jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Institutt for geofag (UiO)

Institutt for geofag (engelsk: Department of Geosciences) er Universitetet i Oslos enhet for forskning og studier innen geofag. Instituttet ligger under Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet og ble opprettet i 2003 som en sammenslåing av tre institutt; Institutt for geofysikk, Geografisk institutt (kun naturgeografi) samt Institutt for geologi.


== Fagområder ==
Institutt for geofag er det største instituttet i bredde på forskning og undervisning i geofagene i Norge. Fagområder spenner vidt fra meteorologi, oseanografi, hydrologi, naturkatastrofer, naturgeografi, geomatikk, geologi herunder petroleumsgeologi, geofysikk, tektonikk, petrologi, geokjemi og miljøgeologi.


== Ansatte ==
Staben består av 40 professorer og førsteamanuenser, i tillegg til postdoktorer, ph.d.-studenter, forskere, teknisk- og administrativt ansatte. Flere fagmiljøer ved instituttet fikk gode evalueringsresultat i Forskningsrådets evaluering av geofagene i 2011.


== Seksjoner og lokalisering ==
Instituttet er organisert i syv fagseksjoner, i tillegg til adm/IT.  Hoveddelen av Institutt for geofag holder til i Geologibygningen på Blindern. Noen av seksjonene er imidlertid på andre lokaliteter på Blindern; Jordskorpens prosesser (tidligere GEO-PGP) holder til i Fysikkbygningen, Senter for Jordens utvikling og dynamikk (CEED) er i ZEB-bygningen, samt Seksjon for meteorologi og oseanografi (MetOs), holder til i Kristine Bonnevies hus.

Geografi og hydrologi (GeoHyd)
Meteorologi og oseanografi (MetOs)
Studier av sedimentære bassenger
Miljøgeovitenskap
Geodidaktikk
Jordskorpens prosesser (tidligere GEO-PGP)
Jordens utvikling og dynamikk (CEED), SFF


== Studier ==
Geologi og geografi – bachelor
Geofysikk og klima – bachelor
Geofag – master
Computational Science – master


== Se også ==
GÆA Norvegica, studentforening ved Institutt for geofag (stiftet 1935)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside for Institutt for geofag: www.geo.uio.no
Homepage for Department of Geosciences: www.mn.uio.no/geo/english/)
Homepage for The Centre for Earth Evolution and Dynamics (CEED): www.mn.uio.no/ceed/english/
Studér geofag ved Universitetet i Oslo, Institutt for geofag
Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet, UiO
Arve Helle

Arve Helle (født 17. september 1971) er en norsk lokalpolitiker som representerer Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Fjaler kommune i Sogn og Fjordane fra 2003 til 2015.Helle var en tid journalist i avisen Firda, inntil han i 1994 ble konsulent i Sogn og Fjordane Fotballkrets. I 2000 og 2001 var han politiske sekretær i Fiskeridepartementet. Etter  endt engasjement gikk han tilbake til fotballkretsen inntil han ble valgt som ordfører i 2003.


== Referanser ==
M4 Carbine

Carbine, 5.56 mm, M4 populært kalt M4 Carbine, er et automatgevær fra amerikanske Colt, vanligvis i kaliber 5,56 × 45 mm NATO.  Den er laget med basis i M16, og bruker mye deler fra dette.  Våpenet er i bruk av det amerikanske forsvaret.
Det har vært flere forskjellige kortere M16-varianter gjennom tidene, for eksempel XM-177 og CAR-15 fra 1960-tallet.  På begynnelsen av 1990-tallet bestemte den amerikanske hæren seg for å kjøpe inn et våpen som skulle erstatte pistoler og maskinpistolen M3 med noe kraftigere.  M4 ble produsert av Colt og ble først gitt til US Army Rangers.  I 1999 fikk marinekorpsets oppklaringsavdelinger også M4.
I 2005 annonserte Colt at det tyrkiske selskapet Sarsilmaz Arms Industry skal produsere M4 på lisens.


== Varianter ==

M4
Basismodellen.  Skyter tre-skudds byger.
M4A1
Hovedforskjellen er at A1-varianten kan skyte helautomatisk, og har litt mer tilbehør.
SOPMOD Block I
Versjon for spesialstyrker med et utvalg av sikter og annet tilbehør.
SOPMOD Block II
For tiden under utprøving.


== Eksterne lenker ==
(en) M4 carbine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) M4 carbine – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Produsentens side (engelsk)
Natick Soldier System Center (engelsk)
The M4 and M4A1 Carbines (engelsk)
Charlotte Corday

Marie Anne Charlotte Corday d'Armont (født 27. juli 1768 i den daværende landsby Les Ligneries - i dag Les Champeaux - i Normandie i Frankrike, henrettet 17. juli 1793 i Paris) var den som myrdet Jean-Paul Marat i 1793.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Corday var medlem av en aristokratisk men fattig familie. Hun var utdannet ved Abbaye aux Dames, et kloster i Caen i Normandie. Hun var positiv til den franske revolusjonen, og var en entusiastisk tilhenger av girondinerne. 
Jean-Paul Marat (1743–1793) var medlem av den radikale jakobinerfløyen som igangsatte skrekkveldet og massehenrettelsene, kjent som skrekkveldet, som fulgte de tidlige fasene av revolusjonen. Han var journalist, og utøvde sin makt gjennom avisen L'ami du peuple (Folkets venn).


=== Opposisjon, snikmord ===
I 1789, da Marat fikk 22 girondinere arrestert, begynte Charlotte Corday å tenke på at hun skulle drepe ham. Henrettelsen av kong Ludvig 16. (21. januar 1793) og Marats voldsomme beskyldninger mot den ledende girondineren Jacques Pierre Brissot bidro til at familien hennes tok beslutningen om å gjennomføre planene.
Med et eksemplar av Plutarks Parallelle liv under armen reiste hun fra Caen til Paris 9. juli, der hun bodde på Hotel de Providence. Hun kjøpte en kniv på Palais-Royal, og skrev sin Tale til de franskmenn som er tilhengere av lov og orden, der hun forklarte sine handlinger. Hun oppsøkte Marat og tilbød seg å gi ham informasjon om et planlagt girondineropprør i Caen. Hun ble først avvist, men i hennes andre forsøk, 13. juli, slapp Marat henne inn til seg (han utførte det meste av arbeidet fra et badekar på grunn av en hudlidelse). 
Marat skrev opp navnene på girondinerne etter hvert som Corday dikterte dem. Hun trakk kniven opp fra skjerfet og hogg den i brystet hans, og punkterte en lunge, hovedpulsåren og venstre hjertekammer. Han utbrøt A moi, ma chère amie! («For meg, min kjære venn»), og døde.
Det er dette øyeblikket som gjengis i Jacques-Louis Davids maleri Marats død.
Under rettssaken tilstod Corday at hun hadde utført drapet alene, og sa «Jeg drepte en mann for å redde 100 000». Fire dager etter at Marat ble drept, døde Charlotte Corday under giljotinen.
Henrettelsen satte ingen stopper for jakobinernes terror. Marat ble en martyr, og byster av Marat erstattet krusifikser og religiøse statuer, som det nye regimet ikke tolererte. Det kvinnefiendtlige synet til mange av de revolusjonære lederne ble forsterket av Cordays handlinger. Revolusjonen vendte seg nå med full styrke mot Marie Antoinette, kongens fengslede enke.
Entusiasmen overfor Marat varte i om lag to år. I løpet av denne tiden endret folkets holdning seg, og Charlotte ble etter hvert husket som en som hadde gitt sitt liv for å redde landet fra et monster.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilder av og informasjon om Charlotte Corday (på engelsk)
Harald Schjelderup

Harald Krabbe Schjelderup (født 21. mai 1895 i Tvedestrand, død 19. august 1974) ble Norges første professor i psykologi i 1928. Schjelderup tok doktorgrad i eksperimentell psykologi, og i 1922 ble han professor i filosofi ved Universitetet i Oslo. I 1928 ble dette professoratet omgjort til psykologi. Under den andre verdenskrig var han en fremtredende motstandsmann, og han ble i 1943 arrestert og satt i konsentrasjonsleir frem til 1945.
Harald Schjelderup var sønn av biskop i Kristiansand stift Kristian Vilhelm Koren Schjelderup d.e. (1853–1913) og Henriette Nikoline Hassel. Han var bror av den senere biskop i Hamar Kristian Schjelderup (1894–1980). I 1912 tok han realartium ved Kristiansand katedralskole. Deretter begynte han å studere teologi, men gikk senere over til realfagsstudier og ble assistent hos professor Lars Vegard. Sammen med ham utga han et par avhandlinger om krystallanalyse av atomenes struktur. Samtidig studerte han også filosofi og fikk Monrads gullmedalje for avhandlingen «Hovedlinjer i filosofiens utvikling fra midten av det 19. aarhundrede til vor tid». I 1917, bare 21 år gammel, ble han universitetsstipendiat i filosofi og reiste til København, hvor han studerte under professor Alfred Lehmann.Sammen med broren utdannet Schjelderup seg på 1920- og 30-tallet til psykoanalytiker hos Eduard Hitschmann i Wien og Oscar Pfister i Zürich. Han ble en sentral person for introduksjonen av psykoanalysen i Norge. I 1934 var han med å stifte Norsk psykologforening og Norsk Psykoanalytisk Forening. På 1950-tallet utførte han en studie av langtidsvirkninger av psykoterapi som muligens er den første av sitt slag.
Schjelderup forsøkte å forene de naturvitenskapelige områdene av psykologien med psykoanalysen. Dette gjorde ham til en omstridt person i de medisinske og psykologiske fagmiljø. Mest kjent ble kanskje konflikten med legen Gabriel Langfeldt.
Schjelderup var også interessert i blant annet religionspsykologi og parapsykologi ut fra et psykoanalytisk perspektiv, og han skrev avhandlinger innen disse emnene. Han skrev også forordet til Anna Elisabeth Westerlunds bok Synsk i 1968.
Lokalene til Psykologisk institutt ved Universitetet i Oslo er kalt Harald Schjelderups hus.
Den kjente legen Vilhelm Schjelderup var hans sønn.


== Bibliografi i utvalg ==
Det underbevisste (1925)
Psykologi (1927). Revidert utgave (1957)
Nevrose og oppdragelse (1937)
Nevrose og den nevrotiske karakter (1940)
Det skjulte menneske (1961)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Grenness, Carl Erik (2004). Hva er psykologi? Universitetsforlaget.
Nilsen, Håvard (2003). "Harald Schjelderup" i Norsk biografisk leksikon, Kunnskapsforlaget, Oslo.
Nilsen, Håvard (2004). "Harald Schjelderup og aksjonsutvalget" i Jorunn Sem Fure (red): Studenter under hakekorset. Fra 60-årsmarkeringen av stengningen av Universitetet i Oslo i 1943, Unipub forlag, Oslo.
Teigen, Karl Halvor (2004). En psykologihistorie. Fagbokforlaget.


== Eksterne lenker ==
Digitaliserte bøker av Schjelderup hos Nasjonalbiblioteket
Psykologisk institutt

Psykologisk institutt kan i norsk sammenheng referere til: 

Psykologisk institutt (UiO) - Psykologisk institutt ved Universitetet i Oslo
Institutt for psykologi (NTNU) - Psykologisk institutt ved NTNU
Institutt for psykologi (UiT) - Institutt for psykologi ved Universitetet i Tromsø
Det psykologiske fakultet (UiB) - Psykologisk fakultet ved Universitetet i Bergen
Fanny Duckert

Fanny Duckert (født 11. februar 1948 i Hamar) er en norsk psykolog og professor emerita ved Psykologisk institutt ved Universitetet i Oslo (UiO). Hun var instituttleder for Psykologisk institutt 2002–2007 og dekan for Det samfunnsvitenskapelige fakultet 2012–2015.


== Karriere ==
Hun er utdannet cand. psychol. ved UiO i 1974, ble samme år godkjent som psykolog av Sosialdepartementet, ble spesialist i klinisk psykologi i 1982 og dr. philos. i 1992. Hennes forskningsfelt er innen organisasjonspsykologi, medieforskning, helse- og livsstilsvaner og rusbruk. Duckert har vært en pioner innen rusforskning og har bidratt til et mer profesjonelt og humant behandlingstilbud for personer med rusproblemer. Hun har en omfattende vitenskapelig produksjon og er ofte brukt som populærvitenskapelig formidler. Hun arbeider som privatpraktiserende klinisk psykolog og organisasjonspsykolog.  
Fanny Duckert var instituttleder ved Psykologisk institutt ved UiO 2002–2007 og dekan ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet 2012–2015.


== Bibliografi ==
I medienes søkelys. Eksponering, stress og mestring, 2017. Med Kim Edgar Karlsen. ISBN 978-82-05-50381-6.
Response-ability in the era of AIDS. Building Social Capital in Community Care and Support, 2011, ISBN 978-1-920383-14-5
Early Intervention of Alcohol Abuse Problems in South Africa. A Cognitive Behavioural Approach, 2009, ISBN 978-0-620-43611-3
Velkommen hjem til oss! Gjester, mat og vertskap i en multikulturell verden 2009 ISBN 978-82-996467-1-0
Kvinner og alkohol 2008 ISBN 978-82-15-00868-4
Alkohol og livsstil – strategier for moderasjon 2003 ISBN 82-996467-0-7
Behandling av rusproblemer – nytter det, og hva koster det? Sammen med Helge Waal 1996
Fest i en fei – kokebok for travle, men gjestfrie mennesker 1995 ISBN 82-03-22124-6
Alcohol problems and treatment – follow-up studies of problem-drinkers with special reference to drinking behaviour 1993 ISBN 82-7171-166-0 Doktorgradsavhandling
Balansekunst – en bruksbok for mestring av alkohol 1991 ISBN 82-10-03386-7
Alkoholproblemer kan mestres – et behandlingsalternativ 1982 ISBN 82-03-10692-7


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fanny Duckert på Internet Movie Database 
(no) Publikasjoner av Fanny Duckert i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Fanny Duckert i BIBSYS
(no) Fanny Duckert - Psykologisk Institutt, UiO
MKULTRA

MKULTRA var et forskningsprogram i regi av CIA i USA. Formålet med programmet var å utvikle nye metoder for bevissthets- og adferdskontroll hos mennesker. (Tankekontroll) Prosjektet ble formelt startet i april 1953 og var en etterfølger til forskningsprogrammene «Bluebird» og «Artichoke», som også var opptatt av bevissthetskontroll. Programmet brukte uvitende amerikanske og kanadiske borgere som forsøkspersoner, noe som førte til kontroverser om programmets legitimitet.I løpet av programperioden var 80 forskningsinstitusjoner involvert. Programmet ble avsluttet i 1964. En del enkeltprosjekter fortsatte imidlertid også etter den tid (1973).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Odin: NOU-utredning om Medisinsk forskning og menneskeforsøk – historisk bakgrunn
Jonny Ditlefsen

Jonny Ditlefsen (født 19. mai 1964) er en tidligere fotballdommer fra Mo IL. Han debuterte i Tippeligaen 16. mai 1991 i kampen mellom Tromsø og Sogndal. Han var også autorisert FIFA-dommer i periodene 1993-1994 og 1998-2000. Ditlefsen startet dommerkarrieren sin i 1982 og allerede i 1986 dømte han finale i Norway Cup. Det påfølgende året ble han oppnevnt til divisjonsdommer, det vi i dag kaller regionsdommer. Kun 3 år etter fikk han status som elitedommer og Tippeliga-debut våren 1991. Samme året dømte han cupfinalen for junior.
Han dømte 137 kamper i Tippeligaen.Ditlefsen var aktiv i Tippeligaen frem til 2008, deretter i Adeccoligaen frem til 2010, da han la opp.


== Referanser ==
Godwins lov

Godwins lov ble fremsatt av Mike Godwin i 1990, og sier:

Jo lenger en internettdiskusjon pågår, jo større blir sannsynligheten for en sammenligning som involverer Hitler eller nazismen.
(«As an online discussion grows longer, the probability of a comparison involving Nazis or Hitler approaches 1.»)Selv om loven ikke nevner det så er det en tradisjon i mange nyhetsgrupper på Usenet at med en gang en slik sammenligning blir gjort så er diskusjonstråden ferdig, og den som nevnte nazistene har automatisk tapt den gjeldende diskusjonen.Det blir sett på som dårlig skikk av brukergruppen på Usenet å lage en slik sammenligning bevisst; for å avslutte en diskusjon. Det er et anerkjent tillegg, Quirks unntak, som sier at enhver bevisst påkalling av Godwins lov vil være mislykket.


== Referanser ==


== Se også ==
Reductio ad Hitlerum
London Eye

London Eye er et stort pariserhjul som ligger like ved Themsen i London. Det er Europas største pariserhjul med en høyde på 135 meter og en diameter på 120 meter. Det har 32 gondoler. London Eye åpnet i 1999 og var konstruert i anledning årtusenskiftet 1999-2000, men ble en så stor turistattraksjon at det ble stående. Det har 3,5 millioner besøkende hvert år. På en klar solskinnsdag er det mulig å se 40 kilometer i hver retning. Det tar 30 minutter for å rotere en hel runde. Hjulet stopper aldri.


== Se også ==
Liste over Londons høyeste byggverk


== Eksterne lenker ==
(en-GB) Offisielt nettsted 
(en) London Eye – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) London Eye – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Elena av Spania

Elena, hertuginne av Lugo (Elena María Isabel Dominica de los Silos de Borbón y de Grecia de Marichalar) (født 20. desember 1963 i Madrid) er infanta (prinsesse) av Spania. Hun er eldste datter av kong Juan Carlos og dronning Sofia, og søster av kong Felipe VI av Spania og prinsesse Cristina. Prinsessen tituleres Hennes Kongelige Høyhet og tiltales som Deres Kongelige Høyhet.
18. mars 1995 giftet Elena seg med Jaime de Marichalar y Sáenz de Tejada i Sevilla. Han fikk tittelen hertug av Lugo, og Elena ble dermed hertuginne av Lugo.  Ekteskapet ble oppløst ved skilsmisse 21. januar 2010. Jaime de Marichalar mistet da sine titler og tiltaleformer, mens prinsessen fortsatt har hertuginnetittel.
Hertugparet fikk barn:

Felipe Juan Froilán de Todos los Santos de Marichalar y de Borbón (født 17. juli 1998)
Victoria Federica de Todos dos Santos de Marichalar y de Borbón (født 9. september 2000)Infanta Elena er nummer fire i arverekken til den spanske tronen, etter sin bror og hans to døtre.
Elena er innehaver av storkors av St. Olavs Orden.


== Referanser ==
Jaime de Marichalar

Jaime de Marichalar y Sáenz de Tejada (født 7. april 1963 i Pamplona) var gift med prinsesse Elena av Spania, datter av kong Juan Carlos. 
Han er sønn av Amalio de Marichalar y Bruguera, Conde de Ripalda, og hans kone, Concepción Sáenz de Tejada y Fernández de Bobadilla. Han har studert økonomi og markedsføring i Madrid og Dublin, og jobbet i en årrekke i Paris. For tiden arbeider og bor han i Madrid.
Han giftet seg med prinsesse Elena den 18. mars 1995 i Sevilla, og ble da gitt tittelen hertug av Lugo. Han ble titulert Hans Eksellense Hertugen av Lugo. Ekteskapet ble oppløst ved skilsmisse 21. januar 2010. Han mistet da sine titler og tiltaleformer.
Ekteparet fikk barn:

Felipe Juan Froilán de Todos los Santos de Marichalar y de Borbón (født 17. juli 1998)
Doña Victoria Federica de Todos los Santos de Marichalar y de Borbón (født 9. september 2000)


== Referanser ==
Cristina av Spania

Cristina av Spania (Cristina Federica Victoria Antonia de la Santísima Trinidad de Borbón y de Grecia; født 13. juni 1965 i Madrid) er infanta (prinsesse) av Spania. 


== Biografi ==
Hun er andre barn og yngste datter av kong Juan Carlos og dronning Sofia av Spania, og søster av kong Felipe og prinsesse Elena. Hun er nummer sju i arverekken til den spanske tronen. Prinsessen omtales som Hennes Kongelige Høyhet og tiltales som Deres Kongelige Høyhet.
Hun har studert statsvitenskap og internasjonale forhold i henholdsvis Madrid og New York City og har arbeidet hos UNESCO i Paris.
4. oktober 1997 giftet hun seg med håndballspilleren Iñaki Urdangarin i Barcelona. Ekteparet ble gitt titlene hertug og hertuginne av Palma de Mallorca av kong Juan Carlos. Hun ble fratatt tittelen i 2015.Cristina og ektemannen har fire barn:
Juan Valentín de Todos los Santos Urdangarín y de Borbón (født 29. september 1999)
Pablo Nicolás Sebastián de Todos los Santos Urdangarín y de Borbón (født 6. desember 2000)
Miguel Urdangarín y de Borbón (født 30. april 2002)
Irene de Todos los Santos Urdangarin y de Borbón (født 5. juni 2005)Cristina er innehaver av storkors av St. Olavs Orden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cristina av Spania – Olympedia 
(en) Cristina av Spania – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Ringkrigen

Ringkrigen utspiller seg i J.R.R. Tolkiens alternative fortid, i Midgard i de siste årene av tredje tideverv. Før ringkrigen ble det siste forbundets krig i det andre tideverv utkjempet, og denne endte med Saurons fall.
I konflikten følger vi Ringens brorskap, et brorskap bestående av ni personer som representerte hvert folkeslag i Midgard:

Hobbitene Frodo, Sam, Munti, Pippin
En av Istariene, Gandalv den grå/Hvite
Aragorn II Elessar, Gondors rettmessige tronarving
Boromir, sønn av Gondors riksforstander Denethor
Legolas, sønn av alvekongen Thranduil fra Myrkskog
Gimli, sønn av dvergen GlóinDisse ni personene bidrar med å styrte Sauron i løpet av Ringkrigen, og mange av de gjenværende, frie folkeslagene slutter seg til disse og blir med å kjempe mot det store mørket.


== Slag som ble utkjempet under det siste forbundets krig og under ringkrigen ==
Slaget ved Dagorlad
Slaget ved DommedagsbergetDisse to slagene ble utkjempet av Det siste Forbund, og de følgende ble utkjempet av minst to av Brorskapets medlemmer + hær:

Slaget om Helmsdjupet
Slaget på Pelennor-enga
Slaget ved Morannon
Holmstad

Holmstad er et sted i Sortland kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, i Eidsfjorden.
Holmstad er i dag bygdesentrum for den indre delen av Eidsfjorden. Stedet har barne- og ungdomsskole, barnehage, grendehus, ungdomsklubb og kolonialbutikk. På Holmstad ligger også Indre Eidsfjord kirke, som ble bygd i 1970. I forbindelse med kirken er det også kirkegård
Holmstad har fylkesveiforbindelse opp Holmstaddalen, over Sortlandseidet til Sortland. Langs Eidsfjorden går fylkesvei 7636 mellom Frøskeland og Sandnes i Hadsel.
Holmstaddalen er et godt jordbruksområde med flere gårdsbruk. I dalen var det i tidligere tider en del samisk befolkning. En gammel reindriftsgamme i dalen er nå vernet.
I Sildpollen ved Holmstad var det tidligere et stort fiskevær. Da sildefisket var på det største i siste halvdel av 1800-tallet hadde Sildpollen i en periode Norges tredje travleste telegrafstasjon.
Holmstad har utsikt mot Reka, Vesterålens nest best kjente fjell etter Møysalen. Reka ligger på den andre siden av Eidsfjorden.
På Holmstad finnes idrettslaget Nord/Sprint IL. Idrettslaget har avdelinger for fotball, volleyball, svømming og gang- og turmarsj. En periode hadde Nord/Sprint seniorlag i fotball for menn, men i dag er fotballaktiviteten kun på barnenivå.
Sortland Orienteringslag har et o-kart som dekker området mellom Holmstad/Holmstaddalen, Frøskeland og Jennestad.
Øverst i Holmstaddalen ligger Ånstadblåheia alpinanlegg, det eneste alpinanlegget i kommunen.


== Kjente personer fra Holmstad ==
Lars Gundersen (1924-2014), sanger og dirigent
Kåre Bøystad (1911–1987), sanger, leder av Indre Eidsfjord pensjonistforening


== Eksterne lenker ==
Vesterålen Regionråds side om samisk aktivitet i Holstaddalen (fungerer kun i Internet Explorer...)