Veterinær

En veterinær (fra latin veterinus), også kalt dyrlege eller mer uformelt dyredoktor, er en person hvis profesjon (veterinærmedisin) er å hjelpe dyr som har helserelaterte problemer, enten gjennom forebygging eller klinisk behandling, hindre sykdomsoverføring fra dyr til mennesker samt å drive forebyggende helsearbeide innenfor matområdet.


== Historie ==
Claude Bourgelat (1712–1779) var i 1761 rektor ved det kongelige akademiet i Lyon i Frankrike, der han blant annet underviste i ridning, våpenbruk, matematikk og musikk. Han ble selv regnet som en av Europas beste ryttere. Bourgelat hadde i lengre tid vært interessert i hestens anatomi og sykdommer. Dette førte til at han grunnla en veterinærmedisinsk utdannelse (L'art vétérinaire, 1761) som skulle beskytte og bevare hester og annen buskap. Bourgelat klarte i februar 1762 å overbevise økonomiske myndigheter om at det var grunnlag for å opprette en veterinærmedisinsk institusjon (skole). Denne fikk til å begynne med navnet Guillotière, men den byttet navn til Den kongelige veterinærskolen i 1764. Året etter, altså i 1765, åpnet også Bourgelat en veterinærskole i Maisons-Alfort. Den eksisterer fortsatt og er derfor «verdens eldste veterinærskole». Etter åpningen av skolen i Alfort begynte det å dukke opp veterinærskoler andre steder i Europa. Denne dannelsen av egen skole for veterinærer, var med på å separere humane og veterinære helsearbeidere. Før nyere tid ble ofte både mennesker og dyr behandlet av de samme legene, nå i dag er human leger og veterinærer sin praksis separert ved tanke på autorisasjon/lov, der de ikke får jobbe utenfor sin egen art/arter.


== Utdannelse ==


=== Norge ===

I Norge er veterinær (Candidatus/candidata (menn/kvinner) medicinæ veterinariæ, cand.med.vet.) en beskyttet tittel som kan benyttes av kandidater som har gjennomgått og bestått veterinærstudiet ved en offentlig godkjent læreinstans i veterinærmedisin og innehar en offentlig autorisasjon.
I Norge kan man studere veterinærmedisin ved Norges veterinærhøgskole i Oslo eller ved Nord universitet i Bodø. Ved Nord universitet er studiet i animal science en fellesgrad med University of Veterinary Medicine and Pahrmacy in Košice, Slovakia. Mange velger å ta slik utdannelse også utenfor Norge. Mange gjør dette fordi opptakskravene er svært høye i Norge, men også fordi noen synes det er mer praktisk økonomisk. Det grunnleggende veterinærstudiet tar normalt ca. 5½-6 år (11 semestre i Norge). Ferdig utdannede kandidater får tittelen cand. med. vet. I Norge er det mulig å spesialisere seg. Innenfor den norske veterinære foreningen kan man ta spesialistutdannelse innen visse typer dyr, som smådyr (hunder, huskatter, gnagere, fugler), krypdyr, fisk, produksjonsdyr (storfe, gris) og hest. I tillegg er det en stor andel veterinærer som arbeider innenfor mattrygghet, hvor det også finnes spesialiseringsmuligheter, eller innen aquakultur og fiskehelse.
Det er også mulig å spesialisere seg som enten europeisk spesialist eller nordamerikansk spesialist, som kalles diplomat innen fagområdet, f.eks. i veterinærkirurgi, anestesi, immunologi, patologi m.m. Det krever som regel 1 år intership/turnstjeneste + residency(assistent veterinær) + en vanskelig eksamen der opptil 75 % stryker. Denne utdannelsen tas ofte i utlandet, fordi det kreves at den man jobber hos har ansatt en diplomat innenfor det fagområdet man ønsker å spesialisere seg. http://www.ebvs.org/ har de fulle detaljene. Det har vært vanskelig for europeere å ta spesialistutdannelse i Nord-Amerika fordi de fleste europeiske veterinærhøyskoler ikke er godkjent i USA eller Canada.   
Veterinærer i Norge har hatt en sterk fokus på mattrygghet og miljø. I nyere tid har det blitt en sterk fokus på fiskehelse/ akvamedisin. Mattrygghet er internasjonalt et viktig område der veterinærer har en hovedrolle. Utgangspunktet for dette er at veterinærer gjennom utdannelse og virke har et godt kunnskapsgrunnlag mht dyrehelse og smittsomme sykdommer. Vurdering av mattrygghet har sin basis i to forhold. For det første helsemessig trygghet som går på overføring av sykdom med mat og omfatter syklus fra levende dyr til maten er på bordet (f eks brucellose med melk, eller trikinose fra svinekjøtt eller salmonella fra fjørfekjøtt), og som omfatter diagnostikk og smittevern, dyrevern og produksjonshygiene. Det andre elementet er kvalitetssikring (som også omfatter sykdomsforebygging) gjennom produksjonsprosess og næringsmiddelbearbeiding, pakking, lagring og transport til frembud. Generelt sett skal alle næringsmidler som omsettes har vært undergitt veterinærmedisinsk kontroll eller inspeksjon. Dette avspeiles også ved Norges veterinærhøgskole, der det legges stor vekt på dette området. Ved Norges veterinærhøgskole har man også satset på videreutdanningstilbud i form av internasjonale masterprogrammer innen mattrygghet (Food Safety) og akvamedisin (Aquatic Medicine). 
Det er Mattilsynet som autoriserer veterinærer i Norge, enten de er utdannet her eller ved institusjoner i utlandet.


== Litteratur ==
Kristin Asdal Veterinærene kapittel 25 i Profesjonshistorier Pax 2014 ISBN 9788253037523


== Eksterne lenker ==
(en) Veterinarians – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av veterinær
Den norske veterinærforening
Norges veterinærhøgskole
Joint bachelor degree in animal science ved Nord universitet
Veterinærinstututtet
Veterinærmedisinsk Oppdragssenter AS (VESO)
Den Europiske veterinære spesialistforening