jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
A Nod and a Wink

A Nod and a Wink er et progrockalbum utgitt i 2002 fra bandet Camel.
Etterfulgt av en suksessfull turné i 2000, leverte Andrew Latimer, kona Susan Hoover og den canadiske keyboardisten Guy Le Blanc et sett med komposisjoner som fulgte røttene til Camel og reflekterte over dem. Resultatet er et muntert, flytende og gledesrikt album, som refererer til progrockmusikk fra det tidlige 1970-tallet og musikk fra Camel selv. Mange av sangene gir klare relasjoner til andre progrockstorheter som Genesis, Yes og Peter Gabriel. I motsetning til albumet Rajaz (1999), som var sterkt gitarorientert, byr denne utgivelsen på mye fløyte og keyboard.
Mens noen låter er opplagt humoristisk og morsom, er albumets siste låt, den ti minutter lange verket «For Today», en relasjon til terrorangrepet 11. september 2001 og konkluderer albumet med et sensitivt og emosjonelt klimaks.
Albumet er dedikert til Peter Bardens (1945–2002), og er foreløpig den siste studioutgivelsen fra Camel.


== Sporliste ==
«A Nod and a Wink» (11.16) – Hoover, Latimer, LeBlanc
«Simple Pleasures» (5.31) – Hoover, Latimer
«A Boy's Life» (7.20) – Hoover, Latimer
«Fox Hill» (9.19) – Hoover, Latimer
«The Miller's Tale» (3.34) – Hoover, Latimer
«Squigely Fair» (8.02) – Latimer
«For Today» (10.40) – Hoover, Latimer, LeBlanc


== Musikere ==
Andrew Latimer – Gitar, Fløyte, Keyboard, Vokal
Colin Bass – Bass, bakgrunnsvokal
Guy Le Blanc – Keyboard, bakgrunnsvokal
Denis Clement – Trommer
Terry Carelton – Trommer (spor 2 og 6), perkusjon og bakgrunnsvokal (spor 7)
JR Johnston – Bakgrunnsvokal (spor 7)


== Eksterne lenker ==
(en) A Nod and a Wink på Discogs 
(en) A Nod and a Wink på MusicBrainz 
(en) A Nod and a Wink på AllMusic
Travé

Travé er avstanden mellom to vertikale støtter som søyler eller pilarer som danner et fag. Uttrykket brukes også om en hvelvenhet for eksempel et krysshvelv mellom to forsterkningsbuer.
Serj Tankian

Serj Tankian (født 21. august 1967 i Beirut, Libanon) er en armensk/amerikansk sanger, sangskriver, poet og aktivist. Han spiller også mange forskjellige instrumenter, deriblant; bass, gitar og piano. 
Tankian er mest kjent som vokalist i bandet System of a Down, der han også spiller keyboard og gitar på enkelte sanger. Han startet bandet sammen med Daron Malakian etter at Soil ble splittet. Shavo Odadjian, som var manager fra tiden i Soil ble med som bassist da Malakian og Tankian bestemte seg for å lage et nytt band med navnet «Victims of a Down», etter et dikt Malakian hadde skrevet, men Odadjian syntes at System var et mye sterkere ord, og bandet ble derfor kalt System of a Down. Ontronik «Andy» Khachaturian ble med på trommer. Etter tre år ble Khachaturian byttet ut med John Dolmayan, fordi Khachaturian hadde skadet hånden. Tankian har gitt ut fem album sammen med System of a Down og fem soloalbum.
I 2001 etablerte Tankian sitt eget lille plateselskap, Serjical Strike. Et av prosjektene der startet han sammen med Arto Tuncboyaciyan. Tankian har sammen med Audioslave-gitarist Tom Morello dannet organisasjonen Axis of Justice som skal motivere unge til å følge med i politikken. I 2003 ledet de en demonstrasjon der de delte ut matpakker til fattige.
Tankian er vegeterianer og liker poesi. Han har gitt ut to poesibøker. Cool Gardens (ISBN 978-0-7434-5741-5) i 2001 og Glaring Through Oblivion (ISBN 978-0-06-201205-0) i 2011.


== Diskografi ==


=== System of a Down ===

1998: System of a Down
2001: Toxicity
2002: Steal This Album!
2005: Mezmerize
2005: Hypnotize


=== Soloalbum ===
2007: Elect the Dead
2010: Imperfect Harmonies
2012: Harakiri
2013: Orca Symphony No. 1
2013: Jazz-Iz-Christ


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Serj Tankian – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Serj Tankian på Apple Music 
(en) Serj Tankian på Discogs 
(en) Serj Tankian på MusicBrainz 
(en) Serj Tankian på SoundCloud 
(en) Serj Tankian på Spotify 
(en) Serj Tankian på Songkick 
(en) Serj Tankian på Last.fm 
(en) Serj Tankian på Genius — sangtekster 
(en) Serj Tankian på AllMusic 
(en) Serj Tankian på Internet Movie Database 
(en) Serj Tankian hos Rotten Tomatoes 
(en) Serj Tankian hos The Movie Database 
(en) Offisielt nettsted for Serjical Strike Records
(en) Offisielt nettsted for System of a Down
Nasjonalbladet

Nasjonalbladet var en avis utgitt i Trondheim fra 1922 til 1942.
Avisen ble egentlig startet i 1891 som det moderate venstreorganet Folketidende, men ble etter økonomiske vansker reetablert i 1922 under navnet Nasjonalbladet, som et organ for Norges Bondelag og Bondepartiet.I 1928 var avisen nær ved å bli nedlagt, men etter initiativ fra Adresseavisen så etablerte Nasjonalbladet et samarbeid med denne. Adresseavisen hadde året før byttet navn fra Trondhjems Adresseavis og fått Aftenpostens Harald Torp som ny redaktør. Samarbeidet betydde at Nasjonalbladet ikke lenger kom ut som egen avis, men fikk i stedet daglig en side i Adresseavisen som fritt ble redigert av en egen redaktør. Jacob Skylstad ble ansatt som redaktør for denne siden.For Adresseavisen var dette samarbeidet svært verdifullt, for på denne måten fikk avisen også et fotfeste utenfor byen, noe som Nasjonalbladet og aviskonkurrenten Nidaros på denne tiden var alene om.Nasjonalbladet kom med sin siste side i Adresseavisen fredag den 3. januar 1942. Pressedirektoratet hadde i november 1941 innsatt NS-medlemmet og redaktøren i Nasjonalbladet, Jacob Skylstad, som redaktør også av Adresseavisen. To måneder senere mente han at det ikke var praktisk mulig å gi ut Nasjonalbladet lenger. Bak dette lå dels politiske årsaker, men papirrasjoneringen veide nok også tungt.Mandag 5. januar 1942 kom Adresseavisen ut med undertittelen «og Nasjonalbladet».


== Referanser ==
Raurosfallene

Raurosfallene eller bare Rauros er en stor foss i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Fallene ligger i den store elva Anduin, like under den lange sjøen Nen Hithoel, hvor elva falt fra Emyn Muil ned til våtmarken Nindalf.
Da Ringens brorskap ble brutt opp, padlet Frodo Lommelun og Samvis Gamgod fra den vestre siden av sjøen til den østre like ovenfor Raurosfallene slik at de måtte bruke all sin styrke for ikke å bli dratt ned i fossfallet av strømningen i vannet. Kort tid etter dette ble Boromirs døde kropp lagt i en annen av alvebåtene, som følget hadde fått i Lórien, av Aragorn, Legolas og Gimli og sent mot fossen, men det virker som om båten overlevde dette fallet, for kort etter ble både båten og Boromirs kropp sett av Faramir ved den lavere elvebredden av Anduin nedenfor fossen. Faramir følte det som i en drøm, men han våknet aldri, og han tok Boromirs kløvene horn fra båten, og hornet var ekte nok og ingen drøm.
Ahlmannfonna

Ahlmannfonna er en isbre på Nordaustlandet på Svalbard. Breen er omtrent 6 kilometer i diameter og ligger på den sørlige delen av Prins Oscars Land.
Breen har navn etter Hans Wilhelmsson Ahlmann (1889–1974). Se også Ahlmannfjellet.


== Referanser ==
Amenfonna

Amenfonna er en isbre på Nordaustlandet, Svalbard. Breen er en del av Vestfonna og ligger i den sørøstlige delen av Gustav V Land. Navnet skal være hentet fra Amendalen, men det har ikke vært mulig å finne ut hvor Amendalen ligger.


== Referanser ==
Aurkollfonna

Aurkollfonna er en isbre på Spitsbergen, Svalbard.  Breen er omtrent 3,5 km lang og ligger sørvest i Friherrefjella, mellom Armfjellet og Aurkollen, nordøst på Wedel Jarlsberg Land.
Breen har navn etter fjellet Aurkollen, som betyr «grusåsen»


== Referanser ==
Francisco Zurbarán

Francisco Zurbarán (født 7. november 1598 i Fuente de Cantos i Spania, død 27. august 1664 i Madrid) var en spansk maler, og en av de betydeligste kunstnerne fra den spanske barokken.
Zurbarán er kjent for sine spektakulære religiøse bilder og sine særegne stillebenmalerier, utført i en realistisk stil som ga ham tilnavnet «Spanias Caravaggio». Hans arbeider hadde stor innflytelse i Spania og i de spanske koloniene i Sør-Amerika, og ble en inspirasjonskilde for franske 1800-tallsrealister som Gustave Courbet.


== Liv og virke ==
Zurbarán var sønn av en tendero, og kom omkring år 1614 til Sevilla. Der gikk han i tre år i lære i et kunstnerisk ubetydelig verksted, hos maleren  Díaz de Villanueva, og der lærte han seg det håndverksmessige ved malerkunsten. En annen mer kunstnerisk impuls fikk han fra den nederlandske innflytteren Juan de las Roelas. Andre impulser kom fra den eldre Herrera, og han fikk et livslangt vennskap med Diego Velázquez, som lærte og arbeidet i byen til 1622.Zurbarán virksomhet fant hovedsakelig sted i Sevilla. Fra 1650 var han bosatt i Madrid, allerede i 1633 var han blitt hoffmaler hos kong Filip VI av Spania og malte for ham, men fikk ikke fullført, en rekke bilder om Herkules' bedrifter for slottet Buenretiro.
En tid arbeidet han i Jerez de la Frontera og Guadalupe. 
Zurbarán er blitt kalt den mest spanske av alle spanske kunstnere.Hovedverker av Francisco Zurbarán er alterbildet (1624) i katedralen i Sevilla, det for Thomaskirken sammested malte Den hellige Thomas av Aquinas' triumf, nå likesom en rekke andre (i alt 22) bilder av Zurbarán i museet i samme by, syv fremstillinger av den hellige Peter Nolascos liv (1629, i katedralen i Sevilla, i Prado og i akademiet i Madrid), Hieronymus-bilder til klosteret for denne helgen i Guadelupe (1627), en rekke bilder for Jerez- karteuserklosters høyalter (Cádiz-museet) og andre.


== Billedgalleri ==
Francisco Zurbarán
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Herkules skiller Calpe og Abylla
Diego Velázquez


== Referanser ==


== Litteratur ==
Beat Wismer, Odile Delenda und Mar Borobia: Zurbarán, Katalog zur Ausstellung Museum Kunstpalast Düsseldorf, München: Hirmer, 2015.
Cees Nooteboom: Zurbarán – Ausgewählte Gemälde 1625–1664. München 2010.
Paul Guinard: Zurbarán et les peintres espagnols de la vie monastique. 2. Auflage. Paris 1988.
Mina Gregori, Tiziana Frati: L’opera completa di Zurbarán. Mailand 1973.
J. Vaquero: Zurbarán, i: Germain Bazin: Kindlers Malerei-Lexikon, Band 5, 1968, S. 349–356.
(de) James Hogg: «Francisco Zurbarán» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 14, Herzberg 1998, ISBN 3-88309-073-5, sp. 628–652.
Francisco Zurbarán. I: Ulrich Thieme, Felix Becker m. fl.: Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Bind 36, E. A. Seemann, Leipzig 1947, s. 600–603 – Bénézit, Bd. XIV, S. 944–946.
Austfonna

Austfonna er den største isbreen på Svalbard og den nest største i Europa etter areal (Vatnajökull på Island er størst etter både areal og volum). Den utgjør den østre halvdelen av øya Nordaustlandet.
Austfonna inkluderer Palanderisen, i det sentrale området, og Vegafonna i vest. Arealet er 8 492 km² (inkludert Vegafonna). En utløper av Austfonna som munner ut i havet lengst nordøst på Nordaustlandet er Leighbreen.


== Referanser ==
De fire store i norsk rock

De fire store i norsk rock er et uttrykk som blir brukt om 4 norske musikkgrupper. Gruppene er Jokke & Valentinerne, deLillos, DumDum Boys og Raga Rockers, som var særlig store med sin norskspråklige musikk på 1980-tallet. Navnet spiller på uttrykket «de fire store», som blir brukt i norsk litteratur om Jonas Lie, Bjørnstjerne Bjørnson, Alexander Kielland og Henrik Ibsen.
Uttrykket ble introdusert i Arbeiderbladet i 1994 i et intervju med Joachim Nielsen.Noen av medlemmene i fire av bandene spilte for første gang sammen på samme scene på Sentrum Scene i Oslo den 31. august 2013 til støtte for Miljøpartiet De Grønne, som for første gang hadde mulighet til å komme inn på Stortinget.


== Referanser ==
Französischer Dom

Französischer Dom (den franske domen) i Berlin ligger på Gendarmenmarkt. Den består av Französische Friedrichstadtkirche, som ble bygget mellom 1701 og 1705 for franske reformerte trosflyktninger, såkalte hugenotter, samt av et tårn bygget i 1785. De franske flyktningene utgjorde en vesentlig del av Berlins innbyggertall fra slutten av 1600-tallet.
Strengt tatt betegner Französischer Dom egentlig kun tårnet, som ikke har noen geistlig funksjon, og kirken er ingen domkirke. Betegnelsen kommer derimot av det franske ordet dome, «kuppel». Det samme forhold gjelder Deutscher Dom som også står på Gendarmenmarkt. Den prøyssiske konge Fredrik den store lot bygge to omtrent identiske tårn i 1785 ved begge kirkene etter forbilde av Piazza del Popolo i Roma. Tårnenes eneste funksjon var å gi plassen en praktfull utforming.
Den franske kirken benyttes som kirke av to menigheter, og siden 2000 også av Evangelische Akademie Berlin-Brandenburg for arrangementer. I tårnet er det et hugenottmuseum.


== Eksterne lenker ==
(en) Französischer Dom (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Barlaupfonna

Barlaupfonna er en isbre på Spitsbergen, Svalbard. Breen ligger øst og sør for Barlaupen ved Doktorbreen, mellom Nathorst Land og Torell Land. Breen ligger på 77°36′30″N 17°04′00″Ø.


== Eksterne lenker ==
Barlaupfonna Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Bergfonna

Bergfonna er en isbre på Edgeøya på Svalbard. Den ligger øst for Atndalen, og rundt 10 kilometer sør for Walter Thymensbukta.


== Kilder ==
Bergfonna Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt. Besøkt 11. mars 2013
Deutscher Dom

Deutscher Dom (den tyske domen) er en kirke i bydelen Mitte i Berlin. Den omkranser sammen med Französischer Dom og Schauspielhaus plassen Gendarmenmarkt.
Deutscher Dom består av en protestantisk kirke kalt Neue Kirche eller Deutsche Kirche, som ble bygget mellom 1701 og 1708 etter planer av Martin Grünberg i barokkstil, samt av et kuppeltårn bygget mellom 1780 og 1785. Tårnet er vesentlig større enn kirken, men har ingen sakral funksjon. Det ble oppført to nærmest identiske tårn etter planer av Carl von Gontard, et foran den franske og et foran den tyske kirken, i forbindelse med en ombyggelse av plassen som den prøyssiske konge Fredrik den store lot utføre etter forbilde av Piazza del Popolo i Roma. Mellom 1881 og 1882 ble kirken på grunn av dårlig bygningsmessig forfatning i stor grad demontert og gjenoppbygget i nybarokk.
Etter marsrevolusjonen i 1848 ble 183 revolusjonsofre begravet fra kirken. Etter en protestantisk gudstjeneste ble det holdt prekener av en protestantisk, en katolsk og en jødisk geistlig, før kistene under stor folkelig deltagelse ble ført til Friedhof der Märzgefallenen og bisatt.
I 1943 ble kirken ødelagt av brann. Den ble restaurert mellom 1982 og 1996.


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Deutscher Dom (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Deutscher Dom am Gendarmenmarkt» (turistinformasjon)
Harald Victor Hove

Harald Victor Hove (født 25. februar 1983 i Bergen) er en norsk politiker (H). Han er fra 2019 leder i Høyres bystyregruppe i Bergen. Han har vært medlem av bystyret siden 2003.Han var formann i Bergens Unge Høyre 2001–2003, formann i Hordaland Unge Høyre 2003–2004 og 2. nestleder i Unge Høyres sentralstyre 2004–2006. I 2003 ble han valgt inn i Bergen bystyre. Han var ansatt som gruppesekretær og politisk rådgiver for ordfører Herman Friele 2005–2007 og som politisk rådgiver for byrådsleder Monica Mæland 2007–2009. Hove var byråd for finans, konkurranse og eierskap 2009–2010, byråd for kultur, kirke, idrett og eierskap 2010–2011 og byråd for barnehage og skole 2011–2014. Han har også vært leder i Bergen Høyre og vararepresentant til Stortinget fra Hordaland.Han gikk Bergen Handelsgymnasium og utdannet seg til markedsøkonom ved BI i Bergen. Han har vært daglig leder i interesseselskapet Hardangerviddatunnelene AS 2015–2017 og i stiftelsen Maritime Bergen 2017–2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Harald Victor Hove hos Stortinget 
(no) Harald Victor Hove hos Norsk senter for forskningsdata
Balderfonna

Balderfonna er en isbre på Spitsbergen, Svalbard. Breen ligger sør for Lomfjorden, vest for Hinlopenstretet på Ny-Friesland.
Balderfonna har navn etter den norrøne guden Balder. Det er et av mange stedsnavn rundt Hinlopenstretet som har fått navn hentet fra norrøn mytologi av Gerard De Geer.


== Referanser ==
Gerard De Geer

Baron Gerard Jacob De Geer (født 1858, død 1943) var en svensk geolog som kom med verdifulle bidrag innen særlig geomorfologi og geokronologi.


== Referanser ==
Tromsø (by)

Tromsø er en by i Tromsø kommune i Troms og Finnmark fylke. Byen, som er Nord-Norges største, har 63844 innbyggere per 1. januar 2015, og består hovedsakelig av tettstedene Tromsø, Tromsdalen og Kvaløysletta.
Tromsø er sentralby i Tromsø kommune, administrasjonsby for Troms og Finnmark fylke samt sete for biskopen i Nord-Hålogaland bispedømme. Siden 1968, da Universitetet i Tromsø ble åpnet, er også Tromsø universitetsby. Tromsø er hovedsete for Arktisk råd. Byen er også et kommersielt sentrum med en rekke forretningsbanker og sparebanker. Tromsø hører til Troms politidistrikt, Nord-Troms tingrett og Hålogaland lagmannsrett. Byen går ofte under navnene «Nordens Paris» eller «Porten til ishavet». Navnene kommer av byens internasjonale historie som handelsby, utelivsby og startplass for ekspedisjoner av ulike slag. På flere områder er også forskningsmiljøene i Tromsø nasjonalt ledende.Byens største arbeidsplasser er UiT Norges arktiske universitet (UiT) og Universitetssykehuset Nord-Norge. Framsenteret ble opprettet 29. september 2010 og huser blant annet Norsk Polarinstitutt, som har sitt hovedsete i Tromsø. Nordlysobservatoriet ble opprettet i 1928, og to bedrifter tilknyttet Kongsberg Gruppen henter ned satellittdata fra verdensrommet på oppdrag fra inn- og utland. Fiskeindustrien har stor betydning. Norges Råfisklag og Norges sjømatråd har sine hovedkvarter i Tromsø. Også SpareBank 1 Nord-Norge har sitt sete i byen. Videre ligger Skatt nord og flere mindre institusjoner i Tromsø.


== Se også ==
Tromsø (tettsted)
Tromsø kommune


== Referanser ==
David Howell

David Howell (født 23. juni 1975) er en profesjonell golfspiller fra Swindon i England. Han ble profesjonell i 1995 og vant sin første turnering i Australian PGA Championship i 1998. Året etter vant han Dubai Desert Classic, men deretter gikk det seks år til hans neste seier, selv om formen stadig ble bedre. Han endte som nummer 10 på Europatourens pengeliste, Order of Merit, i 2004, mens 2005 ble hans beste år noensinne. Våren 2005 hadde han to annenplasser etter hverandre, i The Daily Telegraph Dunlop Masters og Nissan Irish Open, og i august gikk han seirende ut av BMW International Open. I løpet av høsten lå han blant de 20 beste på verdensrankingen i golf.
Howell vant HSBC Champions i november 2005, åpningsturneringen i 2006-sesongen på Europatouren. 


== Meritter ==


=== Seire på Europatouren ===
2006: BMW Championship
2005: HSBC Champions; BMW International Open
1999: Dubai Desert Classic


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) David Howell (golfer) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) David Howell – PGA-touren 
(en) David Howell – Europatouren 
(en) David Howell – Japantouren 
(en) David Howell – Verdensrankingen 
Profil på Europeantour.com
Oslo fengsel

Oslo fengsel er et av Norges største fengsel med 243 innsatte. Fengselet sorterer under Kriminalomsorgen Region Øst og ligger ved siden av Politihuset på Grønland i Oslo.


== Historie ==
I 1841 vedtok Stortinget, etter forslag fra Straffelovskommisjonen av 1837, å bevilge midler til oppføring av et botsfengsel i Christiania. Arbeidet startet i 1844, og fengselet ble tatt i bruk i 1851. Ved åpningen hadde anstalten en kapasitet på 240 fanger. Man fulgte da «Philadelphia-systemet» som medførte at fangene ble forvart strengt isolert i eneceller.
Bygningen ble tegnet av arkitekt Heinrich Ernst Schirmer, og bestod av et hovedbygg med tre fløyer. I 1886 fikk fengselskirken en egen fløy tegnet av Jacob Wilhelm Nordan.


== Avdelinger ==


=== Avdeling A, «Botsen» ===

Bygningen består av det gamle botsfengselet som åpnet i 1851, og som ble fra 1975 en del av Oslo Kretsfengsel. 
Bygget består av en stor hovedbygning med fløyer i vifteform, samt noen mindre forbygninger, alt oppført i teglstein. Bygget, og ikke minst inngangspartiet, er gjort kjent blant annet gjennom filmene om Olsenbanden og Egon Olsens løslatelse og marsj ut gjennom porten og ned alleen. 
Gitterporten i den indre enden av tunnelen er også et yndet motiv til mange reportasjer som omhandler fengselet og kriminalomsorgen generelt. På hver side av den gamle hovedinngangen ligger hus som i sin tid fungerte som bolig for hhv fengselslegen (venstre side) og fengselsdirektøren (høyre side). På baksiden av hver av disse bygningene ligger en langstrakt, lav bygning, som en gang bl.a fungerte som stall.
Avdeling A ble nedlagt sommeren 2017, og står per idag tomt. Det foreligger foreløpig ingen planer for bygget per dags dato.


=== Avdeling B, «Bayeren» ===

Avdelingen ble inkludert i fengselet i 1934 og ligger i de gamle lokalene til Aktiebryggeriet i Oslo.
Avdelingen inneholder 10 avdelinger. 1. til 10. avdeling. Disse avdelingene har forskjellige profiler, men baserer seg i hovedsak på varetektsinnsatte. Avdeling B er delt i to blokker. A- og D-blokk.


=== Avdeling C, «Stifinner'n» ===
Avdelingen ligger i de gamle lokalene til fengselssykehuset. Stifinner’n  er et tilbud til innsatte med rusproblemer som ønsker å bruke soningstiden til å starte en endringsprosess. Formålet er å skape et rusfritt miljø som gir rom for læring, vekst og utvikling. Stifinner’n drives av Oslo Fengsel i samarbeid med Tyrilistiftelsen.


== Annet ==
Oslo fengsel ble 3. februar 2005 tildelt kriminalomsorgens første arbeidsmiljøpris.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
www.kriminalomsorgen.no
Harald Langhelle

Harald H. Langhelle (født 25. desember 1890 i Bruvik sokn i Dale ved Bergen, død 6. oktober 1942) var en norsk journalist og redaktør i flere aviser knyttet til arbeiderbevegelsen, deriblant Arbeider-Avisen i Trondheim. Han var eldste sønn av Hans og Laura Langhelle.
I april 1918 ansatte sentralstyret i Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund ham som sekretær for Nord-Norge, med sete i Harstad. Nordpå hadde han en hektisk periode, og holdt om lag 85 foredrag på et halvt års tid. Etter at kona døde måtte han imidlertid reise sørover igjen i november, og Sigurd Simensen tok over i Harstad.I 1919 fikk Langhelle jobben som redaktør i avisa Nordlands Social-Demokrat i Bodø, men flyttet til Trondheim i 1924 da han ble journalist i Arbeider-Avisen. I perioden 1922–1924 representerte han Det norske Arbeiderparti (DnA) på Stortinget innvalgt fra bykretsene Bodø, Narvik, Tromsø, Hammerfest, Vardø og Vadsø. Fra 1935 satt han i Trondheim bystyre for DnA.
Etter utbruddet av andre verdenskrig og den tyske okkupasjonen av Norge, la Langhelle aldri skjul på sin mening om NS-styret og den tyske okkupasjonsmakten, noe som førte til at avisa ble stengt flere ganger. Langhelle var aktiv i motstandsarbeidet og nektet blant annet som redaktør i oktober 1940 å la være å offentliggjøre at Trondheims ordfører Ivar Skjånes ble avsatt.
I oktober 1942 ble Trondheim valgt som sted for tysk avskrekking mot sabotasjeaksjoner fra Hjemmefrontens og de alliertes side, blant annet på Glomfjord kraftanlegg og Fosdalens Bergverk i Malm. Reichskommissar Josef Terboven erklærte 6. oktober unntakstilstand i Trondheim, samt de omliggende kommunene, Nord-Trøndelag fylke, samt Grane kommune i Nordland. I dagene før dette hadde Gestapo mottatt en liste over personer som skulle fengsles og henrettes. 6. oktober, om morgenen ble det avholdt rettssak i Stiftsgården med blant annet Terboven og SS-general Wilhelm Rediess til stede, noe de anklagede ikke var.
I en notis dagen etter i de to avisene som fikk komme ut, Dagsposten og Adresseavisen, ble det gjort kjent at ti borgere fra byen eller områdene rundt var blitt skutt som sonofre. To av de som ble skutt i Falstadskogen var Arbeider-Avisens redaktør, Harald Langhelle og teatersjef ved Trøndelag teater Henry Gleditsch.
Familiene ble ikke informert og eiendelene til sonofrene ble beslaglagt. I dagene som fulgte ble ytterligere 24 personer henrettet ved standrett på Falstad fangeleir.
Langhelle har veier oppkalt etter seg i Trondheim og i Bodø.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harald Langhelle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Harald Langhelle hos Norsk senter for forskningsdata