jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tistedalens Musikforening

Tistedalens Musikforening er et musikkorps som holder til i Tistedalen utenfor Halden.
I mars 1871 ble Tistedalens Musikforening formelt stiftet, noe som gjør foreningen til et av Norges eldste musikkorps. Den gangen var det seks arbeidere ved Saugbrugsforeningen (nåværende Norske Skog) i Halden som ønsket å ha en fritidsaktivitet. Man gikk da til disponent Wiel ved Saugbrugsforeningen, og spurte pent om penger til å kjøpe instrumenter for å starte en messing sekstett. Wiel åpnet pengesekken, og dermed var Saugbrugssekstetten et faktum. De ivrige musikerne trengte en instruktør, og i 1872 tok den nyutdannede militærmusikeren Oscar Borg denne jobben. Oscar Borg var allerede den gang en særdeles dyktig musiker, og utrettet store ting med sekstetten. 
Tiden gikk, og man fant ut at flere av sekstettene i område skulle få slå seg sammen med Saugbrukssekstetten. Et helt korps så dagens lys, og Tistedalens Musikforening var et faktum. Oscar Borg hadde da sagt takk for seg i sekstetten, men ved hjelp av dyktige musikere fra byens militærkorps, 1.Brigades Musikkorps, holdt man et imponerende høyt nivå. 
Rundt 1920 tok Oscar Borg igjen over dirigent pinnen i Tistedalsmusikken, han var da blitt pensjonert fra 1.Brigades Muskkorps, og han ledet nå korpset fram til sin død i 1930. Borg ledet korpset til å bli et av de fremste amatørkorpsene i Norge, og de var flere ganger på turne til stor jubel fra tilhørerne. 
Etter Borgs død, har korpset nesten utelukkende blitt ledet av militærmusikere fra 1.Brigades Musikkorps og senere Forsvarets Distriktsmusikkorps Østlandet (nåv. Det Norske Blåseensemble anno 1734). Disse har alle bidratt til å korpsets musikalske nivå oppe i både krig, sviktende rekruttering og andre større og mindre problemer gjennom årene.
Korpset består idag av cirka 40 aktive musikere, og har en høy aktivitet både på det musikalske plan og på andre kulturelle og lokale tiltak.


== Eksterne lenker ==
Tistedalens Musikforening på Facebook
Medúlla

Medúlla er et album av den islandske sangerinnen Björk, utgitt i 2004. Gjester på albumet er Robert Wyatt, japanske Dokaka, Mike Patton fra Faith No More, Fantomas og Rahzel fra The Roots.


== Sporliste ==
«Pleasure Is All Mine»
«Show Me Forgiveness»
«Where Is the Line?»
«Vökuró»
«Öll birtan»
«Who Is It»
«Oceania»
«Submarine»
«Sonnets/Unrealities XI»
«Desired Constellation»
«Ancestors»
«Mouths Cradle»
«Miðvikudags»
«Triumph of a Heart»


== Kilder ==

(en) Medúlla på Discogs


== Eksterne lenker ==
(en) Medúlla på Apple Music 
(en) Medúlla på Discogs 
(en) Medúlla på MusicBrainz 
(en) Medúlla på Spotify 
(en) Medúlla på AllMusic
FNs menneskerettighetskommisjon

FNs menneskerettighets­kommisjon (engelsk: United Nations Commission on Human Rights, forkortet UNCHR) var et organ under FNs økonomiske og sosiale råd som arbeidet med menneskerettigheter, i nært samarbeid med FNs høykommissær for menneskerettigheter. 15. mars 2006 vedtok Generalforsamlingen å erstatte menneskerettighetskommisjonen med et nytt organ som fikk navnet FNs menneskerettighetsråd (engelsk: UN Human Rights Council).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
FN-sambandet om menneskerettighetsrådet (norsk)
478 f.Kr.


== Begivenheter ==
Perserkrigene – Grekerne erobrer Bysants og starter opprør mot perserne på Kypros
430 f.Kr.


== Begivenheter ==
Peloponneskrigen mellom det Athenske imperiet og det spartanske forbundet. Pest tar livet av en tredjedel av Athens befolkning.


== Fødsler ==
Xenofon, gresk hærfører, forfatter og historiker, d. 355 f.Kr.
413 f.Kr.


== Begivenheter ==
Peloponneskrigen mellom det athenske imperiet og det spartanske forbundet
Arkelaos I (d. 399 f.Kr.) blir konge av Makedonia


== Dødsfall ==
Demosthenes, athensk strategos
Nikias, gresk statsmann og strategos (f. 470 f.Kr.)
411 f.Kr.


== Begivenheter ==
Peloponneskrigen mellom Athen og Sparta


== Dødsfall ==
Antifon, filosof, politiker og orator fra Athen (født ca. 480 f.Kr.)
Evpolis, athensk komedieforfatter, f. 446 f.Kr.
406 f.Kr.


== Begivenheter ==
Peloponneskrigen mellom Athen og Sparta


== Dødsfall ==
Evripides, gresk dikter (f.  ca. 485 f.Kr.)
SDC San Antonio

Sociedad Deportiva Cultural San Antonio var en håndballklubb i Pamplona i Spania. Klubben, som ble stiftet i 1955, spilte i den spanske toppdivisjonen  Liga ASOBAL. Klubben vant cupvinnercupen i håndball i sesongene 1999/2000 og 2003/2004. Den norske landslagsspilleren Kristian Kjelling  spilte for klubben fra 2006 til 2009. Klubben gikk konkurs i 2013.


== Referanser ==
Max Schmeling

Maximillian Adolph Otto Siegfried Schmeling (født 28. september 1905 i Klein Luckow i Hollenstedt, Mecklenburg-Vorpommern, Tyskland, død 2. februar 2005 i Hollenstedt, Niedersachsen, Tyskland, var verdensmester i tungvektsboksing 1930–32.
Schmeling ble verdensmester 12. juni 1930 i en tittelkamp mot den amerikanske bokseren Jack Starkey i Yankee Stadium, New York, i kamp om den ledige tittelen etter Gene Tunney. Sharkey ble diskvalifisert i fjerde runde etter ha slått for lavt, og dermed ble Schmeling den eneste tungvektsmesteren i boksehistorien som har vunnet tittelen etter at motstanderen har blitt diskvalifisert. 
Den 3. juli 1931 forsvarte Schmeling sin verdensmestertittel da han beseiret den amerikanske bokseren Young Stribling på teknisk knockout i 15 runde i Cleveland.
I returkampen mot Starkey den 21. juni 1932 i New York tapte Schmeling etter 15 runder på poeng, en i manges øyne meget tvilsom avgjørelse, og Jack Starkey ble ny tungvektsmester i boksing. 
Max Schmeling er medlem av International Boxing Hall of Fame og har i karrieren som profesjonell bokser vunnet 56 kamper, herav 40 på knockout, fire har endt uavgjort og ti med tap. 
Max Schmeling er en av Tysklands mest populære idrettsmenn gjennom tidene. I Berlin finnes  sports- og evenementshallen Max-Schmeling-Halle.


== Se også ==
Joe Louis vs. Max Schmeling
«Årets Bokser» – Ring Magazine
«Årets Kamp» – Ring Magazine


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Max Schmeling – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Max Schmeling – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Max Schmeling på Internet Movie Database 
(sv) Max Schmeling i Svensk Filmdatabas 
(da) Max Schmeling på Scope 
(fr) Max Schmeling på Allociné 
(en) Max Schmeling hos The Movie Database 
(en) Max Schmeling på Discogs 
(en) Max Schmeling på MusicBrainz 
(de) Max Schmeling – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Max Schmeling – BoxRec
Tor Heiestad

Tor Heiestad (født 13. januar 1962 i Oslo) er en norsk tidligere skytter. Han ble olympisk mester i skudd på løpende villsvin 1988 i Seoul. Dette var forøvrig siste gang øvelsen var OL-øvelse. Han representerte Bærum Jeger- og Fiskeforening.
I 1986 vant han VM i øvelsen 40 skudd mixed, men ble fratatt medaljen for bruk av nesedråper som var forbudt. Heiestad vant EM i villsvinskyting i 1990 og bronse i 1988. Han har også vunnet fire nordiske mesterskap.
I NM har han vunnet en kongepokal og har ti titler i villsvinskyting, og åtte i 100 meter hjorteskyting (per 1990).
For sin prestasjon under Sommer-OL 1988 ble Heiestad tildelt Morgenbladets gullmedalje og Fearnleys olympiske ærespris.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tor Heiestad – Olympedia 
(en) Tor Heiestad – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tor Heiestad – ISSF
Grenselosmuseet

Grenselosmuseet er et mindre museum i Eidskog kommune. Formålet er å fortelle om virket til dem som var grenseloser og kurerer over til Sverige under den tyske okkupasjonen 1940–45.
Museet holder til i ei nedlagt skolestue på Skjølåbråtan (ved innsjøen Skjervangen ved Sootkanalens nordre startpunkt), et par kilometer fra grensa mot Sverige. Stua ligger ved den nå oppmerka Flyktningeruta. Den blei under krigen brukt som skjulested for flyktninger og kurerer. 
Museet drives av Foreningen Flyktningeruta Norsk grenselosmuseum. Stiftelsens Norske grenselosers forening, som blei starta opp i 1994, åpnet museet i 1995. Stiftelsen gikk i 2010 sammen med Flyktningeruta. 
Museet holder åpent på søndager i juni og august, ellers etter avtale. 
På museet kan man se ulike gjenstander som ble brukt i forbindelse med grensetrafikken, svenske lister over registrerte flyktninger finnes også der. En autentisk film fra flyktningetrafikken "Flukten fra hakekorset" vises der.
I 2003 var museet utsatt for et innbrudd, der en rekke gjenstander knytta til okkupasjonsmakta blei stjålet.
Scutellum

Scutellum kalles den bakerste ryggplaten på brystet (thorax) hos insekter. Brystet består av tre segmenter, hvor scutellum er ryggplaten på det bakerste av disse segmentene. Scutellum er normalt synlig, men kan være skjult.
Hos noen primitive insekter, for eksempel steinfluer, har alle tre bryst segmentene utviklede ryggplater, slik at vi har tre synlige scuteller. Vanligvis er det bare det midterste (kalt meso-) segmentet som har en stor ryggplate (notum), dette blir derfor kalt mesonotum. 
Scutellum er vanligvis sett ovenfra formet som en trekant eller halvsirkel, med en spissen eller sirkelbuen pekende bakover. Sett fra siden er scutellum vanligvis mer eller mindre plateformet, men kan være høyt hvelvet og bære forskjellige slags utvekster (for eksempel hos tornsikader som hører til ordenen nebbmunner). Vanligvis er scutellum relativt liten, men den kan være stor og dekke mesterparten av bakkroppen som hos breitegefamilien Scutelleridae og den tropiske fluefamilien Celyphidae. 
Formen, fargen, overflatestrukturen og eventuelle børster på scutellum er ofte viktige karakterer når man skal bestemme arter av insekter.
Sootkanalen (slusesystemet)

Sootkanalen er en kanal for frakt av tømmer motstrøms slik at tømmeret kunne komme fra Eidskog til Høland, fra Mangenvassdraget (som ender opp i Sverige) og over i Haldenvassdraget.
Den nedre delen av kanalen følger grovt sett løpet til Skjølåa mellom sjøene Skjervangen (176 moh.) og Mortsjølungen (201 moh.) i Vestmarka i Eidskog gjennom Steintjenn (189 moh.). Denne delen utgjør Norges eldste sluseanlegg. Videre frakt av tømmeret skjedde med en kombinasjon av tømmerrenner og hestedrevet jernbane (Grasmobanen) til tømmeret nådde sjøen Setten i Setskog i Aurskog-Høland. Deler av tømmerrenna i Hvervselva er fortsatt synlig langs 21Fylkesvei 21.
Kanalen er bygd i tidsrommet fra 1847 til 1849 av til sammen 600 mann. Arbeidet ble ledet av Engebret Soot (1786–1859) som var fløtningsinpektør i Haldenvassdraget. Han utførte også flere andre store kanalarbeider og ble for dette tildelt Borgerdådsmedaljen i 1854. Kanalen, som ble åpnet 20. juli 1849, er 1,5 km lang og hadde opprinnelig 15 sluser. Ei sluse til ble bygd senere sånn at det nå er rester etter 16. Slusene er bygd av steinblokker fra elveleiet og ble tettet med rosentorv. Innvendig var de kledt med bord. Ingen av slusekamrene er like, men alle har samme volum. Kanalen var i drift fram til 1932. Toppåret var 1920 da 222 768 stokker passerte anlegget.


== Slusene ==

De forskjellige slusekamrene fikk egne navn, mange oppkalt etter personer med viktige verv i den tiden. Alle slusekamrenes navn er angitt i fløteretninga nedenfra og opp:

Andreas Wiel (bygd senere)
Norge
Kongen
Sverige
Konstitution
Fredrikshald
Statsraad Stang
Professor Schweigaard
General Birch
Peter Anker
Pastor Faye
Truls Wiel
Lensmand Haneborg
Dines Soot (sønn av Engebret Soot)
Caroline Soot (datter av Engebret Soot)
Halvor H. Jensen


== Kart ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Nilssen, Per Erik (2002). Der skogen suser milevid (norsk). Mysen: Aurskog-, Høland- og Setskog Historielag. ISBN 82-996347-0-9. 


== Eksterne lenker ==
Aursmoen

Aursmoen er et tettsted i Aurskog-Høland kommune i Akershus. Tettstedet har 3 493 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger nordvest i kommunen, på veien mellom Bjørkelangen og Sørum. Aursmoen er en del av det større området Aurskog og utgjør Aurskog sentrum.


== Referanser ==
Arne Ruste

Arne Ruste (født 1942) er en norsk lyriker, gjendikter og oversetter.


== Liv og virke ==
Ruste ble født i Sel i Gudbrandsdalen og er oppvokst i Vardal ved Gjøvik, og bosatte seg i 1972 i Son. Ruste er cand.mag. fra Universitetet i Oslo, med religion, norsk og historie som fag. Han er gift med forlagsredaktør Anne Horn.Han arbeidet som lærer fra 1970 til 1974. Han var medredaktør i PoesiMagasin (1982–1984) og forlagsredaktør i Tiden Norsk Forlag (1985–1994). Fra 1994 til 1999 var han daglig leder i Norsk Forfattersentrum. Deretter ble han forfatter og oversetter på heltid, og mottok garantiinntekt fra staten fra 2001 til 2009. Han ble nominert til Brageprisen for Søsken for en tid i 2001.Han har vært medlem av Den norske forfatterforenings litterære råd i to perioder.


== Bibliografi ==
1973: Askeladd (lyrikk)
1974: Alene går det ikke/stort bedre (lyrikk)
1975: Bestefar etc. (lyrikk)
1976: Midt i verden (lyrikk)
1978: Dronningen kommer! (lyrikk)
1981: Grenseepisoder (lyrikk)
1982: Tappet i 1942 (lyrikk) – sammen med Kjell Erik Vindtorn og Terje Johanssen
1983: Steinvekt (lyrikk)
1998: Og ordet ble ord : essays om poesi (essays)
1999: Indre krets (lyrikk)
2001: Søsken for en tid (lyrikk)
2002: Mest mellom himmel og jord (essays)
2009: Piken i bakspeilet (roman)
2012: Kretsløp. Dikt 1973-2012 (lyrikk), TidenGjendiktninger og oversettelserTed Hughes: Kråke (1994)
Johs. Møllehave: Kattenes ABC (1995)
Roald Dahl: Fæle dyr (1986)
David Schiller: Med zen i lomma (1996)
Roald Dahl: Rim & Røre (1997)
Ted Hughes: Fødselsdagsbrev (1998)
Ivan Divis: Makter (2000; sammen med Michael Konůpek)
Ted Hughes: Jernmannen (2000, 2012), barnebok
Farid ud din Attar: Fuglenes forsamling (2002), i serien Verdens Hellige Skrifter
Julia Donaldson: Gruffalo (2002), barnebok
Lewis Carroll: Alice i Eventyrland (2003)
Rumi: Sivfløytens sang, og andre dikt fra Mathnawi. 2003, i serien Verdens Hellige Skrifter
Abbas Kiarostami: I følge med vinden (2006; sammen med Nina Zandjani)
Bahá’í-troens skrifter (2007, også redaktør), i serien Verdens Hellige Skrifter
Sa’di: Frukthagen (2013); introduksjonsessay, i serien Verdens Hellige Skrifter
Wilfred Owen: Tjuefem krigsdikt : 1917-1918 (2014)


== Priser ==
Det norske akademis pris for 2014
Tidenprisen 2002
Den norske lyrikklubbens pris 1999
Gyldendals legat 1978


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon av Arne Ruste i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Arne Ruste i NRK ForfatterAv RusteMed døden til følge dikt publisert på Den norske Bokklubbens nettsider. Besøkt 31. mai 2021.
"Prøysens ærlige og ensomme kamp" i Dagbladet 15. juli 2004
Jack Sharkey

Jack Sharkey (født 26. oktober 1902 i Binghamton, New York, USA, død 17. august 1994 i Beverly, Massachusetts), var verdensmester i tungvektsboksing 1932–33
Han hadde sine røtter i Litauen, og hans egentlige navn var Josef Paul Zukauskas, men han tok etternavnet til en kjent irsk bokser; Thomas Sharkey (1873–1953).
I 1929 ble Jack Sharkey amerikansk mester i tungvekt etter å ha beseiret Tommy Lougran på knockout i en kamp i Yankee Stadium, New York. Denne seieren gav ham muligheten til å få en tittelkamp om den ledige verdensmestertittelen i tungvektsboksing etter at Gene Tunney hadde trukket seg tilbake.
Den 12. juni 1930 møtte han den tyske bokseren Max Schmeling i en tittelkamp. Men Sharkey ble diskvalifisert i den fjerde runden etter han hadde slått under beltet, og Schmeling ble verdensmester, den eneste i boksehistorien som har vunnet på grunn av diskvalifisering. 
I oktober 1931 beseiret Sharkey den italienske tungvekteren Primo Carnera og fikk en ny sjanse til å bokse om verdensmestertittelen.
Den 21. juni 1932 i Madison Square Garden Bowl på Long Island City, New York, ble Jack Sharkey verdensmester etter å ha vunnet på poeng, en meget omdiskutert og tvilsom avgjørelse, etter 15 runder mot Max Schmeling. Sharkey tapte sin verdensmestertittel den 29. juni 1933 til Primo Carnera.
I 1994 ble Jack Sharkey medlem av International Boxing Hall of Fame.


== Se også ==
Tungvekt
Boksingens Hall of Fame
Boksing
Verdensmestere i tungvektsboksing
«Årets Bokser» – Ring Magazine
«Årets Kamp» – Ring Magazine


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jack Sharkey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jack Sharkey på Internet Movie Database 
(en) Jack Sharkey hos Internet Broadway Database 
(en) Jack Sharkey hos American National Biography 
(de) Jack Sharkey – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jack Sharkey – BoxRec
Mads Vinding

Mads Vinding (født 7. desember 1948 i København) er en dansk jazzmusiker (kontrabass), kjent for sine egne orkestre, samt å ha medvirket på over 600 utgivelser.
Vinding er en «første generasjons» bassist etter bass-legenden Niels-Henning Ørsted Pedersen og en av de få (ved siden av Jesper Lundgaard) som klarte å tilegne seg og forstå dennes fabelaktige tekniske nyvinninger på kontrabassen. Han ble tidlig med i Montmartre Jazzhus i København, der han i 1970 opptrådte med Dexter Gordon.  På 1970-tallet ga han ut med en rekke skandinaviske jazzmusikere som Svend Asmussen (Resource, 1974), Sylvia Vrethammer (Stardust and sunshine, 1975; Chateau Sylvia, 1979), Rune Gustafsson (Move, 1975).
Etterhvert har han spilt med en rekke internasjonale storheter som Herbie Hancock, Wayne Shorter, Johnny Griffin, Gerry Mulligan, Hank Jones, Stan Getz, Kenny Drew, Bob Brookmeyer, Toots Thielemans, Gary Burton og Clark Terry.
På 1990-tallet var han med i Svend Asmussens kvartett, samt utgivelser
med organisten Kjell Öhman.  Han spilte med norske Magni Wentzel på hennes
Turn out the stars (Hot Club Records, 1995).
På Oslo Jazzfestival 2002 opptrådte Vinding i trio med norske Nils-Olav Johansen gitar og John Pål Inderberg saksofon.
Hans egen Trio ble etablert i 1997, med Enrico Pieranunzi piano og Alex Riel trommer.  Trioen ga ut The Kingdom where nobody dies (Stunt Records, 1997) som ble beste danske jazz-CD samme året og året etter rangerte høyest på JazzTimes' rangeringer. Med Roger Kellaway piano, ga de ut Daddio Don (Stunt Records, 1998).  Carsten Dahl erstattet Pieranunzi på piano, og deltok på trioens Six hands, three minds, one heart som er live fra Copenhagen Jazzhouse (Stunt Records, 2000).  De besøkte bl.a. Moldejazz 2002.  
Han har med Frans Bak bidratt på over 400 barnekonserter (1996–).Med Jesper Lundgaard ga han ut Two basses (2002), med Jacob Fischer kom Over the rainbow (Cope Records, 2002).  Han opptrer også musiserende i filmene En kærlighedshistorie (2001) og  Between a smile and a tear (2005).
Vinding har mottatt Ben Webster-prisen 1982, Palæ's Jazz Pris 1997 og en rekke Grammys.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mads Vinding på Internet Movie Database 
(da) Mads Vinding på Filmdatabasen 
(en) Mads Vinding på Discogs 
(en) Mads Vinding på MusicBrainz 
(en) Mads Vinding på Songkick 
(en) Mads Vinding på AllMusic
Veitastrond

Veitastrond er ei bygd i Luster kommune med 123 innbyggere. 
Veitastrond ligger ca. 45 km fra kommunesenteret Gaupne og regionsenteret Sogndal. 30 km fra fylkesvei 55 ved Hafslo langs Veitastrondsvatnet. Veitastrond er ei flott landbruksbygd som er omkranset av Jostedalsbreen nasjonalpark på tre sider. Bygda er det største slettelandskapet i Sogn og Fjordane. Veitastrond har ofte vært isolert på vinterstid på grunn av den rasutsatte veien. Vinteren 1981 var bygda isolert hele 107 dager. Det er tidligere foretatt sikring med tre fjell-tunneler og en rør-tunell. 15. desember 2016 ble Langanestunnelen åpner, samtidig som store rasvoller er fullført i Kvamabukti. Totalt er det rassikret for 275 millioner kroner de to siste årene. I tillegg er et farlig raspunkt nå sikret med radarvarsling og lyssignaler. Betydningen av en sikrere vei er tydelig å registrere på ungdommens satsing på hjemstedet. Nye driftsbygninger og bolighus er under oppføring, og fødselstallene er høyere enn på mange år. Veitastrond har barneskole (7 elever 2015/2016) og barnehage (8 barn 2016) og egen matvarebutikk. Ungdomsskoleelevene dagpendler til Hafslo, mens elever på videregående skole blir hybelboere i Sogndal eller annen studieplass.
Flere av brukene driver lokal produksjon med egne råvarer, og Veitastrond er kjent for høykvalitets osteprodukter. Annen næring i bygda er Triobakst, som er et bakeri som satser på tradisjonsprodukter, og sognefjord.net as, et reklamebyrå med landsdekkende tilbud på markedsføring. I tillegg har selskapet høy kompetanse på import fra Kina, og har eget "lokalkontor" i Shanghai. Veitastrond har også krevende men gode hjorteterreng både til utleie og for lokale jegere.
Tross det lave innbyggertallet ble fotballaget med Leikvoll som hjemmebane vinner av 5. Divisjon i 2014. 
Innerst i Veitastrond ligger Tungestølen og brearmen Austerdalsbreen, en kraftig utløper av Jostedalsbreen med store brefall.
Rooftop Concert

Rooftop Concert var The Beatles' første konsert siden 29. august 1966, og den ble deres siste. Konserten ble holdt den 30. januar 1969 på taket av Apple-bygningen i Savile Row, London.
The Beatles bestemte seg i 1969 for å skrive et helt album, øve det inn, og så framføre det foran et stort publikum. Resultatet skulle bli et livealbum med bare nytt materiale. Billy Preston var i denne perioden organist for bandet.
Når det gjaldt den store konserten var det mange forslag til vurdering: Spille på en båt, amfiteater i California, Hellas, Sahara, Marrakech og The Roundhouse i London. Bandet klarte ikke å bestemme seg, og filmregissøren Michael Lindsay-Hogg insisterte på å ha en avslutning på dokumentarfilmen Let It Be. Under et møte den 26. januar foreslo Paul McCartney at The Beatles skulle dra opp på taket av Apple-bygningen og spille en uannonsert konsert. Torsdag den 30. januar 1969, klokken 13:00, ble konserten holdt.
Politiet dukket opp etter flere innringte klager, og tok seg etter hvert opp på taket for å stoppe konserten. Mens de spilte «Get Back» for tredje og siste gang, begynte assisten Mal Evans å slå av gitarforsterkerne etter ordre fra politiet, men løsningen ble kortvarig da George Harrison listet seg bort og slo dem på igjen. The Beatles og Billy Preston fullførte «Get Back» og avsluttet med det sin siste konsert.


== Setliste ==
«Get Back»
«Get Back» #2
«Don't Let Me Down»
«I've Got A Feeling»
«One After 909»
«Dig A Pony»
«I've Got A Feeling» #2
«Don't Let Me Down» #2
«Get Back» #3


== Gjentagelser ==
I U2s musikkvideo til Where the Streets Have No Name står bandet og spiller på et tak.
The Simpsons parodierte takkonserten i episoden Homer's Barbershop Quartet (S5/E1).
The Rutles filmet en takkonsert i 1978.
I 1997 satt Paul McCartney og spilte gitar på taket av kontorbygningen sin i Soho square i London. PR-stuntet var i forbindelse med hans nye plate, Flaming Pie.


== Filmografi ==
1970: Let It Be. Filmen avsluttes med takkonserten.
1996: The Beatles' Anthology. Dokumentarserien som inneholder mange klipp fra takkonserten.


== Diskografi ==
8. mai 1970: Let It Be. Det siste Beatles-albumet (utgitt etter gruppa ble oppløst) inneholder flere låter fra takkonserten.
1996: Anthology 3. Dobbel-CD/trippel-LP som inneholder flere uutgitte spor fra takkonserten.
2003: Let It Be... Naked. Posthume Beatles-plate som ga publikum enda flere uutgitte takkonsertlåter.
Familien Flanders

Familien Flanders er en rekke bifigurer, først og fremst familiefaren Ned Flanders, som medvirker jevnlig i den amerikanske animerte TV-serienThe Simpsons, skapt av Matt Groening.
Familien bor ved siden av familien Simpson og utgjør en kontrast til dem ved å være meget kristne, glade og mer framgangsrike, noe som er til stadig irritasjon for Homer Simpson.
Familien Flanders består av familiens overhode, den alltid positive Ned Flanders og hans faste «Hi-diddly-ho». Hans hustru er den avdøde Maude Flanders. De har to barn, guttene Rod og Todd, som er i likhet med foreldrene også aktive kristne og bruker store deler av sin tid til kristne og oppbyggelige hobbyer.


== Eksterne lenker ==

Hør Ned snakke
Biografi på Simpsons-crazy.co.uk