jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alabastron

Alabastron (gresk: ἀλάβαστρον; flertall: alabastra eller alabastroner) er en liten type vase av keramikk eller glass som ble benyttet i antikken for å oppbevare og frakte velduftende oljer, særlig parfyme eller massasjeolje. De hadde sin opprinnelse på 1000-tallet f.Kr. i oldtidens Egypt, og var da utskåret og formet fra mineralet alabast, derav navnet alabastron. 
Vasetypen spredte seg over den østlige delen av Middelhavet, og via antikkens Hellas til den videre klassiske verden. Vasetypen ble en del av gresk keramikk. Alabastra er funnet i eksempelvis i nekropolis i Knossos og Faistos på Kreta fra perioden rundt 1900-1300 f.Kr. Disse var framstilt i en minoisk palass-stil dekorert med fugler, fisker og blekkspruter.
De fleste typer alabastron har en small kropp med avrundet bunn, smal nakke og en bred åpning. De var ofte framstilt uten håndtak, men en del typer hadde utstikkere eller hanker formet som ører med hull i som man kunne knytte tråder fast til. Den egyptiske formen ble muligens inspirert av palmetreets karakteristiske søyleform og med en palmekapitel. Senere formgivning var gjort i glass dekorert med ulike mønstre, slikt som muslinger, kulørte blomster eller abstrakt mønstre bestående av ringer og sikksakk-former.
En gang på 600-tallet f.Kr. spredte de seg til antikkens Hellas, hvor de ble en svært vanlig form. Det finnes tre særskilte grunnleggende typer av greske alabastroner:

En grunnleggende korintisk, løkformet type som sto rundt 76–100 mm høy; en populær formgivning over hele Hellas.
En lang og spiss versjon som var vanligvis sett i østlige Hellas, i etruskiske områder og i italisk-korintisk keramikk.
En attisk type som var 10–20 cm høy og med rund base og med hanker for lettere å frakte dem.Alabastronformen spredte seg også til andre steder, som Assyria, Syria og Palestina, inspirert av og gjennom eksport fra Hellas eller Egypt. I Matteusevangeliet i Det nye testamente finnes det en referanse: «Mens Jesus var i Betania, hjemme hos Simon den spedalske, kom det til ham en kvinne med en alabastkrukke full av kostbar salve. Den helte hun ut over hodet hans mens han satt til bords.»


== Referanser ==


== Litteratur ==
Mau, August (1893): «Alabastron» i: Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft (RE). Bind I,1, Stuttgart, s. 1272–1273.


== Eksterne lenker ==
(en) Alabastra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Gold–glass alabastron, 1st century b.c.», Metropolitan Museum of Art
«Glass alabastron, late 8th–6th century b.c.; Archaic», Metropolitan Museum of Art
«Alabastron, Classical Greek Art (5th-4th centuries BC)», Louvre, Paris
«Vessel for Scented Oil with Patterned Bands», The J. Paul Getty Museum
Aryballos

Aryballos (gresk ἀρύβαλλος) er en gresk vasetype. Den er en rund – varierende fra helt sfærisk til konisk – flaske med smal hals kronet med en flat munn. Fra halsen til nakken går et vertikalt håndtak. Avbildninger på vasemalerier viser at det var vanlig å feste en rem i håndtaket slik at den kunne henge fra håndleddet eller fra en krok på veggen; aryballoi har normalt avrundet bunn slik at de vanskelig kan stå.
Formen var opprinnelig inspirert av den tidlige typen oinokhoe fra geometrisk tid. Innen den protokorintiske stil hadde oppstått hadde den fått sin vanligste form, etter å ha gått fra sfærisk til konisk form og så tilbake til sfærisk igjen. Det finnes noen variasjoner senere, som aryballoi med klokkeformet munn, to håndtak eller flat bunn.
Aryballoi ble brukt til olje, som man brukte til å rengjøre seg. Formen er spesielt knyttet til atleter, som etter trening eller konkurranser på støvete arenaer smurte seg inn med olje som de så skrapte av slik at skitten fulgte med.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aryballoi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rettsnuteblomsterflue

Rettsnuteblomsterflue (Rhingia campestris) er en middelstor flue som tilhører familien blomsterfluene.  Den er blant de vanligste blomsterflueartene i Norge om sommeren. Den finnes over hele landet, men er mest vanlig i Sør-Norge.


== Utseende ==
Rhingia campestris er en middelsstor, grå-svart og rødbrun eller brun flue, ca. 8 millimeter lang.  
Ansiktet er gult og på hodet er det to store rødbrune fasettøyne. Hos hannene møtes øynene på toppen av hodet, mens det hos hunnene er en pannestripe mellom fasettøynene. 
Bakkroppen er orange-brun, med en mørkere bakkant av hvert bakkroppsledd.  På oversiden av bakkroppen er det langs midten en mørkere midtlinje.  Scutellum er brunlig og skiller seg fra det mørkere grå-svarte brystet.  Beina er grå-svarte.


== Levevis ==
Rhingia campestris kan påtreffes i hager og særlig på gress- og blomsterenger. Den besøker blomster eller sitter og soler seg.  
Larvene lever av møkk. Alle fluer gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium mellom stadiet som larve og voksen.


== Systematisk inndeling ==
Slekten Rhingia omfatter bare to norske arter. 

Fluer (Brachycera)
Muscomorpha
høyerestående fluer [Cyclorrhapha)
Aschiza
blomsterfluer (Syrphidae)
slekt Rhingia – to arter i Norge
rettsnuteblomsterflue (Rhingia campestris (Meigen, 1822)


== Litteratur ==
Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Eristalinae, Microdontinae.  Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 478 sider. ISBN 978-91-88506-70-2
Thompson, F.C. og Rotheray, G. 1998. Family Syrphidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. 3: 81-139. Science Herald, Budapest.


== Eksterne lenker ==
(en) rettsnuteblomsterflue i Encyclopedia of Life 
(en) rettsnuteblomsterflue i Global Biodiversity Information Facility 
(no) rettsnuteblomsterflue hos Artsdatabanken 
(sv) rettsnuteblomsterflue hos Dyntaxa 
(en) rettsnuteblomsterflue hos Fauna Europaea 
(en) rettsnuteblomsterflue hos NCBI 
(en) Kategori:Rhingia campestris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Rhingia campestris – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Preah Maha Ghosananda

Preah Maha Ghosananda (født 1929 i Takeo-provinsen i Kambodsja, død 12. mars 2007 i Northampton, USA) var en ledende kambodsjansk buddhistmunk og fredsforkjemper.
Som en av svært få buddhistmunker som overlevde folkemordet i Kambodsja under Røde Khmer var han viktig for å bevare landets unike buddhistiske kulturarv. Nær umiddelbart etter at Røde Khmer var styrtet begynte Ghosananda å undervise, bygge templer og revitalisere buddhismen i Kambodsja.
Ghosananda fungerte som eksilrepresentant for Kambodsja i FN og var sentral i fredssamtaler gjennom hele 1980-tallet. I 1988 ble han valgt til øverste leder for buddhistene i Kambodsja. Siden har han stått frem som en forkjemper for tilgivelse og oppbygging i det borgerkrigsherjete landet. Han har arbeidet for å virkeliggjøre de humanitære verdiene i buddhistisk etikk. 
For sin innsats for fred og forsoning ble han tildelt Professor Thorolf Raftos Minnepris for 1992. Han ble også nominert til Nobels fredspris seks ganger.


== Referanser og fotnoter ==


== Eksterne lenker ==
Preah Maha Ghosananda, «the Gandhi of Cambodia» Nekrolog i The Economist
Site dedicated to preserving his memory and creating a mausoleum and temple in his honor.
Cambodia's Nobel Nominee on peace and suffering Arkivert 25. juli 2011 hos Wayback Machine.
The Serene Life – 20 minute interview with Maha Ghosananda
Maha Ghosananda's biography in Khmer Language
Maha Ghosananda's biography in German Language
Maha Ghosananda's Facebook
Improvisasjonsteater

Improvisasjonsteater er teater uten manus og de samme forberedelsene til sceneutstyr som tradisjonelt teater med manus eller faste tekster. Improvisasjon i forarbeidet regnes ikke som improvisasjonsteater. Commedia dell'arte ble opprinnelig kalt commedia all'immprovviso som viser at det var improvisert og ikke et «litterært» teater med ferdig skrevet dramatisk forelegg. Improvisasjonsteater er en populær kunstform og utbredt over hele verden. Det finnes flere ulike former, eksempelvis teatersport, rollespill og laiv (levende rollespill). Teatersport er en form for improvisasjonsteater med innslag av interaksjon med publikum. Det finnes en  forskjellige varianter for både scene, radio og TV. Også  gateartister bruker mye improvisasjon, nettopp på grunn av den direkte kontakten med publikum. Et markant navn innen improvisasjonsteater er Keith Johnstone.


== Former for improvisert teater ==
Commedia dell'arte
Gorillateater
Langform
Levende Rollespill
Micetro-impro
Teatersport
Forumteater


== Norske improvisasjonsteatergrupper ==
Bøffelheltene
Britungan
Britungan 2
Familien Mørland
Immaturus
Improoperatørene
Kaula improteater
Oslo Improvisasjonsteater
Pantertanter
RAMP Impro, også kjent som Improkompaniet RAMP
Teater Liksom/Ensemblet ved Det Andre Teatret
Teatersport Oslo


== Referanser ==
Northampton (Massachusetts)

Northampton er administrasjonssentrum for fylket Hampshire County i delstaten Massachusetts i USA. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 28 549 innbyggere.


== Referanser ==
Lånke kirke

Lånke kirke er en langkirke fra 1899 i Stjørdal kommune, Trøndelag fylke. Den ligger i Lånke ved Hell.
Byggverket er i tre og har 255 plasser.
Det er kirkegård ved kirken.


== Eksterne lenker ==
(no) «Lånke kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Lånke kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Rokke kirke

Rokke kirke er en langkirke fra 1100-tallet i Halden kommune, Østfold fylke. Den er menighetskirke for Rokke menighet og tilhører Søndre Borgesyssel prosti.
Byggverket er i stein og har 120 plasser.
Adkomst til stedet, som er et velkjent turistmål, er via fylkesvei 599.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Christie, Sigrid og Håkon (1959). «Enningdal kirke». Norges kirker. Østfold II. Oslo: Riksantivariatet / Land og Kirke. s. 123-128. 
Skauge, Inger Lise og Stumberg, Kari (2010). Kirker og kirkegårder i Halden. Lokale kulturskatter. H. Andersen Bok- og papirhadel. s. 150-173. ISBN 978-82-91129-13-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 683. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Lokalhistoriewiki – Rokke kirke
(no) «Rokke kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Rokke kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Søndre Enningdalen kirke

Søndre Enningdalen kirke er en langkirke fra 1956 i Halden kommune, Østfold fylke. Den er en av to menighetskirker i Enningdalen menighet  og tilhører Søndre Borgesyssel prosti. Byggverket er i tre og har 100 plasser. Adkomst til stedet er via fylkesvei 220.
Det har stått kirker på stedet — som er bare et par kilometer fra grensen til Sverige —  siden middelalderen, men i 1793 ble ny kirke oppført ved Prestebakke. Den gamle kirkegården ble imidlertid holdt i hevd, og i 1950-årene kom det ny kirke på Kirkebøen.
Skrivemåten varierer: Navnet blir skrevet med eller uten «Søndre» og i ubestemt eller bestemt form (Enningdal / Enningdalen). Enkelte omtaler kirken fremdeles som kapell, selv om den offisielt kalles kirke. Også det lokale fellesrådet er inkonsekvent. Den offisielle skrivemåten, som ble vedtatt av bispedømmerådet i 2010, er «Søndre Enningdalen kirke». Navnet «Enningdal kirke» ble for øvrig ofte brukt i "eldre" litteratur om Prestebakke kirke.
Altertavlen ble malt av Anna Vigen (1869–1954) fra gården Vigen ved Kornsjø. En altertavle fra en av de tidligere kirkene står i dag i Nössemark kirke på svensk side av grensen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Skauge, Inger Lise og Stumberg, Kari (2010). Kirker og kirkegårder i Halden. Lokale kulturskatter. H. Andersen Bok- og papirhadel. s. 175-195. ISBN 978-82-91129-13-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 685. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Norges kirker: Enningdal kirke
Lokalhistoriewiki – Enningdalen kirke
(no) «Søndre Enningdalen kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Idd og Enningdalen historielag – Søndre Enningdalen kapell
«Søndre Enningdalen kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Tistedal kirke

Tistedal kirke er en langkirke fra 1865 i Halden kommune, Østfold fylke. Den er menighetskirke for Tistedal menighet og tilhører Søndre Borgesyssel prosti. Byggverket er i tegl og har 250 plasser.
Kirken ble tegnet av stadsingeniør Gustav Blom Kielland, og ansvarlig for murerarbeidet var Gunder Johnsen.
Kirken har glassmalerier i vinduene både i skipet og i koret. Bildet i altertavlen ble malt av Laura Schultz i 1925 og viser Jesusbarnet i krybben med Maria og dyrene rundt omkring.
På kirkegården står et gravkapell fra 1928 (arkitekt: Martin Enger).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Skauge, Inger Lise og Stumberg, Kari (2010). Kirker og kirkegårder i Halden. Lokale kulturskatter. H. Andersen Bok- og papirhadel. s. 196-213. ISBN 978-82-91129-13-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 685. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Tistedal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Sigrid og Håkon Christie: Tistedal kapell i «Norges kirker»
Lokalhistoriewiki – Tistedal kirke
«Tistedal kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Holmgill kirke

Holmgill kirke er en langkirke fra 1902 i Aremark kommune, Viken fylke. Den kalles ofte Holmegil kirke, men skrivemåten Holmgill ble vedtatt som offisiell i 2001.Kirken tilhører Den norske kirke og hører til Østre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme.
Byggverket er i tømmer og har 240 plasser. Kirken er tegnet av Halfdan Berle og er holdt i tradisjonell stil. På kirkegården står et bårehus fra 1985.


== Referanser ==


== Kilder ==
Pettersen, Tore Steinar (2008). Kirker i Østfold, Borg bispedømme. Fredrikstad: Tindlund Forlag. s. 142-145. ISBN 978-82-92923-09-2. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 676. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
Sigrid Marie Christie og Håkon Christie: Holmegil kapell i Norges Kirker, utgitt av NIKU og KA
(no) «Holmgill kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Marker prestegjeld – Historikk om Holmgill kirke
«Holmgill kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Klund kirke

Klund kirke er en langkirke fra 1888 i Marker kommune, Viken fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Østre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme.
Byggverket er i tre og har 190 plasser. Den er reist etter tegninger av Jacob Wilhelm Nordan.
Adkomst til stedet er via fylkesvei 21.


== Middelalderkirke ==
Klund gamle kirke var dedisert til St. Peter og St. Lavrans, skal ha stått på en kolle ca. 50 m nord for nåværende Klund kirke som ble bygd i 1888. Fra kollen ble det tatt en del stein til oppføring av fjøs i 1912, men ingen av disse var tilhogd. I 1401 ble det ikke ført prestbol til Klund kirke, og det lå heller ingen bygselparter i kirkestedsgården til mensa ved Rødnes hovedkirke på 1570-tallet og som kunne ha gitt indikasjoner på et tidligere prestbol ved Klund kirke. Utfra lokaltopografi og gårdsgrenseløp kan det se ut til at også gårdene Sukken og Berger utgjorde del av opphavsgården i tiden da kirken ble reist. Men det kan også være at nyere tids grenseoppganger skaper en slik forutsetning, for i alle fall navnet Berger antyder en gammel gård.


== Referanser ==


== Kilder ==
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 676. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
Norges kirker: Klund kapell
Lokalhistoriewiki – Klund kirke
(no) «Klund kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Klund kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
Ørje kirke

Ørje kirke er en langkirke fra 1931 i Marker kommune, Viken fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Østre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme.
Byggverket er i tre og har 180 plasser. Det ble utvidet i 1980–81, og kirkesalen ble også pusset opp også i 1996.
Det er ikke kirkegård ved kirken. Til begravelser brukes Øymark kirkegård.


== Eksterne lenker ==
Ørje kirke gjennom 75 år 1931–2007 (PDF)
Historikk for Ørje kirke (Marker kirkelige fellesråd)
Ørje kapell i «Norges kirker»
«Ørje kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Tomb kirke

Tomb kirke er en langkirke fra 1869 i Råde kommune, Østfold fylke. Den tilhører Den norske kirke og hører til Vestre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme.
Byggverket er i tømmer og har 275 plasser. Det er ikke kjent hvem som var arkitekt for kirken som ble reist på dugnad med tømmer fra bøndene i området.


== Tidligere kirker ==
På stedet dagens kirke står har det tidligere stått en middelalderkirke, deretter en kirke i tømmer. Denne tømmerkirken ble reist etter initiativ av Hans Ernst von Tritzschler rundt 1682 etter at han gjennom giftermål med Margrethe Huitfeldt  ble eier av Tomb hovedgård.
Kirken var utsatt for en brann da lynet slo ned i den i 1768. Restene etter denne kirken ble revet da man førte opp dagens byggverk.


== Inventar ==
Dagens kirke har bevart en del av inventaret fra de eldre kirkene. Den gamle altertavlen er fra 1638 og er antagelig utført av Knud Billedsnider. Alterbildet viser innstiftelsen av nattverden. Døpefonten er en ekestamme og har en innskrift øverst: «Hans Ernst Tritzschler: Margrete Hitfelt (Huitfeldt) Anno 1682»
Av annet eldre inventar er en stoldør med malt innskrift: «Dinnis Mouritzer Rosenber Stolsted. 1684», et barokkrusifiks og to fragmenter av epitafium fra 1600-tallet.
Alterkalken er også av det eldre inventaret, den har dobbeltvåpen med monogram som viser H.E.T. for Hans Ernst von Tritzschler og A.C.T. for Anne Catrine Toller, Tritzschlers andre ektefelle.


== Gravkammer ==
Gravkammeret som ligger i tilknytning til kirken ble reist i 1984. Tritzschlers svigersønn Barthold Heinrich von Lützow hadde kjøpt Råde kirke i 1723 og fikk reist et eget gravkammer i tilknytning til kirken. Han ble gravlagt her etter sin død i 1729. Råde kirke ble bygget om i 1960 og gravkammeret ble tatt i bruk som sakristi. Man fikk derfor  reist et nytt gravkammer ved Tomb kirke i stedet og overført sarkofagen dit.


== Kilder ==
Tomb kirke fra Norges kirker
(no) «Tomb kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Tomb kirke fra Den norske kirke


== Eksterne lenker ==
«Tomb kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Degernes kirke

Degernes kirke er en langkirke i tegl fra 1863 i Rakkestad kommune i Viken fylke. Den er annekskirke til Rakkestad sogn og ligger ca. 7 km sør for Rakkestad kirke.  Kirken tilhører Den norske kirke og hører til Østre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme.
Den første kirken en kjenner til her var en romansk steinkirke fra middelalderen. Den ble antakelig oppført ca. 1200, den hadde rektangulært skip og smalere og avlangt kor. På 1600-tallet ble murene reparert, men på 1800-tallet begynte kirken å bli for liten for en raskt voksende befolkning. Kirkeloven av 1851 krevde at det skulle være plass til minst 3/10 av menigheten, og behovet for fornying ble akutt.
I 1862 ble den gamle kirken revet, og den eksisterende kirken ble oppført på samme sted. Den ble oppført etter tegninger av stadskonduktør Christian Heinrich Grosch, og er bygget i utvendig upusset tegl. Mye av inventaret ble overført fra den gamle kirken. Farger innvendig er holdt etter oppussing i 1950. Kirken har 350 sitteplasser.
Adkomst til stedet er via Rv22 og fylkesvei 1222.


== Eksterne lenker ==
Norges kirker: Degernes kirke
(no) «Degernes kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Degernes kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
Ekholt kirke

Ekholt kirke er en arbeidskirke fra 1980 i Rygge kommune, Østfold fylke. Den tilhører Vestre Borgesyssel prosti.
Byggverket er i tegl og har 300 plasser.


== Eksterne lenker ==
Ekholt kirke hos Den norske kirke
(no) «Ekholt kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Ekholt kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Larkollen kirke

Larkollen kirke er en langkirke fra 1890 i Moss kommune, Viken fylke. Den tilhører Den norske kirke og hører til Vestre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme. Adressen er Larkollveien 740.
Den ble oppført som bedehus, men fikk påbygget tårn i 1908 og ble da titulert som kapell. I 1918 måtte koret utvidest da kapellet fikk ny altertavle. Bygget har vært titulert som kirke siden 1997.Det er ikke kirkegård ved kirken. Kommunens eneste kirkegård er ved Rygge kirke og kapell.


== Galleri ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Pettersen, Tore Steinar (2008). Kirker i Østfold, Borg bispedømme. Fredrikstad: Tindlund Forlag. s. 76-77. ISBN 978-82-92923-09-2. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 670. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Rygge kirkelige fellesråd
«Larkollen kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Holleby kirke

Holleby kirke er en langkirke fra 1920 i Sarpsborg kommune, Østfold fylke. Den tilhører Søndre Borgesyssel prosti.
Byggverket er i tre og har 107 sitteplasser.Den nåværende Holleby kirke ble oppført i 1919 etter at godseier Paul Lindemann hadde gitt både tomt og materialer.
Tidligere skal det ha stått et kapell på stedet: Jens Nilssøn forteller i sin visitasrapport: «...men der herre folck it stund bode paa Holdeby, holt de selff en træ capel vid macht, hede Holdeby capel; den er nu ødelagt, oc haffuer icke verit tieniste der i vdi 30 aar 1.» Det skal ha dreid seg om en stavkirke som var oppført rundt 1400.


== Referanser ==


== Kilder ==
Pettersen, Tore Steinar (2008). Kirker i Østfold, Borg bispedømme. Fredrikstad: Tindlund Forlag. s. 182-184. ISBN 978-82-92923-09-2. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 680. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
Norges kirker: Holleby kapell
Sarpsborg kirkelige fellesråd
(no) «Holleby kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Holleby kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Ingedal kirke

Ingedal kirke er en langkirke fra 1250 i Sarpsborg kommune, Østfold fylke. Den tilhører Søndre Borgesyssel prosti.
Byggverket er i stein og har 150 plasser.
Den er bygd før 1250, restaurert i 1968 i 1700-årenes stil
Adkomst til stedet er via Rv118 og E6.


== Eksterne lenker ==
Norges kirker: Ingedal kirke
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
(no) «Ingedal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Ingedal kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Kurland menighetssenter

Kurland menighetssenter eller Kurlandskirken er en arbeidskirke fra 1976 i Kurland i Sarpsborg kommune, Østfold. Den ble utvidet i 2004.Byggverket er i tre og har 80–100 plasser i kirkesalen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Kurland menighetssenter, Sarpsborg». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 679. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
Sarpsborg kirkelige fellesråd: Kurland kirke
Skjebergdalen kirke

Skjebergdalen kirke er en kirke konstruert i en rektangulær form, fra 1911 i Sarpsborg kommune, Viken fylke. Den tilhører Søndre Borgesyssel prosti.
Byggverket er i tre og har 150 plasser.


== Kilder ==
Pettersen, Tore Steinar (2008). Kirker i Østfold, Borg bispedømme. Fredrikstad: Tindlund Forlag. s. 200-201. ISBN 978-82-92923-09-2. 


== Eksterne lenker ==
Sarpsborg kirkelige fellesråd – Skjebergdalen kirke
(no) «Skjebergdalen kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Norges kirker – Skjebergdalen kapell
«Skjebergdalen kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.