jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Corumbá

Corumbá er en by og kommune i delstaten Mato Grosso do Sul i sentral-vestregionen av Brasil.  Byen ligger ved våtmarksområdet Pantanal, om lag 425 km sørvest for delstatshovedstaden Campo Grande. Byen ble grunnlagt som en militær utpost i 1778 og har idag (2006) om lag 101 000 innbyggere. Jordbruk og turisme er viktige inntektskilder for byen.
Byen er havneby langs elva Paraguay og et knutepunkt for jernbaneforbindelsen til Bolivia. Byen var også et strategisk knutepunkt i trippelalliansekrigen.


== Galleri ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Corumbá – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Corumbá – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
http://www.sidra.ibge.gov.br/bda/territorio/infounit.asp?codunit=4682&codunitibge=5003207&nomeunit=Corumb%E1+%2D+MS&n=6&nomenivel=Munic%EDpio&z=t&o=4
http://209.85.165.104/search?q=cache:SzHSBQDZ5OcJ:www.ms.sebrae.com.br/uploads/Estudos%2520Agronegocios/Fruticultura_Corumba/CRV5%2520-%25201%2520-Sumario%2520executivo.doc+R%C3%A1dio+Melodia+96.3+(Corumb%C3%A1)&hl=pt-BR&ct=clnk&cd=5&gl=br
http://wikimapia.org/#y=-19018954&x=-57643890&z=12&l=0&m=a
http://www.estacoesferroviarias.com.br/ms_nob/indice.htm
http://www.camaradecorumba.com.br
Dourados

Dourados er en by og kommune i delstaten Mato Grosso do Sul i sentral-vestregionen av Brasil. Byen har om lag 190 000 innbyggere (2005) og ligger 225 km. sørvest for delstatshovedstaden Campo Grande. Landbruk er en viktig innetekstkilde for byen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(pt-BR) Offisielt nettsted 
(en) Dourados – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dourados – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
http://www.igeo.uerj.br/VICBG-2004/Eixo5/e5%20214.htm
http://wikimapia.org/#y=-22245887&x=-54797058&z=11&l=0&m=a
http://www.sidra.ibge.gov.br/bda/territorio/infounit.asp?codunit=4720&codunitibge=5003702&nomeunit=Dourados+%2D+MS&n=6&nomenivel=Munic%EDpio&z=t&o=4
http://www.estacoesferroviarias.com.br/ms_nob/indice.htm
Premiata Forneria Marconi

Premiata Forneria Marconi (PFM) er et italiensk progressivt rockeband som var populære på 1970-tallet, med høye listeplasseringer både i Amerika og Storbritannia. Selv om det fantes mange lignende italienske band på samme tid (Banco del Mutuo Soccorso, Area, Perigeo, Le Orme), var Premiata Forneria Marconi det eneste italienske bandet innen sin sjanger som fikk suksess utenfor hjemlandet. Musikken deres virker inspirert av Genesis og tidlig King Crimson, men de klarer likevel å oppnå stor grad av originalitet gjennom sitt varme Middelhavs-'sound'. 


== Nåværende medlemmer ==
Flavio Premoli: piano, keyboard, Mellotron, Moog synthesizer, 1. vokal (forlot bandet i tidsperioden 1980 til 1995)
Franco Mussida: akustisk gitar, elektrisk gitar, 12 strengs gitar, mandolin, vokal
Franz Di Cioccio: slagverk, perkusjon, vokal og kor
Patrick Djivas: bass, programmering


== Tidligere medlemmer ==
Giorgio Piazza: bass (1970–1973)
Mauro Pagani: fløyte, pikkolofløyte, fiolin, kor (1970–1975)
Bernardo Lanzetti: vokal, gitar (1975–1977)
Grigory Bloch: fiolin (1977)
Lucio Fabbri: fiolin, keyboard (1979–1987)
Walter Calloni: ekstra slagverk (1982–1987)


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===
Storia di un Minuto, 1972
Per Un Amico, 1972
Photos of Ghost,1973 (Engelsk versjon av Per un amico)
L'isola di niente, 1974
The World Became the World, 1974 (Engelsk versjon av L'isola di niente)
Chocolate kings, 1975
Jet lag, 1977
Passpartù, 1978
Suonare suonare, 1980
Come ti va in riva alla città, 1981
P.F.M.? P.F.M.!, 1984
Miss Baker, 1987
Ulisse, 1997
Serendipity, 2000
Dracula, 2005
Stati di immaginazione, 2006
A.D. 2010 – La buona novella, 2010
PFM in Classic – Da Mozart a Celebration, 2013
Emotional Tattoos, 2017
I Dreamed of Electric Sheep - Ho sognato pecore elettriche, 2021


=== Livealbum ===
Live in USA, 1974
Fabrizio De Andrè / PFM - In Concerto Vol 1
Fabrizio De Andrè / PFM - In Concerto Vol 2
Performance, 1981
www.pfmpfm.it, 1999
Live in Japan 2002, 2002
Piazza del Campo, 2005


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Premiata Forneria Marconi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Premiata Forneria Marconi på Apple Music 
(en) Premiata Forneria Marconi på Discogs 
(en) Premiata Forneria Marconi på MusicBrainz 
(en) Premiata Forneria Marconi på Spotify 
(en) Premiata Forneria Marconi på Songkick 
(en) Premiata Forneria Marconi på AllMusic 
(en) Premiata Forneria Marconi på AllMusic
Marianne Dahlmo

Marianne Dahlmo, senere Breivoll, (født 5. januar 1965 i Bodø) er en norsk tidligere langrennsløper. Hun gikk for Bodø & Omegn IF.  Hun fikk stafettsølv i OL 1988 i Calgary, og endte på 2.-plass i verdenscupen sammenlagt i 1986 og fikk 3.-plass i 1987, begge gangene slått av Marjo Matikainen.
Marianne Dahlmo deltok i fire verdensmesterskap (Oberstdorf 1987, Lahtis 1989, Val di Fiemme 1991 og Falun 1993. Hennes beste plasseringer var to femteplasser (på 10 km klassisk i 1987 og 5 km klassisk i 1991).
Hun debuterte i verdenscupen i Davos 18. desember 1984. Til sammen vant hun 4 verdenscuprenn.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Marianne Dahlmo – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Marianne Dahlmo – Olympics.com 
(en) Marianne Dahlmo – Olympic.org 
(en) Marianne Dahlmo – Olympedia 
(en) Marianne Dahlmo – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Marianne Dahlmo – FIS (langrenn)
Grenserittet

Grenserittet er et terrengsykkelritt med start i Strömstad og målgang i Halden. Fra starten i Strömstad sentrum går løypa via Skee til grensepassering ved Håvedalen/Tyslingmoen innerst i Iddefjorden, og videre over Prestebakke til Fredriksten festning i Halden.


== Ritt-trasé ==
Grenserittet er 79,1 km langt (+2,5 km defilering), hvorav: 

ca. 15 km går på asfaltdekke
ca. 53 km går på grus- og skogsbilvei
ca. 11 km går over sti og traktorveierLøypa er teknisk lett, men stiller store krav til tempovekslinger for de som har ønske om å prestere gode tider. Enkelte små partier kan betegnes som middels teknisk krevende, dog uten å skremme den jevne mosjonssyklist.


== Arrangement ==
Grenserittet blir arrangert av ca. 1000 funksjonærer fra bortimot 40 ulike idrettslag og foreninger fra Norge og Sverige. Halden Skiklubb er eier av arrangementet. Rittet ble arrangerte som prøveritt i 1998 med i overkant av 100 fullførende deltagere. Det første offisielle året var 1999.


== Statistikk ==
Deltagerantallene, spesielt for tidlige utgaver av Grenserittet, kan være avrundet.
Før man sammenligner vinnertidene er det viktig å være klar over at løypetrasén har blitt forbedret år for år, og at regnvær vil gi flere minutter tillegg i denne løypa. I 2011 ble løypen forlenget noe, men samtidig ble mange partier også utbedret.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Ca’ d’Oro

Ca' d'Oro er et av palassene ved Canal Grande i Venezia. Selv om det egentlig heter Palazzo Santa Sofia, har det alltid vært kjent som det gyldne hus, fordi den opprinnelig var kledd med 23 000 ark bladgull, og malt i sinober og ultramarin, begge kostbare farger. Bygningen er fortsatt kjent under dette navnet, selv om det idag ikke er noe igjen av denne dekoren.
Palasset ble bygget mellom 1428 og 1430 for familien Contarini, som skaffet Venezia åtte Doger mellom 1043 og 1676. Giovanni Bon og sønnen Bartolomeo Bon var arkitekter. De er også kjent for sitt arbeide på Dogepalasset, først og fremst Porta della Carta med sin monumentale skulptur av Salomos dom.
Hovedfasaden til Ca' d'Oro ut mot Canal Grande er bygget i Bons venetiansk-gotiske stil. I nærheten finnes også Palazzo Barbaro og Palazzo Giustinian, som er bygget i samme stil.
Etter at den venetianske republikk falt i 1797, har palasset hatt flere eiere. Balettdanserinnen Marie Taglioni, som eide palasset i det 19. århundre, fjernet den gotiske trappen som fantes i det indre gårdsrommet, samt de dekorerte balkongene som også fantes i dette gårdsrommet. 
Baron Giorgio Franchetti kjøpte bygget i 1894 og forærte det til den italienske stat i 1922. Det har nå blitt satt istand igjen, og den fjernede trappen er rekonstruert. Det er et galleri og er åpent for publikum.


== Litteratur ==
Goy, Richard J., The House of Gold. Cambridge, 1992
Venice, An architectural guide, Edwina Biucchi og Simon Pilling, Batsford 2002


== Eksterne lenker ==
(en) Ca' d'oro (Venice) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Galleria Giorgio Franchetti (italiensk)
Ca' d'Oro (engelsk, tysk og italiensk)
Kelvar og Olvar

Kelvar og Olvar er et begrepspar skapt av J.R.R. Tolkien da han konstruerte sitt fiktive univers. Ifølge verket der Tolkien forklarer verdenen Midgard, og i blant annet Ringenes herre og Silmarillion, var det valaen Yavanna som delte inn alle verdens ting i «Kelvar» og «Olvar», før alvene og menneskene kom til Midgard. «Kelvar» ble brukt til å omtale dyr og andre levende vesener som beveget seg, mens «Olvar» ble brukt om planter og levende ting som ikke beveget seg.
Jedna si jedina

«Jedna si jedina» (norsk oversettelse: Du er den eneste, direkte oversatt: den ene og eneste) av Dino Merlin, var den første nasjonalsangen til Bosnia-Hercegovina (1995). Sangen ble byttet ut allerede i 1998, fordi enkelte følte at den utelukket serbere og kroater. Dette til tross for at teksten ikke nevner noen nasjonalitet. Det ble erstattet av «Intermeco» av Dušan Šestić, og denne nasjonalsangen har ingen tekst.


== Tekst ==
Teksten på bosnisk:

Oversatt til norsk:

Jeg sverger min troskap til deg
mitt tusen år gamle land
fra Sava til havet
fra Drina til UnaDu er det eneste
hjemlandet som jeg har
Du er den eneste
Bosnia og HercegovinaMåtte Gud ta vare på deg
for de nye generasjonene
mitt land av drømmer
mine forfedrers landDu er den eneste
mitt hjemland
Du er den eneste
Bosnia og Hercegovina


== Referanser ==
Åge Skinstad

Åge Skinstad (født 18. september 1964) er en norsk tidligere eliteløper i langrenn. I oktober 2022 ble han ansatt som daglig leder for ski-VM 2025 i Trondheim.Skinstad er utdannet lærer i merkantile fag. I 2006 forlot han jobben som landsansvarlig for Adidas Norge, for å bli sportssjef for langrenn i Norges Skiforbund, etter Bjørnar Håkensmoen. Fra mars 2015 til 2017 var han direktør i NHO innlandet, der han overtok etter Christl Kvam. I desember 2017 begynte han som direktør for Sport-divisjonen i Brav Norway (tidligere Swix Sport) med ansvar for merkevarene Swix og Toko. I 2021 ble han administrerende direktør i Hapro Jobb & Karriere.Åge Skinstad er opprinnelig fra Lensbygda i Østre Toten, men bor nå på Gjøvik. Han er også trener og motivator for sine egne sønner, Mårten og Petter Soleng Skinstad, som sammen har langrennslaget Team Sport 1 Skinstad. Som aktiv huskes han nok best for å ha blitt diskvalifisert i Vasaloppet, en femteplass i Vasaloppet, og for stafettsølvet fra norgesmesterskapet i 1989 for Lensbygda Sportsklubb sammen med Jo Helgestad og Svein Smedshammer. Skinstad gikk da sisteetappen og tapte spurten mot en ung Bjørn Dæhlie. Han har også en verdenscupseier i stafett, og en 13.-plass som beste plassering individuelt i et verdenscuprenn. Skinstad er tidenes mestvinnende norske sportssjef for et landslag.Skinstad er kjent som ekspertkommentator i langrenn for NRK. Etter at Nordic Entertainment Group overtok rettighetene for sending av verdenscupen i langrenn i 2021, begynte han der.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Åge Skinstad på Internet Movie Database 
(en) Åge Skinstad – FIS (langrenn)
Trundholmsvognen

Trundholmsvognen (Solvognen) er et dansk nasjonalklenodium – et enestående bronsealderfunn utformet i bronse og gull. Solvognen er en hulstøpt figur, bestående av en hest som trekker en stor vertikal skive som kan tolkes som et symbol for solen. Solskiven er belagt med gull på den ene siden, og har fine sirkelformede mønstre. Både hest og skive har hemper som det har vært trukket snorer gjennom. Hesten og skiven står på restene av seks hjul. På den måten utgjør figuren en «solvogn», og blir derfor ofte betegnet som Solvognen. Figuren er datert til eldre bronsealder – ca. 1350 f.Kr.
Solvognen ble funnet den 7. september, 1902 i Trundholm Mose i Odsherred, Nord-Sjælland i forbindelse med den første pløyningen av området. Finneren, Frederik Willumsen, brakte hjem funnet, og lot sønnen leke med hesten, i den tro at figuren bare var et gammelt leketøy. Solvognen var imidlertid skadet allerede i bronsealderen, da den ble lagt ned – sannsynligvis som en offergave i mosen. I 1998 fant man på samme sted flere fragmenter av de seks hjulene på figuren med metalldetektor. 


== Bakgrunn ==
Sammen med andre arkeologiske funn, forteller solvognen mye om bronsealderens religion. Solen var da noe av det mest sentrale i religionen. Man tenker seg at bronsealderens mennesker forestilte seg at solen ble transportert over himmelen om dagen. Om morgenen førte en fisk solen til et skip, som transporterte solen inntil middag. Her tok solhesten over og førte solen videre til ettermiddagsskipet. Om kvelden førte en slange solen til underverdenen, som lå under den flate jorden. Her nede var solen mørk mens den ble transportert på nattskip tilbake til morgenens utgangspunkt, hvor fisken igjen tok over. Således ble dagens syklus opprettholdt i evighet av solens hjelpere – fisken, hesten, slangen og skipene.
Denne tolkningen av bronsealderens begrepsverdenen støttes av flere helleristninger, samt av dekorasjoner på barberkniver av bronse (1100 – 500 f.Kr.) Den forgylte siden av solskiven på solvognen sitter slik at vognen skal beveges fra venstre mot høyre om dagen, altså i solens retning. Den motsatte siden av vognen mangler den forgylte solskiven. Dette er den mørklagte solen om natten på vei tilbake fra høyre mot venstre til sitt startsted ved soloppgang. Med sine to forskjellige sider viser følgelig solvognen den bevegelsen solen gjør i løpet av et døgn.
Både på helleristningene og på barberknivene trekker hesten solen i en linje. Hjulene på solvognen, som i og for seg også kunne tenkes å illustrere solen, hører derfor antakeligvis ikke til i den mytiske fortellingen om solen og dens gang i løpet av døgnet, men må betraktes som en prakisk foranstaltning som gjorde det mulig å kjøre solskiven og hesten fram og tilbake under rituelle seremonier for gjengi solens bevegelser.


== Se også ==
Himmeldisken fra Nebra


== Kulturkanonen ==
Solvognen inngår i Danmarks kulturkanon under kategorien billedkunst.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Solvognen hos Nationalmuseet
(en) Solvognen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Havabborer

Havabborer (Moronidae) er en familie av piggfinnefisker.
Navnet har tidligere vært brukt om familien Serranidae, men denne familien er blitt splittet opp, og den arten som på norsk kalles havabbor, er flyttet til familien Moronidae. Andre «havabborer» er plassert i andre familier som Percichthyidae og vrakfisker.
Familien Moronidae består av to arter i slekten Dicentrarchus og fire arter i slekten Morone. Dicentrarchus lever ved kystene av Europa og Nord-Afrika, mens Morone lever i fersk-, brakk- og saltvann i det østlige Nord-Amerika.
Slekten Lateolabrax fra Øst-Asia ligner både i utseende og levevis, men regnes til en egen familie.
Patagonisk tannfisk (Dissostichus eleginoides) blir solgt under betegnelsen «chilensk havabbor», men er svært fjernt beslektet med havabborer.


== Eksterne lenker ==
(en) Havabborer – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Havabborer i Encyclopedia of Life 
(en) Havabborer i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Havabborer hos Artsdatabanken 
(sv) Havabborer hos Dyntaxa 
(en) Havabborer hos Fauna Europaea 
(en) Havabborer hos Fossilworks 
(en) Havabborer hos ITIS 
(en) Havabborer hos NCBI 
(en) Kategori:Moronidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Moronidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Family Moronidae - Temperate basses - FishBase
Havabbor

Havabbor (Dicentrarchus labrax) er en fiskeart.
Den er langstrakt fisk som minner litt om gjørs. Det er to korte ryggfinner; den fremre har 7–9 piggstråler og den bakre én piggstråle og 12–13 bløtstråler. Arten kan bli opptil 100 cm lang og 9 kg, men fisker lengre enn 60 cm er uvanlige.
Havabbor er en stimfisk som lever i grunne kystfarvann. Den oppholder seg ofte i elvemunninger og vandrer av og til opp i ferskvann. I den nordlige delen av utbredelsesområdet beveger den seg bort fra kysten til dypere farvann om vinteren. Havabboren eter krepsdyr, flerbørstemarker, små blekkspruter og fisk.
Utbredelsen strekker seg fra Norge og De britiske øyer til Marokko, Senegal og Kanariøyene. Den er også vanlig i Middelhavet og Svartehavet.
Havabbor er ettertraktet av sportfiskere. Fra England og sørover blir det drevet kommersielt fiske etter arten, men det meste av havabboren som omsettes kommer fra akvakultur. I 2012 var verdensfangsten av vill havabbor 8990 tonn, mens det ble produsert 153 182 tonn i oppdrettsanlegg.Mange andre fiskearter kalles også «havabbor» (engelsk seabass). De fleste tilhører familien Serranidae.


== Referanser ==


== Litteratur ==
P. Pethon (2005). Aschehougs store fiskebok (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7. 
«European seabass (Dicentrarchus labrax)». Marine Species Identification Portal: Fishes of the NE Atlantic and the Mediterranean. Besøkt 6. januar 2017. 


== Eksterne lenker ==

(en) Havabbor – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Havabbor i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Havabbor hos Artsdatabanken 
(sv) Havabbor hos Dyntaxa 
(en) Havabbor hos Fauna Europaea 
(en) Havabbor hos FishBase 
(en) Havabbor hos ITIS 
(en) Havabbor hos NCBI 
(en) Kategori:Dicentrarchus labrax – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Dicentrarchus labrax – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dicentrarchus labrax – detaljert informasjon på Wikispecies
Fiskemel

Fiskemel er et mel som produseres av fiskehoder, fiskerygger og annet avfall fra konsumfiskindustrien, eller fra fisk som ikke går til konsum (industrifisk). Fiskemel har et høyt innhold av proteiner og mineraler.
Fiskemel av sild ble produsert i Norge allerede i vikingtida. Marco Polo nevner bruk av fiskemel i sin bok om sin reise til Kina på 1400-tallet.Fiskemel brukes som proteinforsterkende tilsats i fôr til oppdrettsfisk og husdyr. I 2003 vedtok EØS-komiteen å forby fiskemel i fôr til drøvtyggere. Bakgrunnen var frykten for at fiskemel ved et uhell blir forurensa av kjøttbeinmel fra landdyr som kunne være smitta av kugalskap, fordi produksjonen av fiskemel og kjøttbeinmel mange steder går om hverandre. I Norge er produksjonslinjene rene (fiskemelprodusenetene produserer bare fiskemel), slik at denne type forurensning ikke kan skje, men regjeringen valgte likevel å følge forskriften.


== Norske produsenter ==
Austevoll Seafood og Copeinca er notert på Oslo børs.


== Eksterne lenker ==
Fiskemel og fiskeolje – english summary


== Litteratur ==
Giskeødegård, Nesvik: Produksjonslære for fiskeindustrien ISBN 82-529-1787-9
Walde: Bransjelære for fiskeindustrien ISBN 82-529-1788-7
Mossekarusellen

Mossekarusellen er en løpskarusell i Moss og Rygge. Den består av fire løp som arrangeres hvert år og ble arrangert første gang i 1977.


== Albyløpet ==

1. løp i Mossekarusellen er Albyløpet. Løypa er 3,1 km og går på stier og grusveier i lett kuppert terreng. Start og mål ved hovedporten på Alby på Jeløya.


== Ekholtløpet ==
2. løp er Ekholtløpet. Løypa er 3,9 km for dameklassen, og 7,1 km for herreklassen. Begge klasser har start og mål på Rygge ungdomsskole.


== Kambomila ==
3. løp i er Kambomila. Løypa er 5,6 km for dameklassen, og 10,5 km for herreklassen. Begge klasser har start og mål på Noreødegården.


== Årefjorden Rundt ==
4. og siste løp i Mossekarusellen er Årefjorden Rundt. Løypa er 8,5 km for dameklassen, og 13,1 km for herreklassen. Begge klasser har start og mål på Rygge ungdomsskole.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(no) Resultater
Mobyson

Mobyson var en norsk mobiltelefontilbyder som leide kapasitet i NetComs mobilnett. Mobyson ble i 2006 kjøpt opp av svenske Onetwocom, og kundene ble senere overført til Onetwocoms datterselskap Talkmore. Talkmore ble i 2007 kjøpt opp av Telenor


== Referanser ==
Jean de Brunhoff

Jean de Brunhoff (født 9. desember 1899, død 16. oktober 1937) var en fransk forfatter og illustratør. Han er først og fremst kjent for de populære barnebøkene om den vesle elefanten Babar. 


== Bøkene om Babar ==
Jean de Brunhoff utgav sin første bok om elefantkongen Babar i 1931 under tittelen L'Histoire de Babar le petit éléphant. Figuren var egentlig skapt av kona hans, Cecile de Brunhoff, som fortalte historier om elefanten til sønnene deres, Laurent og Mathieu. Utgivelsen markerte begynnelsen på den moderne storformatboka og ble svært viktig i utviklinga av bildebøker for barn. Jean de Brunhoff lagde siden ytterligere fem bøker om Babar, og de solgte tilsammen i flere millioner både i Europa og USA. Etter at Brunhoff plutselig døde i 1937, fortsatte sønnen Laurent de Brunhoff (født i 1925) fra 1946 å tegne og skrive om elefanten. De første sju bøkene ble trykt i nye opplag etter krigen, men i forkortet utgave på 30 sider i forhold til de opprinnelige 48. 
I 1960 kom den første filmen om figuren, og fra 1989 til 1993 og i 2000 ble det produsert en internasjonal tegnefilm-serie om Babar for barne-tv. 
De Brunhoff er gravlagt på den berømte kirkegården Père Lachaise i Paris. Sønnen Laurent de Brunhoff bor i dag i USA.


== Se også ==
Babar


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jean de Brunhoff – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jean de Brunhoff på Internet Movie Database 
(fr) Jean de Brunhoff på Allociné 
(en) Jean de Brunhoff hos The Movie Database 
(en) Jean de Brunhoff på Discogs 
(en) Jean de Brunhoff på MusicBrainz 
(en) Om de Brunhoff-familien (på engelsk)
(fr) Laurent de Brunhoff om faren (på fransk)
(en) Illustrasjoner fra Babar 1931 og 1989
(en) Uoffisielt Babar-nettsted (engelsk)
Japans forsvar

Japans forsvar består av et militærvesen benevnt Japans selvforsvarsstyrker (japansk 自衛隊), opprettet etter Japans nederlag i andre verdenskrig, og underlagt forsvarsministeriet. Styrken har aldri mobilisert i reelle stridshandlinger, men har deltatt i noen internasjonale, fredsbevarende operasjoner.
Selvforsvarsstyrkene har om lag 247 000 soldater, fordelt på 150 000 i landselvforsvaret (Japans de facto hær), 50 000 i det maritime selvforsvaret (Japans de facto marine) og 50 000 i luftselvforsvaret (Japans de facto flyvåpen). I tillegg kommer 56 000 reservister (tall fra 2015). Landets cyberforsvar består ifølge noen kilder av 150 mann.Selvforsvarsstyrkene er de jure politistyrker og hjemlet i Lov om selvforsvarsstyrker av 1954, som garanterer at styrkene er underlagt sivil kontroll. Loven innebærer et unikt system: Alle soldatene er formelt sivile tjenestemenn, og de som bærer uniform er underlagt den sivile forsvarsetaten, som ligger under statsministerens kontor.


== Referanser ==
Peter Sís

Peter Sís (født 11. mai 1949 i Brno i daværende Tsjekkoslovakia) er en tsjekkisk animatør, forfatter og illustratør. Han er særlig kjent for en rekke særegne bildebøker for barn. Han bor og arbeider i dag i New York i USA.
Peter Sìs' tegninger er utført som fargelagte pennetegninger i en mellomeuropeisk håndverkertradisjon og illustrasjonsstil. Motivene er nitid detaljerte, ofte lett surrealistiske og mystiske, og inspirert av både dekorative plansjeverk og geometriske mønstre.


== Utgivelser ==
1996: Starry Messenger: Galileo Galilei
1998: Tibet Through the Red Box
2000: Madlenka
2001: A Small Tall Tale from the Far Far North
2001: The Three Golden Keys
2002: Madlenka's Dog
2003: The Tree of Life


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Petr Sís – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Peter Sís på Internet Movie Database 
(sv) Peter Sís i Svensk Filmdatabas 
(en) Peter Sís på AllMovie 
(en) Fyldig egenpresentasjon med bilder og film