jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bickley

Bickley er et forstadsområde og valgkrets i distriktet Bromley i sørøstlige London, omkring 16,7 km sørøst for Charing Cross. Det er kjent for sine store og kostbare hus. Stedet er attraktiv for boligkjøpere for dets frodige arkitektur.Stedsnavnet Bickley ble første gang dokumentert i 1279 og kan da ha referert til en rydning i skogen som tilhøre en mann ved navn Bicca, eller en rydning ved eller nær en spiss åsrygg. Stedet var bortimot ubebodd fram til 1700-tallet, bortsett fra en grend som hadde spesielle navnet Cross in Hand, og som lå på stedet for dagens Chislehurst Road.Bickley stasjon tilhører kollektivsone 5, og betjener tog til London Victoria, London Blackfriars, Orpington og Sevenoaks.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Chislehurst, Petts Wood & Bickley Village News
Bromley Councillors
Fylkesvei 6184

Fylkesveg 6184 går mellom Seterneset og Torset i Aure kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv357.


== Kommuner og knutepunkter ==

 AureRamsvikvegen 

Lesundvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv6184
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Biggin Hill

Biggin Hill er et sted i Bromleydistriktet i London i England. Stedet ligger knapt 13 kilometer sør for Bromley langs veien (A233) til Westerham. Det ligger nær grensen til distriktet Tandridge i Surrey foruten også distriktet Sevenoaks i Kent. Før april 1965 utgjorde stedet en del av det tradisjonelle grevskapet Kent. Biggin Hill er en av de mest høytliggende bosetningene i Stor-London på en stigning fra 170 til 210 moh. Det var tidligere kjent som en berømt militær flyplass, Biggin-on-the-Bump.


== Historie ==
Stedet er først nevnt ved tiden for normannernes invasjon i 1066, da området ble gitt av Vilhelm Erobreren til halvbroren Odo av Bayeux som takk for at han hadde bestilt Bayeuxteppet.
Biggin Hill har sannsynligvis sitt stedsnavn fra høyden, «bigging», eller sin bosetning, og ble første gang dokumentert som Byggunhull i 1499. Den moderne stavingen av stedsnavnet er først gang dokumentert på et kart som ble tegnet ca. 1762.Området var inntil 1835 kjent som Aperfield Manor, et område med gårder og spredte småhus. I 1835 kjøpte Frederick Dougal fra Wandsworth herregården. Han delte opp eiendommen, og solgte ut tomter. Utviklingen sakket ned etter hans død, men Biggin Hill fortsatte å vokse sakte, men sikkert. På 1960-tallet kom en ny bølge med flytting til forstedene, og dermed ny vekst.
Royal Air Force anla i 1918 en flystripe i Biggin Hill. RAF Biggin Hill var hjemmebase for de første flyene som eksperimenterte med radiokommunikasjon mellom fly og bakke, og for det første britiske flyet som skjøt ned et tysk fly under den andre verdenskrig. Under slaget om Storbritannia var basen kritisk for sektoren, og operasjonsrommet for Operasjon Crossbow, forsvaret mot V1-bombene, lå der. Basen ble en sivil flyplass i 1959, og opererer nå under navnet London Biggin Hill Airport.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biggin Hill Fly show
biggin-hill.co.uk: lokale nyheter, informasjon og forum
bigginhill-history.co.uk: Bilder
Panservern

Panservern er metoder, våpen og annet utstyr som brukes mot fiendtlige pansrede kampkjøretøy, særlig stridsvogner. Den vanligste tradisjonelle formen for panservern er frontalbekjemping med artilleri som har høy utgangshastighet, ustyrte raketter, styrte missiler og passive trykkfølsomme stridsvognminer.
Spesialiserte våpen for å bekjempe panser blir gjerne omtalt som panservernvåpen, men også kun som «panservern».
Mac mini

Mac mini er en stasjonær datamaskin laget av Apple. Den kom ut for første gang 22. januar 2005, den nyeste modellen kom ut 23. oktober 2012. Macen er 3,6 cm høy, 19,7 cm bred, 19,7 cm dyp og veier 1,22 kg. Den leveres uten skjerm, mus eller tastatur og er først og fremst. Den er først og fremst beregnet på brukere som bytter fra Microsoft Windows til Mac OS X (nå macOS) og derfor har dette utstyret fra før.


== Porter ==
Innebygd strømforsyning
To Thunderbolt 3 / USB 4-porter (Apple M1), eller fire Thunderbolt 3 / USB-C-porter (Intel Core)
To USB 3.0-porter
HDMI videoutgang
SDXC-Kortplass
Linjeinngang for lyd (minijacktilkobling)
Gigabit Ethernet port


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mac mini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Spansk rytter

Spansk rytter, eller spanskerytter, er flyttbare hindre som består av to eller flere kryss av spisse jern eller stokker, beregnet på å hindre panser og/eller infanteri. En spansk rytter er vanligvis 1-2 meter høy og 2-3 meter bred. Spanske ryttere ble anvendt i middelalderen og frem til 1800-tallet som hinder mot kavaleri, og ble igjen populært som våpen mot infanteri og stridsvogner under første- og andre verdenskrig.
Begrepet blir også brukt om spikerfeller, som egentlig har navnet fotangel. Slike spikerfeller ble for eksempel brukt under NOKAS-ranet i Stavanger.I 2022 er spanske ryttere og lignende hjemmelaget utstyr  mye brukt i krigen i Ukraina.


== Se også ==
Tsjekkisk pinnsvin
Fotangel


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«DigitaltMuseum: Spanskeryttere fra Molde.».
Vogesene

Vogesene (fransk: les Vosges, tysk: Vogesen) er en fjellkjede i sentral-vestlige deler av Europa. Den strekker seg langs vestsiden av Rhindalen mot nord-nordøst, fra Basel i Sveits til Mainz i Tyskland. Geografisk ligger hele fjellkjeden i Frankrike der Pfälzer Wald ligger på andre siden av Col de Saverne. Geologisk blir derimot deler av Pfälzer Wald regnet som en del av Vogesene, særlig den franske delen av Pfälzer Wald.
Fra 1871 til 1918 dannet den sørlige delen av fjellkjeden, fra Ballon d'Alsace til Mont Donon, grensen mellom Frankrike og Tyskland. Det er mange likheter mellom Vogesene og Schwarzwald på andre siden av Rhinen. Begge ligger på samme breddegrad, og har samme geologiske formasjon. Begge er dekket av skoger i de lavereliggende områdene med åpne beitemarker og runde topper i høyere områder. I tillegg daler begge bratt ned mot Rhingraben på hver sin side. Vogesene består stort sett av granitt i de sørlige delene, med enkelte masser av porfyritt og en slags rød sandstein, som på den vestlige fjellsiden har det franske navnet grès Vosgien.
Orografisk er kjeden delt i fire deler fra sør til nord: Grandes Vosges, som strekker seg fra Belfort til Bruchedalen; Sentral-Vogesene, mellom Bruche og Col de Saverne; Nedre-Vogesene, mellom Col de Saverne og kilden til Lauter og Hardt. De runde toppene i Grandes Vosges kalles ballons. 
Departementene Vosges og Haute Saône er delt fra Alsace og Territoire de Belfort av Ballon d'Alsace eller St. Maurice. Nordover fra her er gjennomsnitshøyden omtrent 1 000 meter. Det høyeste punktet, Grand Ballon (Guebwiller), eller Soultz, stiger opp øst for hovedkjeden til 1 424 m. Col de Saales, mellom Grandes Vosges og de sentrale områdene er nesten 650 m høy. I de sentrale områdene er Mont Donon (1 008 m) den høyeste toppen. 
Jernbanen fra Paris til Strasbourg og Marne-Rhinenkanalen krysser Col de Saverne. Ingen jernbanelinjer krysser Vogesene mellom Saverne og Belfort, men det går bilveier over overgangene Bussang fra Remiremont til Thann, Schlucht fra Gérardmer til Munster, Bonhomine fra Saint-Dié-des-Vosges til Colmar og Ste Marie-aux-Mines. De nedre Vogesene er et sandsteinsplatå med en høyde på 300-600 meter. 
Det er en markert værforskjell mellom østlige og vestlige deler av kjeden, og de vestlige områdene får mye mer regn og har lavere middeltemperatur enn de østlige. På østsiden dyrkes vindruer opp til 400-500 meter, men bare elven Ill og andre korte elver renner her. På vestsiden har elvene Mosel, Meurthe og Saar har alle sin kilde i Lorraine. Morener, rullesteiner og polerte steiner vitner om at Vogesene var dekket av isbreer. Innsjøer omringet av furu, bøk og lønn, og grønne enger og beitemarker for store flokker av kyr er en del av dette naturskjønne området, der man har utsikt over Rhindalen, Schwarzwald og de snødekte sveitsiske fjellene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vosges mountains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sommets des Vosges – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Geigerteller

Geigerteller, også kalt Geiger-Müller-teller, er en detektor som blir brukt til å måle ioniserende stråling, vanligvis gammastråling og røntgenstråling (fotoner), men også betastråling og alfastråling (subatomære partikler) kan måles av spesielle varianter med et "vindu" av glimmer.    


== Virkemåte ==
Selve sensoren er et Geiger-Müller-rør som er fylt av gass (helium, neon, argon og halogener). Når en partikkel eller et foton ioniserer gassen, vil den bli elektrisk ledende i et kort øyeblikk. Den genererte strømpulsen forsterkes og kan overføres til et viserinstrument eller en skjerm som viser ioniseringsintensiteten, eller som en lydpuls for hver ionisering. Tettheten i gassen kan være så lav at de fleste høyenergetiske fotoner passerer gjennom uten å registreres.


== Historie ==
Hans Geiger utviklet sammen med Ernest Rutherford geigertelleren i 1908. Denne første versjonen kunne bare registrere alfapartikler. Sammen med en av sine studenter, Walther Müller, forbedret Geiger i 1928 apparatet til å kunne registrere flere typer ioniserende stråling. Den nåværende versjonen av geigertelleren kalles en halogenteller. Den ble oppfunnet av Sidney Liebson i 1947.


== Bruk ==
Geigertelleren brukes blant annet innen kjernefysikk, geofysikk og medisin hvor radioaktive substanser er involvert. Den er et enkelt, bærbart og robust hjelpemiddel for å måle radioaktiv forurensing.


== Eksterne lenker ==
(en) Geiger counters – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pauline Sharpe

Pauline Sharpe (født 1. september 1925 i Brooklyn i New York, død 8. november 2005 i Knoxville, Tennessee) var en kristen mystiker og esoteriker, og en av de to grunnleggerne av Mark-Age i 1960.
I New York arbeidet hun i mindre teater-forestillinger, blant annet for USO (United Service Organizations), og i en liten TV-kanal som jorunalist.
Den 13. mai 1953 flyttet hun fra New York til Miami, Florida. Den 5. juli 1953 opprettet hun Temporary Office Service, det første private vikarbyrå i Sør-Floridas historie. Der formidlet hun arbeid i form av både faste ansettelser og vikarjobber.


== Tidlige åndelige erfaringer ==
Den 1. januar 1956 hadde hun en åndelig oppvåkning og en sterk åndelig erfaring. I et forsøk på å komme til en bedre forståelse av sine mystiske erfaringer, ble hun den 25. juni 1957 medlem av en kristen, esoterisk gruppe. 
Der begynte hun etterhvert å motta kanaliseringer. Det hun betegnet som oppstandne mestere begynte å kanalisere budskap om hennes rolle og misjon, og om den store betydningen av den tidsalderen hun levde i, betegnet som en overgangsfase for hele menneskeheten inn i den 4. dimensjon. 
Den 1. november 1957 begynte hun å motta kanaliseringer fra en oppstanden mester som representerte seg som Jesus Kristus. Under en mediumistisk seanse i den esoteriske gruppen hun hadde forbindelser med, inntraff det en materialisering av en mannsskikkelse som presenterte seg som Sokrates. Denne episoden inntraff den 22. april 1958, og Pauline Sharpe opplevde denne personen som den samme som hadde presentert seg selv som Jesus i hennes kanaliseringer.
Den 6. mars 1958 hadde hun sin første erfaring med automatskrift. Det sistnevnte dreide seg, ifølge Pauline Sharpe, om meddelelser fra hennes søster Leonora Lee Sharpe (* 30. april 1929, † 4. mai 1950) som hadde gjennomgått sin transisjon 24 år gammel.
Pauline Sharpe begynte også å praktisere psykometri, og mottok inntrykk om personer og hendelser ved å berøre ting som hadde vært i deres hender eller besittelse. Hun begynte også i stadig sterkere grad å motta inntrykk fra det hun betegnet som andre menneskers tidligere inkarnasjoner, og også inntrykk fra forgagne hendelser i forskjellige områder.
Men på tross av dette var Pauline fortsatt tvilende og skeptisk til troverdigheten til de budskapene som var blitt kanalisert.
Mark-Age publiserte senere deler av hennes automatskrift i et hefte med tittelen Spiritual Awakening.


== Se også ==
Mark-Age
Charles Boyd Gentzel


== Litteratur ==
MAIN # 22: History of Mark-Age. Commemorating 15 years of publishing for the Hierarchal Board, Mark-Age, Inc., juni−juli 1975
MAIN # 75: El Morya is Risen!, volume 1, Mark-Age, Inc., juli−august 1981
MAIN # 76: El Morya is Risen!, volume 2, Mark-Age, Inc., september−oktober 1981
MAIN # 77: El Morya is Risen!, volume 3, Mark-Age, Inc., november−desember 1981
Syvsovere

Syvsovere er en familie gnagere. De er utbredt i Afrika, Asia og Europa. Syvsoverne er små til middels store arter som eter frukt, nøtter, frø og andre plantedeler. Noen tar også insekter, egg og fugleunger. 
De lever i trær eller hi som de selv graver ut, og er stort sett nattaktive.
De løper fort og er gode klatrere.
De har godt syn og hørsel. Øynene er skjulte i pelsen. 
De har oftest fire kinntenner (noen har tre) i hver kjevehalvdel. 
Halen er mer eller mindre langhåret.
De skiller seg fra andre gnagere ved at de mangler blindtarm.
I utseende ligner de litt på ekorn og sitter i likhet med disse på bakføttene når de eter. 
De fører maten til munnen med framføttene. I temperert klima går syvsoveren i vinterdvale.
En del våkner opp nå og da og eter fra sitt innsamlede vinterforråd. Andre lever på fettet de har bygget opp gjennom høsten.
De får ett til to kull avkom i året.


== Eksterne lenker ==
(en) Syvsovere i Encyclopedia of Life 
(en) Syvsovere i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Syvsovere hos Artsdatabanken 
(sv) Syvsovere hos Dyntaxa 
(en) Syvsovere hos Fossilworks 
(en) Syvsovere hos ITIS 
(en) Syvsovere hos NCBI 
(en) Kategori:Gliridae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Gliridae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Gliridae – detaljert informasjon på Wikispecies
Prince Hubert de Polignac

Prince Hubert de Polignac er et konjakkhus. Det er det mest kjente huset i samvirket Unicoop. Andre hus og merker er H. Mounier, De Bonnefont og Lafayette.


== Historie ==
Navnet Polignac har gamle røtter i fransk adelshistorie. Slekten kommer fra Auverge, og linjene kan trekkes tilbake til 800-tallet. Den første som brukte dette navnet var Armand I av Polignac omkring 860. 
I 1929 gikk en del vinbønder sammen og dannet et kooperativ. Bakgrunnen for dette var stadig synkende priser på konjakk, særlig grunnet mellomkrigstidens lavkonjunktur. Dette kooperative fikk navnet Unicoop i 1931. Unicoop selger den dag i dag konjakk både på flaske, under samvirkets egne merker, og på fat, til restauranter og andre aktører. Den franske stjernekokken Paul Bocuse er kjent for å ha kjøpt sin konjakk fra Unicoop. 
I 1947 lanserte dette kooperativet merket Prince Hubert de Polignac. Navnet fikk de lov til å bruke fra en fransk handelsråd av samme navn, som kom fra denne adelsslekten. Han jobbet også med å markedsføre merket, siden han jobbet mye i utlandet og besøkte andre statsoverhoder. 
I 1959 ble Prince Hubert de Polignac offisiell leverandør av konjakk til det danske slottet. 
I dag markedsføres merket som Unicoops prestisjemerke innen konjakk.


== Produkter ==
VS – hovedsakelig Fins Bois
VSOP – gjennomsnittlig 10 års fatlagring, alle 6 regioner er representert, men mest fra Grande og Petite Champagne
Réserve Grande Champagne
XO Royal – gjennomsnittlig 20 års fatlagring
Extra
Dynastie – ren Grande Champagne, 35-60 års fatlagring
Millésime 1975 – årgangskonjakk, Grande Champagne
Réserve du Prince – ren Grande Champagne


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside – Prince Hubert de Polignac
Hamborgveien

Hamborgveien er et veinavn som finnes i to norske byer:

Hamborgveien (Oslo)
Hamborgveien (Drøbak)
Georg Dertinger

Georg Dertinger (født 25. desember 1902 i Berlin, død 21. januar 1968 i Leipzig) var en tysk journalist og kristeligdemokratisk politiker i DDR. Dertinger var DDRs utenriksminister fra 1949 til 1953.


== Liv og virke ==
Dertinger studerte jus og sosialøkonomi, og arbeidet som journalist i Magdeburger Volkszeitung og avisen til Stahlhelm. Han var medlem av Deutschnationale Volkspartei og hadde tette kontakter til kretsen rundt Franz von Papen. Han ledsaget Papen under reisen til Roma i forbindelse med undertegnelsen av rikskonkordatet. Fra 1934 arbeidet han som journalist i Dienst aus Deutschland og flere regionalaviser.
Etter krigen befant han seg i DDR, og ble generalsekretær i CDU i Øst-Berlin fra 1946 til 1949. Han ble innvalgt i Folkekammeret, samtidig som han fra 1949 til 1953 var DDRs utenriksminister. Dertinger undertegnet 6. juli 1950 DDRs grensetraktat med Polen.


== Politisk utrenskning ==
Den 15. januar 1953 ble Dertinger arrestert. Etter en skueprosess ble han av DDRs høyesterett dømt til 15 års tukthus for «spionasje og konspirasjon.» Allerede i 1952 var hans personlige sekretær Gerold Rummler, blitt beordret av Stasi til å samle belastende informasjon om utenriksministeren. Rummler flyktet derfor til Vest-Berlin. Etter skueprosessen ble Dertinger holdt fengslet i Bautzen i 11 år frem til 1964.
Kommunistregimet nøyde seg imidlertid ikke med å straffe Dertinger, men tok også i bruk såkalt Sippenhaft; regimet hevnet seg på hele hans familie. Hans kone ble dømt til åtte års tukthus, som hun måtte sone i sin helhet. Hans eldste sønn Rudolf, ble som femtenåring dømt til tre års tukthus, og flyktet etterpå til Vesten. Datteren Oktavia som da var 13 år gammel, ble også dømt til tukthus og etterpå overgitt til bestemoren. Hun var også  blitt arrestert, og ble senere forvist til Erzgebirge. Den yngste sønnen Christian (9), ble gitt en ny identitet og tvangssendt til regimetro kommunistiske pleieforeldre. Åtte år senere ble han gjenforent med moren.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Peter Joachim Lapp: Georg Dertinger: Journalist – Außenminister – Staatsfeind. (= Beiträge der Konrad-Adenauer-Stiftung e. V.). Herder Verlag, Freiburg im Breisgau u. a. 2005, ISBN 3-451-23007-0


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Georg Dertinger i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Hamborgveien (Oslo)

Hamborgveien (1A-27, 2-28) er en vei på Nordberg i Bydel Nordre Aker i Oslo. Hamborgveien går opp fra Nordbergveien, passerer over Damefallet og forbi Krokusveien, og ender til slutt ut i Kongleveien ved gangveien opp til Holstein stasjon. Hamborgveien ble i 1937 gitt sitt navn etter husmannsplassen Hamborg, som i dag huser Hamborgplassen barnehage i Langmyrveien 16. Før dette var det midlertidige navnet på Hamborgveien vei nr. 2508. 
Ved krysset Nordbergveien og Hamborgveien er det et mindre friareale som på folkemunne bare er kalt for "parken". Friarealet har et lite høydedrag helt ut mot krysset og rommer en liten gravhaug som kanskje stammer fra bronsealderen. Tidligere befant det seg en dam i "parken", men denne ble fylt igjen av sikkerhetsmessige årsaker, sannsynligvis på slutten av 1950-tallet.
Bebyggelsen i Hamborgveien består av ene- og tomannsboliger. De fleste husene er bygget på midten av 1930-tallet, og bærer preg av en funksjonalistisk stil. Veien kjennetegnes for øvrig av en gressrabatt som følger hele dens nordlige side. 
Området der Hamborgveien befinner seg hørte tidligere inn under Østre Sogn gård, og til dels også Nordberg gård, men ble rett før 1920 kjøpt opp i forbindelse med planleggingen av Sogn haveby.  Litt senere utparsellerte og solgte Aksjeselskapet Akersbanerne tomtene til finansiering av Sognsvannsbanen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2000). «Hamborgveien». Oslo byleksikon (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 178. ISBN 82-573-0815-3.
Unicoop

Unicoop (Union Coopérative des Viticulteurs Charentais) er et fransk kooperativ for vinbønder, hovedsakelig innenfor konjakk. De representerer ca. 3 500 vinbønder.


== Historie ==
I 1929 gikk en del vinbønder sammen og dannet et kooperativ. Bakgrunnen for dette var stadig synkende priser på konjakk, særlig grunnet mellomkrigstidens lavkonjunktur. Dette kooperative fikk navnet Unicoop i 1931. Unicoop selger den dag i dag konjakk både på flaske, under samvirkets egne merker, og på fat, til restauranter og andre aktører. Den franske stjernekokken Paul Bocuse er kjent for å kjøpe sin konjakk fra Unicoop.


== Produkter ==
Unicoops hovedprodukt er konjakk. Gjennom sine merkevarer distribuerer de imidlertid også armagnac, Pineau des Charentes, brandy, vodka, m.m.
Unicoops første merkevare var Prince Hubert de Polignac. I 1969 kjøpte de konjakkhuset H. Mounier. Andre konjakkmerker er Paul Bocuse, Grande Monarque, De Chabrac, De Bonnefont, Lafayette, Paysans Charentais og Vigier Latour.


== Se også ==
Unicognac
Nikifor

Nikifor (født 21. mai 1895, død 10. oktober 1968) var kunstnernavnet til Nikifor Krynicki eller  Epifaniusz Drowniak1) var en polsk folkelig og naivistisk maler av Lemko-herkomst. I løpet av sitt liv malte han anslagsvis 40 000 bilder - på papirark, notisbokark, sigarettkartonger og til og med sammenlimte papirrester. Han malte selvportretter og prospekter fra Krynica med både russisk-ortodokse og romersk-katolske kirker, bad og butikker.
Hans private liv er lite kjent. Det meste av livet levde han fra hånd til munn og ble betraktet som mentalt tilbakesatt. Moren var døvstum og far ikke kjent. Han hadde problemer med å snakke rent og var nesten analfabet. Det var først mot slutten av livet det ble oppdaget at tungen var grodd delvis sammen med ganen.
Etter å ha virket nærmest anonymt det meste av sitt liv, rakk han å oppleve suksess de siste årene og hører nå til de mere kjente primitivistiske /naivistiske malerne.
I 1930 ble han første gang oppdaget av Roman Turyn, som tok en del bilder med seg til Paris, hvor de polske malerne utgjorde en gruppe, kalt Kapistene. I Polen var der få, om noen som merket det. I 1938 var en skribent ute med en entusiastisk artikkel i månedsskriftet Arkady, som ganske snart kom i skyggen av den andre verdenskrig.
I 1960 ble Nikifor kjent for maleren Marian Włosiński, som også bodde i Krynica. Han bestemte seg for å bedre Nikofors kår, og satte i gang med å presentere verker for polske gallerister. Dette ledet til stor utstilling i Zachęta- galleriet i Warszawa. Utstillingen var en suksess. Etter Nikifors død i 1968, konserverte Włosiński bildene og donerte mange til nasjonale og regionale museer. De mest komplette samlingene finnes i regionmuseet i Nowy Sącz og i Nikifor-museet i hjembyen.
I 2004 spilte regissøren Krzysztof Krauze inn en film kalt Mój Nikifor (Min Nikifor) 
med skuespillerinnen Krystyna Feldman i hovedrollen. 


== Navneforvirring ==
For- og etternavnet til kunstneren har vært gjenstand for disputt i mer enn et halvt hundreår. Han signerte arbeidene sine med Nikifor, Netyfor, Jan Matjeko eller Matejko. I 1962 valgte de daværende myndighetene navnet Nikifor Krynicki (Nikifor fra Krynica) så de kunne utstede pass for ham.
Denne beslutningen ble i 2003 kjent ugyldig av en domstol. Lemko-organisasjonen hevdet i den sammenheng at han var døpt Epifaniy Drovnyak (som skrives Epifaniusz Drowniak på polsk), og at moren var døvstum, og het Eudokia Drowniak, far ukjent. Gravsteinen lyder derfor på både Nikifor Krynicki med latinske bokstaver og Epifaniy Drovnyak skrevet med kyrillisk skrift.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nikifor
[1]
Ballon d’Alsace

Ballon d'Alsace er et fjell på grensen mellom Alsace, Lorraine og Franche-Comté. Fra toppen kan man se Vogesene, Rhindalen, Schwarzwald og Alpene. Fjellet er 1 247 moh, og har en primærfaktor på 217 meter. En vei passerer nær toppen i en høyde på 1 171 moh. 
Ballon d'Alsace er kjent for å ha hatt den første offisielle klatreetappen i Tour de France. Det skjedde 10. juli 1905, og ble vunnet av René Pottier. Etappe 9 i 2005-utgaven av Tour de France krysset dette passet på hundreårsdagen etter den første etappen her.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ballon d'Alsace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Profil på climbbybike.com
ballon.alsace.free.fr
les-mille-etangs.com Arkivert 12. mai 2007 hos Wayback Machine.