plasma- og medisinteknikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Manfred von Ardenne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Manfred von Ardenne i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Biografi i Sächsische Biografie
Ludger Beerbaum

Ludger Beerbaum (født 26. august 1963 i Detmold) er en tysk sprangrytter. Han har igjennom sin karriere vunnet både Olympiske leker, VM og EM i sprangridning.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul -  Gull i hestesport, sprangridning lag  Vest-Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ludger Beerbaum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ludger Beerbaum – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Personlig hjemmeside
(de) Ludger Beerbaum – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Ludger Beerbaum – Olympics.com 
(en) Ludger Beerbaum – Olympic.org 
(en) Ludger Beerbaum – Olympedia 
(en) Ludger Beerbaum – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(de) Ludger Beerbaum – Tysklands olympiske komité 
(en) Ludger Beerbaum – FEI 
(en) Ludger Beerbaum – TheSports.org
Columbi egg

Columbi egg er et uttrykk som brukes om en rimelig enkel løsning på et innviklet problem: Christofer Columbus banket et egg i bordet slik at det ble stående uten å falle. Uttrykket er også benyttet i diskusjoner om kreativitet.


== Bakgrunn ==
Opphavet til fortellingen går antagelig forut Columbus i en bok av den italienske arkitekten Giorgio Vasari I henhold til Vasari skal den unge arkitekten Filippo Brunelleschi ha designet en uvanlig stor og tung kuppel for Santa Maria del Fiore, katedralen i Firenze. Myndighetene ba om å få se hans modell, men han nektet, og foreslo isteden dersom man ville vurdere en manns intellekt, la ham eller enhver få et egg til å stå oppreist på et flatt bord av marmor. Den som kan greide det bør få bygge cupola (kuppelen). Da de andre arkitektene forsøkte, men ga opp. Da skal Brunelleschi ha knust egget litt i den ene enden slik at det sto. Da de andre arkitektene så dette sa de at det var noe de også kunne klart. Brunelleschi skal da ha svart «Ja, men dere gjorde det ikke!», og tilføyde at de også hadde kunnet oppføre kuppelen, hvis de hadde sett tegningen hans.
Da katedralen til sist ble bygd hadde dens kuppel form som den ene halvparten av et egg, noe flatere på toppen.Uttrykket har også utviklet seg til å ha en tilknytning til Christofer Columbus, og fått navn etter. Den kan her ha sin opprinnelse hos den italienske historikeren og reisende Girolamo Benzoni. I hans bok Historia del Mondo Nuovo, utgitt i 1565: I et selskap i 1493 hos kardinal Mendoza der Christofer Columbus deltok, var det flere som mente at han ikke hadde utrettet noen stor bragd ved å oppdage Den nye verden, for det var en oppdagelse som var lekede lett og som mang en annen kunne ha gjort. Han oppfordret da de tilstedeværende til å få et egg til å stå på høykant. Da ingen av de tilstedeværende klarte dette, banket han det litt flatt i den ene enden, og fikk derved egget til å stå. Poenget er at selv om ideen var enkel, var det likevel et spørsmål om å komme på den.
I Sør-Amerika finnes historien i en litt annen versjon: Colombus kakker ikke på egget, men setter det ned i en liten haug av salt.
Anekdoten er beslektet med historien om den gordiske knute.
I uttrykket Columbi egg er Columbi genitivsform av Columbus, jf. uttrykket Pauli ord etter apostelen Paulus og Jesu Kristi disipler etter Jesus Kristus.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Baldwin, James (1903): Columbus and the egg.
Statens høgskole for kunsthåndverk og design

Statens høgskole for kunsthåndverk og design, ofte kalt Kunst- og håndverkskolen i Bergen, var en høyskole i Bergen. Skolen ble etablert i 1909 under navnet Bergen Kunsthåndverksskole. I 1996 ble skolen slått sammen med Vestlandets kunstakademi til Kunsthøgskolen i Bergen.


== Historie ==
Bergen Kunsthåndverkskole ble opprettet i 1909. Den var da et supplement til tidens «fôr- og fagskoler» som ga yrkesopplæring til vordende håndverkere innen tre- og metallarbeidsfagene på svennebrevsnivå. Med tiden ble det utvidet med nyere fag, slik at skolen i 1950-årene hadde ett fellesår med grunnleggende tegning, form- og fargelære. Deretter to år spesialisering rettet mot fagene grafisk design, keramikk, tekstildesign, møbeldesign og innredningsdesign. Der var mulighet for et påbyggingsår. Skolen var opprinnelig eid av fylket, men ble statlig i 1977. Skolen skiftet i 1988 navn til Statens høgskule for kunsthåndverk og design i Bergen.
Statens høgskole for kunsthåndverk og design tilbød treårige grunnstudier i grafisk design, illustrasjon, interiørarkitektur og møbeldesign, keramisk kuntshåndverk og tekstil-kunsthåndverk. I 1990 ble også et treårig studium i fotografi inkludert i studieplanen. Grunnstudiet kunne videreføres i et hovedfagsstudiuum på 1–1 1/2 år. I 1989 var det rundt 150 studenter ved skolen. Dagens Kunsthøgskolen i Bergen har til sammenlikning dobbelt så mange studenter.
Forfatteren og illustratøren Mette Newth var i perioden fra 1989 til 1993 førsteamanuensis og deretter rektor ved skolen. 


== Se også ==
Kunsthøgskolen i Bergen
Villa Farnese

For andre palass med samme navn, se Palazzo Farnese.

Villa Farnese, også kjent som Palazzo Farnese og Villa Caprarola, er et gods i byen Caprarola i provinsen Viterbo i regionen Lazio i Italia. Den ligger ca. 56 km nordvest for Roma). Den må ikke sammenblandes med Palazzo Farnese og Villa Farnesina som ligger i Roma.
Villa Farnese er en stor bygning fra renessansen, bygd ca. 1550, som ligger ved foten av Ciminifjellene, et vulkansk område med tett skog. Bygningen har 5 sider, og er bygd i en gyllenrød steinsort. 
Byggingen av godset ble bestilt i 1559 av Alessandro Farnese den yngre. Han valgte Giacomo Barozzi da Vignola som arkitekt, og han jobbet med Villa Farnese til sin død i 1573.


== Filmografi ==
TV-serier Medici:Masters of Florence


== Referanser ==


== Kilder ==
Peter J. Murray, The Architecture of the Italian Renaissance (London:Batsford) s. 240ff (1963)
Crowsoniellidae

Crowsoniellidae er en familie av primitive biller som tilhører underordenen Archostemata. Det er bare kjent én, meget sjelden art, Crowsoniella relicta Pace, 1976, som bare er funnet i Italia. Tre hanner ble funnet på kastanjetrær i 1973, det ser ikke ut til at arten har blitt gjenfunnet etterpå. Crowsoniella relicta er den eneste europeiske representanten for den primitive gruppen Archostemata. Det er usikkert om arten bør regnes til familien Ommatidae eller til en egen familie som her, en nyere fylogenetisk undersøkelse ga noe tvetydige resultater i så måte.
Crowsoniella relicta er en liten bille som overflatisk kan ligne på familien muggbiller (Cryptophagidae). Antennene er korte, med en en-leddet kølle ytterst. Hodet er trukket ut til en kort snute mellom antennefestene. Brystskjoldet (pronotum) er bredt med bredt avsatte sidekanter. Brystskjoldet og dekkvingene er lite hårete og fint punkterte.


== Eksterne lenker ==
(en) Crowsoniellidae i Encyclopedia of Life 
(en) Crowsoniellidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Crowsoniellidae hos Fauna Europaea 
(en) Crowsoniellidae hos Fossilworks 
(en) Crowsoniellidae hos ITIS 
(en) Kategori:Crowsoniellidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Crowsoniellidae – detaljert informasjon på Wikispecies Tegning av Crowsoniella relicta: [1]