jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fløyfjelltunnelen

Fløyfjelltunnelen er en del av Europavei 16 og Europavei 39, på denne strekningen kalt Åsanevegen, går fra Sandviken til Kalfaret i Bergen. Kalfarveien går over tunnelåpningen. Den sørlige åpningen kobler seg til trafikkmaskinen på Nygårdstangen ved bro som går over jernbanesporene med godsterminalen.Fløyfjelltunnelen har to separate løp, hver med to kjørefelt.  Det nordgående løpet er 3 825 m langt, tar trafikken ut av sentrum og ble åpnet 28. november 1988.  Det sørgående løpet er 3 195 m langt og er for trafikk inn til Bergen. Det ble tatt i bruk 7. juli 1989. Tunnelen leder trafikken bort fra Sandviken og Bergen sentrum. Trafikken hadde økt betydelig etter at Åsane ble innlemmet i Bergen kommune og bygget ut, og Lindås og Meland ble forsteder til Bergen.

Tunnelene ble laget for å lede biltrafikken utenfor sentrum.  Tunnelene går gjennom Fløyfjellet, et av de syv fjell rundt Bergen. 
Tunnelen har avtrekksvifter som sender forurenset luft ut gjennom ventilasjonssjakter med åpninger på Sandviksbatteriet og på Fløyfjellet.


== Byggingen ==
Tunnelene ble boret ut med tunnelboremaskinen Madam Felle i perioden 1984-1986. Men maskinens diameter var for liten, og omfattende strossing (utvidelse av nedre del av sirkeltverrsnittet) måtte til for å få full kjørebanebredde i begge løp. Det kostet tid og penger. Tunnelboremaskin var brukt bare en gang tidligere for veitunneler i Norge og ble valgt for å redusere rystelser og unngå gasser fra sprengning i Bergen sentrum. Berget består av granittisk gneis som er relativt hard å bore i, men den ga jevn og sikker fremdrift. Boringen gikk med en hastighet på 68 meter/uke i første løp og 83 meter/uke i andre løp. Boremaskinen ga en profil på 7,8 meter. Veianlegget med planskilte kryss og 7,5 km firefelts vei inkludert tunnelen, kostet 760 millioner kroner.


== Ny Fløyfjellstunnel ==
18. januar 2018 gikk Byrådet i Bergen inn for å forlenge Fløyfjellstunnelen videre fra Sandviken til Eidsvåg i Bergen. Fløyfjellstunnelen blir forlenget fordi Bybanen i Bergen skal ta i bruk Gamle Åsaneveien i Ytre Sandviken. Byrådet har derfor valgt å forlenge Fløyfjellstunnelen for å gi plass til Bybanen og fjerne trafikken i Ytre Sandviken.I desember 2022 hadde Statens Vegvesen gått vekk i fra planen om å utvide de eksisterende tunelløpene. Det skal nå bygges nye tunnelløp som skal gå fra Eidsvåg til påkobling i eksisterende tunnelåpninger på Nygårdstangen, da dette vil bli mindre utfordrende for trafikkavviklingen og billigere enn utvidelse av eksisterende tunnel. Det er også vedtatt at Bybanens fremtidige trasé til Åsane vil bli lagt der motorveien går i dag i Ytre Sandviken.
Sluttsummen var i 2022 beregnet til å komme på rundt 7 milliarder kroner. Byggestart er antatt å starte i 2025-2026.


== Trafikkutvikling ==
Årsdøgntrafikken i tunnelen (begge løp) siden 2010.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nestegard, Dag H. Vegar gjennom fjell. Selja Forlag 2019. ISBN 9788282401586
Hyarmendacil I

Hyarmendacil I var en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han var den 15. kongen av Gondor fra 1015 i det tredje tidevervet, da han overtok tronen som Gondors konge etter sin far, Ciryandil, ble drept mens han forsvarte Umbar under en beleiring.
Hans originale navn var Ciryaher. Han var den fjerde og siste Sjøkongen.
Ciryaher begynte sin regjeringstid med å reorganisere Gondors arme, og i 1050 T.T. erklærte han åpenlys krig mot Haradrim og beseiret dem. Haradrim ble tvunget til å godta han som deres herre og konge. Etter denne seieren kalte han seg selv for Hyarmendaci, som betyr Sør-seirer.
Under hans styre nådde Gondor sin høyde av makt og utfoldelse. Passet til Mordor var vell bevoktet, så ondskapen hadde ingen sjanser i Hyarmendacils regjeringstid. Ingen våget å bestride hans makt, og Gondor var i fred i resten av hans lange regjeringstid, i hele 134 år.
Han ble etterfulgt av sin svært late sønn, Atanatar II, i 1149 T.T.
Eärendil av Gondor

Eärendil var en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han var den femte kongen av Gondor og var sønn av kong Cemendur. Han overtok tittelen som konge etter at faren døde i år 238 i det tredje tidevervet.
Denne Eärendil må ikke bli forvekslet med den tidligere Eärendil, faren til Elrond og Elros.   
I løpet av hans regjeringstid skjedde det ikke noe spesielt, noe som tyder på at tiden var fredfull.
Han regjerte landet i 86 år, og ble etterfulgt av sin sønn Anardil, i år 324 T.T..
Nordberg stasjon

Nordberg stasjon var en t-banestasjon mellom Holstein og Østhorn på Sognsvannsbanen i Oslo. En planovergang ved stasjonen gjorde det mulig å krysse linjen. Stasjonen ble nedlagt i 1992 i forbindelse med at Sognsvannsbanen ble bygget om til metrostandard for å kunne kobles sammen med det østlige t-banenettet. Gangveien ble samtidig lagt i kulvert under linjen.


== Referanser ==
Oppvekst i Andeby

Oppvekst i Andeby er en roman av Audun Briseid utgitt i 1971. Den handler om oppveksten på Rektorhaugen («Andeby») og Tåsen i Oslo.
Oppvekst i Andeby var Briseids debutroman. Hans neste roman Hvem kan hjelpe Neil Young å finne veien hjem (1974) handler også om moderne norske myter.
Osman I

Osman I  (osmantyrkisk: عثمان, tyrkisk: ʿUthmān, født 1258 i Söğüt, dødsdag tradisjonelt ansett som 1. august 1326 i Bursa) regnes som grunnleggeren av Det osmanske riket og som rikets første sultan. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han arvet tittelen bey, eller høvding, for landsbyen Söğüt fra sin far, Ertugrul, som døde i 1281. Osman er den som Osmanrikets innbyggere, tyrkerne, kalte seg selv for. Denne betegnelse forsvant etter Osmanerrikets sammenbrudd i det 20. århundre og stiftelsen av Tyrkia.
Osmans far, Ertoghrul, anså seg selv som en vasall og løytnant for sultanen av Iconium.


=== Herskertid ===

Da Osman i 1281 var 24 år døde hans far, og han etterfulgte faren som høvding. Etter en beleiring mellom 1288 og 1291 erobret han Karacahisar og lot der byens leder Dursun Fakih utrope seg til herre. År 1299 ble så byene Yarhisar og Bilecik erobret fra Det bysantinske rike, og Osman utropte da sitt rikes selvstendighet fra seldjukkene. Samme år lot han gifte bort sin sønn Orhan med den bysantinske keisers datter Nilüfer (Holofira på gresk)
Osman seiret over den tyrkiske stamme Eskenderum i 1301–1303. Selv hadde Osman allerede i 1299 erklært landets selvstendighet fra det seldjukkiske rike.
År 1301 grunnla han byen Yenişehir, ved det bysantinske fortet der som han da først hadde erobret. Da det seldsjukkiske rike ble oppløst i 1308 utropte Osman sitt rike som arvtaker av den seldjukkiske makt. År 1313 sluttet høvdingen Mihal seg til Det osmanske rike med sine byer Mekece, Akhisar og Göpazari. 
Nå var tyrkerne klare til at påbegynne en beleiring av byene Proussa (nå Bursa) og Nikæa, (nå Iznik). I 1317 overdro Osman overkommandoen for styrkene til sin sønn Orhan. 


=== Død og ettermæle ===
Osman I døde etter overleveringen i 6. april 1326, kort tid etter at Proussa falt. Men senere forskning mener at han døde allerede i 1324. 
Etter sin død ble han gitt tittelen ghāzī, («kriger av troen») av hans etterfølgere. Når en ny sultan blev kronet, ropte folk, «Måtte han bli like så stor som Osman».


== Litteratur ==


== Referanser ==
Hvem kan hjelpe Neil Young å finne veien hjem

Hvem kan hjelpe Neil Young å finne veien hjem? er en  novellesamling av Audun Briseid utgitt av Cappelen i 1974.Briseid kalte selv boken for et «dobbeltalbum», og i den ytre formen er den lagt opp som et musikkalbum med et omslag som delvis minner om Neil Youngs plateutgivelse After the Gold Rush fra 1970. 
Boken består av flere lengre fortellinger; den lengste, og bokens første del, beskriver og skriver videre på Neil Youngs liv. Her skriver forfatteren inn seg selv som betraktende jeg-person. Forfatterens tese er at Neil Young et sted på vegen mistet retningen. Boken handler også om unge menneskers forsøk på å formulere hva moderne myter og idoler består av. De øvrige historiene forteller blant annet om hendelser i Norge; om en rockefestival på Sørlandet, om hvordan det er å stå på stand for første gang, om en gammel mann og eplehaven hans.


== Referanser ==
Cemendur av Gondor

Cemendur var en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard.
Han var sønnen og etterfølgeren av kong Meneldil. Han overtok tronen etter faren i 158 i det tredje tidevervet. Lite er kjent om hans styre, bare at det var en fredfull periode.
Han ble etterfulgt av sin sønn Eärendil i år 238 T.T..
Cemendur

Mye tidligere levde det en annen Cemendur (født i år 575 A.T.) som var en fjern etterkommer av Elros, og sønnen av Axantur. 
Han hadde to barn:

datteren Írildë
sønnen Hallatan. (Hallatan var far av Hallacar, ektemannen til Tar-Ancalimë).
Nørvøya

Nørvøya er ei tettbygd øy, og bydel i Ålesund kommune. Nørvøy er den største av sentrumsøyene i Ålesund, og huser det kommersielle bysentrum, NTNU (tidligere Høgskolen i Ålesund), rådhuset og byklubben AaFKs hjemmearena. Byfjellet Aksla (135 moh) med Fjellstua ligger på Nørvøya. Nørvøya omfatter idag hele Nørvøy bydel som har 9 647 innbyggere (2015). Via Hellebroa er øya knyttet til sentrumsøya Aspøy. I øst er det broer over Nørvasundet til Oksnøya.  
Navnet Nørvøya kommer av norrønt Nyrvi, eller «den smale øya». Jamfør Norvasund, det norrøne navnet på Gibraltarstredet.


== Litteratur ==
Sandnes, Jørn og Stemshaug, Ola (red): Norsk stadnamnleksikon, Oslo 1997. ISBN 82-521-4905-7
Penelope Wilton

Penelope Wilton (født 3. juni 1946) er en britisk skuespiller.
Wilton ble født inn i en skuespillerfamilie, da hun kom til verden i Scarborough i England. Tanten og onkelen var søskenparet Linden og Bill Travers, og søskenbarnet er skuespilleren Richard Morant.
Hun begynte sin skuespillerkarriere på teater, før hun fikk sin første TV-rolle som Vivie Warren i Mrs. Warren's Proffession sammen med Robert Powell. Men det var ikke før hun spilte sammen Richard Briers i BBC-serien Ever Decreasing Circles i 1984, at hun ble allemannseie. Fra før hadde hun spilt i flere store TV-produksjoner, blant andre William Shakespeares Othello og Kong Lear. 
Mellom 1975 og 1984 var hun gift med skuespilleren Daniel Massey, og sammen fikk de datteren Alice. Etter skilsmissen giftet Massey seg med søsteren til Penelope, Lindy. Hun giftet seg på nytt i 1991, denne gang med skuespiller Ian Holm, men ble på nytt skilt i 2001. Før de skilte seg, spilte ekteparet sammen i BBCs versjon av Lånerene i 1993. Filmer hun har spilt i inkluderer Et rop om frihet (1987), Iris (2001) , Calendar Girls (2003), Shaun of the Dead (2004) og Stolthet og fordom (2005). Hun har spilt Isobel Crawley i det britiske periodedramaet Downton Abbey siden 2010.
Wilton ble i 2016 forfremmet til kommandørdame (DBE) av Order of the British Empire. Hun ble dermed opphøyd i ridderstanden og fikk rett til å føre tiltaleformen dame foran sitt navn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Penelope Wilton på Internet Movie Database 
(sv) Penelope Wilton i Svensk Filmdatabas 
(da) Penelope Wilton på Filmdatabasen 
(da) Penelope Wilton på Scope 
(fr) Penelope Wilton på Allociné 
(en) Penelope Wilton på AllMovie 
(en) Penelope Wilton hos Rotten Tomatoes 
(en) Penelope Wilton hos The Movie Database 
(en) Penelope Wilton hos Internet Broadway Database
Solskjel

Solskjel, eller Solskjelsøya, er ei øy i Aure kommune på Nordmøre. Øya er blant annet kjent for to slag under Harald Hårfagres rikssamling rundt 900 og for et slag under borgerkrigen i 1208. Fram til 2006 tilhørte øya Tustna kommune.
19. januar 2009 var det offisiell åpning av kabelfergeforbindelsen mellom Tustna og Solskjel. Fergeforbindelsen var en del av samferdselsprosjektet som ble vedtatt i sammenheng med kommunesammenslåingen av Aure og Tustna kommuner. Fergen drives av det privateide selskapet Tustna kabelferje A/B.


== Eksterne lenker ==
Solskjel.no har noen historiske nedtegnelser fra Solskjelsøya.
Valderøy

Valderøy eller Valderøya er en øy i Giske kommune på Sunnmøre. Den omtales nå som Valderøya av Kartverket. Øya er kommunens mest folkerike med 4 254 innbyggere pr. 1. januar 2019. Kommunesenteret for Giske er lokalisert på Valderhaugstrand. I SSBs oversikt heter tettstedet på Valderøya Nordstrand (Giske) med 4 262 innbyggere per 1. januar 2022. Ifølge kart over kommunen ligger rådhuset, de fleste skolene og handelssenteret på Valderhaugstranda.Det er broforbindelse til Vigra over Gjøsund og undersjøisk tunnelforbindelse (Valderøytunnelen) til Ellingsøy og Ålesund. I tillegg er det broforbindelse til øya Giske, som igjen har tunnelforbindelse til Godøya. Valderøy har hurtigbåtforbindelse til Hareid. I forbindelse med anløpene er det som oftest bussforbindelse til og fra Ålesund lufthavn Vigra.
Valderøy ligger nært Ålesund, og har derfor hatt jevn folketilvekst siden det er kort veg og god kommunikasjon til både Ålesund sentrum og de indre bydeler. Høsten 2009 ble bompengeperioden ved Ålesundstunnelene avsluttet, noe som har utløst sterkere befolkningsvekst.
Idrettsklubben på Valderøya heter IL Valder.
I vest ligger Ytterland og Skjong. På den sørlige delen ligger Valderhaug, og på den østlige delen ligger Nordstranda og Skaret. Litt lenger nord er Oksnes og Sætra.

Skjonghelleren på Valderøya er et verdifullt fortidsminne med avleiringer som blant annet viser hvordan den magnetiske Nordpolen har endret seg. Man har også funnet rester av fugler og andre dyr som er om lag 30 000 år gamle.  Mange mener også at det er funnet 10 000 år gamle spor etter mennesker her, men dette er omstridt.
Skjonghelleren ble utformet i istiden. Høyeste naturlige punkt på Valderøy er Signalen som ligger 231 meter over havet.
Et av de eldste hus på Valderøya er Valderøy prestebolig (offisielt Giske prestebustad) på Valderhaugstranda.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Giske kommunes nettsider
«Lokalhistorie for øyane i Giske» (semesteroppgave)
Key West

Key West er en by i Florida Keys i Florida i USA. Byen er det sørligste punktet i Fastlands-USA og det vestligste tettstedet i Florida Keys.


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Key West, Florida – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hornsikader

Hornsikader eller tornsikader, (Membracidae), er en familie plantesugerne (Auchenorrhyncha). Bare 1 art i Norge, i verden er det ca. 2 500 arter.
Navnet kommer av ryggskjoldet, en spesielle hornlignende bakoverrettet forlengelsen av forbrystets ryggside (pronotum), som ofte er lengre enn bakkroppen (abdomen). Hos noen arter (ikke norske) ligner ryggskjoldet en torn, som kan være både lang og spiss. Ryggskjoldet er nok en god kamuflasje fordi, når hornsikaden sitter på en grein, kan den være vanskelig å oppdage. Beina er korte, slik at kroppen kommer tett inntil planten den sitter på. Derfor kan den ligne på en liten utvekst på planten. 
I likhet med noen andre plantsugere, utsondrer hornsikadenymfene honningdugg, som er godsaker for maur. Maur og hornsikader lever i mutualisme, en gjensidig fordel av hverandre. Hornsikader får beskyttelse, mauren får honningdugg.
Hornsikader lever på litt lune og soleksponerte steder, der de suger plantesft av urter og trær. 
Plantesugere har ufullstendig forvandling, det er ikke noe puppestadium. Stadiene før voksent individ kalles nymfer.  


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==
Det er bare 1 art i Norge.

Vingede insekter (Pterygota)
Nebbmunner (Hemiptera)
underorden Plantesugere (Homoptera) (parafyletisk)
gruppe Sikader (Auchenorrhyncha)
Membracoidea
Dvergsikader (Cicadellidae)
Hornsikader (Membracidae)
underfamilien Centrotinae
Centrotus chloroticus Fairmaire, 1851
Hornsikade, Centrotus cornutus (Linnaeus, 1758) – er den eneste arten i denne familien i Norge og kalles bare for hornsikade.  Den er 7-10 mm lang, og er ikke til å forveksle med noe annet, på grunn av det lange ryggskjoldet, det bratte hodet, samt at munnen er stikkende og sugende.  Dette skiller denne plantesugeren fra alle andre plantesugere.
Gargara genistae (Fabricius, 1775)
underfamilien Darninae
underfamilien Endoiastinae – trolig den mest primitive gruppen innen familien
underfamilien Heteronotinae
underfamilien Membracinae
underfamilien Oxyrhachinae
Oxyrhachis capeneri Izzard, 1953
underfamilien Smiliinae
Stictocephalus bisonia Kopp & Yorke, 1977 – nordamerikansk art som har spredt seg i sør- og mellom-Europa
tre underfamilier som er tvilsomme
Centronodinae – bør kanskje regnes til Centrotinae
Nicomiinae – bør kanskje regnes til Centrotinae
Stegaspidinae – sannsynligvis en gruppering av arter som ikke er nært beslektet med hverandre


== Eksterne lenker ==
(en) Hornsikader – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Hornsikader i Encyclopedia of Life 
(en) Hornsikader i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Hornsikader hos Artsdatabanken 
(sv) Hornsikader hos Dyntaxa 
(en) Hornsikader hos Fauna Europaea 
(en) Hornsikader hos Fossilworks 
(en) Hornsikader hos ITIS 
(en) Hornsikader hos NCBI 
(en) Kategori:Membracidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Membracidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree of Life - Hornsikader, (Auchenorrhyncha) engelskspråklig
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Billedgalleri over nordamerikanske arter
Kate Ashfield

Kate Ashfield (født 28. mai 1972 i Birmingham i England) er en engelsk skuespiller mest kjent for sin rolle i filmen Shaun of the Dead.
Ashfield utdannet seg på Rose Bruford College, før hun begynte som skuespiller. For et internasjonalt publikum ble hun først kjent i 2004 gjennom den romantiske zombiekomedien Shaun of the Dead, men hadde allerede da rukket å bli nominert som beste skuespillerinne tre ganger for British Independent Film Awards. I 2000 for The Low Down, i 2001 for Late Night Shopping (som hun vant) og i 2004 for This Little Life. I 2004 vant hun også en Royal Television Society Television Award for sistnevnte film. I 2001 ble hun også utnevnt til en Shooting Star av European Film Promotion.


== Eksterne lenker ==
(en) Kate Ashfield på Internet Movie Database 
(sv) Kate Ashfield i Svensk Filmdatabas 
(da) Kate Ashfield på Filmdatabasen 
(da) Kate Ashfield på danskefilm.dk 
(da) Kate Ashfield på danskfilmogtv.dk 
(da) Kate Ashfield på Scope 
(fr) Kate Ashfield på Allociné 
(en) Kate Ashfield på AllMovie 
(en) Kate Ashfield hos The Movie Database
Julia Deakin

Julia Margaret Deakin (født 1952 i Gainsborough) er en britisk skuespiller kjent for sine mange TV-roller.
Hun ble født i Lincolnshire i England og hadde sin første TV-rolle i 1979 i TV-filmen Follow the Star. Hun ble først allmenn kjent i 1997 da hun spilte en rolle som Alan Partridges kjærlighetsinteresse i en episode av Alan Partridge. Senere oppnådde hun kultstatus som huseieren Marsha i serien Speisa.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Julia Deakin på Internet Movie Database 
(sv) Julia Deakin i Svensk Filmdatabas 
(da) Julia Deakin på Scope 
(fr) Julia Deakin på Allociné 
(en) Julia Deakin på AllMovie 
(en) Julia Deakin hos The Movie Database
Nira Park

Nira Park (født 1967) er TV- og filmprodusent mest kjent for seriene Ei selsom sjappe og Speisa, og filmen Shaun of the Dead.
Park jobbet i The Comic Strip Limited mellom 1989 og 1995. I juni 1995 dannet hun Big Talk Productions Limited, og begynte å produsere gjennom dette firmaet. Variety omtalte henne som en av «Top Ten Producers To Watch 2005», og hun har blitt kåret til en av «Breakthrough Brits» av UK Film Council.


== Filmer Nira Park har produsert ==
Them (film) (2007)
Scott Pilgrim's Precious Little Life (2006)
Hot Fuzz (2006)
Middle of Nowhere (2006)
Shaun of the Dead (2004)


== TV-serier/filmer Nira Park har produsert ==
La Traviata (2007)
Captain V (2002)
Ei selsom sjappe (2000)
Citizen Kaye (2000)
Speisa (1999)
Collectors (1999)
You Are Here (1998)
Festival of Fun (1998)
Rock Wives (1996)
Travels with My Camera (1996)
The Glam Metal Detectives (1995)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Nira Park på Internet Movie Database 
(da) Nira Park på Filmdatabasen 
(en) Nira Park hos The Movie Database
Hornsikade

Hornsikade eller tornsikade, (Centrotus cornutus) er den eneste norske arten i familien hornsikader (Membracidae). Navnet kommer av det lange bakoverrettede ryggskjoldet. Det lange ryggskjoldet og det bratte hodet, skiller denne plantesugeren fra alle andre plantesugere, og den er ikke til å forveksle med noe annet insekt. 


== Utseende ==
Hornsikade er mellom 7-10 mm lang. Brystpartiet (thorax) er nær helt svart på farge og besatt med korte gylne hår. Ryggskjoldet er god kamuflasje, og når hornsikaden sitter på en grein, kan den være vanskelig å oppdage. Fordi beina er korte, slik at kroppen kommer tett inntil planten den sitter på. Derfor kan den ligne på en liten utvekst på planten. Hos noen arter (ikke norske) ligner ryggskjoldet en torn, som kan være både lang og spiss, og dette er nok en god kamufasje. 

		
		
Beina virker korte i forhold til resten av kroppen, og mangler iøynefallende særtrekk, som spesielle børster, sporer eller torner. Alle bein har tre fotledd hver (tarsi). De er brunlige, utenom lårene ('coxa) som er mørke. 
Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile og er gjennomskinnelige. De fremste, brunlig røkfarget med tydelig ribbenett, de bakre vinger er uten farge. 
Fasettøynene er store, sjokoladebrune (på tørt materiale) Fasettøynene, og det er to små punktøyne (ocelli) midt i pannen, mellom fasettøynene. 
Munndelene er formet som en sugesnabel (rostrum) og den ligger bakover bøyd, mellom fremste lår, når den ikke er i bruk. 


== Levevis ==
Hornsikaden lever på litt lune og soleksponerte steder, der det er løvskog, med noen åpne partier. Den suger plantesaft av tistler, timotei, tornebusker, selje, poppel, hassel og osp. Bjørk er heller ikke uvanlig.
Munnen er stikkende og sugende og brukes til å stikke inn i planter og bladnerver av trær, for å suge plantesaft.  
I likhet med noen andre plantesugere, utsondrer hornsikadenymfene honningdugg, som er godsaker for maur. Maur og hornsikader lever i symbiose, et avhengighetsforhold til hverandre. Hornsikaden får beskyttelse, mauren får honningdugg.
Eggene legges på plantevev. Nymfene mangler ryggskjold, men kan ha pigger eller lignende. De har fem hudskift før de er utvokste og kjønnsmodne (imago). I Norge ser det ut til at nymfene overvintrer kanskje et par ganger før de er utvokst. Hornsikaden har ufullstendig forvandling. 


== Eksterne lenker ==
(en) Hornsikade i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Hornsikade hos Artsdatabanken 
(sv) Hornsikade hos Dyntaxa 
(en) Hornsikade hos Fauna Europaea 
(en) Hornsikade hos NCBI 
(en) Kategori:Centrotus cornutus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Centrotus cornutus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Centrotus cornutus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree of Life - Hornsikader, (Auchenorrhyncha) engelskspråklig
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Daniel Haakonsen

Daniel Haakonsen (født 15. mai 1917, død 27. mai 1989) var en norsk litteraturviter og professor ved Universitetet i Oslo fra 1966. I 1951 tok han doktorgrad på en avhandling han kalte Skabelsen i Wergelands diktning.
Han var den første redaktøren i Universitas, mens Henrik Ibsens liv og forfatterskap preget meget av hans akademiske virksomhet.Han var gift med litteraturviteren Vigdis Ystad.


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Daniel Haakonsen i BIBSYS


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Daniel Haakonsen i Norsk biografisk leksikon
Daniel Haakonsen i Store norske leksikon
Daniel Haakonsen på Bokhylla
Gloucester Road undergrunnsstasjon

Gloucester Road er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den betjener linjene Circle, District, og Piccadilly. Stasjonen ligger i kollektivsone 1. Vest for Gloucester Road skilles Circle- og District-linjene lag etter å ha delt spor fra Tower Hill.
Området rundt stasjonen har et godt utvalg av restauranter, puber og turisthotell.


== Eksterne lenker ==
Gloucester Road Underground Station  Transport for London  (Engelsk)