jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Krøderen

Krøderen er en innsjø i Krødsherad og Flå kommuner i Viken. Den strekker seg ca. 41 kilometer nordover fra tettstedet med samme navn og ender ved Gulsvik i Flå, sør i Hallingdal. Den viktigste vanntilførselen kommer fra Hallingdalselva i nord, og utløpet skjer via Snarumselva i sørenden av innsjøen. Innsjøen har et areal på 43,91 km².
På vestsiden av innsjøen er blant annet oppfarten til Norefjellmassivet. Litt sør for Noresund ligger Bjørøya med Villa Fridheim, kjent fra blant annet TV-serien Soria Moria.


== Samferdsel ==

Ved Noresund (langs fylkesvei 280) er det bru over innsjøen, som på det punktet er ca. 200 meter bred. Riksvei 7 går langs innsjøen mellom Ørgenvika og Gulsvik, parallelt med Bergensbanen. Frem til 2014 gikk riksvei 7 langs innsjøen mellom Noresund og Ørgenvika, denne strekningen er nå fylkesvei 280. Fra 1872 forbandt Krøderbanen Krøderen med Vikersund og Drammen. Fra Krøderen stasjon i sydenden av innsjøen var det forbindelse med dampbåt til Gulsvik.  Båtturen tok 2 1/2 time med D/S «Haakon Adelsten» (fra 1861), «Krøderen» og «Norefjeld». Siste dampbåt gikk i 1925. Da strekningen Voss-Gulsvik på Bergensbanen ble tatt i bruk 10. juni 1908 var det svært stor trafikk på Krøderbanen, men etter at Bergensbanen åpnet til Hønefoss og Oslo i 1909 var det kun lokaltrafikk på Krøderbanen.


== Se også ==
Liste over innsjøer i Buskerud


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Krøderen (lake) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jølstravatnet

Jølstravatnet er en innsjø i Sunnfjord kommune i Vestland fylke, og er en del av Jølstravassdraget. Innsjøen strekker seg fra enden av Kjøsnesfjorden og tettstedet Skei i nord, og har utløp til Jølstra ved tettstedet Vassenden i vest. Lengden på innsjøen er 30,5 kilometer, hvorav Kjøsnesfjorden utgjør 9,3 kilometer. Største dyp er 233 meter og innsjøen er blant Norges 20 dypeste. Det dypeste området er mellom Ålhus og Sanddal. Knapt halvparten av innsjøen er dypere enn 100 meter. Det er den nest største innsjøen på Vestlandet etter Hornindalsvatnet.Innsjøen har tilsig fra mange elver i fjellene rundt. De største elvene kommer fra dalførene Årdal og Ålhusdalen på nordsiden av vannet og Myklebustdalen på sørsiden. Via Kjøsnesfjorden får vannet tilsig fra det sørvestlige hjørnet av Jostedalsbreen. Vannskillet mot Breimsvassdraget går like ved tettstedet Skei. Ved utløpet i Førdefjorden har Jølstra et nedbørfelt på 714 km2, over halvparten av dette er Jølstravatnets nedbørfelt. Vannet er regulert i vinterhalvåret med reguleringshøyde 1,25 m.Jølstravatnet med Kjøsnesfjorden har Norges største fiske av innlandsørret. Hvert år fanges det 25.000 kg ørret hovedsakelig med garn, i 1994 ble tatt 20 tonn ørret i innsjøen. Kjøsnesfjordens ørretstamme er genetisk ulik resten av innsjøen. Ørreten i Kjøsnesfjorden gyter i selve innsjøen, mens ørreten i innsjøen for øvrig gyter mest i elvene.


== Kraftutbygging ==

Jølstravatnet er regulert og brukes som magasin til kraftverket ved Stakaldefossen som ble satt i drift i 1954. Reguleringen styres fra 206,1 moh til 207,35 moh, totalt 1,25 meter, noe som gir et magasinvolum på 50 millioner m³. Det planlegges å utnytte kapasiteten i innsjøen bedre ved en ny utbygging.


== Samferdsel og bebyggelse ==
Europavei E39 følger nordsiden av vannet fra Skei til Vassenden, på denne strekningen ligger grendene Helgheim, Årdal, Ålhus og Svidal. Langs sørsiden går Fv 451 fra Vassenden til Kjøsnes, her finnes Sandal, Myklebustdalen og Dvergsdal. Fylkesvei 451 krysser Kjøsnesfjordens munning på bro/steinfylling (Kjøsnesbrua). Fra Kjøsnes til Skei går riksvei 5.
Frem til omkring 1850 gikk Postvegen Bergen-Trondheim med båt på innsjøen fordi det ikke var sammenhengende vei langs bredden. I 1889 ble det reist turisthotell på Skei og året etter kom det dampbåt på innsjøen. Dampbåten gikk i rute mellom Lunde og Skei med plass til 60 passasjerer. Keiser Wilhelm II var blant de utenlandske turistene som reiste der. Dampbåten ble innstilt i 1914 og var etter dette en periode motorbåt på Kjøsnesfjorden. Fra innerst i Kjøsnesfjorden var det gangveg over Jostedalsbreen til FjærlandKunstmaleren Nikolai Astrup bodde sammen med familien på et småbruk på sørsiden av innsjøen.


== Verdt å vite ==
Jølstavatnet er et av vannene som er med i konkurransen Sunnfjord aurefiskefest
Innsjøen er drikkevannskilde til mange av innbyggerne i Jølster kommune.


== Galleri ==

		
		
		
		


== Se også ==
Liste over innsjøer i Sogn og Fjordane


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jølstravatnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Dybdekart over Jølstravatn, NVE 1970
Oppstrynsvatnet

Oppstrynsvatnet (også kalt Strynevatnet og Strynsvatnet) er en innsjø i Stryn kommune i Vestland fylke.
De største elvene som fyller Oppstrynsvatnet er Hjelledøla fra øst og Erdalselva fra sørøst, samt Glomsdøla fra nord. Fra innsjøen renner Stryneelva gjennom Strynedalen til Nordfjorden ved Stryn sentrum. Nedbørfeltet er 482 km². (Sægrov oppgir 498 km2). Deler av nedbørfeltet er i Oppland. Innsjøen får tilførsel fra Strynefjellet med Tystigen og fra nordlige deler av Jostedalsbreen (Erdalselva og Sunndøla). Tilførselen kommer fra høyfjellsområder med en god del store breer. Leire i brevannet farger innsjøen grågrønn om fra juni til langt utover høsten, ved Fosnes langt øst i vannet er sikten om sommeren på 2-3 meter. Innsjøen har laks, sjøørret, stasjonær ørret, røye og ål. Hornindalsvatnet, som ikke har får tilførsel av smeltevann fra bre, har til sammenligning over 20 meter siktedybde.Med et største dyp på 230 meter, er innsjøen blant de 20 dypeste i landet. Største dyp er ved Nesje. Innsjøen har et volum på omkring 3,0 km³.Største lengde er 16 km og største bredde er 2,5 km. Strandlinjen er 37 km lang.I 1879 ble det bygget bro over Mindresundet. Til langt ut på 1800-tallet var båt det viktigste fremkomstmiddelet langs hele innsjøen. I 1850 klaget veginspektør Wiese over at det var vanskelig å ta seg frem på veien langs innsjøen. Riksvei 15 går langs den sørlige bredden.


== Se også ==
Liste over norske innsjøer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oppstrynsvatnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Dybdekart for Strynevatnet, målinger foretatt i 1983. (NVE)
Dingevatnet

Dingevatnet er en innsjø som ligger i Gulen kommune i Vestland. Den er en del av Dingjavassdraget og selv om innsjøen ikke er spesielt stor, er den 220 meter dyp. Dette er den 18. dypeste innsjøen i Norge.


== Se også ==
Liste over norske innsjøer


== Referanser ==
Kviteseidvatnet

Kviteseidvatnet er en innsjø i Kviteseid kommune i Telemark fylke. Innsjøen er en del av Telemarkskanalen, og tilhører Skiensvassdraget.
Kviteseidvatnet har sine to tilløp fra vest. Dette er Strauman fra Bandak og Dalaåi, som munner ut Sundkilen, ei vik i Kviteseidvatnet som ofte regnes som en egen innsjø. I øst fortsetter Fjågesundstraumen, som fører vannet videre til Flåvatn. Siden av oppdemmingen av Flåvatn (Hogga sluse) ligger Flåvatn, Kviteseidvatn og Bandak på samme høyde.
Med et største dyp på 201 meter, er Kviteseidvatnet blant de 20 dypeste innsjøene i Norge, men blant de minste av disse.


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kviteseidvatnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Olaf Gjedrem

Olaf Gjedrem (født 15. desember 1948 i Bjerkreim, Rogaland) er bonde og politiker (KrF).
Han ble valgt som vararepresentant til Stortinget fra Rogaland i 1993, og har møtt som fast representant for Hilde Frafjord Johnson (17. oktober 1997 – 17. mars 2000) og Einar Steensnæs (19. oktober 2001 – 18. juni 2004). Han har vært ordfører i Bjerkreim kommune i flere perioder.


== Stortingskomitéer ==
2001–2005 medlem av Næringskomitéen til 18. juni 2004.
2001–2005 varamedlem av Den utvidede utenrikskomitéen til 18. juni 2004.
1997–2001 medlem av Kommunalkomitéen.


== Eksterne lenker ==
(no) Olaf Gjedrem hos Stortinget 
(no) Olaf Gjedrem hos Norsk senter for forskningsdata
Stortingets valgkomité (2001–2005)

Valgkomitéen er en fast komité på Stortinget. Valgkomitéens hovedoppgave er å fordele
Stortingets representanter på de faste komitéene. Komitéen brukes også ellers i forbindelse med valg Stortinget skal foreta.
Komitéen består av 37 stortingsrepresentanter. Ved sammensettingen tas hensyn til partigruppenes størrelse, samt geografi. Det er også vararepresentanter som innkalles etter behov.


== Representanter ==
Jørgen Kosmo (A), leder
Inge Lønning (H), første nestleder
Karin S. Woldseth (FrP), andre nestleder
Marit Arnstad (Sp)
Anne Berit Andersen (H)
Karin Andersen (SV)
Haakon Blankenborg (A)
Berit Brørby (A)
Åsa Elvik (SV)
Grethe Fossli (A)
Gunn Karin Gjul (A)
Carl I. Hagen (FrP)
Kristin Halvorsen (SV)
Sigvald Oppebøen Hansen (A)
Trond Helleland (H)
Odd Holten (KrF)
Siv Jensen (FrP)
Sigbjørn Molvik (SV)
Harald T. Nesvik (FrP)
Oddvard Nilsen (H)
Torny Pedersen (A)
Jorunn Ringstad (Sp)
Inge Ryan (SV)
Reidar Sandal (A)
Hill-Marta Solberg (A)
Kenneth Svendsen (FrP)
Anita Apelthun Sæle (KrF)
Øyvind Vaksdal (FrP)
Åse Wisløff Nilssen (KrF)
Trine Skei Grande (V)
Kari Lise Holmberg (H)
Bent Høie (H)
Ivar Kristiansen (H)
Jon Lilletun (KrF)
Siri A.  Meling (H)
Jan Tore Sanner (H)
Jens Stoltenberg (A)


== Eksterne lenker ==
Valgkomitéen
Christina, fru Magnuson

Christina av Sverige (Christina Louise Helena, født 3. august 1943 på Haga slott i Stockholm) er en svensk prinsesse. Hun er den yngste søsteren til kong Carl XVI Gustaf av Sverige. Hun har tre eldre søstre; Prinsesse Margaretha, fru Ambler, Prinsesse Birgitta og Prinsesse Desiree, friherinna Schilvershöld.
Hun ble født som Hennes Kongelige Høyhet Prinsesse Christina av Sverige, og var det fjerde barnet til arveprins Gustav Adolf og prinsesse Sibylla av Sverige. 
15. juni 1974 giftet hun seg med Tord Magnuson på Stockholms slott. Hun fikk da tittelen prinsesse Christina, fru Magnuson, i tråd med tituleringen av Norges prinsesse Ragnhild og prinsesse Astrid etter deres bryllup. Prinsesse Christina har i mange år vært leder for Sveriges Røde Kors, og er den av Kong Carl Gustavs søstre som representerer Sverige mest. Prinsesse Christina er innehaver av storkors av St. Olavs orden.
Prinsessen og hennes ektemann har tre sønner:

Gustav Magnuson (f. 1975)
Oscar Magnuson (f. 1977)
Victor Magnuson (f. 1980)


== Referanser ==
Buesekund

Et buesekund er et mål for vinkler tilsvarende 1⁄60 av ett bueminutt, 1⁄3600 av én grad og 1⁄1 296 000 av én full sirkel. Ett buesekund tilsvarer én millimeters bredde på drøyt 200 meters avstand eller bredden av en norsk énkronemynt på rundt fem kilometers avstand eller 30,922 meter (WGS 84) langs jordens ekvator.
For å betegne mindre vinkler kan standard SI-prefikser benyttes. Millibuesekundet (forkortelsen er mas, fra engelsk milliarcsecond), som er 1⁄1000 av et buesekund, brukes noen ganger i astronomi. I navigasjon brukes ofte også 1⁄10 (0,1) buesekund.


== Eksterne lenker ==
Jorden ifølge WGS 84.
Grad-konverteringer (eng.).
Rørholtfjorden

Rørholtfjorden er en arm av innsjøen Toke som er en del av Kragerøvassdraget. Mens hoveddelen av Toke ligger i Drangedal kommune, ligger den sørlige enden av Rørholtfjorden i Bamble kommune. Fjorden er regulert, men er vernet mot videre kraftutbygging i henhold til Verneplan I for vassdrag.Sør i fjorden ligger den fraflyttede Storøy som var innspillingssted for sesong syv av TV-serien Farmen.


== 9000 år gammelt sjøvann ==
Rørholtfjorden er en meromiktisk innsjø, det vil si at det nederste vannlaget er stillestående. I dette tilfellet består det av gammelt sjøvann, antakelig fra landhevinga etter siste istid for 8–9 000 år siden. Skillet går ved om lag 136 meter (1989), men saltvannet forsvinner gradvis.Andre meromiktiske innsjøer med gammelt sjøvann i Norge er Kilevann, Tronstadvatn, Salvatnet, Botnvatnet, Rørhopvatnet og Strandvatnet.


== Referanser ==
Gymsokk

En gymsokk er en sokk med sklisikker plastsåle. Den brukes stort sett av barn, til innendørs gymnastikk- og turnaktivitet, samt i svømmehaller og bading i sjøen. Det svenske selskapet Nowali startet produksjon av gymsokker under navnet Sockiplast i 1959. Tidligere produserte Viking i Askim også gymsokker.


== Eksterne lenker ==
Gymsokkens venner
sockiplast Arkivert 5. september 2007 hos Wayback Machine.
Bala Hissar

Bala Hissar er et fort i Kabul i Afghanistan. Fortet ble bygget i det femte århundre, og ligger sør for dagens bysentrum.  Kabuls bymurer starter her. Disse er 6,1 m høye og 3,7 m tykke.  Opprinnelig var fortet i to deler, det nedre med staller, brakker og tre kongelige palasser, og det øvre med våpenlager og beryktede fangehull.
Under britenes okkupasjoner brukte de til tider fortet som brakker, inntil det ble delvis ødelagt som hevn for mordet på britiske utsendinger i 1879.
I dag bemannes fortet av den afghanske hærens 55. divisjon, og rester av stridsvogner og andre tunge våpen kan sees i posisjonene som ser ut over Kabul.


== Eksterne lenker ==
The British & the Bala Hissar in 1879 (engelsk)
Francesco Marchisano

Francesco Marchisano (født 25. juni 1929 i Racconigi, død 27. juli 2014 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Inntil pave Johannes Paul IIs død 2. april 2005 var han generalvikar for Vatikanstaten og erkeprest for Peterskirken.
Etter å ha gått på juniorseminaret i Torino og gymnaset i Giaveno studerte han filosofi i Chieri 1945–1948 og teologi i Torino 1948–1949 og i Rivoli Torinese 1949–1952. Marchisano ble presteviet i 1952.
Etter ordinasjonen ble ha sendt til Roma for å studere videre. Han tok sin doktorgrad i teologi ved Gregoriana i 1957. I 1956 viste det seg at det midlertidige oppholdet i Roma ble permanent, ettersom han ble kalt til Kongregasjonen for seminarer og universiteter. Der fikk han stadig større ansvar, og i 1961 fikk han tittelen monsignore. Ved siden av sitt arbeid i kurien virket han i tretti år som katekeselærer for døvstumme barn i Roma.
I 1988 ble han sekretær for Den pavelige kommisjon for bevaringen av den kunstneriske og historiske arv, og samtidig ble han utnevnt til titulærbiskop av Populonia. Han ble bispeviet i januar 1989 av pave Johannes Paul II. I 1991 ble han president for Den pavelige kommisjonen for hellig arkeologi, og i 1993 for Den pavelige kommisjon for Kirkens kulturarv.
I 1994 ble han titulærerkebiskop og president for Den pavelige kommisjon for bevaringen av den kunstneriske og historiske arv. Dermed fikk han en posisjon som ofte refereres til som Vatikanstatens «kulturminister». I forbindelse med jubelåret 2000 hadde han ansvaret for den kommunikasjon med kunstnerne.
Marchisano ble i 2002 utnevnt til generalvikar for Vatikanstaten, erkeprest for Peterskirken og president for St. Peters byggearbeider. Johannes Paul II kreerte ham til kardinaldiakon ved konsistoriet oktober 2003. Han døde den 27. juli 2014 i en alder av 85 år.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
Pave Leo XII (1760-1829) *1794
Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) *1861
Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) *1901
Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) *1919
Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) *1933
Pave Johannes Paul II (1920-2005) *1958
Kardinal Francesco Marchisano


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Philippe Barbarin

Philippe Xavier Christian Ignace Marie Barbarin  (født 17. oktober 1950 i Rabat i Marokko, franskmann) er en av Den katolske kirkes kardinaler, og  erkebiskop av Lyon i Frankrike.
Philippe Barbarin studerte filosofi og katolsk teologi i Paris, og tok lisensiat i filosofi og doktorat i teologi. I 1977 ble han presteviet.  De følgende åtte år virket han som kapellan i Alfortville og Vincennes, fra  1985 til 1990 som sogneprest og lærer i Saint-Maur. Samtidig var han bispedømmets ansvarlige for den økumeniske dialog. Fra 1991 til 1994 var han sogneprest i Boissy Saint Léger.
Fra 1994 til 1998 underviste han ved presteseminaret i Vohitsoa på Madagaskar, og var samtidig aktiv i sjelesorgen.
I  1998 utnevnte pave Johannes Paul II ham til biskop av Moulins, og i 2002 til erkebiskop av Lyon. Han ble kreert til kardinal i 2003.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Giovanni Carlo Boschi (1715-1788) *1760
Kardinal Bartolomeo Pacca (1756-1844) *1786
Pave Gregor XVI (1765-1846) *1831
Kardinal Castruccio Castracane degli Antelminelli (1779-1852) *1844
Kardinal Paul Cullen (1803-1878) *1850
Erkebiskop Joseph Dixon (1806-1866) * 1852
Erkebiskop Daniel McGettigan (1815-1887) *1856
Kardinal Michael Logue (1840-1924) *1879
Biskop Patrick Joseph O’Donnell (1856-1927) *1888
Biskop John Gerald Neville, C.S.Sp. (1858-1943) *1913
Biskop Auguste Julien Pierre Fortineau, C.S.Sp. (1873-1948) *1915
Erkebiskop Xavier Ferdinand J. Thoyer, S.J. (1884-1970) *1937
Erkebiskop Gilbert Ramanantoanina, S.J. (1916-1991) *1960
Kardinal Victor Razafimahatratra, S.J. (1921-1993) *1971
Erkebiskop Philibert Randriambololona, S.J. (1927-2018) *1988
Kardinal Philippe Xavier Christian Ignace Marie Barbarin (1950-) *19986


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Philippe Barbarin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
The Cardinals of the Holy Roman Church
Bernard Agré

Bernard Agré (født 2. mars 1926 i Monga i  Elfenbenskysten, død 9. juni 2014 i Paris) var en av den katolske kirkes kardinaler, og erkebiskop av Abidjan.
Agré ble presteviet i 1953. Han gjennomførte fordypningsstudier ved Det pavelige universitet Urbaniana i Roma og tok doktorgraden i kirkerett. Deretter arbeidet han ved presteseminarer og i menigheter i hjemlandet, og ble så generalvikar for erkebispedømmet Abidjan. Fra 1968 til 1992 var han biskop av Man, deretter fra 1992 til 1994 biskop av det nyopprettede bispedømmet Yamoussoukro.
I 1994 ble han erkebiskop av Abidjan.
Han ble kreert til kardinal i 2001.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1777
Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) *1819
Kardinal Filippo de Angelis (1792-1877) *1826
Kardinal Amilcare Malagola (1840-1895) *1876
Kardinal Giovanni Tacci Porcelli (1840-1895) *1876
Pave Johannes XXIII (1881-1963) *1924
Kardinal Bernard Yago (1916-1997) *1960
Kardinal Bernard Agré (1926-2014) *1968


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
The Cardinals of the Holy Roman Church
Afghanistans president

Afghanistans president var inntil 2021 Afghanistans statssjef. 
Ashraf Ghani Ahmadzai, som var den andre demokratisk valgte innehaver av embetet, var president i Afghanistan fra september 2014 til han forlot landet da Taliban inntok hovedstaden Kabul 15. august 2021.
Afghanistan har kun periodevis vært en republikk, mellom 1973–1992 og fra 2001. Til andre tider har landet blitt styrt av konger, emirer og (under mujahedin og Taliban regimer i 1990-årene) islamistiske herskere.
Afghanistans grunnlov fra 2004 gir presidenten vid makt over militæret og lovgivende saker, med et relativt svakt nasjonalt parlament. Dette var kontroversielt da det ble behandlet av landets loya jirga i desember 2003. Men disse fullmaktene ble sett på som essensielle av interim-administrasjonen og dens vestlige støttespillere for å sikre stabilitet i Afghanistan.


== Presidenter i Afghanistan ==


=== Republikken Afghanistan (1973–1978) ===


=== Den demokratiske republikken Afghanistan (1978-1987) ===
(som presidenter av det revolusjonære råd):


=== Republikken Afghanistan (1987-1996) ===
Etter at Taliban ble kastet i 2001, erklærte Rabbani seg som president fra 13.november til 22.desember.
Hamid Karzai ble interim-administrator av den midlertidige regjeringen fra 22.desember til 7. desember 2004


=== Afghanistans Islamske Republikk (2004- ) ===


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Presidents of Afghanistan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Den pavelige kommisjon for hellig arkeologi

Den pavelige kommisjon for hellig arkeologi (Pontificia commissione di archeologia sacra) er en del av Den katolske kirkes sentrale forvaltning, med ansvar for arkeologiske arbeider i Vatikanstaten, i mange kirker i Roma og i byens kristne katakomber. Kommisjonene er ikke en del av Den romerske kurie, men er nært knyttet til den.
Arkeologikommisjonen ble opprettet av pave Pius IX i 1852, og fikk status som pavelig kommisjon gjennom Pius XIs motu proprio I primitivi cimiteri fra 1925. En viktig del av kommisjonens oppgaver er å koordinere arbeidet til Det pavelige romerske institutt for arkeologi og Det pavelige institutt for kristen arkeologi.