jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Olaf Offerdahl

Olaf Offerdahl, også skrevet Olav  (født 12. desember 1857 i Årdal i Sogn, død 7. oktober 1930 i Bussum i Nederland), var apostolisk administrator, det vil si katolsk overhyrde, for Norge fra 1928 til mars 1930, og deretter apostolisk vikar frem til sin død. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Olaf Offerdahl ble født på husmannsplassen Kleivi i Årdal i Sogn. Familien tok navn etter gården plassen lå under, Ofredal. Han tok lærerutdannelse i Balestrand, og ble uteksaminert i 1879. Samme år begynte han som lærer i Bergen. 
Høsten 1880 begynte han å jobbe på den katolske barneskolen i Bergen, og 31. oktober samme år konverterte han fra Den norske kirke til Den katolske kirke. Høsten 1884 begynte han på prestestudier, først i Turnhout i Belgia til 1886 og så ved Collegio Urbana de Propaganda Fide i Roma til 1892.


=== Katolsk prest ===
Offerdahl ble presteviet 22. november 1891 av kardinal Lucido Maria Parocchi, og sommeren 1892 vendte han tilbake til Norge. Han var kapellan i Tromsø til januar 1894, vikar (fungerende sogneprest) samme sted til juli 1895 og deretter sogneprest i Tromsø til 1897. Han ble så flyttet over til St. Olav menighet i Oslo, hvor han var kapellan til 1907 og siden sogneprest til 1923. Deretter var han sogneprest i Arendal til juni 1924, og så sogneprest i St. Hallvard menighet i Oslo til han overtok som apostolisk administrator i 1928.
Den 12. mars 1925 hadde han blitt utnevnt til monsignore, og i juni samme år ble han provikar, det vil si stedfortreder for den apostoliske vikaren, Johannes Olav Smit. 
Da Smit fratrådte 11. oktober 1928 ble Offerdahl innsatt som apostolisk administrator, og 13. mars 1930 ble han utnevnt til apostolisk vikar.


=== Biskop ===
6. april 1930 ble han bispeviet, som første nordmann siden reformasjonen. Kardinal Wilhelm van Rossum ordinerte ham, og han ble titulærbiskop av Selje. De medkonsekrerende var titularerkebiskop Francesco Marchetti Selvaggiani som var sekretær for kongregasjonen «de Propaganda Fide», og titularerkebiskop Giovanni Battista Federico Vallega.
Samme høst ble han alvorlig syk under en reise til Nederland, og 7. oktober 1930 døde han i Bussum ved Amsterdam. Han er begravet på Vår Frelsers gravlund i Oslo.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori  (1532-1602)
Kardinal Girolamo Bernerio, O.P.  (1540-1611)
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622)
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632)
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642)
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679)
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698)
Pave Benedikt XIII (1649-1730)
Pave Benedikt XIV (1675-1758)
Pave Klemens XIII (1693-1769)
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793)
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil, B. (1718-1802)
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830)
Kardinal Carlo Odescalchi, S.J (1785-1841)
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876)
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903)
Pave Pius X (1835-1914)
Pave Benedikt XV (1854-1922)
Kardinal Willem Marinus van Rossum, C.SS.R. (1854-1932)
Biskop Olaf Offerdahl (1857-1930) *1930


== Referanser ==
Ellis Island

Ellis Island ligger i New York havn ved munningen av Hudson-elven. Det var en gang hovedporten for strømmen av immigranter til USA på slutten av det 19. og tidlig i det 20. århundre. 
Den føderale immigrasjonsstasjonen Ellis Island åpnet 1. januar 1892 og ble stengt i november 1954. Da den stengte, hadde mer enn 20 millioner immigranter passert over øya. Av disse ble omtrent to prosent nektet adgang til USA og sendt tilbake til sine hjemland, slik som f.eks kroniske syke. Sykdom som førte til blindhet var mest vanlig av disse. Mange av de som slapp igjennom slo seg ned i New York og de nordlige delene av New Jersey. 
Etter 1924 ble  Ellis Island bare brukt for deporterte og flyktninger, idet vanlige immigranter fikk sine immigrasjonspapirer kontrollert andre steder. Reisende på første og andre klasse ble klarert allerede på skipet over til Amerika, og ble sluppet av på Manhattan. Reisende fra 3. klasse ble sendt til Ellis Island.
Ellis Island (navnet har øya fra dens første eier, Samuel Ellis) eies nå av den føderale regjeringen og administreres av National Park Service, og drives i dag som et museum. Det har en database som omfatter alle immigranter fra 1892 til 1954. Her kan en finne navn på skip, fra hvilken havn og hvor i USA immigranten skulle reise. Ellis Island Immigration Museum overtok etter The American Museum of Immigration som lå på Liberty Island. 
Ellis Island kan nås med ferge fra Liberty State Park i Jersey City, og fra Manhattans sydspiss.
Mange trodde at Frihetsgudinnen lå på Ellis Island som et symbol for å ønske immigrantene velkommen til Den nye verden, men i virkeligheten står statuen på Liberty Island.
Ellis Island er også kjent for å være stedet der folk endret navn, men det er heller en legende. For skandinaviske immigranter ble det helt nødvendig med en liten amerikanisering for navn som inneholdt bokstavene Æ, Ø og Å.

		


== Litteratur ==
Joachim Baur: Die Musealisierung der Migration. Einwanderungsmuseen und die Inszenierung der multikulturellen Nation. Verlag Transcript, Bielefeld 2009, S. 79–198, ISBN 978-3-8376-1264-6.
Simone Blaschka-Eick: In die Neue Welt! Deutsche Auswanderer in drei Jahrhunderten. Rowohlt Verlag, Reinbek bei Hamburg 2010, ISBN 978-3-498-01673-9.
Heike Götz und Christiane Greve: Unsere Stadt war New York. Friesen in Amerika. Edition DAH, Bremerhaven 2011, ISBN 978-3-00-035787-9.
Georges Perec: Ellis Island 1980
Deutsch: Geschichten von Ellis Island oder Wie man Amerikaner macht. Wagenbach, 1997, ISBN 3-8031-3592-3.
Ellis Island. diaphanes, Zürich-Berlin 2016, ISBN 978-3-03734-628-0.


== Eksterne lenker ==
 (en) Offisielt nettsted 
(en) Ellis Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ellis Island Org
Storåsfestivalen

Storåsfestivalen var en musikk- og kulturfestival som ble arrangert på Storås i Meldal utenfor Trondheim. Festivalen har blitt arrangert hvert år fra 2004 til 2010, og for siste gang i 2012.


== Historikk ==
Det var Sveinung Sundli, felespiller i Gåte, som hadde ideen til festivalen. Han var også ansvarlig for markedsføring av Storåsfestivalen 2005, og hadde tittel «festivalgeneral». Festivalsjef i 2005 og 2006 var Per Tronsaune, før Thomas Ryjord tok over stafettpinnen høsten 2006 og ledet festivalene i 2007 og 2008. 
I 2004 ble festivalen arrangert 30.–31. juli og hadde omtrent 5 000 besøkende i løpet av disse to dagene. Festivalområdet inneholdt blant annet en mye omtalt erotisk sone, badestamper og diverse salg fra boder. Blant artistene var Rama Lama -das Pönkabteilung, Johndoe, Kaizers Orchestra og Gåte.
Blant bandene som opptrådte på festivalen i 2005 (28.–30. juli) var Madrugada, Ralph Myerz And The Jack Herren Band, JR Ewing, Beautiful People, Black Debbath, Don Juan Dracula og Gåte.
Blant bandene som opptrådte på festivalen i 2006 (27.–29. juli) var The Cardigans, Dropkick Murphys, Johndoe, DumDum Boys, Carpark North, Mira Craig, Hærmætti Tysland Band og Turboneger, i tillegg til en rekke andre band.
I 2007 ble festivalen arrangert 26.–28. juli, med et gjennomsnitt på ca. 10 000 besøkende pr dag. Blant de mest medieomtalte bandene i 2007 var Sierra Leone's Refugee All Stars, The Cumshots, Gogol Bordello, Hans Rotmo og Vømlingan, Motorpsycho, Ole Ivars med gjestevokalist Are Sende Osen, Samvirkelaget, og Åge med Sambandet.
Storåsfestivalen ble kåret til årets rockefestival av Norsk Rockforbund i 2007.
Storåsfestivalen 2008 ble arrangert i tidsrommet 31. juli til 2. august, men tyvstartet med et lite festivalvorspiel allerede onsdag 30. juli. I 2009 ble Storåsfestivalen arrangert i tidsrommet 30. juli til 1. august og i 2010 fra 30. juli til 31. juli. I 2011 ble festivalen avlyst på grunn av tragedien på Utøya. Festivalen ble arrangert for siste gang 27.–28. juli 2012.


== Bandliste 2008 ==


== Sirkus og Performance 2008 ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Storåsfestivalens hjemmeside
Dumpet 3000 Storåsflyers over hovefestivalen
Forskernes festival
Inviterer Quartpublikummet til bygdefest
Internasjonale Sosialister

Internasjonale Sosialister (IS) var en revolusjonær, sosialistisk organisasjon. Internasjonale Sosialister ga ut bladet Internasjonal Sosialisme som kom hver måned. Tidligere har organisasjonen gitt ut tidsskriftet Gnisten og avisene Internasjonal Sosialisme og Sosialistisk Arbeideravis.
Internasjonale Sosialister var med i den Internasjonale sosialistiske tendensen (International Socialist Tendency) der britiske Socialist Workers Party er det største partiet.


== Historie ==
Internasjonale Sosialister i Norge oppstod som en følge av en splittelse i Sosialistisk Ungdom (SVs ungdomsorganisasjon) i 1981, der blant annet flertallet i Oslo-organisasjonen ble ekskludert, og dannet Arbeidermaktgruppa (AMG). I februar 1985 gikk en fraksjon ut av AMG og dannet Internasjonale Sosialister.Politisk hørte Internasjonale Sosialister til den trotskistiske tradisjonen, nærmere bestemt den retningen som ble stiftet av palestineren Tony Cliff. Det politiske utgangspunktet for Cliffs kritikk av Den fjerde internasjonale var dennes syn på Sovjetunionen. Mens deres offisielle forståelse var at det var en degenerert arbeiderstat, mente Cliff at systemet i Sovjetunionen og Kina var statskapitalisme. IS-tendensen hevder å stå i tradisjonen fra Lenin, og legger stor vekt på det de mener er manglende kontinuitet mellom Lenin og Stalin. Internasjonale Sosialister regner også marxistiske teoretikere som Luxemburg, Gramsci og Lukács som sine forløpere. Organisasjonen beskrev den politikken de står for, som «sosialisme nedenfra». De la også stor vekt på internasjonalisme, som betyr å fokusere på den internasjonale arbeiderklassens fellesinteresser, i motsetning til nasjonalisme.
På begynnelsen av 2000-tallet la Internasjonale Sosialister stor vekt på de såkalte nye bevegelsene, i Norge i særdeleshet Attac, som de beskrev som en antikapitalistisk organisasjon og Fredsinitiativet. Den internasjonale IS-tendensen er sterkest i Europa, men det finnes større organisasjoner også i blant annet Sør-Korea og Egypt.
Internasjonale Sosialister deltok i mobiliseringen fra Norge til protestene mot toppmøtet til IMF og Verdensbanken i Praha september 2000 og EU-toppmøtet i Göteborg i 2001. I Göteborg arrangerte organisasjonen den såkalte antikapitalistmarsjen, som ble slått ned av politiet.
Organisasjonens landsmøte vedtok i januar 2008 å slutte seg til partiet Rødt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Internasjonale Sosialisters offisielle nettside
Lewis Hine

Lewis Wickes Hine (født 16. september 1874, død 3. november 1940) var en amerikansk fotograf som bevisst brukte fotografiet som virkemiddel for å formidle arbeiderklassens kår. Hine var dermed blant de første fotografene som brukte fotografiet dokumentarisk.
Hine begynte først å studere sosiologi ved University of Chicago, Columbia University og ved New York University. Fotografering begynte han først med i 1904, da med et sosiologirelatert prosjekt der han fotograferte immigranter i det de ankom Ellis Island i New York. 
Fra 1906 til 1908 jobbet Hine som frilanser for The Survey, et magasin som var engasjert i sosiale reformer.
I 1908 begynte Hine å jobbe som fotograf for National Child Labor Committee (NCLC) og i løpet av det neste tiåret dokumenterte han hvordan barn ble utnyttet som arbeidskraft i amerikansk industri. Fotografiene ble en del av grunnlaget for NCLCs videre arbeid med å få en slutt på barnearbeid.
1908 var også året da begynte Hine med et fotoprosjekt som ble det som for alvor skulle gjøre ham kjent som fotograf. Han jobbet med å dokumentere livet til arbeiderne ved stålverkene i Pittsburgh, Pennsylvania på oppdrag fra en større sosiologisk undersøkelse: The Pittsburgh Survey. 
I 1912 etablerte Hine sitt eget fotostudio i New York, men fortsatte fremdeles med å ta bilder med et sosialt engasjement.
I løpet av 1. verdenskrig dokumenterte Hine det amerikanske Røde kors sitt arbeid i Europa. Etter krigen, fra begynnelsen på 1920-tallet og et stykke ut på 1930-tallet fotograferte Hine en rekke serier med «arbeidsportretter». Blant disse seriene finnes en rekke bilder av arbeidet med Empire State Building som sto ferdig i 1931. 
På 30-tallet begynte Hine igjen å arbeide for Røde kors, blant annet dokumenterte han konsekvensene av tørke i de amerikanske sørstatene. På oppdrag fra Tennessee Valley Authority (TVA) dokumenterte han hvordan folk levde i fjellene i de østlige delene av Tennessee. Han var også ansvarlig fotograf for Works Progress Administrations (WPA) National Research Project, et prosjekt som studerte endringer i industrien og hvilken effekt dette hadde på sysselsettingen i USA. 
Amerikanske National Archives har omkring 2 000 av Hines fotografier i sine arkiver. Disse inkluderer foto fra hans arbeid for Røde kors, og mange av hans fotografier fra arbeidslivet.


== Fotografier ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lewis Hine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lewis Hine – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Library of Congress NCLC Prints & Photographs
Lewis Hine, Selected Prints
Child Labor in America 1908-1912
The Construction of the Empire State Building, 1930-1931
Legalisme

Legalismen (kinesisk: 法家, pinyin: Fǎjiā) var et filosofisk system som vokste frem på 200-tallet f.Kr. i antikkens Kina mot slutten av Zhou-dynastiets tid. 
Denne filosofiske skoleretning la bak seg den eldre kinesiske filosofis funderinger rundt mennesket, himmelen og naturen, og konsentrerte seg utelukkende om herskerens makt. Forskjellige filosofer gikk inn for at maktutøvelse burde understøttes ved hjelp av rundhåndede belønninger på den ene side og ved strenge avstraffelser på den annen. Man utviklet systemer for statsmannskapets og maktutøvelsens virkemidler. Filosofen  Han Feizi (død 233 f.Kr.) laget en syntese av de tre fremherskende retninger i legalismen så langt, og ble skoleretningens fremste eksponent. 
Skoleretningen hadde enkelte elementer til felles med andre skoler, som alle menneskers likeverd, og behovet for at navn og aktualitet overensstemmer med hverandre. Men den fant ingen plass for taoismens vektlegging av den rette vei – tao, konfucianismens moralske rettesnor jen, eller mohistenes religiøse rettesnor «himmelen». 


== Legalismen som statsfilosofi i Qin-dynastiet ==
I løpet av 300-tallet f.Kr. ble legalismen nærmest enerådende, og dens filosofi ble gjort gjeldende i det kortlivede Qin-dynastiet (221-207 f.Kr.), da et hensynsløst totalitært regime forente de aller fleste av de kinesiske kongedømmene og holdt dem i et jerngrep med terrorvelde, bokbrenning (213 f.Kr. ) og andre orwellianske styringsmetoder. 
Men kort tid etter fikk konfucianismen vind i seilene og mindre enn et århundre etter var den blitt den statsbærende filosofi som så godt som fullstendig fortrengte legalismen.


== Litteratur ==
Anthony Barbieri-Low (overs.): The Standard Measure of Shang Yang (344 B.C.), 2006.
H.G. Creel: The Totalitarianism of the Legalists. Chinese Thought from Confucius to Mao Tsê-tung, Chicago: The University of Chicago Press, 1953.
J.J.L. Duyvendak (overs.): The Book of Lord Shang: A Classic of the Chinese School of Law, London: Probsthain, 1928.
A.C. Graham: Disputers of the TAO: Philosophical Argument in Ancient China (Open Court 1993). ISBN 0-8126-9087-7
Shen Pu-hai: “Appendix C: The Shen Pu-hai Fragments.” Shen Pu-hai: A Chinese Political Philosopher of the Fourth Century B.C. Translated by Herrlee G. Creel. Chicago: The University of Chicago Press, 1974.
Sima Qian: Records of the Grand Historian, Qin Dynasty. Translated by Burton Watson. New York: Columbia University Press, 1993.
Benjamin I. Schwartz: The World of Thought in Ancient China. Cambridge, MA: The Belknap Press of Harvard University Press, 1985.
Burton Watson (overs.): Han Fei Tzu: Basic Writings. New York: Columbia University Press, 1964.
Xinzhong Yao: Introduction to Confucianism, 2000. ISBN 9780521643122
Pittman Potter: From Leninist Discipline to Socialist Legalism: Peng Zhen on Law and    Political Authority in the PRC2, 2003. ISBN 9780804745000
Han Feizi

Han Feizi, mester Han Fei (韩非; pinyin: Hán Fēi; Wade-Giles: Han Fei; født ca. 280 f.Kr. i det som nå er Xinzheng i provinsen Henan i Kina, død 233 f.Kr.) var en kinesisk filosof og var den mest betydningsfulle eksponent for den filosofiske skoleretning som går under betegnelsen legalismen.
I sitt hovedverk, som er kjent under navnet "Han Feizi" og altså er oppkalt etter forfatteren, presenterer Han Feizi legalismens lære i 55 avsnitt. Verket skal ha blitt til etter at han hadde mislykkes i å bli politisk rådgiver. Da hans hjemstat ble angrepet av staten Qin, ble han deportert til Qin, der satt i fengsel helt til sin død.
Han Feizi skal ha vært en disippel av den klassisk konfucianske filosofen Xun Zi, og ble også inspirert av Daodejing, som han oppfattet som politisk retningsgivende og som han skrev en kommentar til. 
Viktige momenter i hans lære er loven (fa), den politiske handlemåte (shu) og makten (shi). Kjernepunkt for legalismen var at lover skulle være almengyldige og ikke tillate unntak, og slik fremmet den tanken om rettsstaten. 
Han Feizi anskueliggjorde sin lære med anekdoter og korte fortellinger.
Han Feizis filosofi fikk fornyet oppmerksomhet fra de kinesiske kommunisters hold under Mao Zedongs formannskap. Mao beundret noen av prinsippene presentert i «Han Feizi».


== Litteratur ==
Burton Watson: Han Fei Tzu: Basic Writings. New York: Columbia University Press, 1964. ISBN 978-0-231-08609-7.


== Eksterne lenker ==

Li, Guangcan: "Han Fei". Encyclopedia of China (Law Edition), 1st ed.
(en) Verker av Han Feizi i Prosjekt Gutenberg
Gu, Fang: "Han Fei". Encyclopedia of China (Philosophy Edition), 1st ed.
The complete works of Han Fei Tzu, A classic of Chinese political science. Translator, Wenkui Liao.
Full text of Han Feizi
Han Feizi (bok)

Han Feizi (kinesisk:  韓非子, pinyin: Hán Fēizĭ) er et verk forfattet av filosofen Han Feizi mot slutten av De stridende staters tid i Kina, der han i 55 avsnitt beskriver sin politiske filosofi. Verket er et uttrykk for den kinesiske filosofiske skole som kalles legalismen. Verket fikk stor betydning under Qin-dynastiet, som tok legalismen som sin statsbærende filosofi.
Verket er også av stor historisk verdi på grunn av de mange anekdotiske fortellinger om Kina under  Zhou-dynastiet.


== Litteratur ==
Liao, W. K. (1939).  The Complete Works of Han Fei Tzu.  London: Arthur Probsthain.
——— (1959).  The Complete Works of Han Fei Tzu, Volume II.  London: Arthur Probsthain.
Watson, Burton (1964).  Han Fei Tzu: Basic Writings.  New York: Columbia University Press.
Vincenzo Gonzaga

Hertug Vincenzo I Gonzaga av Mantova (født 1562 i Mantova i Italia, død 1612) var en venn og finansiell understøtter av dikteren Torquato Tasso. Han støttet også opp om flere andre litterati og kunstnere.
Vincenzo var en svært ekstravagant fyrste, og med sin ødselhet i hans lange regjeringstid (1587–1612) forspilte han det meste av hertugdømmet Mantovas velstand og rikdom, og reduserte det en gang så rike hertugdømmet til en av de mer ubetydelige blant de norditalienske småstatene.


== Referanser ==
Giovanni da Verrazano

Giovanni da Verrazano eller  Verrazzano  (født ca. 1485 i Val di Greve nær Firenze i Italia, død ca. 1528) var en italiensk sjøfarer og oppdagelsesreisende. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Giovann ble født på slektens borg Castello di Verrazzano, som ligger sør for Firenze ved Greve i Chianti-området i Toscana.


=== Sjømann ===
Omkring 1506 flyttet han til Dieppe i Frankrike og gikk til sjøs. Han foretok flere sjøreiser i det østlige middelhavsområde, og seilte antagelig også til Newfoundland.  


=== Oppdagelsesferd ===
I 1524 eller 1525 ble han utsendt av kong Frans I av Frankrike for å utforske området mellom Florida og Newfoundland i håp om å finne en passasje gjennom til Stillehavet. Han utforsket da den nordamerikanske østkysten fra Cape Fear (i dagens Nord-Carolina) og nordover antagelig så langt som Cape Breton i Nova Scotia. Han var den første europeer, muligens etter de norsk-islandske sjøfarerne 500 år tidligere, som trengte inn i New York- og Narragansettbuktene. Senere la han ut på en ny oppdagelsesreise, og kom da i alle fall til Brasil. 
Det er uklart hvor og hvordan han døde. Kanskje ble han drept av indianere under sin tredje oppdagelsesreise til Den nye verden et sted i Antillene. Men andre kilder mener han ble tatt til fange av spanjolene og hengt som sjørøver i Cádiz.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alberto Magnaghi: Verrazzano, Giovanni. In: Enciclopedia Italiana (1937), (Onlineversion)
Tjenestekvalitet

Tjenestekvalitet, eller QoS – Quality of Service som det heter på engelsk, er et begrep som skal si noe om kvaliteten på IKT-tjenester. 


== Ulike muligheter ==
Tjenestekvalitet som begrep ble opprinnelig definert i forbindelse med ATM-konseptet som har mekanismer for å håndtere dette til forskjell fra f.eks. TCP/IP-baserte systemer. Definert QoS anses nødvendig for realtime trafikk. I ATM-konseptet er det definert en rekke kvalitetsklasser tilpasset ulik bruk. Tradisjonelle datakommunikasjonsteknologier som f.eks. TCP/IP har ikke slike mekanismer innebygd i utgangspunktet fordi de er utviklet for Best Effort-tjenester («vi gjør så godt vi kan men garanterer ingenting»).
Begrepet har blitt mer omtalt i takt med at TCP/IP-baserte nett nå blir tatt i bruk til typiske telekommunikasjonstjenester som f.eks. telefoni, og man ønsker å tilby disse nye tjenestene med samme eller bedre kvalitet som man gjør i de langt dyrere telefoninettene.
Typiske parametre for tjenestekvalitet som er viktige for IP-telefoni er f.eks. ende-til-ende forsinkelse/variasjon i forsinkelse, båndbredde og pakketapsprosent, fordi disse parametrene sier noe om den subjektive kvaliteten som brukeren opplever.


== QoS = CoS? ==
Tjenestekvalitet er egentlig ikke det samme som tjenesteklasser, CoS – Class of Service, selv om disse begrepene ofte blandes sammen. Siden begrepet har blitt sterkt utvannet de siste årene, bør man helst bruke uttrykket 'garantert QoS' om den opprinnelige betydning. 
Mange tjenestetilbydere opplyser at man har QoS, men uten å spesifisere hva dette går ut på eller gi garantier og kompensasjoner for brudd på garantiene. En tilbyder som vil tilby 'ekte' tjenestekvalitet må ha kontroll over ressursene i eget nett.


== «Five niners» – 99,999% oppetid ==
Dette har blitt et populært begrep og noe mange bruker i sin markedsføring, men uten at man gir garantier. Ofte viser det seg også at man ikke har tenkt gjennom hva dette betyr for krav til nett og tjenester. En oppetid på 99,999% gir en maksimal nedetid pr. år på 5,2 minutter, og et nettkonsept som kan garantere slikt vil bli så kostbart at ingen forbrukere vil ha råd til å kjøpe tjenestene.  Det er derfor all grunn til å være skeptisk til slike «garantier».
Mohismen

Mohismen (tradisjonell kinesisk: 墨家, pinyin: Mòyiā, «skolen til Mo»), også kalt Moismen, var et kinesisk filosofisk system grunnlagt av Mo Zi (kjent som Motse eller Micius i Vesten). Den utfoldet seg i den senere del av Zhou-dynastiets epoke, det vil si på samme tid som konfucianismen, taoismen og legalismen, men gikk under og forsvant i Qin-dynastiets tid. 
Filosofien til Mo Zi ble fremstilt helhetlig i en bok (Mozi, altså oppkalt etter ham selv). som hans studenter satte sammen fra forelesningsnotatene sine.  


== Referanser ==
Best effort

Best effort, eller «Vi gjør så godt vi kan, men garanterer ingenting», er et populærbegrep brukt for å beskrive tjenestekvaliteten i et TCP/IP-basert datanett.
TCP/IP er i utgangspunktet laget for billig og enkel transport og ruting av typisk datatrafikk som stiller få krav til kvaliteten på tjenestene.
Når TCP/IP-baserte plattformer nå tas i bruk også til tradisjonelle teletjenester er ikke Best Effort godt nok lengre, spesielt gjelder dette for sanntidstjenester som f.eks. telefoni. Det arbeides derfor mye med å tilføre disse teknologiene mekanismer for ekte tjenestekvalitet (QoS) i tillegg til det som er gjort så langt med tjenesteklasser (CoS).