jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kreasjonismemuseet

Kreasjonismemuseet, på engelsk Creation Museum, er et utstillingsenter og «museum» i Petersburg i Kentucky i USA. Det ble åpnet for publikum 28. mai 2007. Det seks mål store senteret tar sikte på å fremme kreasjonisme ved å presentere historien om verden og universet slik de amerikanske ungjord-kreasjonistene tolker skapelsesberetningene i Bibelen. En stor andel amerikanske kristne støtter en bokstavelig fortolkning av Bibelen. De tror at jorda er ung, bare 6000 år gammel, og at den kristne guden skapte alt som beskrevet i fortellingene i 1. Mosebok i løpet av seks dager. 


== Bakgrunn og utstilling ==

Uten å medregne dugnadstimer, kostet kreasjonismemuseet 27 millioner dollar å bygge. Prosjektet har fått støtte fra flere kristne miljøer. I Kreasjonismemuseet er dette innarbeidet i den kristne skapelsesberetningen. Her kan man se iscenesettelser av dinosaurer og barn som leker sammen. Dette er ment å vise hvordan livet på jorda var før syndefallet, og at mennesker og dinosaurer har eksistert samtidig.
Ifølge en omtale i det amerikanske månedsmagasinet Vanity Fair står kreasjonismemuseet i motsetning til både geologi, antropologi, paleontologi, historie, kjemi, astronomi, zoologi, biologi og «god smak»..


== Liknende utstillinger ==
Også i Glen Rose i Somervell County i Texas er det et lite senter for å fremme ungjordkreasjonisme; The Creation Evidence Museum åpnet der i 1984. I perioden 2001-2009 fantes det dessuten en liten temapark med samme budskap i Pensacola i Florida; Dinosaur Adventure Land (DAL) ble etablert av kreasjonisme-forkynneren Kent Hovind.
Av liknende museer kan nevnes Mats Moléns Den förhistoriska världen i Umeå i Sverige som særlig fokuserer på fossiler og dinosaurer. Utstillingene drives av en ideell kristen forening.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Creation Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Creation Museum åpner 28. mai – Omtale i det evangelisk-lutherske nettstedet kommentar-avisa.no 2007
Esker Riada

Esker Riada er en esker på øya Irland. Den strekker seg tvers over øya fra Dublin på østkysten til munningen av elven Claree ved Galwaybukten. Ordet esker kommer av det gamle gæliske ordet eiscir som betyr «rygg» eller «forhøyning». 
Esker Riada er mange steder omgitt av myrer, og ryggen av eskeren var i tidligere tider den enkleste veien å ta seg fram over land fra øst til vest. Kelterne kalte også Esker Riada for An Slí Mór som betyr «den store veien».
Middelalderens irske historieskrivere beskriver en to-deling av Irland fra 100-tallet, i Leth Cuinn og Leth Moga (Conns og Mors haldeler). Det skal ha vært Esker Riada som utgjorde denne grensen mellom nord og sør.
Den viktigste ferdselsåren mellom nord og sør var elven Shannon, mens Esker riada altså bandt sammen øst og vest. Klosteret Clonmacnoise ble grunnlagt der eskeren og elven krysser hverandre.
Arranmore

Arranmore (irsk Árainn Mhór, på engelsk også kjent som Aran Island) er en øy nord på vestkysten av øya Irland. Den er den største bebodde øya i grevskapet Donegal, og den nest største i hele Irland. I 2006 hadde øya en befolkning på 528 fastboende (i 1996 var det over 600). 
Øya var den første øya uten fastlandsforbindelse  i Irland som ble tilknyttet det offentlige strømnettet, de fikk elektrisitet i 1957. Øya var imidlertid blant de siste stedene i Irland som fikk offentlig vannforsyning (på 1980-tallet) og automatisk telefonsentral (på 1990-tallet).
Øya ligger 4,5 km utenfor Burtonport, og det går ferge herfra daglig gjennom hele året.
Mesteparten av befolkningen på Arranmore bor på sør- eller østkysten av øya. Den største landsbyen på øya er Leabgarrow. Det er et fyr helt nordvest på øya. 
Arranmore regnes til de irsktalende Gaeltacht-områdene. Om sommeren arrangeres det sommerskole i gælisk på øya.


== Eksterne lenker ==
Árainn Mhór Official Website
Mizen Head

Mizen Head , på irsk Carn Uí Néid og tidligere også kjent som Ivaghahalvøya, er en mindre halvøy sørvest på den irske atlanterhavskysten. Den er det sørvestligste punktet på øya Irland. Den ligger i grevskapet Cork i Irland. Ytterst på halvøya ligger en signalstasjon, en værstasjon og et fyr. Signalstasjonen er i dag et museum.
Landsbyene Ballydehob, Goleen og Schull ligger på halvøya.
Mizen Head ikke egentlig er det sørligste punktet i Irland, omtales det ofte som det på samme måte som nordmenn ofte regner Nordkapp for Norges nordligste punkt. Uttrykket Malin Head to Mizen Head brukes på samme måte som det norske Nordkapp til Lindesnes.
Dinglebukten

Dinglebukten er en bukt på øya Irlands vestlige atlanterhavskyst. Bukten ligger i grevskapet Kerry i Irland. Bukten er om lag 40 km fra åpningen i sørvest til bunnen i nordøst, og er om lag 20 km bred i åpningen og 3 km bred innerst. Nord for bukta ligger Dinglehalvøya og sør for bukta halvøya Iveragh. Elven Maine renner ut i bukta. Havnebyen Dingle ligger på nordsiden av bukten.
João d’Espinha

João d'Espinha eller Gao Shensi (født 22. desember 1722 i Vilar Torpim nær Lamego i Portugal, død 10. juli 1788 i Beijing i Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. 


== Liv og virke ==
Han ble medlem av jesuittordenen i 1739 og ble ti år etter sendt til Goa i India. I 1751 ble han forflyttet til Kina og ankom først  Macao og så Beijing i august 1751. Der ble han etter hvert utnevnt til mandarin. Han var viseprovinsial for jesuittordenen i landet fra 1762 til 1765 og på nytt fra 1775. 
I 1770 ble pater d'Espinha visepresident for det keiserlige astronomiske byrå og dets president fra 1781. Han ble også utnevnt av biskopen av Macao til generalvikar i Beijing – mot Vatikanets vilje.
Han døde i Beijing og ble gravlagt på jesuittenes gravsted Zhalan i Beijing.


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen


== Litteratur ==
Louis Pfister: Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)
Pensjon

Pensjon er en betegnelse for en rekke offentlige og private ytelser som har det til felles at de skal gi kompensasjon for bortfall av arbeidsinntekt eller mangel på slik inntekt enten ved varig yrkeshemmende sykdom (uførepensjon) eller ved oppnådd avtalt alder (alderspensjon).


== Norge ==

Folketrygdsystemet i Norge dekker behov i de fleste livsfaser. Som pensjonsordning dekker den alder ved alderspensjon og uførhet ved uførepensjon. De offentlige pensjonene administreres av NAV. NAV administrerer også dagpenger under sykdom (sykepenger), yrkesskadetrygd og attføringspenger av forskjellig slag. For å få full alderspensjon i Norge kreves det at en har bodd i landet i 40 år fra og med det kalenderåret en fylte 17 år. Ordinær pensjonsalder er 67 år. 
Tjenestepensjoner ble først innført for offentlig ansatte, og tilsvarende ordninger finnes i mange private bedrifter. Tjenestepensjoner med skattefordel kan være foretakspensjoner (ytelsesspensjoner) eller innskuddspensjoner, og utbetales fra fylte 65 år. Etter innføringen av obligatorisk tjenestepensjon (OTP) i 2006, vil de aller fleste få utbetalt noe tjenestepensjon. De fleste nye tjenestepensjonsordningene som er opprettet etter innføringen av OTP, er innskuddspensjoner.
En annen ordning er Avtalefestet pensjon (AFP), som finansieres av arbeidsgiverne og staten i fellesskap. AFP ble første gang innført i 1989 med pensjonsalder 66 år. Pensjonsalderen er  gradvis blitt redusert og er i dag 62 år.
Tjenstepensjon kan ytes i henhold til avtale direkte fra foretaket ("pensjon over drift"), ved at bedriften oppretter en pensjonskasse eller ved at bedriften inngår en avtale om pensjonsforsikring med et livsforsikringsselskap.
Trygghet at det finnes penger tilgjengelig når det enkelte medlem av pensjonsordningen skal få utbetalt den pensjon som vedkommende har opptjent, sikres oftest ved at pengene innbetales til livsforsikringsselskapet eller pensjonskassen, men kan også sikres med bruk av tradisjonell pantsikring eller garanti. 
Særaldersgrenser for særskilte yrkesgrupper gir mulighet til pensjonering før fylte 67 år.
Fra 1. januar 2011 ble pensjonsreformen med ny fleksibel alderspensjon innført i Norge.


== Se også ==
Pensjonsreformen
Pensjonspoeng
Tjenestepensjon
Trygd
Arbeids- og velferdsetaten
New Britain

New Britain (tidligere Neupommern) er den største øya i Bismarckarkipelet, tilhørende Papua Ny-Guinea. Før første verdenskrig var øya kontrollert av Tyskland, og ved utbruddet av krigen ble den erobret av australske soldater. I 1942 ble øya erobret av japanske soldater som kontrollerte øya inntil 1944.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) New Britain – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Olav Stokke (næringslivsleder)

Olav Stokke (født 11. februar 1957) er gründer av bredbåndsselskapet NextGenTel og var inntil februar 2008 administrerende direktør i selskapet.Stokke er utdannet sivilingeniør ved Norges tekniske høgskole i Trondheim.


== Referanser ==
Kawanishi H8K

Kawanishi H8K ( alliert kodenavn: «Emily» ) var en japansk flybåt. Prototypen fløy første gang i 1940, og flyet ble satt i produksjon i 1941 under betegnelsen H8K1. Denne ble etterhvert erstattet av H8K2, utstyrt med kraftigere motorer, mer bestykning og radar. En variant for transport ble også produsert under betegnelsen H8K2-L. Denne hadde to dekk, og kunne transportere 29 passasjerer eller 64 soldater som troppetransport.
H8K hadde festepunkter under vingene, og kunne utstyres med blant annet med enten to torpedoer, åtte bomber på 250 kg hver, 16 bomber på 60 kg hver eller dypvannsbomber.


== Spesifikasjoner ==


== Eksterne lenker ==
Kawanishi H8K (Emily)
Salò

Salò er en liten by og kommune i provinsen Brescia i regionen Lombardia i Italia og ligger til Gardasjøen. Byen har rundt 10 000 innbyggere.
Salò ble grunnlagt under romerne og hadde navnet Pagus Salodium og i middelalderen ble den hjemmebase for den milanesiske Visconti familien. Fra 1440 ble byen underlagt Republikken Venezia.
Fra 1943 til 1945 var Salò hovedstaden i Mussolinis Tyskland-støttede lydrike, Den italienske sosialrepublikk, også kalt Salò-republikken. Pier Paolo Pasolinis kontroversielle film Salò eller Sodomas 120 dager utspiller seg i denne tiden.


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Salò – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Salò – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Christian Obodo

Christian Obodo (født 11. mai 1984 i Lagos, Nigeria) er en fotballspiller som spiller midtbane for Udinese Calcio. Han debuterte i Serie A for Perugia mot Fiorentina 5. mai 2002.
Obodo debuterte for Nigeria mot Ghana 30. mai 2003.
Obodo er den afrikanske spilleren med flest kamper i Serie A.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Obodo – Transfermarkt 
(en) Christian Obodo – national-football-teams.com 
(en) Christian Obodo – WorldFootball.net 
(en) Christian Obodo – FootballDatabase.eu 
(en) Christian Obodo – Soccerway 
(en) Christian Obodo – FBref
Elias Faleide

Elias Paulson Faleide (født 10. oktober 1879 i Stryn, død 24. mars 1967 i Gloppen), var fylkesagronom, ordfører og stortingsrepresentant for Venstre.


== Liv og virke ==
Elias Faleide ble født på gården Riise i Stryn kommune i 1879. Han var sønn av kommandersersjant Paul Hansen Faleide (1841–1918) og Kristi Eliasdatter Riise (Tonning) (1856–1940). Han er uteksaminert fra Landbrukshøgskolen i 1905, og ble fra 1912 fylkesagronom for Nordfjord, og bosatte seg på Sandane. Fra 1938 ble Faleide husdyragronom for hele fylket. Faleide satt som leder for Nordfjord og Sunnfjord Fjordhestlag i over 30 år, fra 1926 til 1959.


=== Ordfører ===
Faleide var ordfører i Gloppen kommune i tre omganger perioder, 1919–1922, 1928–1941 og 1945–1947. Han var også formann i fylkestinget i Sogn og Fjordane i flere perioder. Faleide var også stortingsrepresentant for Venstre fra 1919-1921, og hadde senere en periode som vararepresentant. 
Faleide var aktiv i arbeidet med stiftelsen av kraftselskapet Firdakraft, og bidro også til utbygging av den første store kraftstasjonen i Øksenelvane tidlig på 1950-tallet. Han var styreformann i Firda Billag i mange år. 


== Utmerkelser ==
Kongens fortjenstmedalje i gull
Sogn og Fjordane Landbruksselskaps medalje i gull.


== Se også ==
Liste over stortingsrepresentanter fra Gloppen kommune
Liste over kjente personer fra Gloppen kommune
Liste over ordførere i Gloppen


== Referanser ==


== Kilder ==
samfunnsveven.no: Politisk biografi
NRKs fylkesleksikon


== Eksterne lenker ==
(no) Elias Faleide hos Norsk senter for forskningsdata
Boulton Paul Defiant

Boulton Paul Defiant var et britisk jagerfly. Defiant var et produkt av en doktrine som gikk ut på at et jagerfly med bestykningen plassert i et bevegelig tårn ville være mer effektiv enn jagerfly med konvensjonell bestykning. Denne doktrinen skulle vise seg å ha svakheter, selv om den også hadde sine sterke sider. Defiant viste seg svært effektiv mot bombefly og spesielt Ju 87 «Stuka», og hadde en imponerende start på karrieren sin. Men i møte med det tyske jagerflyet Bf 109 viste Defiant seg mindre vellykket, selv om det ikke var det lette byttet enkelte kilder har hevdet. Defiant ble trukket tilbake fra bruk på dagtid i august 1940 og fikk en ny karriere som nattjager utstyrt med radar, en rolle som flyet viste seg å fungere bra i.
I starten av mai 1941 sendte Luftwaffe bombefly mot Greenock i Skottland. Angrepet mislyktes, delvis fordi enorme bål var tent inne i landet for å avlede Luftwaffe-pilotene, men også fordi en gruppe Boulton Paul Defiant-fly som trente på nattflyging i Ayr, oppdaget de tyske flyene. Defiant-flyene fikk spredd angrepsstyrken, og reddet dermed Greenock fra en like total ødeleggelse som Clydebank ble utsatt for i mars samme året.


== Spesifikasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Boulton Paul Defiant
Gamleveien (Sandnes)

Se pekerside for flere forekomster av Gamleveien.Gamleveien (2–76, 7–87) er en gate på Lura i Sandnes. Gaten strekker seg fra kommunegrensen til Stavanger i nord, over Lura øst til rundkjøring med Stavangerveien og Strandgata i sør. Gaten er 1,7 km lang.
Veien har navn etter den gamle hovedveien mellom Stavanger og Jæren, som ble anlagt på slutten av 1700-tallet og gikk omtrent ved dagens trasé. Fra grensen til Stavanger får gaten navnet Gamle Forusveien. Gaten er en del av fylkesvei 314.


== Referanser ==
Gamleveien

Gamleveien eller Gamlevegen finnes en rekke steder:

Gamleveien (Sandnes)
Gamleveien (Oslo)
Gamleveien (Stavanger)
Gamleveien (Bærum) – Lommedalen
Gamleveien (Fredrikstad)
Gamleveien (Drammen)
Gamleveien (Sandefjord)
Gamleveien (Larvik) – Tjodalyng
Gamleveien (Ringerike) – Jevnaker og Åsbygda
Gamleveien (Farsund) – Borhaug
Gamleveien (Arendal) – Kolbjørnsvik
Gamleveien (Gjesdal) – Ålgård
Gamleveien (Sokndal) – Hauge i Dalane
Gamleveien (Råde) – Saltnes
Gamleveien (Røyken) – Hyggen
Gamleveien (Vestby)
Gamleveien (Kongsberg)
Gamleveien (Horten)
Gamleveien (Askim)
Gamleveien (Hole) – Røyse
Gamleveien (Hurum) – Sætre
Gamleveien (Nittedal)
Gamleveien (Marker) – Ørje
Gamleveien (Lindesnes) – Sør-Audnedal
Gamleveien (Bjugn)
Gamleveien (Sande)
Gamleveien (Tjøme)
Gamleveien (Eigersund)
Gamleveien (Nøtterøy)
Gamleveien (Ås)
Gamleveien (Klepp) – Kleppe
Gamleveien (Eidsberg) – Mysen
Gamleveien (Re) – Revetal
Gamleveien (Lørenskog)
Gamleveien (Bamble) – Herre
Gamleveien (Alta)
Gamlevegen (Bergen) – Ytre Arna
Gamlevegen (Ålesund)
Gamleveg (Bø)
Gamleveg (Tokke) – Dalen
Gamlevegen (Jevnaker)
Gamlevegen (Ringsaker) – Gaupen
Gamlevegen (Verdal)
Gamlevegen (Nord-Fron) – Kvam
Gamlevegen (Hamar) – Ilseng
Gamlevegen (Ringebu) – Fåvang
Gamlevegen (Ørsta)
Gamlevegen (Ål)
Gamlevegen (Trysil)
Gamlevegen (Nord-Aurdal) – Fagernes
Gamlevegen (Suldal) – Sand
Gamlevegen (Gaular) – Sande i Sunnfjord
Gamlevegen (Åsnes) – Flisa
Gamlevegen (Stange) – Ilseng
Gamlevegen (Lillehammer) –
Gamlevegen (Vestre Toten) – Raufoss
Gamlevegen (Tysvær) – Førresfjorden
Gamlevegen (Nes) – Årnes
Gamlevegen (Lunner)
Gamlevegen (Os) – Søfteland
Gamlevegen (Ullensaker) – Kløfta
Gamlevegen (Nordre Land) – Dokka
Gamlevegen (Gjøvik) – Øvre Snertingdal
Gamlevegen (Gol)
Gamlevegen (Årdal) – Årdalstangen
Gamlevegen (Skodje)
Gamlevegen (Øyer)
Gamlevegen (Luster) – Solvorn
Gamlevegen (Ulstein) – Ulsteinvik
Gamlevegen (Aukra) –
Gamlevegen (Hol) – Geilo
Gamlevegen (Nome) – Ulefoss
Gamlevegen (Fjell) – Misje
Gamlevegen (Sørum) – Frogner
Gamlevegen (Fræna) – Tornes i Romsdal
Gamlevegen (Moss)
Gamlevegen (Kongsvinger) – Brandval
Gamlevegen (Porsgrunn)
Gamlevegen (Volda)
Gamlevegen (Molde)
Gamlevegen (Ski)
Gamlevegen (Søndre Land) – Odnes
Gamlevegen (Sel) – Otta
Gamlevegen (Naustdal)
Gamlevei  (Grimstad)
Forussletta (Sandnes)

Forussletta er en gate på Lura i Sandnes. Gaten går over det sentrale handel- og næringsområdet på Lura, fra kommunegrensen til Stavanger i nord til rundkjøring med Stavangerveien og E39-kryss i sør. Gaten er 1,7 km lang og en del av Riksvei 44. Videre inn i Stavanger kommune får gaten navnet Forusveien.
Stavangerveien (Sandnes)

Stavangerveien er en gate på Lura i Sandnes. Gaten går fra kryss med E39 og Forussletta i øst til kryss med Gamleveien i vest, der den fortsetter langs fjorden som Strandgata. Stavangerveien er 1 km lang og er en del av riksvei 505.
I 2016 ble traséen for Bussveien mellom Kvadrat kjøpesenter og Sandnes sentrum valgt til å gå i Stavangerveien og Strandgata.


== Referanser ==
Heinrich von Vietinghoff

Heinrich Gottfried von Vietinghoff gennant Scheel (født 6. desember 1887 i Mainz, død 23. februar 1952 i Pfronten-Ried i Allgäu, Bayern) var en tysk generaloberst under andre verdenskrig. Han deltok også i første verdenskrig. Etter andre verdenskrig var han med å grunnlegge Bundeswehr.


== Liv og virke ==
Vietinghoff hadde kommandoen over 46. panzerkorps på Østfronten 1940-1942, var sjef for 15. armé i Frankrike 1942-1943 og sjef for 10. armé i Italia 1943-1944. I januar 1945 var han sjef for Armégruppe Kurland i Latvia, men returnerte til Italia i mars 1945 for å erstatte Albert Kesselring som var sendt til Vestfronten.
Han undertegnet den tyske kapitulasjonen i Italia 29. april 1945. Han satt i krigsfangenskap i Bolzano i Italia fram til 1946.
Etter krigen arbeidet han med spørsmålet om fortsatt tysk bevæpning/gjenopprusting og satt i en ekspertgruppe oppnevnt av Konrad Adenauers regjering til å utrede spørsmålet. Gruppen leverte sin innstilling i 1950, det såkalte Himmeroder Denkschrift, om det vesttyske bidraget til det vesteuropeiske forsvarssamarbeidet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Heinrich Gottfried von Vietinghoff-Scheel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Siemens-Schuckert D.I

Siemens-Schuckert D.I var en tysk kopi av det franske jagerflyet Nieuport 11. Tyske myndigheter hadde etter at dette franske jagerflyet dukket opp på vestfronten, i erkjennelse av at Tyskland selv ikke hadde noe under utvikling som kunne måle seg med Nieuport 11, beordret Albatros Flugzeugwerke, Euler-Werke og Siemens-Schuckert Werke om å bygge en kopi. Siemens-Schuckert D.I skilte seg således ikke fra Nieuport 11 i stort annet enn motor og bestykning.
En kontrakt på 150 fly ble gitt 25. november 1916. Men på grunn av problemer med motoren ble produksjonen forsinket, og ved midten av 1917 var bare 95 fly produsert. Da var flyet allerede utdatert, og produksjonen ble stanset.


== Spesifikasjoner ==


== Eksterne lenker ==
Siemens-Schuckert D.I
Eric Dane

Eric William Dane (født 9. november 1972 i San Francisco, California) er en amerikansk skuespiller, blant annet kjent fra TV-serien Grey's Anatomy som plastikkirurg «Dr. Mark Sloan» fra 2006 til 2012.


== Biografi ==
I 1993 flyttet Dane til Los Angeles, hvor han hadde mindre roller i TV-seriene Saved by the Bell, The Wonder Years, Roseanne. Men i 2000 ble signerte han en kontrakt for en fast rolle i serien Gideon's Crossing. Hans første store spillefilm-opptreden var i The Basket (1999). I desember 2006 spilte han i TV-filmen Wedding Wars som broren til en homofil mann (spilt av John Stamos) som går i streik til støtte for likestilling i ekteskapet.
Dane giftet seg med skuespillerinnen Rebecca Gayheart den 29. oktober 2004. Dane og Gayheart første barn, Billie Beatrice, ble født 3. mars 2010. 6. februar 2008 ble det rapportert at Dane hadde blitt diagnostisert med hudkreft. Men den 13. februar, gikk Danes representant ut til US Weekly og kommenterte at han ikke hadde kreft og at dette bare var feilaktige opplysninger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eric Dane på Internet Movie Database 
(sv) Eric Dane i Svensk Filmdatabas 
(da) Eric Dane på Filmdatabasen 
(da) Eric Dane på Scope 
(fr) Eric Dane på Allociné 
(en) Eric Dane på AllMovie 
(en) Eric Dane hos Rotten Tomatoes 
(en) Eric Dane hos The Movie Database 
(en) Eric Dane hos Behind The Voice Actors
Altonagata (Sandnes)

Altonagata (10–14, 11) er en gate på Norestraen i Sandnes. Gaten ligger på vestsiden av Strandgata og er 25 meter lang. Gaten er oppkalt etter Altona teglverk som hadde aktivitet både her og på østsiden av Strandgata. Verket la ned omkring 1920, og eiendommene ble solgt til kommunen. Eiendommene på østsiden er brukt til lager og ressurssenter for ungdom, mens Altonaparken ble anlagt på vestsiden. I dag er de fleste spor av teglverket borte, og Altonagata er bare en innkjørsel for fire bolighus.


== Referanser ==
Psou

Psou (georgisk: ფსოუ, russisk: Псоу) er en elv vest i Kaukasus, og renner nedover den sørlige siden av Store Kaukasus og danner grensen mellom Abkhasia, en selvstyrt republikk i Georgia, og Russland. Elven munner ut i Svartehavet. Den har en lengde på 53 km og et nedbørfelt på 420 km². Psoudalen grenser til fjellkjeden Gagra i Abkhasia i øst.


== Referanser ==
Sally Mann

Sally Mann (født 1. mai 1951 i Lexington, Virginia, USA) er en amerikansk fotograf.
Hun ble først kjent for sitt kunstneriske prosjekt Immediate Family der hun fotograferte sine egne barn avkledt. Et annet område for hennes fotografier har vært det amerikanske sydlige landskap som munnet ut i utstillingen Mother Land fra 1997. Hun har også interessert seg for døden i sine fotografier, der motiv som hennes døde hund og forråtnede lik forekommer.
Manns fotografier finnes i en rekke store kunstsamlinger, deriblant Metropolitan Museum of Art og Museum of Modern Art i New York. Mange av hennes fotografier har dog vært kontroversielle. Hennes andre og tredje publiserte samlinger At Twelve: Portraits of Young Women og Immediate Family har av kritikere blitt beskyldt for å være barnepornografiske.
Mann fotograferer for det meste med en 8x10 storformatskamera. Hun har prøvet ulike teknikker for fremstilling av fotografiene, og kopiert med egne kjemikalier. Hun har ikke arbeidet digitalt med fotografi og har også sagt å være uinteressert i teknikken.
År 2001 ble Mann kåret til årets amerikanske fotograf av tidsskriftet TIME. TV-selskapet BBC produserte i 2006 en dokumentarfilm om hennes karriere.


== Utstillinger ==
1985–1994: Immediate Family
1997: Deep South
1997: Mother Land
2003: What Remains


== Utgivelser ==
At Twelve: Portraits of Young Women, Aperture, 1991, ISBN 0-89381-330-3
Immediate Family, Phaidon Press, 1993, ISBN 0-7148-3054-2
Still Time, Aperture, 1996, ISBN 0-89381-593-4
What Remains, Little, Brown and Company, 2003, ISBN 0-8212-2843-9
Deep South, Bulfinch Press, 2005, ISBN 0-8212-2876-5


== Referanser ==


== Kilder ==
Kulturhuset om Sally Mann


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sally Mann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sally Mann på Internet Movie Database 
(en) Sally Mann hos The Movie Database 
(en) Sally Mann på Discogs 
(en) Link to some pictures from Immediate Family.
(en) 21st Photography Platinum Series by Sally Mann
(en) Link to more Sally Mann pictures.
(en) Sally Mann Exhibition at Gagosian Gallery
(en) What Remains på Internet Movie Database