jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bønnebokopprøret

Bønnebokopprøret (Prayer Book Rebellion), også kjent som Det vestlige opprøret (Western Rebellion) var et opprør i det sørvestlige England i 1549.
I 1540-årene hadde Edward VI innført en rekke forandringer i den religiøse praksis for å fjerne visse ting som ble ansett for å være for katolske. De gamle liturgiske tekstene på latin ble i 1548 erstattet av Den allmenne bønneboken, Book of Common Prayer. Dette var upopulært i store deler av befolkningen, og møtte spesielt motstand i Devon og Cornwall. I Cornwall fikk det en betydning utover den religiøse, da mange i området ikke snakket engelsk, bare kornisk. 
I 1549 kom Act of Uniformity 1549, som gjorde det ulovlig å bruke den gamle bønneboken etter pinse 1549. Offentlige tjenestemenn fikk i oppgave å sørge for at dette ble håndhevet. 
I Sampford Courtenay i Devon fikk menigheten presten til å bruke den gamle boken. Lovens menn kom til den neste gudstjenesten for å sørge for at den nye ble brukt, og et håndgemeng under gudstjenesten førte til at en tilhenger av den nye boken, William Hellyons, ble spiddet med en høygaffel på kirketrappen. 
Opprørerne i menigheten samlet flere tusen støttespillere fra byer og landsbyer i nærheten, og fikk også med folk fra Cornwall. De gikk østover mot Crediton, og beleiret Exeter og krevde at den nye boken ble trukket tilbake. 
I London ble kongen og Det indre råd skremt av nyhetene fra vest, og en av kongens rådgivere, Sir Gawain Carew, ble sendt ut for å roe ned opprørerne. Samtidig ble Lord John Russell bedt om å samle tyske og italienske leiesoldater i tilfelle det ble nødvendig å bruke makt. 
Opprørerne var stort sett bønder, og hadde få andre våpen enn høygafler. Da det ble bestemt å bruke makt drepte leiesoldatene over tusen av dem ved Crediton, for så å drepe omkring 900 ubevæpnede mennesker ved Clyst St Mary. Ved Sampford Courtenay ble ytterligere 1 300 drept, og 300 døde ved Fenny Bridges. Kongen utstedte ordre om at hertugen av Somerset og erkebiskop Thomas Cranmer skulle fortsette kampen. Under Sir Anthony Kingston gikk leiesoldater inn i Cornwall, hvor ytterligere opprørere ble drept. Totalt mistet omkring 4 000 livet.
Et forsøk på å få Den allmenne bønneboken oversatt til kornisk til bruk i Cornwall ble ikke akseptert.
Trent (England)

Denne artikkelen omhandler elven Trent i England. For andre betydninger, se Trent.Trent er en av de største elvene i England. Den har sitt utspring i Staffordshire, mellom Biddulph og Biddulph Moor, og renner gjennom Midlands inntil den ved Trent Falls løper sammen med Ouse og danner Humber, som renner derfra østover til Nordsjøen. Elva er 298 kilometer lang. Den renner nordover, noe som er uvanlig for engelske elver.
Trent renner forbi en rekke byer, blant annet Stoke-on-Trent, Burton upon Trent, Derby, Nottingham, Newark og Scunthorpe.
De største sideelvene er Idle, Devon, Erewash, Soar, Derwent, Dove, Mease og Tame.
Trent markerer grensen mellom de to engelske heroldenes områder, Norroy og Clarenceaux. «Nord for Trent» er derfor en av flere definisjoner på avgrensningen mellom det nordlige og sørlige England.


== Trent Aegir ==

På visse tider på året kan det på de nedre delene av Trent, som er påvirket av tidevannet, forekomme en middels stor tidevannsbølge (opp til 1,5 meter høy), som er kjent som «Trent Aegir».  Aegir forekommer når en høy springflo møter vannstrømmen fra elva, som går i motsatt retning. Traktformen på elvemunningen forsterker denne effekten, og forårsaker en stor bølge som kan merkes så langt oppstrøms som til Gainsborough, og noen ganger enda lengre.  Men bølgen kan ikke gå særlig langt forbi Gainsborough ettersom formen på elva reduserer den til ikke stort mer enn en krusning. Nord for Newark-on-Trent i Nottinghamshire ligger terskler i elva som stopper bølgen fullstendig.
Trent Aegir har sitt navn fra Æge, den norrøne gud for havet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) River Trent – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Fotos langs Trent i Nottingham, fra Nottingham21
Catchment Tributaries of the River Trent, forskningsprosjekt fra English Heritage og University of Birmingham
Bilder av Trent i Nottingham
Churnet

Churnet er en elv i England som flyter inn Staffordshire og er en bielv til Dove. Opprinnelsen til navnet «Churnet» er ikke blitt forklart.
Elvens utspring er lokalisert rundt 300 moh i myrlandskapet i Staffordshire, nær bratthenget Gritstone i Roaches, og den renner ved siden av motorveien A53 mellom Leek og Buxton, går kun noen få hundre meter fra Black Brook, går via elvene Dane og Weaver og flyter ut i Irskesjøen. Imidlertid via Dove, Trent og utløpet Humber går den også til sist ut i Nordsjøen.
Churnet har blitt tungt påvirket av industri langs den lengde for over tusen år og som et resultat har den blitt en av de mest forurensede elver i Europa. Elven ble i stor grad benyttet i Leek av tekstilindustrien for å framstille fargestoff. Fargeindustrien ble etablert i 1734. Jernsmelteindustrien var tungt tilstede i Churnetdalen og det er dokumentert at helt siden minst 1290 har jern blitt smeltet ved å bruke elven som hovedkilde for energi. I dag er den eneste industrielle bruken av elven et grustak for sand ved Oakamoor, og etter at industrien i Meek og elvens dalføre har ebbet ut, har vannkvaliteten bedret seg såpass at laks har ble etablert på nytt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Churnet Valley
Leek (England)

Leek er en markedsby ved elven Churnet i Staffordshire, England. Byen er administrasjonssenter for distriktet Staffordshire Moorlands. Den ligger rundt 15 km nordøst for Stoke-on-Trent og er en gammel borough som fikk kongelig charter i 1214. Kong Johan av England bevilget adelsmannen Ranulf de Blondeville retten til å holde et ukentlig marked hver onsdag og et årlig sjudagers fair (markedsdager) i Leek i 1207. Ingeniøren James Brindley bodde i Leek i det 1700-tallet . Han la ut det meste av kanalnettverket, og bygde en vanndrevet mølle, Brindleymøllen i 1752. Møllen er nå innredet som museum.
Leeks motto er Arte Favente Nil Desperandum som oversettes som «Our skill assisting us, we have no cause for despair» («Vår dyktighet støtter oss, vi har ingen grunn til fortvilelse»). I henhold til folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 20 768 innbyggere.


== Økonomi ==
Byen hadde et fast kvegmarkeder i hundrevis av år, noe som reflekterer byens betydning og som et senter for de lokale gårdene. Som følge av den industrielle revolusjon ble byen en betydelig produsent av tekstiler, med framstilling av silke i særdeleshet. På 1900-tallet opphørte denne industrien.
Møllene fra byens tid som tekstilprodusent står igjen, og mange av dem har bli konvertert til annen bruk, blant annet som bolighus. Britannia, det tidligere Building Society (og i 2009 sammenslått med The Co-operative Banking Group), har sitt hovedkvarter i byen og er en betydelig lokal arbeidsgiver.
Alton Towers, som driver fornøyelsesparker, er beliggende i distriktet Staffordshire Moorlands og har også et stort antall sysselsatte fra Leek og omgivelsene rundt.


== Vennskapsbyer ==
Leek har følgende vennskapsbyer:
 Este, Italia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leek, Staffordshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  Leek (England) hos Wikivoyage
Sampford Courtenay

Sampford Courtenay er en landsby og verdslig sogn i West Devon, og har i dag en befolkning på 509 innbyggere (2001).Kirken for sankt Andreas, Church of St Andrew, er hovedsakelig bygget i granitt, og har et elegant tårn.Landsbyen har jernbaneforbindelse ved den nærliggende jernbanestasjonen ved Belstone Corner. Denne fungerer som et stoppested for Dartmoor Railway mellom Okehampton og Exeter i helgene sommerstid.


== Historie ==
Sampford Courtenay er mest kjent for å være stedet hvor Bønnebokopprøret først begynte i 1549, og hvor opprørerne hadde sin siste skanse. Bakgrunnen var at tudortidens England forsøkte å fjerne seg fra det katolske, og blant annet ble liturgiske tekster på latin fjernet og erstattet av Book of Common Prayer («Den allmenne bønneboken») på engelsk. Særlig i Devon og Cornwall møtte dette stor motstand, til tross for at folk flest ikke forsto latin. I Sampford Courtenay tvang menigheten presten til å bruke den gamle boken. Lovens menn kom til den neste gudstjenesten for å sørge for at den nye ble brukt, folk hadde drukket sider og under håndgemeng under gudstjenesten ble den respekterte William Hellyons drept av et skudd da han forsøkte å ro ned lokalbefolkningen. Opphisset av mordet, ropte de at de skulle marsjere til London for å fortelle kongen hva de mente. Etter hvert fikk myndighetene samlet utenlandske leiesoldater som slo ned opprøret. Rundt 4000 mennesker skal dødd som følge av det.


== Kultur ==
Sampford Courtenay er det området som forfatteren M.R. James (1862–1936) hadde i tankene for sin spøkelsesfortelling «Martin's Close», den sjette fortellingen i More Ghost Stories som ble utgitt i 1911. Vertshuset New Inn som opptrer i denne fortellingen er et faktisk sted og er i dag en vernet bygning i klasse II, opprinnelig bygget en gang på 1500-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sampford Courtenay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vestfjorden (Tinn)

For andre fjorder med samme navn, se Vestfjorden.Vestfjorden er en sidearm til Tinnsjå i Tinn kommune i Telemark. Fra fjordbunnen går Vestfjorddalen i retning Rjukan. I fjordbunnen er Mæl, med ferjeleiet for jernbaneferjen over Tinnsjøen til Tinnoset. Den kom i verdens søkelys i forbindelse med tungtvannsaksjonene under andre verdenskrig.
Hitratunnelen

Hitratunnelen er en undersjøisk veitunnel som forbinder øya Hitra med fastlandet. Den er en del av Fastlandsforbindelsen Hitra–Frøya (714Fylkesvei 714), og ble bygget i sammenheng med fylling og bru mellom øya Hemnskjel og Sunde på fastlandet i Snillfjord kommune. Selve tunnelen går mellom øyene Hemnskjel og Jøsnøya ved Sandstad på Hitra.
Første utbygging i fastlandsforbindelsen var Fjellværøyforbindelsen som ble åpnet 10. juli 1992. Hitratunnelen ble åpnet 8. desember 1994. Tredje og siste del er Frøyatunnelen som ble åpnet 23. juni 2000. Hitratunnelen var ved ferdigstilling i 1994 verdens dypeste undersjøiske tunnel.
Utbyggingskostnadene for fastlandsforbindelsen ble delt mellom staten (51 %), fylket og kommunene (11 %) og bompengefinansiering (38 %). Bompengeinnkreving var opprinnelig antatt å finne sted inntil 2012. Et vesentlig større trafikkgrunnlag enn beregnet samt at to av de tre prosjektene ble fullført under budsjett gir prosjektet en bedre økonomi enn forutsatt. Det ble da besluttet å nedlegge bomstasjonene på Dolmøya og Ansnes 31. januar 2003, bomstasjonen på Sandstad sto helt til 20. februar 2010. Bompengeinnkrevingen skjedde av selskapet Hitra Frøya Fastlandssamband.
Bedre økonomi i bompengeselskapet grunnet økt trafikk, gjorde at bompengeinnkrevingen ble avviklet 20. februar 2010, to år før planlagt.
Forbindelsen erstattet fergesambandet Sunde–Hemnskjel–Sandstad.


== Korte fakta ==
Lengde: 5 645 m
Største dybde: 264 m under havoverflaten
Stigningsforhold: 1:10
Kjørefelt: 3
Kostnad: 295 mill. kroner (80 mill. kroner under budsjett)
Bro i fylling mellom Hemnskjel og Sunde er 54 meter lang, seilingshøyde 8 meter


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==
Frostatinget

Frostatinget (norrønt: Frostuþingslǫg) var navnet på Trøndelagens lovområde (Þrœndalǫg), hvor Frostatingsloven gjaldt. Fellestinget hadde sete på Logtun på Frosta i Trøndelag. Dagens Frostating, Frostating lagmannsrett, omfatter fylkene Trøndelag og Møre og Romsdal, og har sete i Trondheim.


== Lovens område ==
Inntrøndske:

Sparbyggjafylki: Sparbu, Egge, Kvam, Stod, Steinkjer, Snåsa og Lierne,
Eynafylki: Beitstad, Inderøy og Verran,
Verdølafylki: Verdal,
Skeynafylki: Skogn, Ytterøy og Mosvik.Uttrøndske:

Stjórdølafylki: Øvre og Nedre Stjørdal, Selbu og Tydal,
Strindafylki: Strinda, Leksvik, Frosta og Åsen,
Gauldølafylki: hele Gauldalen, Klæbu, Tiller og Leinstrand,
Orkdølafylki: hele Orkladalføret og Børsa, Skaun, Buvika og Byneset.På 900-tallet ble også Nordmøre, Romsdal og Namdalen en del av Frostatinget. Fosen var på dette tidspunkt en del av Nordmøre. Ifølge Magnus Lagabøtes landslov skulle hvert fylke i Uttrøndelag være representert med 60 mann, hvert fylke i Inntrøndelag 40, mens tilsvarende for Romsdal og Namdalen var to fra hvert skipreide og Nordmøre inkludert Fosen tre fra hvert skipreide og det samme fra Oppdal.


== Frostatingseglet ==
Frostatingseglet viser kong Magnus Lagabøte på St. Hansdag i 1274 idét han sitter på tronen og gir lagmannen for Frostatinget den nye Frostatingsloven. Tingbøndene – tre stykker – står på kongens venstre side, kongen i midten med kronen på hodet og septeret i hånden, og med den norske loven under føttene. Nederst i seglet er det to bueskyttere; den ene sikter på et ekorn, mens den andre sikter på en fugl. Både ekornet og fuglen sitter i hvert sitt tre.
Originalen til Frostatingseglet er i det norske Diplomatarium, og står i et dokument datert 1. juni 1453, trykt i Dipl. Norv. VIII no. 349 .


== Fotnoter og referanser ==


== Litteratur ==
Per Sveaas Andersen (1977). Samlingen av Norge og kristningen av landet : 800–1130. Universitetsforlaget. ISBN 8200024121. 
Aslak Bolt (1997). Aslak Bolts jordebok. Riksarkivet. ISBN 8254800529.  [ny utgave]
Tinnoset

Tinnoset er en tettbebyggelse i sørenden av Tinnsjø i Notodden kommune i Vestfold og Telemark. Her ligger fergeleiet for jernbanefergen over Tinnsjø til Mæl, som utgjør en del av banen til Rjukan. Her ligger også slippen der ferjene blir ettersett, og Tinnoset stasjon.
Magnhild Bruheim

Magnhild Bruheim (født 17. september 1951 i Skjåk) er en norsk forfatter og frilansjournalist. Hun er utdannet cand.philol. med hovedfag i nordisk ved Universitetet i Oslo i 1982, og har tilleggsutdanning som journalist. Hun har tidligere arbeidet som radio- og TV-journalist i NRK Oppland. Bruheim debuterte som forfatter i 1997. Noen av bøkene hennes er oversatt til tysk.Bruheims krimromaner er satt i bygdemiljø. Sammen med Kolbjørn Hauge regnes hun som en av de fremste eksponentene for subgenren «bygdekrim». Hun var leder av Norsk Målungdom 1978-79.Bruheim tar for seg det norske bygdelivet i perioden 1960-2000.
Hun er forfatteren og lyrikeren Jan-Magnus Bruheims niese.


== Bibliografi ==
Varselet – Kriminalroman (1997)
Maskerade – Kriminalroman (1999)
Utan englevakt – Kriminalroman (2000)
Lykkeland: Minne frå slagerbøkene – Dokumentar (2000) (Sammen med Sissel Bjørgan)
Svart arv – Kriminalroman (2001). Senere dramatisert av forfatteren for Radioteatret (2008)
Dragsug – Kriminalroman (2002)
Ny melding – Kriminalroman/ungdomsroman (2003)
Matminne frå Gudbrandsdalen – Dokumentar (2004) (Sammen med Hilde Grytting og Aasmund Hanslien)
Trolldomskraft – Historisk roman/ungdomsroman (2005)
Venneringen – Kriminalroman/ungdomsroman (2007)
Nattskrik – Kriminalroman (2008)
På flukt – Kriminalroman/ungdomsroman (2010)
Det som ein gong var – Roman (2010)
Blod på hendene – Roman (2011)
Det som er sant – Roman (2013)
Motorsykkelmysteriet – Barnebok. Roman, Samlaget (2014)
Hyttemysteriet – Barnebok, Samlaget (2015)
Bjørnemysteriet – Barnebok, Samlaget (2016)Artikler

«Diktararv» i Syn og Segn, nr 1, 2002 (Om Olav Aukrust, Tor Jonsson, Tore Ørjasæter)


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Magnhild Bruheim i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Bruheims hjemmeside på Forfatternett Oppland
Ragnhild Engelskjøn. Anmeldelse av Varselet. Fra Nordlit
Magnhild Bruheim i NRK Forfatter
Magnhild Bruheim i Dagbladet Forfatter
Magnhild Bruheim i Aftenposten Alex
Magnhild Bruheims forfatterblogg
Lokalnett

Se datatreff for artikkel om ulike datasamlinger.Et lokalt datanett (engelsk local area network; forkortet LAN) er et datanettverk som er geografisk begrenset, for eksempel innen en bolig, et kontor eller en liten gruppe bygninger. LAN brukes også ofte om datatreff, selv om det til tider ikke benyttes LAN-nett i det hele tatt.
Den geografiske begrensningen består ofte i at nettverket er begrenset til ett firma eller ett hus. I tillegg til den geografiske begrensningen har IANA og ICANN, som bestemmer hvordan IP-baserte nettverk skal adresseres, anbefalt at den geografiske begrensningen følges av en logisk begrensning: private IP-adresser reservert adresse-områder til lokale nettverk.


== Historikk ==
Før PC-ene ble oppfunnet, var det vanlig med en sentral datamaskin som brukerne arbeidet på via terminaler ved hjelp av enkel, lavhastighets kabler. Nettverk som IBM sitt SNA (Systems Network Architecture) hadde som mål å koble terminaler eller andre hovedmaskiner sammen. De første LAN-ene ble konstruert sent på 1960-tallet. Disse leverte høyhastighets sammenkoblinger mellom flere større datamaskiner. Da de personlige datamaskinene kom, blant annet med operativsystemene CP/M og DOS, betydde det at bedrifter kunne ha dusinvis eller til og med hundrevis av datamaskiner. Dette ga behov for å dele ressurser som skrivere og store harddisker, siden disse var dyre.
I begynnelsen var det mange forskjellige nettverkstyper, som ikke kunne kommunisere med hverandre. Dette skyldtes blant annet at de hadde forskjellige fysiske lag og nettverksprotokoller, og fordi det ikke var enighet om hvordan man burde dele ressursene. Det var også vanlig at hver produsent hadde sin egen type nettverkskort, kabling, egen nettverksprotokoller og nettverksoperativsystem. Dette gjorde at tidlige nettverk laget av 3Com, med 3Com sitt nettverksoperativsystem (3+ Open) ikke kunne kommunisere med tidlige nettverk laget av Novell, som kjørte operativsystemet Novell Netware.
Da internett ble mer brukervennlig bidro det til på å gjøre de lokale datanettene mer ensrettet. De bruker vanligvis samsvarende nettverkslag, nettverksprotokoller og annet – noe som gjør at man vanligvis ikke trenger å bygge om datamaskinen, eller legge andre nettverksprotokoller inn på den hvis man skal flytte den fra et lokalt nettverk til et annet.


== Kilder ==
Charp, S. (Ed.). (1994). «Networking & telecommunications». T.H.E. (Technical Horizons in Education), 21(10). (EJ 483 802-807)
Charp, S. (Ed.). (1995). «Networking & telecommunications». T.H.E. (Technical Horizons in Education), 22(9). (EJ 501 732-735)
«Communications, computers, and networks». (1991). (Special Issue.) Scientific American, 265(3).
Klausmeier, J. (1984). «Networking and microcomputers». ERIC Digest, Syracuse, NY: ERIC Clearinghouse on Information Resources. (ED 253 256)
Neubarth, M. (Ed.). (1995, Oktober). «The Internet in education». (Special issue). Internet World, 6(10). (ERIC ED pending, IR 531 431-438)
Rienhold, F. (1989). «Use of local area networks in schools». ERIC Digest, Syracuse, NY: ERIC Clearinghouse on Information Resources. (ED 316 249)


== Eksterne lenker ==
IANA
ICANN
RFC2606
Frank Luck

Frank Luck (født 5. desember 1967 i Schmalkalden) er en tidligere tysk skiskytter som representerte DDR, senere Tyskland.
Frank Luck begynte tidlig å gå langrenn, men gikk i 1980 over til skiskyting. Allerede i 1988, 20 år gammel, kvalifiserte han seg til vinter-OL i Calgary, der han kom på sjetteplass i sprintøvelsen. Det store gjennombruddet kom med verdensmestertittelen på 10 kilometer i 1989. På grunn av sykdom kunne han ikke delta i Albertville i 1992, men under OL på Lillehammer i 1994 tok han gullmedalje med det tyske stafettlaget. Denne bragden gjentok han fire år senere i Nagano.
I løpet av den 17 år lange karrieren vant Luck totalt 11 VM-titler, den siste i stafetten i 2004 i Oberhof. Etter dette rennet la Luck opp som skiskytter. Med ytterligere fem sølvmedaljer og fire bronsemedaljer er han den nest fremste VM-deltakeren gjennom alle tider etter Ole Einar Bjørndalen.


== Dopet ==
Frank Luck innrømmet i et TV-program den 6. april 2009 at han benyttet doping på slutten av 1980-tallet uten at han visste det. Han benyttet Oral-Turinabol, et anabole steroid og han mener at effekten var negativ. Eirik Kvalfoss, som ble slått av Luck på VM-sprinten i 1989, mente det var seint å komme med dette så lenge etterpå. Han påpekte videre at han syntes dette var trist.


== Internasjonale titler ==
1989 Verdensmester 10 km og stafett
1990 Verdensmester lag
1991 Verdensmester stafett
1993 Verdensmester lag
1994 Olympisk mester stafett
1995 Verdensmester stafett
1997 Verdensmester stafett
1998 Olympisk mester stafett
1999 Verdensmester 10 km
2000 Verdensmester jaktstart
2003 Verdensmester stafett
2004 Verdensmester stafett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Frank Luck – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Frank Luck – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Frank Luck – Olympedia 
(en) Frank Luck – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Frank Luck – IBU 
(en) Frank Luck – biathlon.com.ua
Lan

Med Lan kan det siktes til:

Lokalnett (engelsk Local Area Network; forkortet LAN),
Fylket Lan i byprefekturet Lüliang i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina.
Lan (navn), et kinesisk kvinnenavn
Günter Schabowski

Günter Schabowski (født 4. januar 1929 i Anklam i Mecklenburg i Tyskland, død 1. november 2015 i Berlin) var en kommunistisk politiker fra DDR, som er best kjent som medlem av politbyrået i kommunistpartiet Sozialistische Einheitspartei Deutschlands og for sin sentrale rolle under Berlinmurens fall.


== Liv og virke ==
Schabowski studerte journalistikk i Leipzig. Han ble redaktør av fagforeningsbladet Tribüne. I 1952 ble han medlem av det statsbærende partiet SED, og i 1978 ble han sjefredaktør for hovedorganet for SED, Neues Deutschland.  I 1981 ble han medlem av sentralkomiteen i SED, i 1985 førstesekretær i partiorganisasjonen i Øst-Berlin og medlem av politbyrået.

Schabowski ble berømt da han som politbyråmedlem på en direkteoverført internasjonal pressekonferanse den 9. november 1989 som følge av en misforståelse kunngjorde at nye utreisebestemmelser skulle gjelde «med en gang» («ab sofort»). Titusener av mennesker strømmet deretter til Berlinmuren, hvor grensevaktene tillot fri passasje.
Etter kommunistregimets sammenbrudd ble en rekke tidligere fremstående medlemmer av regimet ekskludert fra kommunistpartiet, som først skiftet navn til SED-PDS og siden til PDS. Schabowski var blant dem som ble ekskludert. Etter gjenforeningen ble han stilt for retten for drapene på flyktninger ved Berlinmuren og grensen mot Vest-Tyskland og fikk en fengselsstraff på tre år. Han ble benådet av Berlins regjerende borgermester Eberhard Diepgen (CDU) og løslatt etter åtte måneders soning.I boken Der Absturz (1991) tok han et oppgjør med seg selv og de andre lederne for kommunistregimet. Han var også senere en sterk kritiker av det tidligere kommunistregimet i DDR, og av sosialisme i alminnelighet, og beklaget sine handlinger i denne tiden. Han annonserte offentlig at han støttet det konservative partiet CDU. Mellom 1992 og 1999 var han redaktør for en liten lokalavis.
Han bodde i Berlin med sin russiskfødte kone.


== Sitater ==
«Det som imponerer meg mest er at jeg var en ansvarlig representant for et regime som folk led under, og hvor undertrykkelsen var rettet mot individer, som ble forfulgt på grunn av sine opposisjonelle synspunkter. Deres posisjon var den rette. Min posisjon var den gale. Vi hadde ikke evner til demokrati, men prøvde i fraværet av bedre argumenter å kvitte oss med meningsmotstandere med direkte vold»


== Publikasjoner ==
Der Absturz, Rowohlt Berlin Verlang, 1991
Das Politbüro, Ende eines Mythos, Eine Befragung, publisert av Frank Sieren og Ludwig Koehne, Rowohlt, rororo Aktuell 12888, Reinbeck 1991


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Günter Schabowski – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Günter Schabowski – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Günter Schabowski på Internet Movie Database
Bydatanett

Et bydatanett (engelsk metropolitan area network, forkortet MAN) er et datanett som dekker en by eller et tilsvarende stort område.
Vidstrakt datanett

Et vidstrakt datanett (engelsk wide area network, forkortet WAN) er et datanett som dekker et stort geografisk område. Det beste eksempelet på et WAN er Internett.
Mange WAN er bygget for en bestemt organisasjon og er private, mens andre, bygget av en ISP, sørger for forbindelse fra en organisasjons LAN til Internett.