jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Middelhavsbiom

Middelhavsbiom, eller mediterrant biom, har sin største utbredelse rundt Middelhavet; dessuten i California, i de midtre delene av Chile, i den sørvestlige delen av Australia og i Kapp-provinsen i Sør-Afrika. 


== Klima ==
Områdene som hører under dette biomet har middelhavsklima med tørre somre og kjølige, men frostfrie vintre. Årsnedbøren varierer mellom 500 og 1000 mm. Jordsmonnet er humusfattig med høgt jerninnhold og derfor rødfarga. På spansk kalles jordsmonnet terra rossa. Særlig middelhavsområdene har vært utsatt for sterk og langvarig erosjon, og mange steder er løsmassedekket nesten borte.


== Vegetasjon ==
Disse områdene ligger langt fra hverandre, og plantene er som regel ikke nært beslektet, selv om de ligner hverandre på grunn av konvergent evolusjon. Trollheggfamilien, myrtefamilien og laurbærfamilien er representert i de fleste områdene. Både California og middelhavsområdet ligger i det holarktiske florariket, og mange busker og trær finnes i begge områdene: Arbutus, Cercis, Cupressus, Juniperus, Pinus, Platanus, Rhamnus, Rhus, Staphylea, styrakstre og eviggrønne arter i Quercus og Prunus.Opprinnelig hadde middelhavsområdet skoger av pinje og eik, men disse er for det meste gått tapt som en følge av hogst og intenst beitetrykk allerede fra forhistorisk tid. I dag preges områdene av 3-4 m høg krattskog av arter med nåleliknende, læraktige blad og tjukk bark. I flere middelhavsland går denne vegetasjonstypen under navnet maquis; i California kalles den chaparral. Skogbranner er hyppige, og de fleste artene tåler skogbranner godt.


== Fauna ==
Mange områder har et rikt fugleliv, både av hekkende arter og trekkfugler som overvintrer.
Opprinnelig hadde områdene store bestander av hjortedyr, men disse har gått sterkt tilbake etter som menneskene har omskapt leveområdene deres. Australia har en fauna som er svært ulik den europeiske og amerikanske; her er f.eks. kenguruer karakteristiske arter. 


== Referanser ==
Lars Blixt

Lars Blixt (født 8. oktober 1976) er en tidligere norsk fotballspiller.


== Tidlig karriere ==
Han begynte sin karriere for Trysilgutten IL, før han ble hentet av Nybergsund IL til sesongen 1993. 
Lars spilte for NIL de neste sju åra, med unntak av et kort opphold i Skjetten SK før han vinteren 2000 ble kjøpt av Rosenborg BK for kr 400.000 (+2.6 millioner etter et visst antall kamper) etter anbefaling fra Stig Inge Bjørnebye.


== Rosenborg ==
Lars Blixt spilte gode kamper for RBK den første sesongen mot blant annet Bayern Leverkusen og PSV Eindhoven før han fikk en brist i kneskålen og måtte tilbringe mye tid på sidelinjen. 
Han var tilbake i 2002 og spilte som regel fast som høyreback, men ble mye benket av Åge Hareide da han ankom klubben som ny hovedtrener i 2003. Blixt ble likevel cup-mester dette året. 


== Sogndal ==
Om sommeren 2004 valgte han, pga. lite spilletid, å se seg om etter en ny klubb. 
Han prøvespilte for blant annet svenske AIK, før valget omsider falt på Sogndal FK som lånte han ut sesongen.


== Fredrikstad ==
Da kontrakten på Lerkendal gikk ut vinteren 04/05 ble Lars Blixt hentet til Fredrikstad FK av tidligere landslagstrener Egil Drillo Olsen. Blixt kapret raskt plassen på høyreback fra Pål André Czwartek, og fikk en slags oppreisning fra RBK-tiden da han ble matchvinner på Lerkendal mot gamle lagkamerater i tredje serierunde: 
I andre omgang fikk FFK straffespark, og Blixt plasserte ballen kontrollert i mål. FFK fant 1-0. 
I august 2006 var Lars Blixt en av spillerne Dagfinn Enerly plukket ut til sitt "Dream Team" som spilte showkamp mot FFK på Fredrikstad Stadion. 
Etter sesongslutt i 2006 la Lars Blixt opp som fotballspiller, og høsten 2008 ble han ansatt som trener for guttelaget til Nybergsund IL Trysil.


== Meritter ==
RosenborgSeriemesterskap i Tippeligaen (3):
2001, 2002, 2003NM i fotball
2003


== Sitater ==
-"Rosenborg mot Lyon var et stort øyeblikk for meg, men datoen husker jeg mest fordi elgjakta begynte da og at jeg ikke fikk blitt med på den."


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lars Blixt – Transfermarkt 
(no) Lars Blixt – Norges Fotballforbund 
(en) Lars Blixt – FBref
Luftheimevernet

Luftheimevernet (LUHV) var en del av Heimevernet spesialisert for sikring av Luftforsvarets baser rundt om i Norge, og utgjorde den statiske delen av landets luftforsvarsbaser. LUHV utførte vakthold og sikring, herunder overvåking og kontroll og utrykning, samt sanitet og ABC-verntjenste.Luftforsvaret satte selv opp mobile enheter som sammen med for eksempel kampfly og luftvern. LUHV kunne bli satt inn på en hvilken som helst flystasjon for å operere derfra og skulle støtte disse enhetene med basis i sin lokale forankring. Den primære oppgaven var å bidra til å hindre at anslag mot stasjonen lykkes.
Luftheimevernet ble nedlagt i 2005, ved omorganiseringen av Heimevernet. Oppgavene ble videreført til de lokale HV områdene.


== Luftheimevernets hovedoppgaver ==
Vakthold og sikring.
ARBC-vern (kjernefysisk, radiologisk, biologisk, kjemiske)
Sanitetstjeneste
Styrkebeskyttelse
Terrorberedskap


== Referanser ==
Shir Ali Khan

Shir Ali Khan (født 1825 i Kabul, død 1879) var emir i Afghanistan fra 1863 til 1866 og fra 1868 til han døde. Han var den tredje sønnen til Dost Mohammed Khan, som grunnla baraksai-dynastiet.
Shir Ali tok opprinnelig makten da hans far døde, men ble raskt kastet av sin eldre bror, Mohammed Afzal Khan. En ødeleggende krig fulgte inntil Shir Ali slo sin bror og tok tilbake tittelen som emir. Hans styre ble svekket av press både fra Storbritannia og Russland selv om Shir Ali forsøkte å holde Afghanistan nøytralt i konflikten. I 1878 falt nøytraliteten sammen og den andre Anglo-Afghanske krigen brøt ut. Da britiske styrker marsjerte mot Kabul, forsøkte Shir Ali å flykte fra hovedstaden. Han døde i fluktforsøket og tronen gikk til hans sønn Ya'qub Khan.
Cesare Gasperoni

Cesare Antonio Gasperoni (født 1944) er en sanmarinsk politikere og tidligere regentkaptein av San Marino.
Han ble valgt som én av to regentkapteiner for en seksmånedersperiode fra oktober 1. oktober 1990 til 1. april 1991 (sammen med Roberto Bucci), og igjen en periode fra 1. april til 1. oktober 2005 (sammen med Fausta Morganti).Gasperoni er medlem av det sanmarinske kristendemokratiske partiet.


== Referanser ==
Fotballklubben Eik Tønsberg

Fotballklubben Eik Tønsberg Allianseidrettslag (stiftet 14. mars 1928 som Eik Idrettsforening) er et norsk allianseidrettslag fra Tønsberg. Klubben fikk sitt nye navn 1. januar 2020 etter en sammenslåing med Fotballklubben Tønsberg.Idrettslaget har særlig drevet med fotball, og klubbens A-lag spiller 2020-sesongen i 3. divisjon. Toppsatsingen går under navnet FK Eik Tønsberg 871, fra grunnleggingsåret til Tønsberg i 871.


== Historikk ==

Klubben har opprinnelse i tettstedet Eik rett nord for Tønsberg. Fotballgruppa skiftet navn til Eik-Tønsberg i 1989 for å lette markedsføringen på riksplanet.
Eikbanen ble anlagt tidlig i 1930-årene og senere utbygd med eget idrettshus, flere treningsbaner og omsider Eikhallen (Eik Idrett og Samfunnshus). Eik var Sem kommunes største idrettsforening med rundt 500 medlemmer tidlig på 1960-tallet. Ved siden av fotball ble det da drevet turn og gymnastikk for yngre og eldre, og ski når forholdene tillot det.


== Idretter ==


=== Fotball ===
I 1957 spilte Eik Idrettsforening seg opp i den norske hovedserien i fotball. I 1960 spilte A-laget bronsefinalekamp og ble nummer tre av samtlige klubber i landet. I seriesammenheng satte klubben kronen på verket med å spille seriefinale mot Fredrikstad på Ullevaal. FFK vant med 2-0 og fikk seriegull, men Eik IF fikk sølvmedaljer. Eik rykket ned i 1962, og tilbrakte de to neste tiårene i lavere divisjoner, før klubben returnerte til toppdivisjonen i 1983, og forble tre sesonger i den øverste divisjonen før klubben igjen rykket ned i 1985, som er Eiks foreløpig siste sesong på øverste nivå i norsk serie.
Under Nils Johan Semb som trener 1988–91 rager semifinalen mot Molde i Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1989 høyest og de tapte. I en kvartfinalekamp mellom Eik og Fredrikstad på Tønsberg Gressbane i 1958 var det over 15 000 tilskuere, noe som lenge var rekord for fotball i Tønsberg-distriktet. Kamputfallet ble 1–1 (etter ekstraomganger), FFK vant omkampen i Fredrikstad. 
Flere av spillerne deltok siden i landslagskamper og på kretslaget. Blant disse er Arne Natland, Tore Halvorsen, Arne Høivik, Dag Henriksen, Svein Gunnar Førsund, Geir «Bolla» Johansen, Nick Sandberg og Kåre Bjørnsgård. Kjente spillere som har hatt kortere klubbopphold, er blant annet Erik Solér, Ronny Johnsen, Jan Frode Nornes, keeperen Erik Thorstvedt og treneren Morten Sanne Melvold.
Klubben var i mange år distriktets beste fotballag, men Fotballklubben Tønsberg, som ble stiftet som en lokal, samlende fotballklubb i 2001, tok over klubbens plass i 2. divisjon fra og med 2002-sesongen. 18 år senere slo de to klubbene seg sammen og dannet dagens allianseidrettslag.


=== Tabellen ===


== Referanser ==


== Litteraturliste ==
Brustad, Arne, red. (1952). Aktive fotballspillere. B. 1. Oslo: Idrettsforlaget. s. 752 sider. 
Tønsberg Gressbane Nordic Stadiums


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Prokaryoter

Prokaryoter eller Monera (bakterier i vid forstand) er éncellede organismer. Prokaryotene kan deles inn i ekte bakterier og arkebakterier, og utgjør de enkleste levende organismene på jorda. Noe som skiller dem fra andre organismer er at de mangler cellekjerne. Navnet er fra gresk med stavelsen προ, pro, som betyr «før» og κάρυον, karyon, som betyr «nøttekjerne». Foruten å mangle cellekjerne skiller de seg fra eukaryotene ved at de ikke har andre organeller enn ribosomer. I likhet med planteceller har prokaryotene cellevegg. Arvestoffet, DNA, er i motsetning til eukaryote celler, ikke samlet i kromosomer, men består av et enkelt DNA-molekyl, som ligger løst i cytoplasmaet. Mange prokaryoter danner kolonier.


== Prokaryotenes plassering ==
Prokaryoter  regnes innenfor dagens systematikk som samlebetegnelse for to av tre hovedgrupper av levende organismer, hvor bakterier og arkebakterier utgjør prokaryotene, og den tredje gruppen av eukaryoter siden gir opphav til protister, planter, sopp og dyr. En del forskning godkjenner ikke splitten mellom arkebakterier og ekte bakterier som egne «riker», og foretrekker å operere med en enkelt bakterierike: Monera.I tradisjonell systematikk er disse fem-seks gruppene ofte omtalt som «rikene» av liv innenfor biologien. det gir eukaryotene status som opphav for fire distinkte hovedgrupper (riker) i systematikken:
Prokaryoter:
Bakterier (Bacteria, Eubacteria)
Arkebakterier (Archaea)
Eukaryoter:
Protister (Protista)
Planteriket (Plantae)
Soppriket (Fungi)
Dyreriket (Animalia)


== Historisk utforskning ==
Bakteriene har vært kjent siden miden av 1800-tallet. Ernst Haeckel foreslo i 1866 å samle de minste organismene i et eget rike han kalte Monera. I 1925 oppdaget Edouard Chatton at gruppen manglet cellekjerne. Han gav dem navnet Procaryota. I 1977 oppdaget Carl Woese på grunnlag av studier av ribosomal RNA at prokaryoter ikke er noen naturlig gruppe: De består av arkebakterier og bakterier, hvorav de førstnevnte har ribosomer som tilsvarer eukaryotenes, og antyder at arkebakteriene er nærmere beslektet med eukaryotene enn med bakteriene. Eukaryotene er ikke direkte etterkommere etter arkebakterier, men komposittorgansimer som består av (deler av) både arkebakterier og ekte bakterier. Organellene mitokondrier og kloroplaster har eget DNA, som er bygget slik som bakterie-DNA, mens ribosomer og cellekjernens DNA likner det man finner hos arkebakteriene. Man regner derfor med at de eukaryote organismene har blitt til ved endosymbiose mellom en arkebakterie og flere typer ekte bakterier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) prokaryoter hos Fossilworks 
(en) Kategori:Procaryota – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Prokaryota – detaljert informasjon på Wikispecies
Luigi Dadaglio

Luigi Dadaglio (født 28. september 1914 i Sezzadio i Italia, død 22. august 1990 i Roma) var kardinal i den katolske kirke. Han virket lenge i det pavelige diplomati og ble i 1967 pavelig nuntius i Spania. Han deltok under det Annet Vatikankonsil. I 1980 ble han sekretær for Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen, og i 1994 Storpønitentiar.
Han ble kreert til kardinal av pave Johannes Paul II i 1985 med titteldiakoniet San Pio V a Villa Carpegna.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Kardinal Gaetano de Lai (1853–1928) *1911
Kardinal Raffaele Carlo Rossi (1876–1948) *1920
Kardinal Amleto Giovanni Cicognani (1883–1973) *1920
Kardinal Luigi Dadaglio (1914-1990) *1961


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Bruskfisker

Bruskfisker (Chondrichthyes) (av gresk: chondros – «brusk» og ichthyes -
«fisk») er en fiskegruppe som forekommer i alle verdenshav, og for noen meget få arters vedkommende også i ferskvann, både sporadisk og permanent.
Bak navnet ligger faktumet at skjelettet i denne gruppen ikke er forbeinet, men kun består av brusk. Det er imidlertid usikkert om dette er en «primitiv» eller opprinnelig egenskap, som følge av at forbeiningen av skjelettet ble opphevet i gruppens stamart, eller om de alltid har hatt bruskskjelett. Avleiringer av kalksalter i forskjellige deler av brusken kan bidra til å forsterke skjelettet, men virkelig beindannelse forekommer aldri.


== Sanseorganer ==
Bruskfisk er alle typiske rovdyr og er vel utrustet med skarpe sanser. Luktesansen til mange haier er sagnomsust, og de flerste har utmerket syn. Alle artene er også utstyrt med elektroreseptorer, de såkalte Lorenzinis ampuller. Elektroreseptorer forekommer også hos andre dyr. Lorenzinis ampuller er imidlertid bruskfiskene alene om å ha. De har luktegrop, men denne er ikke sammenvokst i kantene på midten og rørformet på samme måte som hos beinfiskene. Det indre øret er direkte forbundet med omgivelsene gjennom en kanal som munner ut bak øynene, ductus endolymphaticus, en indikasjon på at virveldyrenes indre øre og sidelinjeorganet har felles opphav. Huden er bestrødd med små hudtenner, dekket av samme type tannemalje som man finner i munnen hos alle virveldyr.


== Oppdrift og hud ==
Siden de mangler svømmeblære, har de, med unntak av bunnlevende former, en forstørret og fettfylt lever for å få mest mulig oppdrift. Det sies at enkelte haier kan svelge luft fra overflaten for å oppnå enda større oppdrift.


== Evolusjon og osmoregulering ==
Bruskfiskene oppstod fra forfedre som levde i ferskvann. Dette vet man fordi saltinnholdet i blodet deres er lavere enn i havvannet rundt, en egenskap som ble utviklet som følge av en tilpasning til ferskvann. For å oppnå osmostisk likevekt med omgivelsene har bruskfisk derfor en høy konsektrasjon av urea og trimetylaminoksid i blodet. En egenskap de har til felles bl.a. med blåfisken og en delvis marin frosk (Rana cancrivora).
Mens konsentrasjonen av urea hos andre virveldyr som regel ligger rundt 0,01–0,03 %, kan den hos bruskfisk være helt opp i 2,5 %. Når bruskfisk dør, brytes urea ned til ammoniakk, noe som er grunnen til den sterke lukten av kjøttet deres hvis det ikke tilberedes relativt hurtig.


== Befruktning og fosterutvikling ==
Indre befruktning forekommer hos samtlige bruskfisker, og skjer via hannens modifiserte bukfinner. Hos flere av gruppene har ovovivipari og levendefødsel blitt utviklet, der fosteret i varierende grad får næring via andre strukturer enn plommesekken. Hos håbranner forekommer livmorkanibalisme, der eldre fostere spiser sine yngre søsken i mors liv.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) bruskfisker i Encyclopedia of Life 
(sv) bruskfisker hos Dyntaxa 
(en) bruskfisker hos Fossilworks 
(en) bruskfisker hos ITIS 
(en) bruskfisker hos NCBI 
(en) Kategori:Chondrichthyes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Chondrichthyes – detaljert informasjon på Wikispecies
Østaper

Østaper eller smalneseaper (Catarrhini) er de ekte apene som forekommer i Afrika og Eurasia, noe også navnet antyder («øst for Atlanterhavet»). Gruppens navn fremhever forskjellene mellom østapene (smalneseapene) og vestapene (bredneseapene).
Gruppens vitenskapelige navn, Catarrhini eller Catarhini (gresk κατά [kata] = «nedover», ρις [rhis] = «nese»), henviser til at neseborene i de smale nesene viser nedover. Et annet avledet fellestrekk er at østapene mistet én premolar, slik at tannformelen er 2-1-2-3 (og dermed totalt 32 tenner). Mens menneskeapene mangler hale, har de fleste dyreaper halen i behold, selv om ingen av dem har gripehale.
Øst- og vestapenes stamarter skilte lag for 100 millioner år siden, da kontinentaldriften adskilte Afrika og Sør-Amerika. Mennesket er den eneste arten av østapene som også forekommer i Amerika og Australia.


== Inndeling ==
De høyere apene består av tre distinkte grupper:

Primates, primater
Strepsirrhini, våtneseaper
Haplorhini, tørrneseaper
Tarsiiformes
Tarsiidae, spøkelsesaper
Simiiformes, høyere aper
Platyrrhini, vestaper (bredneseaper)
Callitrichidae, silkeaper (kloaper)
Cebidae, kapusineraper
Aotidae, nattaper
Pitheciidae
Atelidae, brølaper, eddekoppaper, ullaper, klamreaper
Catarrhini, østaper (smalneseaper)
Cercopithecoidea, dyreaper
Cercopithecidae, dyreapefamilien
Hominoidea, menneskeaper
Hylobatidae, gibbonfamilien
Hominidae, menneskeapefamilien


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Østaper i Encyclopedia of Life 
(en) Østaper hos Fossilworks 
(en) Østaper hos NCBI 
(en) Kategori:Catarrhini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Catarrhini – detaljert informasjon på Wikispecies
Giulio Bevilacqua

Giulio Bevilacqua (født 14. november 1881 i Isola della Scala, bispedømmet Verona i Italia, død 6. mai 1965 i Brescia) var kardinal i den katolske kirke.


== Biografi ==
Han var en personlig venn av pave Paul VI fra den tiden de begge studerte i Brescia, han som prest og den fremtidige pave som prestestudent. Senere skulle han bli denne paves skriftefar.
I 1905 trådte han i den hl. Filippo Neris Oratorium. Han ble presteviet den 13. juni 1908 i Brescia og virket som sjelesørger i bispedømmet Brescia. Under Første verdenskrig var han feltprest i den italienske hær, årene 1916 til 1918 i krigsfangenskap. Fra 1926 til 1933 var han medarbeider ved Statssekreteriatet i Vatikanet og var dermed beskyttet mot de trusler han var blitt utsatt for fra fascistene; samtidig arbeidet han som sjelesørger i Roma. Under Andre verdenskrig var han feltprest i den italienske marine.
Han ble utnevnt til kardinal i 1965 uten å være biskop, men en uke før kreasjonsseremonien ble han bispeviet. Han fikk imidlertid pavelig tillatelse til å fortsette som vanlig sogneprest av S. Antonio della Pace i Brescia. Bare to måneder etter kardinalskreasjonen døde han.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Kardinal Agostino Gaetano Riboldi (1839–1902) *1877
Biskop Francesco Ciceri (1848–1924) *1901
Erkebiskop Ciovanni Cazzani (1867–1952) *1904
Biskop Giuseppe Piazzi (1907–1963) *1950
Biskop Luigi Morstabilini {1907-1989) *1962
Kardinal Giulio Bevilacqua (1881–1965) *1965


== Referanser ==


== Litteratur ==
Antonio Fappani, Queriniana, Padre Giulio Bevilacqua. Il cardinale-parroco,  1979.


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Pallium

Et pallium er et verdighetstegn for erkebiskoper i Den katolske kirke. Det skal normalt overrekkes av paven personlig til hver ny metropolitanerkebiskop. Dersom spesielle forhold tilsier det kan det i stedet bringes til erkebiskopen av en pavelig delegat. Når en ny pave innsettes er det dekanus for kardinalkollegiet som overrekker palliet til ham.

Pallier er en form for stola, et bånd som legges rundt nakken på personen som bærer det. Det er formet som en ring med en snor hengende ned foran, og er hvitt med svarte kors. Det er vevet av ull fra lam som holdes ved et kloster viet til St. Agnes utenfor Romas bymurer. 21. januar hvert år blir lammene velsignet i en spesiell seremoni. Ullen blir tatt med til benediktinersøstrene ved kirken Santa Cecilia in Trastevere, som vever pallier. Palliene blir så lagt på Apostelen Peters grav, hvor de ligger inntil de skal deles ut. 


== Referanser ==
John Murphy Farley

John Murphy Farley (irsk-amerikaner, født 20. april 1842 i Newton-Hamilton, erkebispedømmet Armagh i Irland, død 17. desember 1918 i Mamaroneck, New York i USA) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av New York 1902–1918.
Han ble kreert til kardinal i 1911 av pave Pius X, med Santa Maria sopra Minerva som tittelkirke.
Han deltok ved konklavet 1914 som valgte pave Benedikt XV.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Kardinal Gasparo Carpegna (1625-1714) *1670
Kardinal Fabrizio Paolucci (1651-1726) *1685
Kardinal Francesco Barberini den yngre (1662-1738) *1721
Kardinal Annibale Albani (1682-1751) *1730
Kardinal Federico Marcello Lante Montefeltro Della Rovere (1695-1773) *1732
Biskop Charles Walmesley (1722-1797) *1756
Erkebiskop John Carroll (1735-1815) *1790
Biskop Jean-Louis Anne Madelain Lefebvre de Cheverus (1768-1836) *1810
Erkebiskop Ambrose Maréchal (1768-1828) *1817
Biskop John Dubois (1764-1842) *1826
Biskop John Joseph Hughes (1797-1864) *1838
Erkebiskop John McCloskey (1810-1885) *1844
Erkebiskop Michael Augustine Corrigan (1839-1907) *1873
Kardinal John Murphy Farley (1842-1918) *1895


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church