jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nordgard Hågå

Nordgard Hågå er en gård i Sødorp i Nord-Fron, Gudbrandsdalen. I dag er det hotell, restaurant og konferansesenter.


== Historie ==
De første skriftlige henvisninger til gården Hågå (betydning: Hage) er fra 1318. I tiden fram mot reformasjonen var Hågå underlagt erkebiskopen i Nidaros, deretter ble den krongods før bonden ble selveier på begynnelsen av 1700-tallet.
Gårdens har tilnavnet Per Gynt-Gården. Gården skal ha vært eid av en familie ved navn Günth eller Günther på 1500-tallet, og lokale sagn plasserer den faktiske eller legedariske Per Gynt på denne gården. Henrik Ibsens Peer Gynt tar delvis utgangspunkt i dette sagnet.
Christian Mikkel Dobloug overtok gården i 2001 og driver den som hotell, restaurant og konferansesenter.


== Bygninger og arkitektur ==
Anlegget består i dag av totalt 17 bygninger hvorav 7 er vedtaksfredet, og resten er verneverdige. Gården er oppdelt i et inntun og et uttun, slik tradisjonen har vært i Gudbrandsdalen.
Den første bygningen ble fredet allerede i 1923, Gyntestugu. Per Gyntloftet ble flyttet til Maihaugen fra gården i 1905. Den største fredningen kom i desember 1963, da de øvrige bygninger på inntunet ble fredet.

InntunetHovedbygning. Sammenbygging av flere bygninger fra gården, hovedoppføringen skjedde i 1939.
Harildstadstuen. Stuen er fra ca. midten av 1700-tallet, flyttet fra gården øvre Harildstad i 1937.
Tørrstuggu: Bygningen ble brukt til å tørke korn, fra midten av 1800-tallet.
Gyntestugu: Fra midten av 1600-tidlig 1700-tallet.
Kværnhuset: Bygning fra midten av 1800-tallet. Ble flyttet fra Gyntbekken inn på inntunet i 1940.
Solbjørgloftet: tidlig 1700.
Stabbur: Slutten av 1700.
Stabbur: Slutten av 1700.
Smia: Midten av 1800.Uttunet
Tryskerlåve: 1739
Steinfjøs: Bygget i flere perioder, eldste datering i tømmer fra 1493, hovedfjøset ble bygget på begynnelsen av 1800 tallet.
Redskapsskjul: ca. 1790
Trysker og kornlåve: 1787-1871.
Eirikstugu: ca. 1820
Voldastugu: ca. 1821
Saltloftet: ca. 1780
Bryggerhuset/ bakstehuset: sent 1700-tall.


== Referanser ==
Vjatsjeslav Jekimov

Vjatsjeslav Vladimirovitsj Jekimov (Вячеслав Владимирович Екимов) (født 4. februar 1966 i Vyborg) er en russisk tidligere syklist. Han begynte som profesjonell i 1990. Mesteparten av karrieren syklet han for US Postal/Discovery Channel Pro Cycling Team. Han deltok i og fullførte Tour de France 15 ganger, første gang i 1990, siste gang i 2006.
Han er nå sportsdirektør i Katjusja.


== OL-medaljer ==
Gull i forfølgelse, lag i Seoul i 1988
Gull i temporittet i Sydney i 2000
Gull i temporittet i Athen i 2004


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Vjatsjeslav Jekimov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Vjatsjeslav Jekimov – Olympedia 
(en) Vjatsjeslav Jekimov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vjatsjeslav Jekimov – ProCyclingStats 
(en) Vjatsjeslav Jekimov – Cycling Archives 
(en) Vjatsjeslav Jekimov – Cycling Quotient 
(en) Vjatsjeslav Jekimov – CycleBase 
(en) Viatcheslav Ekimov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kolonnekjøring

Kolonnekjøring kan beskrives som en rekke kjøretøy som beveger seg med samme hastighet og avstand mellom dem fra et sted til et annet etter bestemmelse av gitt myndighet. Dette gjelder vanligvis militære kjøretøy under gruppevis forflytning med mer enn 4 farkoster eller for sivil trafikk under særlige forhold.
Kolonnekjøring forekommer blant annet når en vei kun er åpen for kjøring etter en ledebil (ofte brøytebil). Når det stenges for kolonnekjøring, venter man til det har samlet seg nok kjøretøy (et antall som ledebilsjåføren bestemmer).
Kolonnekjøring brukes ofte på fjelloverganger om vinteren når været er for dårlig til at veien kan holdes åpen permanent i full bredde. Det kan også brukes under veiarbeid, for eksempel i tunneler, for å lede trafikken sikkert forbi et veiarbeidssted, som utgjør en kjørebaneforsnevring, uten fare for veiarbeiderne.
Kolonnekjøring om vinteren kan være farlig. Biler som brøytebilsjåføren mener ikke er tilstrekkelig skodd for kolonnekjøring, kan bli nektet å bli med i kolonnen.


==== Militære kolonner ====
En militær kolonne kan bestå av opp til tolv kjøretøy og skal ikke kjøre raskere enn 80 kilometer i timen. Militære kolonner skal være merket med blått flagg eller lys på det forreste kjøretøyet og grønt flagg eller lys på det bakerste. På natten (når det er mørkt) erstattes flaggene med blått/grønt lys. Militære kolonner kan også være merket med «militær kolonne». Avstand mellom kjøretøyene gis gjerne slik at annen trafikk kan kjøre forbi når veien tillater det.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Slik kjører du i kolonne - Vegvesen.no
Kolonnekjøring er vinterens utfordring - NAF.no
Dalsfjordbrua

Dalsfjordbrua er en veibro over Dalsfjorden i Vestland. Hengebroen har et spenn på 523 meter og brotårnene er 101 meter høye. Den ble åpnet 14. desember 2013. Broen er bygget som en del av prosjektet Dalsfjordsambandet og inngår i fylkesvei 609. På vestsiden går veien inn i Ottersteintunnelen, mens på østsiden av broen går veien i en 290 meter lang tunnelarm inn til en rundkjøring inne i Nishammartunnelen.


== Historikk ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sogn og Fjordane fylkesarkiv: Kampen for Dalsfjordbrua
NRK Sogn og Fjordanes fylkesleksikon: Dalsfjordbrua
Bergens Tidende: Byggjestart på Dalsfjordbrua i 2009
Aksjon Dalsfjordbrua
Carlos Sastre

Carlos Sastre Candil (født 22. april 1975 i Leganés) er en spansk tidligere profesjonell syklist. Sastre ble regnet som en sterk og stabil klatrespesialist. Han vant Tour de France i 2008, og kom på fjerdeplass i 2006, og på andreplass i Vuelta a España 2007.
Han fullførte alle tre Grand Tourene i 2006 og i 2010. I 2010 ble han første rytter på 19 år som endte blant de 20 beste i alle tre rittene.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Carlos Sastre – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Carlos Sastre – Olympedia 
(en) Carlos Sastre – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Carlos Sastre – ProCyclingStats 
(en) Carlos Sastre – Cycling Archives 
(en) Carlos Sastre – Cycling Quotient 
(en) Carlos Sastre – CycleBase 
Offisielt nettsted 
(en) Carlos Sastre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Carlos Sastre – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Mieszko II Lambert av Polen

Mieszko II Lambert (født 990, død 10. eller 11. mai 1034) var konge av Polen fra 1025 til 1031, og senere hertug av Polen fra 1032 til 1034. Han tilhørte det piastiske dynasti, og var andre sønn av Bolesław I den modige. 
Noe urettferdig fikk han tilnavnet Gnuśny (som kan oversettes blant annet med den late), som var kanskje ment å skulle reflektere den uheldige måten styret hans endte på. I begynnelsen av sin regjeringstid var han imidlertid en dyktig og talentfull hersker, som videreførte sin forgjengers vellykkede politikk. 
Mieszko tok over makten (og kronet seg selv til konge) etter sin fars død, og forviste sannsynligvis sine to brødre (Bezprym og Otto) fra landet. Han organiserte to vellykkede invasjoner av Sachsen i 1028 og 1030, og kom slik den nye tyske keiseren Konrad II i forveien, da den sistnevnte var i ferd med å gå til krig mot Polen. Senere førte Mieszko defensive kriger mot tyskerne, tsjekkerne og hertugene av Kievriket. 
Polen kom snart til å befinne seg i en vanskelig situasjon, da rikets nabostater søkte å gjenvinne områdene erobret av Mieszko I og Bolesław I, samtidig som Mieszko IIs to brødre – i sin kamp om makten – søkte støtte fra en tyskrussisk koalisjon. Mieszko holdte ikke ut det samtidige angrepet på riket i 1031 av Konrad II (med Otto) i vest og Jaroslav I (med Bezprym) i øst, og flyktet til Tsjekkia, hvor han ble tatt til fange av den tsjekkiske hertugen Oldřich. 
I mellomtiden tok Bezprym over makten i Polen. Hans brutale styre førte imidlertid til at han ble drept noen måneder senere. Etter Bezpryms død i 1032 ble Mieszko løslatt, og etter sin tilbakekomst til Polen prøvde han å gjenvinne makten. 
For å sikre støtte hos den tyske keiseren måtte han imidlertid frasi seg kongetittelen, og dele det polske territoriet i tre deler – mellom seg selv, sin bror Otto og sin slektning Dytryk. Slik kom han tilbake til makten som hertug av den største av de tre landdelene, men denne tredelingen ble imidlertid ikke langvarig, for etter Ottos død tok han over hans landdel, forviste Dytryk og klarte slik – kort tid før sin død – å forene piastenes rike. 
Situasjonen i landet ble imidlertid ikke stabilisert – under Bezpryms styre hadde det kommet til opprør blant jordeiere og bønder mot stormennene og kirken (den paganske reaksjon), og etter Mieszkos død ble landet ytterligere svekket av indre anarki. Hans kone og sønn ble forvist fra landet, og kaoset ble forsterket med tsjekkernes plyndretokt i riket (blant annet ble Gniezno lagt i grus). 
Under Mieszko IIs tid mistet Polen territoriene Bolesław I hadde erobret: Morava, Łużyce, Milsko og Rødrutenia (Øst-Galicia). Etter Mieszko I og Bolesław Is vellykkede styrer havnet den unge polske staten under Mieszko II – som følge av mange forskjellige faktorer vel å merke – i en svekket og uklar posisjon.


== Eksterne lenker ==
(en) Mieszko II of Poland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Eikenes

Eikenes er et ferjeleie på nordsiden av Dalsfjorden i Askvoll kommune i Vestland. Før Dalsfjordbrua ble tatt i bruk 14. desember 2013 gikk det ferge fra Eikenes til Dale i Fjaler. Ferjestrekningen var del av fylkesvei 609.
Mellom 1975 og 1979 ble det bygd vei innover Dalsfjorden fra Eikenes. Veibyggingen ble stoppet etter at en tunnel og fire km vei var blitt bygd, og bevilgningene til veiprosjektet ble i 1981 overført til andre veiprosjekter. I sammenheng med bygging av Dalsfjordbrua ble veien fra Eikenes gjort ferdig som del av veiprosjektet.
Matthieu Sprick

Matthieu Sprick (født 29. september 1981) er en fransk, tidligere profesjonell syklist. Han startet sin proffkarriere i Brioches La Boulangère i 2004.


== Lag ==
Brioches La Boulangère (2004–2010)
Skil-Shimano (2011–2014)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Matthieu Sprick – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Matthieu Sprick – ProCyclingStats 
(en) Matthieu Sprick – Cycling Archives 
(en) Matthieu Sprick – Cycling Quotient
Oldersund bru

Oldersund bru er ei fritt frambygg-bru på fylkesvei 616 i Bremanger kommune i Sogn og Fjordane. Brua krysser Oldersundet mellom Sundsøya og Frøya. Sammen med Hamrøybrua binder den sammen øyene Frøya og Bremangerlandet. De to bruene ble åpnet i 1976. Oldersund bru er 336 meter lang og har lengste spenn 120 meter. Seilingshøyden er 18 meter, og brua har i alt 7 spenn.


== Se også ==
HamrøybruaListe over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==
Hamrøybrua

Hamrøybrua er ei bru på fylkesvei 616 i Bremanger kommune i Sogn og Fjordane. Brua krysser Hamrøysundet mellom Smørhamnsøya og Hamrøya. Sammen med Oldersundbrua binder den sammen øyene Bremangerlandet og Frøya. Hamrøybrua er 169 meter lang. De to bruene ble åpnet i 1976.


== Se også ==
Oldersundbrua
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==
Oberbergischer Kreis

Oberbergischer Kreis ligger sør i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen.
Den er sammensatt av 13 kommuner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Oberbergischer Kreis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Oberbergischer Kreis – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Brekke bru

Brekke bru er ei bjelkebro på europavei 16 i Aurland kommune i Sogn og Fjordane. Brua krysser Flåmselva like sør for Flåm. Brua er 255 meter lang og har 9 spenn.


== Se også ==
Flenjatunnelen
Fretheim bruListe over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Eksterne lenker ==
Brua kan ses nede i venstre hjørne på bildet.
Vangsvik

Vangsvik er ei bygd som ligger i Senja kommune i Troms og Finnmark på den sørlige delen av øya Senja, med utsikt over Solbergfjorden mot fastlandet. Vangsvik var administrasjonssenter for tidligere Tranøy kommune. 


== Befolkning og geografi ==
Vangsvik har ca. 350 innbyggere. Det er bebyggelse stort sett hele den 5 km lange veien bygda strekker seg, fra Hamna i vest til Rubbestad i øst. Folketallet går i bølger, og en senere trend viser tendenser til tilflytting av nye innbyggere. Bygda er godt plassert i forhold til Senjas rike friluftsliv. Tradisjonelt har man levd av kombinert fiske og jordbruk, men per i dag er fiskerbonden utdødt. Siste rest av jordbruksvirksomhet i dag er noe gressproduksjon. Vangsvik ligger sydvendt, og har et karakteristisk og lunt klima.


== Næring ==
Vangsvik er eget poststed med postnummer 9304. Base for hjemmesykepleien ligger her. 
Bygda har kolonialbutikk. Tidligere hadde Senja Rutebil sitt hovedkontor og buss-stasjon i Vangsvik. Annen næringsvirksomhet i bygda var bilverksted (Senja Rutebil), bensinstasjon og møbeltapetserer. På Rubbestad, ca. 3 km øst for sentrum av Vangsvik, ligger et av Norges største landbaserte oppdrettsanlegg.


== Skole, kirke, kultur og fritid ==
I Vangsvik ligger Vikstranda barne- og ungdomsskole. Skolen har gymsal og svømmebasseng. Bassenget er ideelt sett i drift 6 mnd hvert kalenderår. Bygda har også barnehage.
Vangsvik kirke er fra 1975. I tillegg har bygda samfunnshus, sanitetsbygg, eldreboliger og småbåthavn for lystbåter. I tillegg er det mange aktive lag og foreninger i bygden, blant annet for båtinteresserte, musikk og kultur, og innen idrett for ridning, ski, fotball og orientering.


== Kommunikasjon ==
Vangsvik har forbindelse med fylkesvei 860 via den 2,5 km lange Fv 225. I tillegg strekker Fv 227 seg fra sentrum av bygda og østover til Rubbestad. Fra Vangsvik er det 18 km (15-20 min. med bil) til nærmeste by, Finnsnes, som er kommunikasjonshavn for Hurtigruten og hurtigbåt til Tromsø og Harstad. Senja Rutebil har flere daglige bussavganger mellom Vangsvik og Finnsnes. Til nærmeste flyplass, Bardufoss lufthavn, er det 62 km (ca. 1 time med bil).


== Vikstranda grunnkrets ==
Vangsvik utgjør sammen med Rubbestad Vikstranda grunnkrets. Grunnkretsen tilhører Delområde Tranøy. Vikstranda grenser i vest til Tranøybotn og Øverbotn, i nord til Solli og i øst til Russevåg i Lenvik. I sør ligger Solbergfjorden. Areal: 10,43 km².
Innbyggertall i grunnkretsen:
Én Verden

Én Verden er den norske avdelingen av World Federalist Movement (WFM). WFM er en internasjonal, tverrpolitisk og uavhengig organisasjon med 23 medlemsorganisasjoner i 21 land. WFM har konsultativ status i  FNs økonomiske og sosiale råd. Én Verden har som formål å bygge og styrke FN med mål om å skape én verdensføderasjon. Slagordet til foreningen er «Fred gjennom verdenslov».


== Program ==
Én Verden arbeider for fred og for en verden som bygger på internasjonal lov og rett. Organisasjonen arbeider både nasjonalt og internasjonalt for å støtte FNs arbeid for fred og sikkerhet, for respekt for menneskerettighetene, for beskyttelse av jordas felles miljø og for det globale rettssamfunn.
Én Verdens aktivitet er rettet inn mot studier av ulike regionale konflikter, møter og seminarer om verdensføderalisme, FN og menneskerettigheter, oppbygging av demokratiske rettsstater, samt deltagelse i samarbeidende organisasjoners aktiviteter.


== Styret ==
Styret i Én Verden som ble valgt på årsmøtet i 2008, gjenvalgt 2010:

Leder: Kjartan Almenning
Nestleder: Boye Bjerkholt
Styremedlemmer:
Magnus Rønneberg Ruud
Lars-Henrik Paarup Michelsen
Egil Heinert


== Rådet ==
Tidligere statsråd Odd Einar Dørum (president)
Politisk rådgiver Knut-Roger Andersen (visepresident)
Rådsmedlemmer:
Tidligere stortingsrepresentant Bente Bakke
Dr. philos Knut G. Berdal
Advokat Leon Bodd
Oberstløytnant Britt Tove Berg Brestrup
Rektor Anne Brynildsrud
Seniorforsker Asbjørn Eide
Klinikkleder Britt Ingeborg Eide
Professor Edel O. Elvevoll
Advokat Trond Vegard Sagen Eriksen
Lars Finstad
Bydelsleder Elin Horn Galtung
Tidligere stortingsrepresentant Ingvald Godal
Professor Arnfinn Graue
Direktør Knut Gussgard
Helsedirektør Lars E. Hanssen
Seniorforsker Sverre Lodgaard
Generalmajor Kristin Lund
Stortingsrepresentant Inge Lønning
Statsviter Tom Espen Møller
Trond Nordahl Pedersen
Politisk rådgiver Eivind Vad Petersson
Avdelingssjef Kaare Sandegren
Stortingsrepresentant Jan Tore Sanner
Pensjonist Rolf J. Schoder
Professor Jarle Simensen
Gunnar Tore Stenseng
President Thorvald Stoltenberg
Politisk rådgiver Ingvild Næss Stub
Generalløytnant Martin O. Vadset
Studieleder Grethe Vernø
Rektor Vera Welle


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
World Federalist Movement – Institute for Global Policy
Erik Kristen-Johanssen

Erik Kristen-Johanssen (født 13. mars 1901 i Oslo, død 30. januar 1976) var en norsk jurist og teatermann.
Han var sønn av regjeringsadvokat Kristen Johanssen, og studerte jus i utlandet. Han drev som forretningsmann, før han under andre verdenskrig kom i statens tjeneste, først ved Forsyningsdepartementet i London, og deretter ved handelsavdelingen ved ambassaden i Washington D.C.Han hadde alltid hatt stor interesse for drama og scenekunst, og begynte som økonom ved Det Nye Teater i 1946. I 1948 ble han økonomidirektør ved Nationaltheatret, og i perioden 1961–1967 var han Nationaltheatrets teatersjef.Han fikk i sin tid innredet og åpnet Amfiscenen, og brakte forfattere som Samuel Beckett og Eugen Ionescu til norske scener.
Erik Kristen-Johanssen var gift med skuespillerinne Else Ulrikke (Mojo) Grieg Muller fra Bergen, datter til Ludvig Müller.


== Referanser ==
Emissær

Emissær (av latin emittere via fransk émissaire betyr utsending) er en yrkestittel som i Norge brukes om legmanns-predikanter innenfor misjonsorganisasjonene innenfor Den norske kirke. Som regel hadde en emissær ingen annen teologisk utdannelse enn hel- eller halvårskurs på bibelskole.
Nesten uten unntak ble emissærene rekruttert fra folket, det vil si fra et sosialt sjikt av gårdbrukere, fiskerbønder, jordarbeidere og håndverkere. Fra ca. 1860-1960 var det vanlig at en emissær arbeidet som predikant i vinterhalvåret, og utførte sitt andre arbeid om sommeren. Emissæren reiste fra sted til sted og holdt møteuker, som oftest på bedehus på små steder. På den måten kom han i nær kontakt med folk som var engasjert i misjon. Om det var god respons på møtene, kunne han bli stående i vekkelse i mange uker. I samtale med enkeltpersoner øvet emissæren  sjelesorg og på møtene talte han til omvendelse. 
Emissærer som reiste for indremisjonsorganisasjoner var i sitt arbeid opptatt av vekkelse og av å styrke bedehusforsamlingene. Om de reiste for ytremisjonsorganisasjoner var de i tillegg opptatt av å samle inn midler til å drive ytremisjonsarbeidet.
I løpet av etterkrigstiden, mellom 1950 og 1980 skjedde et hamskifte i de lavkirkelige organisasjonene i Norge. Målgruppen i bedehusene ble mindre styrt av årsrytmen i gårdsarbeidet, og personalpolitikken tilsa i større grad fulle stillinger. Organisasjonene styrket kretsadministrasjonen, og etablerte dedikerte stillinger for deler av virksomheten, som barne- og ungdomsarbeidet. I noen tilfeller ble tjenesten som emissær integrert med administrativt arbeid. I den samme perioden endret reiselivet seg i Norge, og det var ikke lenger naturlig og nødvendig å reise i flere uker av gangen. 
En skildring av emissærlivet er gitt i Edvard Hoems dokumentarroman Mors og fars historie (2005).


== Noen emissærer ==
Leonard Gudmundsen
Hans Nielsen Hauge
Knut Hoem
Inge Hyld
Jesper Krogedal
John Olav Larssen
Lars Sæter
Ingvald Tøndel


== Litteratur ==
Inge Hyld. Emissæren – Reisende i trosartikler. Luther forlag, 2006 ISBN 82-531-3332-4
Loftesnesbrui

Loftesnesbrui eller Loftesnesbrua er ei nettverksbuebru fundamentert på peler på riksvei 5 i Sogndal i Vestland. Brua krysser Loftesnessundet mellom Sogndalsfjorden og Barsnesfjorden, og er 194 meter lang og kostet om lag 300 millioner kroner. Hovedspennet er 84 meter og buen er 107 meter, med seilingshøyde 9 meter. Hvert kjørefelt er 3,25 meter og gang- og sykkelveien er 3 meter bred. Brufundamentet hviler på 28 stålpæler stampet ned i fjordbunnen.Alt i 1877 ble det utarbeidet planer for ei trebru over sundet mellom Nes og Loftesnes. Først da Stortinget i 1938 bevilget penger til vei mellom Loftesnes og Kaupanger, ble planene om bru igjen vurdert. Et nytt utkast ble laget, men andre verdenskrig kom i veien. Først i 1954 begynte de igjen å arbeide for å få bru over sundet. 25. november 1958 ble Loftesnesbrua offisielt åpnet.

Brua fra 1958 var 210,5 meter lang, med lengste spenn er 72 meter. Seilingshøyden var 15 meter, og brua hadde i alt 6 spenn. Loftesnesbrua ble åpnet 25. november 1958. Den var det første bompengeprosjektet i Sogn og Fjordane. Brua var nedbetalt etter 6 år med bompenger. Dette var en ei stålfagverksbru som ble revet i 2017/2018. Stålkonstruksjonen veide 250 tonn og var i bra stand da den ble revet. Brua hadde fortau på 75 cm, skarp krumming og endte i et uoversiktlig kryss med fylkesvei 55. 
I desember 2017 ble brua fra 1958 erstattet med en bru med større trafikkapasitet og bedre plass til fotgjengere og syklister. Den gamle brua ble deretter revet. Den nye brua har en slakere profil enn den gamle som hadde en mindre radius på veibanens vertikale krumming. Den nye brua ble bygget  rett ved siden av den gamle og lenger ut i fjorden. Ved tilknytning til fylkesvei 55 på nordsida er det anlagt rundkjøring til erstatning for det tidligere T-krysset. Seilingsløpet er 25 ganger 10 meter. Stålkonstruksjonen ble laget ved et verft i Polen, fraktet med båt til Sogndal og heist på plass i februar 2017. Den største enkeltdelen som ble løftet på plass i ett stykke, var 430 tonn. I 2018 vant brua folkets pris på European Steel Bridge Award.

Loftesnesbrua som kom i 1958 erstatta ei ferge. Ferga hadde sin siste tur i november 1958. Det siste året frakta ferga 32.000 biler og 126.000 passasjerer. Den korte strekningen mellom Loftesnes og Nes har knyttet sammen bygdene i indre sogn i lang tid. I 1875 ble Ole O. Loftesnes tilsatt som den første faste fergemannen av kommunestyret. Denne første personferga ble i 1938 erstattet av ei bilferge.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sogn og Fjordane fylkesarkiv: Frå ferje til bru over Loftesnessundet
NRK Sogn og Fjordanes fylkesleksikon: Ferje og bru over Loftesnessundet
Haxthausens gate (Oslo)

Haxthausens gate (1-15, 2-10) er en gate på Frogner i Oslo. Den går fra Frognerveien til Gyldenløves gate. Gaten fikk sitt navn i 1879 og er oppkalt etter general Frederik Gottschalk von Haxthausen (1750–1825) som bodde på og eide Lille Frogner.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Haxthausens gate». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 237. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Haxthausens gate (Oslo) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons