jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bolsjojteateret

Bolsjojteateret (russisk: Большой театр, Bolsjoj teatr, norsk oversettelse: store teater) er et teater i Moskva i Russland, som hovedsakelig viser opera, operetter og ballett.
Teatret ble grunnlagt i 1776 av prins Peter Urussov og Michael Maddox. I begynnelsen ga teatret forestillinger i private hjem, men i 1780 kjøpte det Petrovkateatret og begynte å produsere skuespill og operaer.

Den nåværende bygningen ble bygget på Teatralnajaplassen i 1825 for å erstatte Petrovkateatret, som ble ødelagt i brann i 1805. Det nye teateret var designet av arkitekten Osip (Joseph) Bove, som også hadde bygget det nærliggende Malyjteatret i 1824.
På denne tid var alle russiske teatre tsarens eiendom. I Moskva og St. Petersburg var det to teatre, et til opera og ballett og et annet til tragedier og komedier. Opera og ballett ble sett på som finere enn drama, og operaen ble kalt for «det store teater» («bolsjoj» er det russiske ordet for «stor» eller «storslått»), mens dramateatret ble kalt «mindre teater» («malyj» er det russiske ordet for «liten»).
Teatret ble innviet 18. januar 1825. I begynnelsen presenterte det bare russiske stykker, men i 1840 utvidet en også utenlandske verk. En brann i 1853 gav omfattende skader og gjenoppbyggingen skjedde under ledelse av Albert Kavos, Caterino Kavos sønn, selv en operakomponist. Teatret åpnet igjen i 1856. Under andre verdenskrig ble teatret skadet av bomber, men ble raskt reparert. 
Teatret er i dag mest kjent for sitt ballettensemble, Bolsjojballetten.


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Bolshoi Theatre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Большой театр – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Google Maps satellite photo
Moscow-Life: A brief introduction to the Bolshoi theatre, with user reviews!
Chief Conductors
Bolshoi Theatre School in Brazil website (in English)
All India Muslim League

All India Muslim League var et politisk parti som ble grunnlagt i Dhaka i Britisk India i 1906. Partiet ble etter hvert den drivende kraft i dannelsen av Pakistan som en separat, muslimsk stat. Etter at Britisk India ble uavhengig fra Storbritannia og statene India og Pakistan var opprettet fortsatte partiet som et minoritetsparti i deler av India, spesielt i Kerala. 
I Pakistan dannet partiet landets første regjering, men falt fra hverandre i løpet av 1950-årene etter et kupp fra hæren. En eller flere fraksjoner av det forhenværende «All India Muslim League» har hatt makten i de fleste regjeringer i Pakistan siden 1947. I Bangladesh ble partiet gjenopplivet i 1976 og vant 14 parlamentsplasser i 1979, etter det har imidlertid partiet forvitret.


== Tidligere historie ==
I 1886 ble Educational Conference grunnlagt av Syed Muhammadan, men et selvpålagt forbud hindret den nye foreningen fra å diskutere politikk. Det opprinnelige målet var å gå inn for britisk utdannelse, spesielt innenfor vitenskap og litteratur, blant muslimer fra India. Konferansen, i tillegg til å generere midler Aligarh muslimske universitet for å motivere den muslimske overklassen til å foreslå en utvidelse av utdanningsløftet andre steder - kjent som Aligarh-bevegelsen. I sin tur bidro denne nye bevisstheten om muslimske behov til å stimulere en politisk bevissthet blant flere muslimer. 
Grunnleggelsen av et muslimsk politisk parti på nasjonalt nivå, ble sett på som viktig i 1901. Den første fasen av grunnleggelsen var et møte som ble avholdt i Lucknow i september 1906, og representanter fra hele India var til stede. Sultan Muhammad Shah (også kjent som Aga Khan III) ble utnevnt til den første ærespresidenten, for den muslimske ligaen. Det var også seks visepresidenter, en sekretær og to felles-sekretærer som opprinnelig ble utnevnt for en tre-års-periode, fra forskjellige provinser. Ligaens grunnlov ble utformet i 1907.
Politisk sett fantes det enhet mellom muslimske og hinduistiske ledere i tiden etter første verdenskrig, karakterisert som Kalifat-bevegelsen. Men forholdet ble deretter mer avkjølt etter at kampanjen var avsluttet i 1922. Muhammad Ali Jinnah ble desillusjonert av politikk, etter mislykket forsøk på å grunnlegge en hindu-muslimsk allianse, og han tilbrakte mesteparten av 1920-årene i Storbritannia. Ledelsen av ligaen ble overtatt av Sir Muhammad Iqbal, som i 1930 fremmet kravet om en egen muslimsk stat i India.
Troen på at hinduer og muslimer var to forskjellige nasjoner som ikke kunne bo sammen i samme land, ble mer populær blant muslimer. To-statsløsningen ble avvist av kongress-lederne, som favoriserte et forent India. Fram til 1937 hadde Muslim League forblitt en organisasjon av indiske muslimer. Ledelsen i Muslim League begynte deretter masse-mobilisering, og ble et mer populært parti blant de muslimske massene i løpet av 1940-tallet.


== Eksterne lenker ==
(en) All-India Muslim League – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jacob Aaland

Jakob Aaland (født 27. april 1865 i Randabygd ved Hopland i Stryn, død 18. oktober 1950 i Gloppen) var lærer, lokalhistoriker og statsstipendiat. 
Han var husmannssønn, gikk på Amtsskolen på Apalset i Gloppen vinteren 1881-1882, og tok siden eksamen ved Stord lærarskule i 1884. Han var deretter lærer i 48 år, først på Østlandet, deretter 1892-1932 i Bergen. 
Mens han var i Bergen hadde han flere pauser fra lærergjerningen for andre oppgaver. Han skrev en lang rekke bygdebøker, og 1917-1919 var han redaktør i Fjordenes Blad (frå 1921: Fjordabladet) på Nordfjordeid.  Aaland var med på å stifte Nordfjord historielag i 1907. Statsstipendiat fra 1911.
Jacob Aaland er gravlagt på Fredly kirkegård ved Sandane. En byste ble reist ved Rand skole i 1976 til minne om Aaland. En annen står på Nordfjord Folkemuseum på Sandane.


== Bibliografi ==
Nordfjords lensherrer og fogder . 1898
Fra fylkesthingene i Nordfjord i det 17de aarhundrede. 1904
Nordfjord fraa gamle dagar til no : II. Dei einskilde bygder : 1. Eid-Hornindalen. 1909. Ny utg 1953 ved Edvard Os
Nordfjords stortingsrepresentation fra 1814 til nu. Artikkelserie i Fjordabladet, 1925
Utsyn yver Stigedalsvegsoga . 1931
Gloppens sparebank i 50 år : (1882–1932). 1932
Nordfjord fraa gamle dagar til no : II. Dei einskilde bygder : 3. Innvik – Stryn. 3 bd. 1932. Ny utg. 1974
Fitjar : Bygdeskipnad og bygdesoga. 2 bd. 1933
Nordfjord frå gamle dagar til no : II. Dei einskilde bygder : 2. Gloppen-Breim. 1935
Gloppen – Breimn kommunesoga 1838-1937. 1938
Nordfjord fraa gamle dagar til no : II. Dei einskilde bygder : 4. Davik. 1939
Nordfjord fraa gamle dagar til no : II. Dei einskilde bygder : 5:1 : Selje, Sør- og Nord-Vågsøy, gards og ættesoge. 1943
Nordfjord fraa gamle dagar til no : II. Dei einskilde bygder : 5:2 : Selje, Sør- og Nord-Vågsøy, bygdene og bygdesamfunnet. 1957, utgitt posthumt ved Edvard Os
«Ovtru og segner samla i Lodalen». I: Årbok for Nordfjord 1975
«Gamall brudlaupsgjerd i Nordfjord». I: Årbok for Nordfjord 1982


== Se også ==
Liste over kjente personer fra Gloppen kommune


== Litteratur ==
Skrede, P.M.: «Jacob Aaland». I: Årbok for Nordfjord 1965
Djupedal, Reidar: «Jacob Aaland». I: Årbok for Nordfjord 1965
Djupedal, Reidar: «Jacob Aaland og bygdesoga på hundreårsdagen for hans fødsel ». I: Heimen 1966
Djupedal, Reidar: «Jacob Aaland». I: Heimen 1983
«Jacob Aaland til minne». I: Jul i Nordfjord 1965
Tvinnereim, Jon: «Bygdesogepioneren frå Nordfjord». I: 100 år 100 navn. Personer som har preget hundreåret på Nordvestlandet. Sunnmørposten Forlag, 2000


== Eksterne lenker ==
sffarkiv.no biografi, bilder, bauta
«Jacob Aaland» på Lokalhistoriewiki
Baron de Sigognac

Baron de Sigognac er et armagnachus. De ligger i regionen Bas-Armagnac.
I tillegg til sitt lager med gammel armagnac sitter de også på et lager med gammel konjakk. Noen av de gavepakningene de selger består av både armagnac og konjakk.


== Utvalg ==
3-stjerners (***)
VSOP – minimum 7 års fatlagring
10 Ans d'Age
20 Ans d'Age
25 Ans d'Age
50 Ans d'Age
Millennium – Millesime 1900 – årgangsarmagnac fra år 1900
1986 (årgangsarmagnac)
1989 (årgangsarmagnac)
Les Grands Millesimes – gavepakning med årgangene 1947, 1957 og 1967Utvalget av årgangsarmagnacer vil naturlig nok variere over tid.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Albanerfjellene

Albanerfjellene (italiensk: Colli Albani) er et fjellområde 20 km sørøst for den italienske hovedstaden Roma og 24 km nord for Anzio. Høyeste punkt i fjellkjeden er Maschio delle Faete med 956 moh. Området har flere oldtidsminner. Nemisjøen og Albanersjøen ligger i to innstyrtede kratere. 
Byer og landsbyer i Albanerfjellene er kjent under navnet Castelli Romani, og består av:

Albano Laziale
Ariccia
Castel Gandolfo
Colonna
Frascati
Genzano di Roma
Grottaferrata
Lanuvio
Lariano
Marino
Monte Porzio Catone
Monte Compatri
Nemi
Rocca Priora
Rocca di Papa
Velletri


== Eksterne lenker ==
(en) Alban Hills – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Colli Albani – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Maudheim

Maudheim var en overvintringsstasjon på Kronprinsesse Märtha Kyst i Dronning Maud Land, Antarktis. Stasjonen ble brukt av en norsk-britisk-svensk ekspedisjon i 1949-52, den første internasjonale forskningsekspedisjonen til Antarktis. Maudheimstasjonen bestod av to beboelseshus, lager, radioanlegg med antenne og diverse meteorologiske installasjoner og var beliggende på isbremmen Quarisen.
Deltakerne i ekspedisjonen fikk Maudheimmedaljen, en spesialutgave av Kongens fortjenstmedalje i sølv. 
Maudheim ble besøkt av en norsk antarktisekspedisjon åtte år senere. Stasjonen var da helt dekket av is. Kun to meter av det ti meter høye meteorologiske tårnet stakk opp av isen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
John Giæver (1952). Maudheim : to år i Antarktis. Oslo: Gyldendal.
Bjarne Aagaard

Bjarne Aagaard (født 18. januar 1873 i Sandefjord, død 29. september 1956) var shippingmegler, konsul, grunnlegger av Farristapperiet, forfatter av hvalfangsthistorie og oversetter av lyrikk.  
Han dro til sjøs som femtenåring, og besøkte både Nord- og Syd-Amerika før han fikk ansettelse ved et shippingkontor i Glasgow. I 1892 hadde han blitt leder for firmaets avdeling i Greenock; i 1893 flyttet han til Hamburg, hvor han i 1898 startet eget firma i bransjen. Etter ønsker fra norske rederier startet han i 1904 virksomhet i Hongkong, med avdelinger i Kobe og Yokohama. 
Han vendte hjem til Larvik i 1914 for å etablere Farristapperiet i byen. Han ledet virksomheten til 1920.
Som pensjonist fra 1925 viet Aagaard seg til et omfattende forfatterskap om hvalfangst og Antarktis' historie. Han agiterte også internasjonalt for Norges interesser i Sydishavet. Hans bibliografi over Antarktislitteratur fra 1950 omfatter 8000 innførsler. Aagaards boksamling, bygget opp for fangsthistorien, ble kjernen i Hvalfangstmuseets bibliotek. Hans to samlinger med gjendiktninger av persisk poesi må sees som et interessant sidespor i Aagaards energiske og allsidige virksomhet.
Han giftet seg i 1907 med svenske Cecilia, født Bergdahl (født 1876),og var svensk visekonsul fra 1920. Han var statsstipendiat fra 1941. 


== Bibliografi ==
Hamburg: commercially considered. London, 1899
Omar Khayyam av Nishapur. 1926
Hafiz av Shiraz. 1927
The "Norvegia"-expedition and Bouvet Island. 1928
«Antarctic whaling and exploration» I: The Scottish geographical magazine, vol. XLV, Jan., March, 1929
Den gamle hvalfangst : Kapitler av dens historie. 1933
Antarktis 1502-1944 : Oppdagelser, naturforhold og suverenitetsforhold. 1944
Den gamle hvalfangst : Kapitler av dens historie 1767-1886. 1944
Oppdagelser i Sydishavet fra middelalderen til Sydpolens erobring. 1946
Iran : Irans historie, religion, kultur- og litteraturhistorie fra oldtiden til Timur Lengs død. 1958. Manuskript
Fangst og forskning i Sydishavet. Gyldendal , 1930-1950 – 4 bind i 5
1 : Svunne dager. 1930.
2 : Nye tider. 1930.
3, del 1: Antarktikas historie : (1502–1840). 1934.
3, del 2: Antarktikas historie : (1840–1933). 1934.
4: Antarktisk- og hvalfangstlitteratur. 1950


== Referanser ==


== Litteratur ==
Langberg, Christian Bjelland. «Bjarne Aagaard 70 år» I: Norsk hvalfangst-tidende. Jan. 1943
Ringstad, Jan Erik. «Bjarne Aagaard and his Crusade against Pelagic Whaling in the late 1920s» I: Whaling and History II. New Perspectives. Sandefjord 2006
Ringstad, Jan Erik. «Who owns the History of Whaling? The Norwegian Whaling Industry and the Writing of Modern Whaling History» I: Whaling and History III. Papers Presented at a Symposium in Sandefjord on the 18th and 19th of June 2009. Sandefjord 2010


== Eksterne lenker ==
hvalfangstmuseet.no Aagaards boksamling
Østlandsposten Om Aagaards bidrag til Larvik bibliotek
Australian Antarctic Data Centre om Aagaard Islands
genealogi.se portrett og biografi for hustruen Cecilia Aagaard
Digitalt fortalt: «De dødsdømte» (skrevet av Jan Erik Ringstad, Sandefjordmuseene) (besøkt 16. mars 2012)
Sandved skole

Må ikke forveksles med Sandve skule i Karmøy kommune i Rogaland.Sandved skole er en barneskole på Sandved i Sandnes.
Det er 27 klasser med til sammen 630 elever på skolen. Det er omtrent hundre ansatte på skolen inkludert administrasjon lærere og SFO. Rektoren heter  Siri Selvikvåg Wernø. 
Skolen ligger i et boligområde ca. 2 km. sørvest for Sandnes sentrum. Gand kirke og Sandved barnehage er nærmeste naboer. Det har de siste årene blitt bygget ut flere boligfelter i Sandved krets, så skolen har vokst fra 434 elever i 1998 til 508 elever i 2005. Skoleåret 2009/10 er det ca. 485 elever.  
Sandved skole har ikke kapasitet til å ta imot alle elever, og derfor må 7 trinnet i løpet av perioden fra 2019 til 2022 flytte et annet sted. Det er i 2018 stort foreldreengasjement for å få bygget ny skole på Sandved. 
Sandved skole er den største barneskolen i Sandnes.


== Eksterne lenker ==
Min Skole – Sandved skole
SCART

SCART (forkortelse for Syndicat des Constructeurs d'Appareils Radiorécepteurs et Téléviseurs) er tilkoblingsplugger for audiovisuelt utstyr som TV-apparat, DVD-spillere, kabel- og parabolmottagere, videospillere og spillkonsoll. Den markedsføres også som EuroSCART. SCART-kontakten har 21 forskjellige pinner og det varierer hvilke tilkoblingspunkter som er i bruk. I SCART-kontakten overføres både lyd-, bilde- og kontrollsignaler. SCART-kontakten kan overføre tre forskjellige typer videosignal: Kompositt, RGB og S-Video, men ikke samtidig. Den ble introdusert i 1977.
Den offisielle SCART-stadarden er beskrevet i CENELEC dokument nummer EN 50049-1. SCART blir også av og til nevnt som IEC 933-1. I Amerika benyttes ofte navnet «EIA Multiport».


== Tilkoblinger ==


== Eksterne lenker ==
(en) SCART – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) SCART – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Ah! ca ira

For operaen, se Ça Ira«Ah! Ça ira» er en fransk revolusjonssang som var særlig populær under den franske revolusjon. «Ah! Ça ira» kan oversettes med «Ah! Det skal gå!» Sangens melodi var opprinnelig et fiolinstykke som var populært før revolusjonstiden.
Refrenget lød: 

«Ça ira, ça ira! Les aristocrates á la lanterne»... som betyr: Det skal gå, det skal gå! Aristokratene til lyktestolpen! 
I senere versjoner av sangen sang man ofte les bourgeois (borgerne) istedenfor les aristocrates.


== Eksterne lenker ==
(en) Ah! ca ira på MusicBrainz
Hastati

Hastati (entall: hastatus, fra hasta) var en tidlig form for romersk legionær. Det var de minst erfarne soldatene og ble satt i første linje i en legion. Opprinnelig kjempet de med spyd, senere fikk de sverd. Opprinnelig var de også de fattigste soldatene som ikke hadde råd til god utrustning. 
Hastani opphørte som gruppe av soldater ved Marius' militærreformer i år 107 før Kristus. Da hadde romerne for lite folk etter å ha kjempet mot Iugurtha i Afrika og germanske stammer i nord. Da ble det etablert et system med leiesoldater i stedet for at man hadde soldater som tjente sin hjemby. Alle ble utstyrt med samme utstyr, skaffet til veie av staten.
Hastati ble ofte brukt som vaktsoldater for høytstående romere.
Boston-Maine Airways

Boston-Maine Airways (BMA) var et amerikansk flyselskap fra Portsmouth i New Hampshire i USA. Det fløy regionalruter under Pan Am Clipper Connection navnet. Selskapets hovedbase var Pease International Airport, Portsmouth. Selskapets passasjerlisens ble trukket av det amerikanske transportministeriet i februar 2008.


== Destinasjoner ==
Boston-Maine Airways fløy i oktober 2006 til  følgende flyplasser:

USA
Connecticut
New Haven (Tweed New Haven Regional Airport)
Florida
Sanford (Orlando Sanford internasjonale lufthavn)
Maryland
Baltimore (Baltimore–Washington internasjonale lufthavn)
Massachusetts
Bedford (Hanscom Field)
New Hampshire
Portsmouth (Pease internasjonale lufthavn)
New Jersey
Trenton (Trenton-Mercer Airport)
New York
Elmira (Elmira-Corning Regional Airport)


== Flåte ==
Boston-Maine Airways flåte inneholder følgende fly (mars 2007)

5 BAe Jetstream 31
3 Boeing 727-200


== Referanser ==
Pilum

En pilum (latin, flertal pila) er en type kastespyd som ble utviklet og brukt i Romerriket. I motsetning til andre kastespyd hadde pilum en pyramideformet odd med en lang hals av jern som utgjorde opp mot en tredel av våpenets lengde. Våpenet ble brukt som lanse i nærstrid, men hovedfunksjonen var som kastespyd. Romerske legionærer kastet en skur av pila i samlet ildgiving mot fienden før de angrep med trukne sverd. I senromerriket ble det også brukt en kortere kastepil, kalt plumbata.


== Historie ==
Tidlig i den romerske republikken brukte soldatene vanlige spyd etter gresk modell, kalt hasta. Ved utviklingen av de mer fleksible manipel-formasjonene dukket det spesialiserte kastespydet opp. Bakgrunnen var trolig en serie ydmykende nederlag under Samnitterkrigene, der lette samnitter med kastespyd slo de tunge romerske falanksene i gresk stil. Pila ble brukt spesielt effektivt av romerne mot greske falanksformasjoner under slaget ved Pydna i 148 f.Kr.Under den sene republikken ble de romerske legionene mer standardisert, og under Gaius Marius ble hæren omstrukturert til kohortsystemet og alle legionærer utstyrt med to pila, en lett og en tung. Den tyngre pilumen hadde gjerne et blylodd bak spissen for å gi ekstra vekt. Cæsar bemerket at en skur av pila var effektiv for å bryte opp selv fiendtlige kavaleriangrep under borgerkrigen i 49 f.Kr. Pilum fortsatte å være det standariserte våpenet gjennom resten av republikken og inn i Imperiet, og viser for eksempel på Trajansøylen fra år 113.Pila ble brukt gjennom hele 200-tallet og inn på 300-tallet, og står nevnt i Vegitius' De Re Militari fra slutten av 300-tallet. Vegitius' beskrivelse skiller seg også noe fra de tidligere pila med lang jernhals. På hans tid bar legionærene et enkelt kombinert kaste- og stikkspyd med mothaker og kort shank, kalt et spikulum, eller flere tunge kastepiler kalt plumbatae.


== Konstruksjon og bruk ==
Pilumens fremste kjennetegn var den lange odden av jern, men en lite, pyramideformet spiss og en lang shank. Shanken var ikke herdet, slik at den vilel bøye seg når spydet traff fienden eller bakken. Dette gjorde det vanskelig å trekke spydet ut av skjold, og hindret fienden i å kunne plukke dem opp og kaste dem tilbake. Den lille, tynne spissen gav spydene god gjennomslagskraft, og ifølge Vegitius kunne de trenge gjennom rustninger. Selve odden var omkring 60 cm lang, og endte bakerst i en tange som var festet til skaftet.
Odden var festet til et treskaft av litt over halvannen meters lengde med to nagler som gikk gjennom tangen. Treskaftet hadde en fortykning øverst som odden var festet i. Noen pila hadde en av naglene erstatte av et trenagle som skulle brekke ved anslag, som en ekstra forsikring om at spydet ikke skulle kunne brukes av motstanderen. Hele spydet var omtrent 2 meter langt. Det fantes både lette pila uten fortykning og med dølle i stedet for tange, samt ekstra tunge pila med et rundt blylodd bakert på odden eller bak fortykkelsen på skaftet.


== Referanser ==
Knut Børø

Knut Tore Børø (født 28. september 1948, Hitra) er en tidligere langdistanseløper og NM-mester som spesialiserte seg på 5000 meter og 10000 meter meter. Han representerte Strindheim IL. Børø er i dag bonde på Hitra.
Under EM i friidrett i 1974 ble han nummer 11 på 5 000 m og nummer seks på 10 000 m. Han deltok under sommer-OL for Norge i 1972 og 1976, men nådde ikke finalene. Børø ble imidlertid norsk mester på både 5 000 m og 10 000 m i 1973 og i 5 000 m i 1975. For seieren i 1975 fikk han kongepokalen.
Strindheim IL arrangerer årlig Knut Børø-stevnet.


== Personlige rekorder ==
3000 meter – 7.49,4 min (1974)
5 000 meter – 13.21,8 min (1975)
10 000 meter – 27.56,2 min (1975), fjerde beste norske tid etter Are Nakkim, Knut Kvalheim og John Halvorsen.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Knut Børø – Olympedia 
(en) Knut Børø – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Knut Børø – Track and Field Statistics 
Sport på spiss: Knut Børø
Strindheim Friidretts historie
Norske barrièrebrytere på 10 000 m.
Ikkevold (tidsskrift)

Ikkevold var et månedlig norsk tidsskrift om ikke-vold, fredsarbeid og pasifisme. Det ble utgitt av Folkereisning mot krig (FMK) og utkom første gang i 1968. 


== Eksterne lenker ==
Ikkevolds nettutgave Arkivert 26. oktober 2020 hos Wayback Machine.
Folkereisning mot krig

Folkereisning mot krig (FMK) er en norsk pasifistisk organisasjon. Den ble stiftet i 1937 av Olaf Kullmann og Lilly Heber, som norsk seksjon av War Resisters' International. 
FMK gav i tidsrommet 1968–2005 ut tidsskriftet Ikkevold. 


== Eksterne lenker ==
FMKs nettsider
Ikkevolds nettutgave