jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hedmarksprisen

Hedmarksprisen, også kjent som Hedmarken kulturpris, er en kulturpris for de fire hedmarkskommunene Hamar, Løten, Ringsaker og Stange.

Prisen kan ifølge statuttene gis til enkeltpersoner, organisasjoner og institusjoner for betydelig innsats eller dokumentert talent innenfor kunst og kultur. Prisvinnerne skal ha tilknytning til de nevnte kommunene.
Prisen består av et diplom og et pengebeløp.


== Prisvinnere ==
1971 – Ingeborg Refling Hagen, forfatter og kulturarbeider
1972 – Eyvind Lillevold, journalist og lokalhistoriker
1973 – Hamar Orkesterforening
1974 – Arne Støve, fiolinist og musikklærer
1975 – Kåre Prydz, forfatter
1976 – Michael Oustad, musiker og musikklærer
1977 – Rolf Jacobsen, lyriker
1978 – Hedmarksmuseets Venner
1979 – Suttungteatret
1980 – Brumunddal orkesterforening
1981 – Jørgen Østvang, musiker
1982 – Sigurd Tomter, initiativtager til Klevfos Industrimuseum
1983 – Ragnar Røgeberg, organist
1984 – Lars Gunhildsberg, musiker og komponist
1985 – Roar Engelberg, musiker
1986 – Anne Marie og Helge Heggen, aktivister for funksjonshemmede
1987 – Odd Arnfinn Tømmerholen, bunadsrekonstruktør
1988 – Knut Faldbakken, forfatter
1989 – RingsakerOperaen
1990 – Reidar Bækkelund
1991 – Tor Karseth, forfatter og visesanger
1992 – Anne Lise Knoff, billedkunstner
1993 – Kjell Hegdalstrand, veihistoriker
1994 – Jernbanens Musikkorps
1995 – Kammerkoret Collegium Vocale, kor
1996 – Mjøsensemblet, orkester
1997 – Wenche Kvalstad Eckhoff, Finn Aage Andersen og Knut Wold, billedkunstnerne
1998 – Ove Røsbak, forfatter
1999 – Per Dobloug
2000 – Gotmar Rustad, skuespiller og museumsformidler
2001 – Familien Kippersund
2002 – Hamar og Hedemarken Turistforening
2003 – Mari og Håkon Samuelsen, musikere
2004 – Ole Ivars, danseband
2005 – Hamar Music Festival
2006 – Fagforeningenes Mannskor Hamar
2007 – Folkedanslaget Sølja
2008 – Tone Østli
2009 – Odd R. Antonsen, musiker og storbandleder
2010 – Erland Dalen
2011 – Hilde Gustava Ovesen
2012 – Anders Baasmo, skuespiller
2013 – Defrost Youth Choir med dirigent Thomas Caplin
2014 – Audun Kristiansen, journalist 
2015 – Tømmerstock, musikkfestival
2018 – Janne Langaas, teatersjef ved Teater Innlandet


== Se også ==
Hedmark fylkeskommunes kulturpris
Hamarprisen


== Referanser ==
Martin Roos

Martin Roos (født 1972) han er fra Eskilstuna er manager for det svenske rockebandet Kent. Han var gitarist i bandet mellom 1992 og 1995. Men han valgte å satse på sin jobb i Sony Music i stedet for en mer usikker tilværelse som musiker. Han ble erstattet av Harri Mänty, men ble etter hvert manager for bandet. Til forskjell fra andre managere arbeider Martin Roos bare for Kent.


== Eksterne lenker ==
Biografi om Kent med litt info om Roos
WE

WE er et rockeband fra Oslo som ble startet i 1992. Bandet består av vokalist Thomas Felberg, gitarist Andreas Dons Kirkvaag, trommeslager Kristian Dons Kirkvaag (begge sønner av Trond Kirkvaag), bassist Geir Anders Jensen og keyboardist Jan Tariq Rui Rahman. Jensen tok over for bandets opprinnelige bassist Paal V. Bakke i 1993 mens Rahman ble med som femte medlem i 2003. 


== Historien ==
Høsten 1992 var WE husband i tv-programmet The Show, som gikk på NRK med Otto Jespersen, Charlo Halvorsen og Stig Holmer som programledere. Bandet spilte her opprocka og utadisjonelle versjoner av kjente norske sanger som «Lys og Varme» og «Kjærlighetsvisa». I 1994 ga bandet ut sitt første album In a Field Of Moose på Nun Music, som er bandets eget plateselskap. Bandet ble for alvor lagt merke til av publikum og presse i Norge i forbindelse med albumene Livin’ The Lore og Dinosauric Futurobic i 1999 og 2002. 
I 2003 samarbeidet bandet med hiphop-duoen Equicez og ga ut singelen «Blind» sammen. På albumet Smugglers som ble gitt ut i 2004 fikk de med seg Chris Goss, som er vokalist i Masters of Reality og har produsert album for blant annet Queens of the Stone Age, som medprodusent. Albumet fikk gode kritikker og gikk rett inn på førsteplass på VG-lista. For albumet fikk bandet Spellemannprisen 2004 i klassen rock og Alarmprisen 2005 i klassen rock. I tillegg ble de kåret til beste liveband under den samme Alarmprisutdelingen og fikk Gammleng-prisen i klassen rock i 2005. I 2006 samarbeidet bandet med Ralph Myerz & The Jack Herren Band og ga sammen ut EP-en Sky Is The Limit. 
WE har turnert flere ganger i Europa, blant annet som oppvarmingsband for Masters of Reality i 1999, Queens of The Stone Age i 2002 og Motörhead i 2006. De er kjent som et energisk liveband frontet av vokalist Thomas Felberg som stiller i fargerike antrekk og indianerinspirerte hodeplagg.


== Medlemmer ==
Thomas Felberg – vokalist
Andreas Dons Kirkvaag – gitarist
Kristian Dons Kirkvaag – trommeslager
Geir Anders Jensen – bassist
Jan Tariq Rui-Rahman – keyboardist


=== Tidligere medlem ===
Paal Bakke – bassist (1992–1993)


== Diskografi ==
In a Field of Moose (Nun Music, 1994)
Violently Coloured Sneakers (Voices of Wonder, 1996)
Wooferwheels (Voices of Wonder, 1997)
Livin' the Lore (Voices of Wonder, 1999)
Dinosauric Futurobic (Black Balloon, 2002)
Lightyears Ahead (Black Balloon, 2003)
Smugglers (Nun Music, 2004)
Tension & Release (Nun Music, 2008)


== Eksterne lenker ==
(en) WE (band) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) WE på Discogs 
(en) WE på MusicBrainz 
(en) WE på Songkick 
(en) WE på AllMusic 
(no) Biografi på NRK
(no) MIC artikkel
(en) WE på MySpace
(no) https://web.archive.org/web/20110926152320/http://mbtopp100.no/2011/09/we-smugglers-nun-music-2004/
G-14

G-14 var en organisasjon som bestod av de fleste store fotballklubbene i Europa. Organisasjonen ble stiftet i 2000 av 14 storklubber, men ble i januar 2008 nedlagt. Klubbene ble enige med UEFA om en ny løsning, European Club Association, hvor minst én klubb fra hvert forbund skal være medlem.
Organisasjonens viktigste oppgave var å danne en felles stemme i forhandlinger med UEFA og FIFA samt for å øke storklubbenes innflytelse over blant annet turneringen UEFA Champions League, som er en viktig turnering hva angår økonomi og eksponering.
Klubbene var fra sju forskjellige land, og hadde tilsammen vunnet rundt 250 nasjonale seriemesterskap. Serie A, Premier League, La Liga, Bundesliga og Ligue 1 hadde 3 medlemmer hver, mens Nederland og Portugal hadde med henholdsvis en og to klubber i organisasjonen. Medlemmene hadde vunnet Champions League hele 41 ganger av 51 sesonger da organisasjonen ble nedlagt, og turneringens finale i 2004 mellom AS Monaco og Porto, var første gang på tolv år at en av finalistene ikke var medlem av organisasjonen. Kun tre ganger har finalen i Mesterligaen inneholdt to lag som ikke var tilsluttet G-14, i 1970, 1979 og 1980.


== Historie ==
G-14 ble stiftet i september 2000 av 14 ledende klubber i Europa, for at viktige forhandlinger med de internasjonale fotballforbundene skulle ivareta klubbenes interesser. Nye medlemsklubber kunne bli en del av organisasjonen, kun etter at de hadde mottatt invitasjon. I august 2002 ble den utvidet med fire klubber slik at medlemstallet ble 18, men organisasjonen beholdt sitt opprinnelige navn. 
Under VM i Tyskland 2006 var hele 22% av alle spillerne tilknyttet en klubb fra G-14. Dette støttet deres mening om at de nasjonale fotballforbundene skal betale spillernes lønninger mens de er på landslagsoppdrag, og gi kompensasjon ved skader. I april 2004 innledet G-14 en etterforskning av FIFA, da det internasjonale fotballforbundet krevde at alle spillere skulle være tilgjengelig ved internasjonale turneringer, uten å kompensere klubbene. FIFA-president Sepp Blatter nektet å forhandle med G-14 om denne saken.   
Den siste presidenten i organisasjonen ble Lyons leder Jean-Michel Aulas, som erstattet David Dein, som måtte gi seg etter at han hadde forlatt Arsenal. Aulas ble enstemmig innstemt som ny leder 16. mai 2007, og uttalte ikke lenge etter at han ønsket å utvide organisasjonen med flere klubber.
Den 15. januar 2008 ble imidlertid G-14 og UEFA enige om en ny avtale, som går ut på at FIFA og UEFA vil betale erstatning for skader i forbindelser med internasjonale kamper. G-14 ble enige om å oppløse organisasjonen, og ble erstattet av European Club Association.


== Medlemmer ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Skora

Skora er en gate i Sunnfjord som ble påbegynt i 1998. Gaten ligger langs Angedalsvegen, helt øst i Førde, ytterst ut mot Angedalen. 
Gaten ligger i et byområde som blir regnet som et middelklassestrøk. Gaten hadde i 2007 ca. 50 hus, de fleste er eneboliger med småbarnsfamilier. Rundt 200 personer hadde bostedsadresse Skora i 2007. 
Gaten sogner til Slåtten skule og Førde ungdomsskule.


== Referanser ==
Commercial Road

Commercial Road er ei gate i bydelen Tower Hamlets i London. Den går fra Aldgate East undergrunnsstasjon østover til Limehouse. Commercial Road er med sine 3,2 km den lengste gata på Londons East End, og en hovedveg (A13) ut av London mot Essex.
Gata ble anlagt i 1803 av Det britisk-ostindiske kompani for frakt av varer landevegen mellom dokkene i Poplar og byen. Til å begynne med var Commercial Road bebygd med bolighus av en høgere standard enn i det øvrige East End, men industrialiseringa gjorde etter hver slutt på gatas fornemhet, og den ble etter hvert prega av billige overnattingssteder for sjøfolk og løsarbeidere.
Det meste av den eldre bebyggelsen i Commercial Road gikk tapt i Luftwaffes bombing av London under andre verdenskrig.
Oum el-Bouaghi

Oum el-Bouaghi er en by i Algerie. Byen er hovedstaden i provinsen Oum el-Bouaghi. Den hadde om lag 80.000 innbyggere i 2008.


== Kilder ==
Journal officiel de la republique algerienne


== Referanser ==
Fredsdommer

Fredsdommer er en dommer som håndterer summarisk rett. Fredsdommere utnevnes eller velges blant jurisdiksjonens innbyggere. Juridisk utdannelse er ikke påkrevet.
Fredsdommere finnes i en rekke land og er i alminnelighet tjenestemenn uten juridisk utdannelse og med begrenset makt innenfor et lokalt område. Begrepet har opprinnelig sin bakgrunn i England hvor loven Justice of the Peace Act ble vedtatt i 1361. I kolonitiden i Amerika var fredsdommere lokalsamfunnets fremste politiske styrke og derfor den viktigste politiske posisjon for kolonistene.


== Australia ==
I Australia er fredsdommere (Justice of the Peace) respekterte og viktige i samfunnet. Hvem som helst som er australsk statsborger, har fylt 18 år, har god karakter og bokført i en delstat kan melde seg som kandidat. Det finnes også mer kvalifiserte fredsdommere. En sådan kan ikke ha blitt domfelt for en alvorlig forbrytelse de siste fem årene, være dømt for fyllekjøring, ha flere prikker i førerkortet i løpet av de siste fem årene eller være involvert i konkurs.


== Spania ==
I Spania utses en fredsdommer (Juzgado de Paz) i de kommuner hvor det ikke finnes noen domstol fra før. Fredsdommeren er en posisjon som er fastsatt i fire år. Han eller hun er i alminnelighet ikke en jurist. Vedkommende kan avgjøre tvister og dømme i enkle forbrytelser. Fredsdommeren registrerer også fødsler og giftemål og kan utføre motsvarende personbevis.


== England og Wales ==
Selve begrepet fredsdommer har sin opprinnelse på De britiske øyer. I 1195 utnevnte kong Rikard Løvehjerte bestemte riddere til å sørge for fred i områder som var uregjerlige. De var ansvarlig overfor kongen for at loven ble opprettholdt og på den måten sikre «kongens fred», og de var kjent som «keepers of the peace», opprettholdere av freden. En fredsommer (Justice of the Peace) i dagens England og Wales trenger ikke ha formell juridisk utdannelse, men de bør ha klokskap, sunn fornuft, integritet og evne til å handle rettferdig (fairly). Tre fredsdommeren kan til sammen danne en egen lokal domstol kalt for «magistrate´s court», og gi bøter opp til 15 000 pund.


== Øvrige land ==
Fredsdommere eller Justices of the Peace (JP) finnes i et stort antall land og byer som Belgia, Canada, Hongkong, India, Irland, Jamaica, Malaysia, Singapore, Sri Lanka og enkelte delstater i USA. De har til felles at de kan dømme i enklere sivile tvister og forbrytelser. De kan også utføre enklere administrative gjøremål, som å være vitner ved dokumentasjon og avtaler. I så henseende minner de om notarius publicus.


== Referanser ==


== Kilder ==
(no) Fredsdommer i Store norske leksikon
Tehuantepeceidet

Tehuantepeceidet befinner seg syd i Mexico på det nordamerikanske kontinentet. Det er det smaleste området mellom Mexicogolfen og Stillehavet. Navnet kommer fra byen Santo Domingo Tehuantepec i delstaten Oaxaca, som igjen kommer fra nahuatl tecuani-tepec. 
Tehuantepeceidet skiller regionen Nord-Amerika fra Mellom-Amerika geografisk. Delstatene Tabasco og Chiapas befinner seg øst for Tehuantepeceidet, mens delstatene Veracruz og Oaxaca befinner seg vest for Tehuantepeceidet. Vest for Tehuantepeceidet starter fjellkjeden Sydlige Sierra Madre.
Norsk antropologisk tidsskrift

Norsk antropologisk tidsskrift er et norsk vitenskapelig tidsskrift for sosialantropologer. Tidsskriftet inneholder fagfellevurderte artikler, debattinnlegg og bokanmeldelser. Tidsskriftet utgis av Norsk Antropologisk Forening i samarbeid med Universitetsforlaget. Tidsskriftet mottar støtte fra Norges forskningsråd. Fra 1990 til 1995 utkom det med to nummer årlig, og siden 1995 med fire.


== Utmerkelser ==
En artikkel publisert i Norsk antropologisk tidsskrift har mottatt den nordiske prisen Årets tidsskriftartikkel, Tord Larsens artikkel «Om historisering av forskjeller» (2005).


== Redaktører ==
Annelin Eriksen og Kari Telle
Christian Krohn-Hansen og Ingjerd Hoem
2004-2006 Olaf Smedal og Knut Rio
Edvard Hviding
Signe Howell
1993-1997 Thomas Hylland Eriksen
1990-1992 Jan Brøgger


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Josefstadt

Josefstadt er det åttende av Wiens 23 distrikter. Per 1. januar 2018 bodde det 25 662 innbyggere her, fordelt på 1,08 km². Dette er Wiens minste distrikt. 
Distriktet består av de tidligere forstedene Josefstadt, Breitenfeld, Strozzigrund og Alt-Lerchenfeld, samt deler av St. Ulrich og Alservorstadt. Distriktet er avgrenset av Alser Straße i nord, Lerchenfelderstraße i sør, Hernalsergürtel og Lerchenfeldergürtel i vest, og Auerspergstraße og Landesgerichtsstraße i øst.
Josefstadt har utviklet seg til å være et middelklasse-boligområde. De fleste ordførerne i Wien har bodd her.Siden det ligger så nær Universitetet i Wien, er Josefstadt også bosted for mange studenter. 


== Severdigheter ==
Theater in der Josefstadt, et tradisjonsrikt teater
Vienna's English Theatre, Wiens eneste engelskspråklige teater
Piaristenkirche (Maria Treu), en barokk kirke bygd i perioden 1716-1753, med malerier av Maulbertsch
Österreichisches Museum für Volkskunde i Palais Schönborn, et etnologisk museum
Palais Auersperg (Auersperg-palasset)
Huset «Zur heiligen Dreifaltigkeit» (nå: «Alte Backstube»), et klassisk eksempel på barokk forstadsarkitektur
Palais Strozzi
Gaten Lenaugasse, oppkalt etter forfatteren Nikolaus Lenau, der hele gaten er vernet på grunn av sin arkitektur
Glücksschweinmuseum (Lykkegris-museet), Florianigasse 54 [1]
Bezirksmuseum Josefstadt, Schmidgasse 18, distriktets lokale museum (Wien har et Bezirksmuseum per distrikt)
Le Petit, verdens minste teater – kun 19 sitteplasser, Schlösselgasse 21
Theatro Kosilo – Wiens minste scene (5 m²), Neudeggergasse 14.
Kabarett Niedermair, Lenaugasse 1a, et barneteater


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Josefstadt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Josefstadt – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Journal of Peace Research

Journal of Peace Research er et engelskspråklig, tverrfaglig vitenskapelig tidsskrift innen feltet fredsforskning (eller freds- og konfliktforskning). Tidsskriftet har et globalt perspektiv på fred og konflikt og fokuserer spesielt på årsaker til væpnet konflikt og betingelser for fredelig konfliktløsning. Artiklene er skrevet av forskere fra hele verden. Det er rangert som et av de ledende tidsskrifter internasjonalt innenfor internasjonal politikk og statsvitenskap. Tidsskriftet eies av Institutt for fredsforskning og redigeres ved instituttet, og det utgis av SAGE Publications. Tidsskriftet ble grunnlagt i 1964 og har siden 1998 kommet med seks nummer i året.
Tidsskriftet ble startet av Johan Galtung og ble i årene 1983–2010 redigert av Nils Petter Gleditsch, siden 1998 i samarbeid med en gruppe «associate editors». Henrik Urdal var redaktør 2010-2017, og fra juli 2017 overtok Gudrun Østby redaktørvervet.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Journal of Peace Research sider ved PRIO
Academic heavy-weights: the 'relevance' of political science journals av  Thomas Plümper, European Political Science, nr. 6, 2007, s. 41–50.
Theater in der Josefstadt

Theater in der Josefstadt er et teater i Wiens åttende distrikt, Josefstadt.
Det ble grunnlagt i 1788, og er dermed det eldste teateret i Wien som fortsatt er i drift. Det går ofte under kallenavnet Die Josefstadt.
Teaterets historie er knyttet til to viktige figurer i musikk- og teaterhistorien. Ludwig van Beethoven og Richard Wagner spilte der, Johann Nestroy og Ferdinand Raimund opptrådte her som skuespillere og diktere, og Johann Strauss d.e. spilte i Sträußelsälen.
I 1822, etter at teateret ble redesignet og ombygd, ble det gjenåpnet med overturen Die Weihe des Hauses, komponert og dirigert av Ludwig van Beethoven.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Theater in der Josefstadt – Offisiell hjemmeside
Fraternisering

Fraternisering (fra fransk fraterniser, avledet fra latin fraternus, av frater, «broder, bror»), som best kan oversettes til forbrødring, beskriver situasjoner hvor man omgås fortrolig, særlig med en motpart eller en underordnet i vennskapelig pregede sosiale sammenhenger. I dagligtale brukes ordet om å ha vennskapelig omgang med fiender, noe som ikke er sosialt – og i noen tilfeller heller ikke lovmessig – akseptert. Tyskertøser er eksempler på ikke-akseptert fraternisering.
Diplomati er en form for fraternisering, der innhold og former for omgang er systematisert på en akseptert måte av statene som deltar.
Fraternisering omhandler også et militært straffebud som innebærer forbud mot at befal omgås menige soldater i sosial sammenheng, særlig seksuell sammenheng.


== Referanser ==
Dreamtale

Dreamtale er et melodisk power metal-band fra Finland. De har gitt ut 5 album og to singelplater siden bandet ble etablert i 1999. 


== Besetning ==
Petteri Rosenbom – Trommer
Rami Keränen – Gitar og Vokal
Heikki Ahonen – Bass
Erkki Seppänen – Vokal
Seppo Kolehmainen – Gitar
Akseli Kaasalainen – Keyboards


== Diskografi ==


=== StudioAlbum ===
Beyond reality – 2002
Ocean's heart – 2003
Difference – 2005
Phoenix – 2008
Epsilon – 2011
World Changed Forever (2013)


=== Singler ===
Wellon – 2005
Payback – 2008


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Dreamtale på Discogs 
(en) Dreamtale på MusicBrainz 
(en) Dreamtale på Encyclopaedia Metallum 
(en) Dreamtale på Songkick 
(en) Dreamtale på AllMusic
Kabarett der Komiker

Kabarett der Komiker (forkortet KaDeKo) var en teaterscene i Berlin grunnlagt 1924 av skuespillerne Paul Morgan, Kurt Robitschek og Max Hansen. Den opphørte 1944.Kabarett der Komiker holdt til på Lehniner Platz ved Kurfürstendamm. Bygningen ble ødelagt under en bombing like før slutten av andre verdenskrig. Nå (per 2019) er Schaubühne sin bygning på samme sted.Kjente skuespillere som opptrådte der var blant annet:

Lale Andersen
Wilhelm Bendow
Max Ehrlich
Heinz Erhardt
Werner Finck
Curth Flatow
Peter Frankenfeld
Peter Igelhoff
Brigitte Mira
Maria Ney
Willy Rosen
Karl Valentin
Lotte Werkmeister


== Referanser ==
Kreolisering

Kreolisering er et begrep innen lingvistikk og sosialantropologien for å beskrive blandingskultur. Begrepet er opprinnelig lånt fra lingvistikken. I lingvistikk refererer begrepet hvordan et blandingsspråk utviklet for å kommunisere på tvers av språkgrenser gradvis blir gjort til et normalspråk. 
Begrepet ble innført i antropologien av den nederlandske kulturforskeren Rob Kroes. Istedenfor å se innføring av "fremmed" kultur (f.eks amerikansk populærkultur) som en invasjon der én kultur overmanner og erobrer en annen, så Kroes det som en prosess der impulser smelter sammen og nye blandingsuttrykk oppstår. Fra et kreoliseringsperspektiv oppstår helt ny kultur som et resultat av at flere kulturer blandes.  
Beslektede uttrykk er cross-over, og hybrid-kultur. 


== Litteratur ==
Thomas Hylland Eriksen: Kulturelle veikryss – essays om kreolisering, 1994 ISBN 82-00-03935-8


== Eksterne lenker ==
Arnhild Skre, Aftenposten: Invitert kulturinvasjon
Keiseren av Kalifornia

Keiseren av Kalifornia (tysk originaltittel: Der Kaiser von Kalifornien, også vist i Norge som Suters gull) er en tysk westernfilm av Luis Trenker fra 1936. Filmen handler om John Sutter (Johann Suter), eier av Sutters Mill hvor gullrushet i California startet i 1846. Filmen er basert på Trenkers roman «Der Kaiser von Kalifornien», og han både regisserte og spilte hovedrollen som John Sutter.
Filmen hadde offisiell premiere i Berlin 21. juli 1936 og fikk prisen som beste utenlandske film ved filmfestivalen i Venezia i samme år.


== Medvirkende ==
Luis Trenker: Johann August Sutter
Viktoria von Ballasko: Anna Sutter
Werner Kunig: Rudolf Sutter
Karli Zwingmann: Emil Sutter
Elise Aulinger: Mrs. Dübol
Melanie Horeschovsky: Amalie
Bernhard Minetti: Der Fremde
Luis Gerold: Ermattinger
Paul Verhoeven: Barmann Billy
Hans Zesch-Ballot: Gouverneur Alverado
Marcella Albani: Mrs. Alverado
Walter Franck: Adjutant Castro
Heinrich Marlow: Gerichtspräsident Thompson


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Der Kaiser von Kalifornien på Internet Movie Database 
(sv) Der Kaiser von Kalifornien i Svensk Filmdatabas 
(fr) Der Kaiser von Kalifornien på Allociné 
(nl) Der Kaiser von Kalifornien på MovieMeter 
(en) Der Kaiser von Kalifornien på AllMovie 
(en) Der Kaiser von Kalifornien på Rotten Tomatoes
Kolberg (film)

Kolberg er en tysk film av Veit Harlan fra 1945. Den er basert på selvbiografien til Joachim Nettelbeck, borgermesteren i Kolberg, og forteller historien om forsvaret av den pommerske byen mot franske invasjonsstyrker mellom april og juli 1807.


== Handling ==
Filmen begynner i 1813 under Napoleonskrigene kjent på tysk som Befreiungskriege (frigjøringskrigene) på tysk. Åpningsscenene viser prøyssiske Landwehr, og frivillige, som marsjerer nedover gatene i Breslau - gjennom entusiastiske folkemengder. Dette etterfølges av en dialog mellom kong Fredrik Vilhelm III av Preussen og greve August von Gneisenau, hvor Gneisenau forklarer at beleiringen av Kolberg lærte viktigheten av tyske borgerhærer. Deretter skifter scenen til Wien i 1806, for å vise abdiseringen av den romerske keiseren Frans II av Østerrike.
I 1806 er Kolberg fremdeles ikke berørt av konfliktene, og innbyggerne blir vist å nyte livet. Men byens ledere diskuterer Napoleons proklamasjoner, og hva dette kan bety for dem. Noen ser på de franske seirene som en god ting, men andre lurer på om de burde forlate området. Byens borgermester, Nettelbeck, er innstilt på å gjøre motstand mot franskmennene. Nettelbeck oppretter en lokal borger-milits, til tross for innsatsen fra Den prøyssiske armé, som har samlet inn forsyninger og er sterkt imot ideen om overgivelse.


== Skuespillere ==
Kristina Söderbaum som Maria
Heinrich George som borgermester Joachim Nettelbeck
Paul Wegener som General Ludwig Moritz von Loucadou
Horst Caspar som August von Gneisenau
Gustav Diessl som Ferdinand von Schill.
Otto Wernicke som Farmer Werner.
Kurt Meisel som Claus.
Claus Clausen som Fredrik Vilhelm III av Preussen
Irene von Meyendorff som Louise av Mecklenburg-Strelitz
Greta Schröder som Sophie Marie von Voß
Franz Herterich som keiser Frans II av Det tysk-romerske rike
Jakob Tiedtke som skipseier.
Paul Bildt som en rektor.
Charles Schauten som Napoléon
Theo Shall som Louis Henri Loison
Werner Scharf som Pietro Teulié.
Jaspar von Oertzen som Prins Louis Ferdinand of Prussia


== Eksterne lenker ==
(en) Kolberg på Internet Movie Database 
(sv) Kolberg i Svensk Filmdatabas 
(fr) Kolberg på Allociné 
(nl) Kolberg på MovieMeter 
(en) Kolberg på AllMovie 
(en) Kolberg på Rotten Tomatoes