jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Peregrine Maitland

Peregrine Maitland (født 6. juli 1777, død 30. mai 1854) var en britisk soldat og koloniadministrator.
Han var født i Long Parish House i Hurstbourne i Hampshire og var den eldste av de fem sønnene til Thomas (død 1798) og Jane Maitland. Han sluttet seg til Grenadier Guards 15 år gammel og utmerket seg i slaget ved Waterloo. Maitland ble utnevnt til viseguvernør av Øvre Canada i 1818 og støttet Family Compact som dominerte provinsen. Han forsøkte å begrense og reformere proamerikanske tendenser i kolonien og motstod kravene til radikale i regjeringen. Hans tid i Øvre Canada endte i 1828 da han ble utnevnt til viseguvernør i Nova Scotia hvor han tjente fra 1828 til 1834.
Maitland dro til India og ble øverstkommanderende for hæren i Madras i 1836 hvor han ble værende i to år. Han ble guvernør i Kappkolonien i 1844, men ble fjernet under xhosakrigen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sherwood, George, red., The Pedigree Register, London, September, 1908, pps:154-5.
Bannerman, W. Bruce, FSA, red., Miscellanea Genealogica et Heraldica, 4th series, London, 1908, vol.2, p.317.


== Eksterne lenker ==
Biografi hos Dictionary of Canadian Biography Online
Henry Pottinger

Henry Pottinger, 1. baronett (født 3. oktober 1789, død 18. mars 1856) var en britisk–irsk soldat og koloniadministrator. Han var den første britiske guvernøren i Hongkong.


== Bakgrunn og virke ==


=== Bakgrunn ===
Pottinger ble født i Mount Pottinger som på den tiden var et landbruksområde utenfor Belfast i Irland. Han var sønn av Eldred Curwen Pottinger og Anne Gordon. Han studerte ved Belfast Royal Academy.


=== Kolonialadministrasjonen ===
Pottinger dro til Bombay i 1801 og sluttet seg til Det britiske ostindiske kompani i 1806. Han kjemper i Mahrattakrigen i 1809 som løytnant. 
Pottinger utforsket senere mye av landet mellom India og Persia og ble residerende administrator av Sindh i 1820. Han hadde senere den samme stillingen i Hyderabad. 
Pottinger giftet seg med Susanna Maria Cooke i 1820, og de fikk  i 1831 en sønn, Frederick, som skulle bli beryktet for sine sammenstøt med bushrangere som politiinspektør i New South Wales i Australia.
Pottinger ble den andre britiske administratoren av Hongkong den 12. august 1841 og den første guvernøren av Hongkong 26. juni 1843. Han var guvernør til 8. mai 1844. Før denne utnevnelsen ledet Pottinger en marine som skulle beseire Yishan ved Humen. Som utsending for Storbritannia forhandlet han frem betingelsene i Nankingavtalen (1842) som gjorde slutt på første opiumskrig med det kinesiske Qingimperiet.
I sin korte periode som guvernør etablerte Pottinger utøvende og lovgivende forsamlinger, hvor den ene diskuterte politiske saker, mens den andre satte sammen lovgivning. Men forsamlingene var ikke samlet ofte, og dette gav Pottinger makt til å bestemme politikken. Mens han var guvernør, ble Hongkong den viktigste havnen for opiumshandelen i Kina. Mot slutten av sin tjeneste mistet Pottinger støtten fra lokale britiske handelsmenn og ble isolert. Han forlot Hongkong den 7. mai 1844.
Pottinger ble medlem av Det kongelige råd i 1844 og ble guvernør i Kappkolonien i 1847 og også i Madras samme år. Han ble forfremmet til generalløytnant i 1851. 
Han døde etter å ha pensjonert seg på Malta i 1856.


== Referanser ==
Bolsena-korporalet

Bolsenakorporalet som oppbevares i et rikt utstyrt relikvarium i domkirken i Orvieto er et klede knyttet til et mirakel tilsvarende liksvøpet i Torino, dog ikke på langt nær så berømt. Et korporale er en hvit alterduk som alterkalken er plassert på under utøvelsen av nattverden.
Rødlige flekker på duken viser på nært hold profilen av et ansikt lik den som tradisjonelt brukes til å fremstille Frelseren. Opprinnelsen til flekkene sies å komme av et oblat  som gjennom et mirakel ble blodige i hendene på en prest som tvilte på transsubstansiasjonen og forrettet nattverd i Bolsena som ligger ikke så langt fra Orvieto.
Under Corpus Christi-feiringen, som er en av de viktige offentlige helligdagene i Orvieto, bæres Bolsenakorporalet i prosesjon rundt i byen under store fanfarer.


== Miraklets status ==
Det såkalte «Bolsenamiraklet» er ikke offisielt anerkjent av den romersk-katolske kirken, selv om det er ansett som en privat åpenbaring for den tvilende presten. De historiske bevis er annenhånds vitneutsagn, og tradisjonen er på ingen måte konsekvent.


== Historiske henvisninger ==

Pave Urban IV nevner det ikke i bullen hvor han stadfester Corpus Christi-feiringen, på tross av at legenden om miraklet har sitt utgangspunkt i hans tid og at dets forkjempere hevder at miraklet var av avgjørende betydning for ham da han stadfestet feiringen. Pave Urban IVs samtidige biografer er tause: Muratori, Rerum Italicum scriptores og Thierricus Vallicoloris  beskriver i sin bok om pavens liv alle begivenheter fra pavens opphold i Orvieto i detalj. Han beskriver pavens hengivenhet for å lese til messen og for gjennomføringen av Corpus Christi-feiringen uten nevne Bolsenamiraklet. Bolsenamiraklet er nevnt i inskripsjonen på en rød marmorplate i St. Christina-kirken og er derfor av senere dato enn kanoniseringen av Thomas Aquinas (1328). Den eldste kjente nedtegnelsen av miraklet er en fremstilling  utført i emalje som pryder forsiden av relikvariet som ble laget i tidsrommet 1337–1339.
I 1344 henviser pave Klemens VI i et sammendrag til Bolsenamiraklet med ordene propter miraculum aliquod («på grunn av et mirakel») (Pennazzi, 367); Gregor XI,  gir i et sammendrag av 25. juni 1337, en kort redegjørelse for miraklet.  En rekke henvisninger til det er funnet senere (1435) i prekener av domenikanerpredikanten Leonardo Mattei fra Udine. Sistnevnte sier imidlertid ikke, slik som den lokale legenden hevder, at presten tvilte på Kristi nærvær i oblaten og vinen, men kun at noen dråper fra begeret falt på korporalet. For øvrig forekommer tilsvarende legender om blodflekkete korporaler ofte i legendesamlinger, også av tidligere dato enn på 1300-tallet og opptrer samtidig med de store nattverds-polemikkene på 800-tallet og 1100-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Catholic Encyclopedia: Orvieto
Philip Hinchcliffe

Philip Hinchcliffe (født 1. oktober 1944) er en britisk TV-produsent, som er mest kjent for ha vært produsent på BBCs science fiction-serie Doctor Who i 1970-årene. Hans første store prosjekt var som manusredigerer på Alexander the Greatest (1971).
Hinchcliffe gikk på Slough Grammar School og Pembroke College i Cambridge. Han tok over som produsent av Doctor Who etter Barry Letts i 1974 og den første historien han ble kreditert som produsent på er The Ark in Space. Han hadde forberedt seg på denne jobben ved å følge Letts under produksjonen av den forrige historien, Robot. Den første sesongen produserte han stort sett manus som var bestilt av det forrige produksjonsteamet og det var ikke før i den neste sesongen at hans innflytelse kunne ses i serien.
Hinchcliffe og manusredigerer Robert Holmes forandret en del på serien. Den ble mørkere og mer voksen med en gotisk atmosfære påvirket av skrekkfilmene fra Hammer Films. Dette er spesielt fremtredende i historier som Pyramids of Mars og The Talons of Weng-Chiang.
Mens Hinchcliffe var produsent, mottok BBC klager fra Mary Whitehouse, som var styreleder i National Viewers' and Listeners' Association. Hun klagde på at serien ikke passet for barn og at den kunne traumatisere dem. NVLA hadde vært kritiske til serien siden begynnelsen av 1970-årene, men klagene nådde høydepunktet da den Hinchcliffe-produserte historien The Deadly Assassin, hvor Goth prøver å drukne Doktoren, ble vist. Selv om BBC offentlig forsvarte serien, ble Hinchcliffe flyttet til thrillerserien Target i 1977. Den nye produsenten, Graham Williams, fikk beskjed om å gjøre serien mindre skummel.
Hinchcliffe skrev også bøker basert på Doctor Who-historiene The Keys of Marinus, The Seeds of Doom og The Masque of Mandragora for Target Books.
Etter Doctor Who jobbet Hinchcliffe på flere serier, inkludert Taggart, Private Schulz og The Last Musketeer. Datteren Celina Hinchcliffe er en programleder som jobber på sportsprogrammer hos BBC.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Philip Hinchcliffe på Internet Movie Database 
(sv) Philip Hinchcliffe i Svensk Filmdatabas 
(da) Philip Hinchcliffe på Filmdatabasen 
(fr) Philip Hinchcliffe på Allociné 
(en) Philip Hinchcliffe på AllMovie 
(en) Philip Hinchcliffe hos The Movie Database 
(en) Biografi hos On Target
Cyclotornidae

Cyclotornidae er en liten familie av små sommerfugler som bare finnes i Australia. De utmerker seg ved en meget spesiell livssyklus, der larvene først er parasitter på dvergsikader eller bladlopper, og så på maur som kommer for å samle honningdugg fra disse.


== Utseende ==
Små (forvingelengde rundt 7 mm), grå møll med smale, avrundede vinger. Kroppen er kort og kraftig, antennene ganske lange og trådformede. Det første larvestadiet ligner skrukketroll, de senere larvestadiene som lever i maurtuer er fargesterke, brede og flate


== Levevis ==
Hunnene legger tallrike (opptil 1400) små egg på planter som er angrepet av dvergsikader (Cicadellidae) eller bladlopper (Psyllidae). De små, skrukketroll-lignende larvene oppsøker sikadene og suger hemolymfe (blod) fra dem. Noen ganger dør ofrene, andre ganger ikke. Etter en tid spinner larven seg inn i en kokong og forvandler seg til en sterkt farget, flattrykt, kortbent larve som stiller seg opp i en U-formet positur med bakenden pekende oppover. Sikadene blir besøkt av maur av slekten Iridomyrmex som samler honningdugg fra dem. Cyclotorna-larvene skiller ut et stoff som er svært tiltrekkende for maurene, og maurene bærer dem tilbake til tua. Der fullfører larven sin utvikling ved å spise av maurenes larver og pupper. På grunn av stoffet de skiller ut får de være i fred for maurene. Når larvene er ferdig utviklet, kryper de ut av tua og forvandler seg til en puppe utenfor.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata – Homoneura
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Overfamilien Zygaenoidea
Familien Cyclotornidae – 12 kjente arter, bl.a.:
Cyclotorna diplocentra Turner, 1913
Cyclotorna egena Meyrick, 1912
Cyclotorna ementita Meyrick, 1921
Cyclotorna experta Meyrick, 1912
Cyclotorna monocentra Meyrick, 1907


== Eksterne lenker ==
(en) Cyclotornidae i Encyclopedia of Life 
(en) Cyclotornidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cyclotornidae hos NCBI 
Cyclotorna – detaljert informasjon på Wikispecies Cyclotorna diplocentra og Cyclotorna monocentra, fra CSIRO, Melbourne: [1]

Australian Moths Online - Cyclotornidae [2]
Sigve Brekke

Sigve Brekke (født 15. desember 1959) er en norsk bedriftsleder og tidligere politiker (Ap). Fra august 2015 har han vært konsernsjef i Telenor.


== Liv og virke ==
Brekke kommer fra Uvdal hvor hans far var ordfører i Nore og Uvdal. Sigve Brekke ble kommunestyrerepresentant da han var 18 år gammel. Brekke var i 1980-årene generalsekretær i Arbeidernes ungdomsfylking (AUF), i Turid Birkelands lederperiode. Han var statssekretær i Forsvarsdepartementet fra 1995 til 1996 og politisk rådgiver fra 1993), og arbeidet ved Forsvarets forskningsinstitutt. Han deltok også ved et studieprogram ved Harvard University i USA.Brekke begynte sin karriere som rådgiver i Telenor i 1998 og hadde fra 1999 til 2015 en rekke lederstillinger knyttet til Telenors virksomhet i Asia. Han startet ved Telenors Singapore-kontor i 1999 og var administrerende direktør for det majoritetseide thailandske teleselskapet DTAC i 2002. Fra 2008 til 2015 var han leder for Telenors virksomhet i Asia, stasjonert i Bankok. Fra høsten 2010 var han også administrerende direktør i Telenors indiske selskap Uninor.
Brekke høstet både ros og kritikk for Telenors mange satsinger i Asia. Ekspansjonen i India ble et pengesluk for Telenor, samtidig som Brekke var sentral i å forhandle frem løsninger på konflikter med myndighetene i landet om operatørlisenser. Lokalt var nordmannen kjent som en utypisk leder i det asiatiske næringslivet, der han fremholdt en skandinavisk ledelseskultur med mindre avstand mellom ledelse og ansatte.
Da Jon Fredrik Baksaas gikk av som konsernsjef i Telenor 1. januar 2016 ble Sigve Brekke ansatt i stillingen.


== CV-saken ==
I 2015 skrev Kapital at Brekke, mens han i perioden 2004–2014 hadde sjefsjobber for Telenor i Asia, ga offentligheten «inntrykk av at han hadde en bachelorgrad i økonomi og administrasjon fra Høgskolen i Telemark». I 1984–1986 gikk Brekke på det toårige høyskolekandidatstudiet, ikke treårig bachelor, men oppnådde ikke graden høyskolekandidat. Brekke bekreftet at han manglet to vekttall (av 40) for å oppnå graden høyskolekandidat. Brekke har i sin CV oppført en Degree in Agricultural Sciences fra Agricultural College Kongsberg, som Brekke til Kapital sier er en toårig yrkesutdanning innenfor skogfag. Ifølge Telenor har ikke Brekke gitt gale opplysninger til Telenor.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sigve Brekke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sigve Brekke på Internet Movie Database 
(no) Sigve Brekke hos Norsk senter for forskningsdata
Emile Baron

Emile Baron (født 17. juni 1979 i Fish Hoek i Western Cape i Sør-Afrika) er en sørafrikansk fotballkeeper som spiller for Supersport United i hjemlandet, Sør-Afrika.
Baron startet sin karriere i Hellenic FC, men ble i 1999 kjøpt opp av den norske klubben Lillestrøm SK. Han spilte i klubben fra 1999 frem til 2004 før han etter å ha mistet lagledelsens tillit bestemte seg for å dra tilbake til hjemlandet og Kaizer Chiefs. Han spilte 114 kamper for Lillestrøm i Tippeligaen og ble i 2000 tildelt Kniksenprisen for beste keeper i den norske toppdivisjonen.
Han har spilt fire landskamp for Sør-Afrika, men har vært i landslagstroppen flere ganger uten å ha sluppet til.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emile Baron – Olympedia 
(en) Emile Baron – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Emile Baron – FIFA 
(en) Emile Baron – Transfermarkt 
(en) Emile Baron – national-football-teams.com 
(en) Emile Baron – FootballDatabase.eu 
(en) Emile Baron – FBref
The Real Thing

The Real Thing er en norsk-svensk souljazzgruppe med base i Oslo. Etter saxofonisten Sigurd Køhns plutselige dødsfall i 2004, lå The Real Thing i dvale inntil 2010, da bandet gjorde et comeback. Medlemmer i bandet pr. 2016 er Paul Wagnberg på Hammond B3 orgel, Staffan William-Olsson på gitar, Hermund Nygård på trommer, og Dave Edge på saksofon.
Kvartetten har utgitt åtte album. Debuten kom i 1992 med albumet The Real Thing. Blant de mest populære utgivelsene er Live (med «Waffle Shuffle» og «Horsefeathers»), Pleasure Is An Attitude (med «Mmm...Aahh...») og Deluxe (med «Ingen där»).
Gruppen ble startet i 1992 med Carl Størmer på trommer. Torstein Ellingsen tok over for Størmer i 1995, og Børre Dalhaug tok over for Ellingsen i 1998. Ellingsen returnerte i 2010, med engelske Dave Edge som Sigurd Køhns arvtager. 
The Real Things musikk består for det meste av originalt materiale. Musikken kombinerer innflytelser fra amerikansk Blue Note-jazz (representert av musikere som Jimmy Smith, George Benson, og Wes Montgomery) og elementer fra moderne populærmusikk. Resultatet er en blanding av genre som swing, blues, funk og rock.


== Diskografi ==
The Real Thing (1992)
In New York (med Lew Soloff) (1993).  Nominert til Spellemannprisen i 1994.
A Perfect Match (med Bohuslän Big Band) (1994).  Arrangert av Tom Kubis
Live (1995)
Pleasure Is An Attitude (1997)
Deluxe (med Kringkastingsorkestret) (2000)
New Wrapping (2003)
A Real Christmas (med Sigrid Brennhaug på vokal) (2006)
Back On Track (2011)


== Eksterne lenker ==
(en) The Real Thing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Real Thing på MusicBrainz 
(en) The Real Thing på Songkick 
(en) The Real Thing Myspace
(en)  The Real Thing hos AllMusic
(no) The Real Thing i Store norske leksikon (Fagansvarlig Bjørn Stendahl)
Robert Henry Wynyard

Robert Henry Wynyard (født 24. desember 1802, død 6. januar 1864) var koloniadministrator i New Zealand, viseguvernør i provinsen New Ulster (26. april 1851–7. mars 1853), regjeringsadministrator og overoppsynsmann av Provinsen Auckland (12. juli 1853–5. januar 1855).
I to perioder (3. januar 1854–6. september 1855 og 3. oktober 1861–desember 1861) var Wynyard regjeringsadministrator siden generalguvernøren i New Zealand var borte. Som administrator åpnet Wynard det første parlamentet i New Zealand den 24. mai 1854. Wynard ble raskt konfrontert med kravene fra det nye parlamentet om at en ansvarlig regjering skulle innføres umiddelbart. En resolusjon ble vedtatt 2. juni som støttet dette kravet, fremlagt av Edward Gibbon Wakefield. Men Wynyard nektet og hevdet at kolonikontoret ikke hadde nevnt ansvarlig regjering i sine sendinger. Det utnevnte utøvende rådet på New Zealand rådet mot å innføre en ansvarlig regjering, og i mellomtiden sendte Wynyard en utsending til London som ba om rettledning. Wynard tilbød så å inkludere noen valgte medlemmer fra parlamentet i det utøvende rådet, og den 1. august krevde parlamentet fullstendig makt til å utnevne ministere. Wynyard nektet, og alle de tre medlemmene i rådet gikk av. Wynyard stengte dermed parlamentet i to uker. 31. august utnevnte han Thomas Forsaith, Edward Jerningham Wakefield og James Macandrew til det utøvende rådet, men da parlamentet møttes igjen, la det frem et mistillitsforslag mot disse tre.
Parlamentet møttes den 8. august 1855, og nå hadde Wynyard fått instruksjoner fra kolonikontoret om å innføre ansvarlig regjering. Heldigvis for Wynyard ankom den neste guvernøren, Thomas Gore Browne, den 6. september og avløste Wynyard for hans plikter. Wynyards andre periode som administrator var mye mindre hendelsesrik.
Han fungerte også som guvernør i Kappkolonien for George Edward Grey to ganger, fra 1859 til 1860 og 1861 til 1862.
Wynyard døde i Bath i England i 1864.


== Referanser ==
Stein Gran

Stein Gran (født 20. oktober 1958 i Oslo) er en tidligere norsk fotballspiller. Han spilte fem landskamper mellom 1979 og 1984 og var med i den norske troppen under OL 1984 i Los Angeles. Gran spilte også bandy og ble norgesmester for Ullevål i 1975.


== Klubber ==
Lyn (1975–1981, 1985–1988)
Vålerenga (1982–1984)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stein Gran – Olympedia 
(en) Stein Gran – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Stein Gran – FIFA 
(en) Stein Gran – Transfermarkt 
(en) Stein Gran – national-football-teams.com 
(en) Stein Gran – WorldFootball.net 
(en) Stein Gran – EU-Football.info 
(no) Stein Gran – Norges Fotballforbund 
Spillerprofil i Lyn (1975–1981 og 1985–1988)
Arve Seland

Leif Arve Seland (født 12. desember 1963 i Arendal) er en norsk tidligere fotballspiller. 
Seland spilte tolv landskamper mellom 1984 og 1987 og scoret ett mål, mot Egypt i en treningskamp i 1984. Han var også med i den norske troppen under OL 1984 i Los Angeles. Han ble toppscorer i 1. divisjon med Start i 1986 med tolv mål. Han var kjent som en hurtig angrepsspiller.
På grunn av hofteproblemer måtte han avslutte karrieren allerede som 26-åring. Han har siden måttet bytte ut begge hoftene.
Seland har hatt en rekke trenerengasjement både i Agder Fotballkrets og i mange klubber i Aust-Agder. Foran 2014-sesongen ble han ansatt i Arendal Fotball som trener for juniorlaget, samt leder for klubbens spillerutviklingsprogram og spillerutvikler i Grane og Trauma.


== Landskamper ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arve Seland – Olympedia 
(en) Arve Seland – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Arve Seland – Transfermarkt 
(en) Arve Seland – national-football-teams.com 
(en) Arve Seland – FootballDatabase.eu 
(en) Arve Seland – EU-Football.info 
(no) Arve Seland – Norges Fotballforbund
Mediemakt.no

mediemakt.no var en nettavis av og for ungdom, som ble lansert 8. mai 2007. Nettavisen var støttet av Sosial- og helsedirektoratet, og bak nettavisen sto 23 forskjellige ungdomsorganisasjoner. Prosjektet Ung Mediemakt ble avsluttet i desember 2008, og nettsiden ble da lagt ned.


== Bakgrunn ==
Mediemakt.no ble startet som et prosjekt av Ungdom Mot Narkotika (UMN). Nettavisens mål var å presentere et mer nyansert bilde av ungdom enn det som ble fremstilt i massemediene. Andre ungdomsorganisasjoner som sto bak Mediemakt.no var:

Natur og Ungdom
Press (Redd Barnas ungdomsorganisasjon)
Changemaker
Frelsesarmeens Barn og Unge (FAbU)
Ungdom mot EU
Europeisk Ungdom
Norsk Folkehjelp Ungdom
Elevorganisasjonen
Spire – Utviklingsfondets ungdom
Blå Kors Ungdom
Juvente
Association of Norwegian Students Abroad (ANSA)
AFS Norge
Ungdom og Fritid
Skeiv Ungdom
Norges KFUK-KFUM-speidere
Lixom
Youth for Understanding
Noregs Ungdomslag
Den Norske Turistforenings ungdom
Amnesty International Norge
Studentenes og Akademikernes Internasjonale Hjelpefond (SAIH)mediemakt.no samarbeidet også med All Different – All Equal (Europarådets ungdomskampanje for mangfold, menneskerettigheter og deltakelse), Involve Yourself, Ung.no og Si ;D.


== Innhold og bidrag ==
mediemakt.no dekket et bredt spekter av saker som angår ungdom innenfor kategoriene innenriks, utenriks, kultur, sport, reise og media. Bidragene ble levert av ungdom fra de forskjellige organisasjonene, i tillegg til andre unge skribenter. Mediemakt.no fulgte Vær Varsom-plakaten og Redaktørplakaten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
mediemakt.no
Håvard Storbæk

Håvard Storbæk (født 25. mai 1986) er en norsk tidligere fotballspiller.Han har tidligere spilt for FK Haugesund, Nybergsund IL-Trysil, Østre Trysil FK og Trysil. 
Den 14. juli 2008 ble det klart at Håvard Storbæk forlot Nybergsund til fordel for Odd Grenland etter sesongslutt. Storbæk fikk også tilbud fra HamKam og Strømsgodset, men valgte til slutt Skiens-laget. Før 2012-sesongen signerte han for Haugesund, men gikk tilbake til Odd i 2013. 
Storbæk er en anvendelig spiller som har spilt både midtbane, back og kant.
Han la opp etter sesongen 2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Håvard Storbæk – Transfermarkt 
(en) Håvard Storbæk – Soccerway 
(en) Håvard Storbæk – FBref 
OddGrenland.no – Storbæks spillerprofil hos Odd Grenland
Oddrane.no – Storbæks spillerprofil hos supporteklubben Oddrane
Simon Sudbury

Simon Sudbury, også kalt Simon Theobald og Simon av Sudbury (født 1317 i Sudbury i grevskapet Suffolk, drept 14. juni 1381 i London) var erkebiskop av Canterbury fra 1375 til sin død, og rikskansler i England fra 1380 til sin død. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Simon Sudbury ble født som sønn av Nigel Theobald, som noen ganger omtales som Simon Theobald eller Tybald. Navnet Sudbury fikk Simon senere. Han studerte ved Universitetet i Paris. Pave Innocent VI, en av avignonpavene, utnevnte ham til kapellan, og sendte ham i 1356 på et oppdrag til Edvard III av England. 


=== Biskop og erkebiskop ===
I oktober 1361 ble han utnevnt til biskop av London, og han begynte å tjene kongen som ambassadør. I 1375 etterfulgte han William Whittlesley som erkebiskop av Canterbury. Resten av sitt liv var han en støttespiller for John av Gaunt. 
Han kronet Rikard II i juli 1377. Året etter måtte John Wyclif møte for ham i Lambeth. Sudbury var tilbakeholden med å reagere mot reformatoren inntil det ble lagt betydelig press på ham. 


=== Rikskansler ===
I januar 1380 ble han rikskansler. Bøndene i landet, som var på opprørets rand, så ham som den som først og fremst la stein til deres byrder. Etter å ha fritatt John Ball fra fengsel i Maidstone da bondeopprøret i 1381 brøt ut, angrep opprørere biskopens residenser i Canterbury og Lambeth. De stormet så Tower of London, og tok erkebiskopen til fange. Garnisonen i Tower grep ikke inn; noen kilder har hevdet at dette skyldte at de mislikte erkebiskopen så sterk at de ikke ville beskytte ham, men det er mer sannsynlig at årsaken var at de ikke ville sette kongen i fare. Rikard II var i forhandlinger med opprørslederne, og et voldsomt sammenstøt i Tower kunne ført til hevnaksjoner mot kongen. 
Sudbury ble slept til Tower Hill og halshugget. Hans hode ble satt på London Bridge, slik man gjorde med forrædere. Kroppen ble gravlagt i Canterburykatedralen, mens hodet ble tatt ned fra broen og skrinlagt i St Gregors kirke i Sudbury. 


== Referanser ==