jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Edwin Maria Steindl

Edwin Maria Steindl (født 14. april 1913 i Budapest, død 24. mars 1996 i Helsingborg) var billedkunstner.
Steindl flyktet fra Ungarn til Jugoslavia i januar 1957. Han kom så til flyktningemottaket på Hedmarkstoppen. Etter en vinter her reiste han bl. a til Sør-Amerika før han havnet på Vestnes i Møre og Romsdal. I 1962 kjøpte han et småbruk i Romedal. Steindl ble norsk statsborger i 1964 og omtrent på samme tid flyttet han til Hamar hvor han bodde frem til 1980. Fra 1980 til 1987 bodde Steindl i Drammen før han flyttet til Halden. I 1989 flyttet han videre til Helsingborg hvor han bodde frem til sin død i 1996.


== Teknikk og motiver ==
Steindl er mest kjent for sine landskapsmotiver, men han malte også maritime motiver, blomster, akt, historiske bygninger, hester, portretter og abstrakte motiver. Han arbeidet med akryl og olje, men særlig fra den første tiden i Norge finnes det også en del akvareller.


== Utstillinger, innkjøp m.m. ==
Steindls faste gallerister var «Det lille galleri» i Dronningens gate i Oslo og Lehn i Nordregate i Trondheim. Hen hadde en lang rekke utstillinger landet rundt bl. a i Molde, Tromsø, Harstad, Gjøvik, Åndalsnes, Kristiansund, Moss, Fredrikstad, Tønsberg,  Porsgrunn.
Steindl er representert i mange private og offentlige samlinger. Han har flere offentlige utsmykninger i bl. a følgende kommuner: Stange, Hamar, Åmot, Ringsaker samt Høgskolen i Hedmark og Sparebanken Hedmark. Statsminister Odvar Nordli fikk også et maleri av Steindl i gave fra regjeringen på sin 50-årsdag.
Taktelt

Et taktelt er et telt beregnet på montering på taket av en bil.  Teltet festes til et takstativ eller lastebøyler, og er sammenslått under kjøring.  Når det skal brukes, slås det opp.  Det man oppnår ved å ha teltet på taket er kortere tid for å slå opp og man er lenger opp fra bakken og fukt, insekter og smådyr.
Kjente produsenter av taktelt inkluderer italienske Maggiolina og sørafrikanske Hannibal og Eezi Awn.
Grønland (strøk)

Grønland er et strøk i indre by i Oslo, rett øst for sentrum, beliggende i bydel Gamle Oslo. Det er avgrenset av Vaterland med Akerselva i vest, Tøyen m/ Enerhaugen i nord,  Gamlebyen i øst og sørøst, og sporområdet til Oslo S (men ikke selve stasjonen) i sør. Grønland er også navnet på hovedgaten i området.
Grønland har mye kulturell variasjon. Det er, sammen med nabostrøket Tøyen, et sentralt sted for Oslos innvandrerbefolkning, som i 2010 utgjorde rundt 35–40 prosent.


== Historie ==
Området var opprinnelig strandsonen øst for Akerselvas utløp, og navnet kan henspille på gressletter ved vannet. Gatene Grønland og Grønlandsleiret var den gamle strandlinjen og regnes som den historiske nordgrensa mot Bjørvika. Grunnen til at dette har endret seg er tildels landhevning, men hovedsakelig at nettopp Bjørvika er blitt massivt fylt ut gjennom flere århundrer.
De nåværende gatene Grønland og Grønlandsleiret (tidligere Leiret) var veien mellom forstaden Oslo og Christiania, via Vaterlands bru (første bro bygget 1654). Forstaden Grønland ble innlemmet i Christiania 1859. Grønland kirke (1869), skolen og Grønland brannstasjon (1866) ble bygget i nærheten av det nylig reiste Bodsfængslet på 1860-tallet. Grønland har en meget mangfoldig bebyggelse, og leiegårdene fra siste halvpart av 1800-tallet (murbyen) utgjør her en mindre del.
Grønlands torg ble anlagt som kvegtorg (Kvegtorvet, «Kutørjet») i 1860. Fra 1911 til 1974 lå Gartnerhallen, Kjøtthallen og Slaktehuset her. På 1970- og 80-tallet var torget bussterminal. Ny bussterminal ble åpnet 1989 (Galleri Oslo). Torgkomplekset med  Smalgangen ble utbygd med boliger og butikksenter fra samme år ved arkitekt Anker & Hølaas AS.


== Samferdsel ==


=== Veier ===
Gaten Grønland er hovedåren i strøket, ved endepunktet fortsetter denne videre som Grønlandsleiret. Denne igjen slutter der den møter Schweigaards gate og fortsetter som Oslo gate.
Schweigaards gate er også en viktig gate i strøket med mye trafikk. Gjennom strøket går den fra Nylandsveien til Oslo gate. Gaten fortsetter videre inn i Gamlebyen sør for Grønlands park – Botsparken også, men er her miljøgate uten noe privatbiltrafikk.


=== Kollektiv ===
Oslo bussterminal ligger helt vest på Grønland. Denne har også en buss- og trikkeholdeplass like utenfor seg. På Grønland torg i gaten Grønland ligger Grønland stasjon – en T-banestasjon med alle nettets linjer.


== Kjente bygninger ==
Steplagården (Grønland nr. 4)
Apoteket Hjorten i Oslo (nå Dattera til Hagen) (Grønland nr. 10)
Asylet (Grønland nr. 28)
Olympen (restaurant) i Grønlandsleiret nr. 15
Grønland kirke
Grønland brannstasjon som også huser Brannmuseet
Politihuset i Grønlandsleiret nr 44
Botsfengselet i Åkebergveien, som ligger i Grønlands park – Botsparken
World Islamic Mission i Åkebergveien


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bydel Gamle Oslos nettsider
Lokalhistorisk side om området Grønland som inkluderer flere historiske kart
«Grønland. Bydelen ingen ville ha», Aftenposten, 8. februar 2010
Dadaisme

Dadaisme, eller dada, var en kulturell bevegelse som påvirket kunstnere og forfattere i tiden fra rundt første verdenskrig og utover første halvdel av 1900-tallet. Dadaistenes aktiviteter kom til uttrykk som billedkunst, litteratur, teater og grafisk design, og inkluderte manifester, offentlige markeringer, demonstrasjoner og publikasjoner.
Dada var en nihilistisk og anti-estetisk bevegelse som oppsto som en samfunnskritisk aksjon mot det etablerte i Frankrike, Sveits og Tyskland under første verdenskrig. Både krigens redsler og forakten for det borgerlige samfunnet var viktige motivasjonsfaktorer for de dadaistiske kunstnerne. Dadaistene baserte sin virksomhet på planlagt irrasjonell adferd, anarki og kynisme, samt en avvisning av alle regler for skjønnhet og sosial organisasjon.
I Amerika etablerte det seg en krets av dadaister rundt galleriet til fotografen Alfred Stieglitz og på atelieret til ekteparet Louise og Walter Arensberg i New York. Man Ray, og tilreisende europeere som Francis Picabia og Marcel Duchamp var sentrale størrelser i den amerikanske vingen av dada.
Det finnes ulike forklaringer til opphavet av navnet «dada». Noen mener det ikke har noen betydning overhodet, og slik viser til det dadaistiske budskapet om meningsløshet og irrasjonalitet. Andre påpeker at navnet på fransk kan bety «kjepphest» som uttalt av et barn, eller også «hobby» (c'est mon dada – det er min hobby).
Dada har påvirket senere avantgardistiske og samfunnskritiske bevegelser, som fluxus-bevegelsen, amerikansk popkunst og situasjonistene. Mange av dadaistene samarbeidet også med de beslektede surrealistene.
Noen kjente dadaister: André Breton, Francis Picabia, Marcel Duchamp, Man Ray, Tristan Tzara, Max Ernst, Guillaume Apollinaire og Kurt Schwitters (sistnevnte riktignok ofte oppfattet som en anti-dadaist).

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dada – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
International Dada Archive
Dada online
Noen eksempler på dadaistisk kunst
Dadaismen; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Giovanni Dominici

Giovanni Dominici (født 1356 i Firenze i Italia, død 1419 i Buda i Ungarn) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av den venetianske byen Ragusa i Dalmatia. Dominici tilhørte Dominikanerordenen.


== Biografi ==
I 1406 deltok han på konklavet som valgte pave Gregor XII (1406–15), og han ble senere pavens skriftefar og rådgiver. Han ble kreert til kardinal den 9. mai 1408 av pave Gregor XII. 
På grunn av skismaet var det to pretendenter til pavetronen, og ting ble ikke bedre da det like etter ble valgt en tredje pave. Dominici bidro med diplomati og kloke råd til å bringe paveskismaet til en avslutning ved å oppfordre pave Gregor XII til å gå av. Det var han som brakte pavens abdikasjon til konsilet i Konstanz, hvor også en av motpavene gikk av, mens den tredje ble avsatt. Deretter ble det valgt en ny pave som var akseptabel for alle, Martin V (1417–31). På den tiden frasa Dominicis seg offentlig kardinalverdigheten, for på denne måten vise dem som anklaget ham for politiske ambisjoner, at han ikke brydde seg om denne verdens heder.Dominici hadde opplagt et svært stort ry som diplomat og forhandler som supplement til sin teologiske lærdom, men pave Martin V ga ham en umulig oppgave. Han utnevne ham til legat til Böhmen med oppgave å imøtegå innflytelsen fra husittene, en gruppe med synspunkter som lignet på dem som fulgte John Wyclif i England. Jan Hus var blitt brent på bålet i 1414 under konsilet i Konstanz, og Dominici kom til Praha like etter. Byen var i opprør, og Hus var en nasjonalhelt. Universitetet i Praha hadde utropt ham til martyr, og hans tilhengere væpnet seg og var villige til krig mot keiseren. Dominici prøvde å innføre tiltak for å sette en stopper for husittene, men kong Venceslas IV av Böhmen nektet å akseptere dem, så legaten var tvunget til å forlate landet.
Han fortsatte til Ungarn, men ble rammet av en feber like etter sin ankomst. Han døde den 10. juni 1419 i Buda (den ene halvparten av dagens Budapest) og ble gravlagt i kirken St. Paul Eremitten der. Mange mirakler skal ha skjedd ved hans grav før den ble ødelagt av tyrkerne.
Han ble saligkåret av pave Gregor XVI den 9. april 1832.


== Referanser ==
Ensjø stasjon

Ensjø stasjon er en t-banestasjon på Lambertseterbanen, Østensjøbanen og Furusetbanen beliggende på Ensjø i Oslo, mellom Vålerenga, Tøyen og Helsfyr. Dette er nærmeste stasjon til «Bilbyen på Ensjø». Stasjonsområdet er det eneste strekket som ikke ligger i tunnel mellom Majorstua stasjon og Brynseng stasjon. En oppgradering av stasjonen startet sommeren 2012. Stasjonen ble gjenåpnet helt 4. juni 2013, og trafikken har økt kraftig.


== Jernbanestasjon? ==
Grunnet usentral beliggenhet og lav trafikk, ble det i 2007 foreslått fra byrådet i Oslo og Oslo Sporveier å legge ned Tøyen jernbanestasjon, og samle jernbane og T-bane ved en ny kollektivterminal ved Ensjø stasjon. Dette har blitt gjentatt fra Ruters side i deres strategiplaner i alle følgende år.
Jernbaneverket skrev i 2012: 

Ved Ensjø vil man kunne få kort overgang til Ensjø T-banestasjon, området er også under utvikling med nye arbeidsplasser og boliger. Å flytte Tøyen til Ensjø vil være et viktig tiltak for reisende på Gjøvikbanen og for utvikling av Ensjø-området. Et grovt anslag av kostnadene ved å flytte Tøyen st. til Ensjø er vurdert til 30-40 millioner.
Da Dagsavisen sommeren 2017 tok opp saken overfor Bane NOR, svarte de på SMS: «Hei! Vi har ikke planer om å flytte Tøyen stasjon/holdeplass til Ensjø, mvh Bane NOR Eiendom». I november vedtok bystyret å be Jernbanedirektoratet vurderer konsekvensene av å flytte Tøyen stasjon til Ensjø.


== Referanser ==


== Galleri ==

		


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for T-banen
Arthur von Posadowsky-Wehner

Arthur greve von Posadowsky-Wehner (født 3. juni 1845 i Groß-Glogau, død 23. oktober 1932 i Naumburg) var en tysk, konservativ politiker. Han var landets finansminister (statssekretær), statssekretær i innenriksdepartementet og visekansler.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Arthur von Posadowsky-Wehner stammet fra schlesisk uradel. Faren var kongelig Oberlandesgerichtsrat Adolf Eduard Graf von Posadowsky-Wehner (1799–1848), moren var Amalie von Plötz (1811–1880). I 1864 tok han abitur ved det evangeliske gymnasium i Glogau, og deretter studerte han - i pakt med tradisjonen var på farssiden - retts- og statsvitenskaper i Berlin, Heidelberg og Breslau. Sørlig interesse hadde han for statsrett og kirkerett.


== Karrière ==
Etter å ha avsluttet det juridiske studium ble han landråd i den prøyssiske provinsen Posen. Fra 1882 til 1885 var han medlem av det prøyssiske parlamentet, landdagen, for det frikonservative partiet.
Han innehadde forskjellige stillinger i statsadministrasjonen før han ble statssekretær (leder) i statens kontor for den offentlige formue (Reichschatzamt) (1893–1897) statssekretær i innenriksdepartementet (1897–1908), visekansler (1897–1907) og prøyssisk statsråd (Staatsminister).Selv om han nedstammet fra den østelbiske adel og representerte dennes interesser, var han opptatt av sosialpolitiske spørsmål. Sammen med Det katolske sentrumspartiet og SPD fikk han gjennom en rekke økonomiske og sosialpolitiske reformer.
Etter å ha trukket seg fra regjeringen tilhørte han Riksdagen som fraksjonsløs representant.
Ved nasjonalforsamlingen i Weimar ble Posadowsky-Wehner parlamentarisk leder for det tysknasjonale folkepartiet (DNVP), men gikk i 1920 ut av partiet etter Kappkuppet, som han var motstander av.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
DHM
Friedrich von Payer

Friedrich von Payer (født 12. juni 1847 i Tübingen i Kongeriket Württemberg, død 14. juli 1931 i Stuttgart) var en tysk politiker (Fortschrittliche Volkspartei, senere DDP).
Han var president for den württembergske landdagen, og medlem av Riksdagen. Ved slutten av første verdenskrig var han fra 1917 til 1918 Tysklands visekansler. Han tilhørte nasjonalforsamlingen som møttes i Weimar for å vedta den nye grunnloven, og var der parlamentarisk formann for DPP.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Friedrich von Payer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Helsfyr

Helsfyr er et strøk i bydel Gamle Oslo i Oslo, og et viktig transportknutepunkt. 


== Beliggenhet ==
Helsfyr ligger på begge sider av Strømsveien: Det er nærings- og bolig-bebyggelse nord for veien, mens kun Østre gravlund ligger på sørsiden. Tilgrensende strøk blir da:

Vest og nord: uklar grense mot Ensjø.
Sør:
Strømsveien vest for Østensjøveien er grensa mot Etterstad.
Østensjøveien og Tvetenveien er grensa mot Bryn.
Øst:
På sørsiden, er blindveien like øst for Østre gravlund grensa mot Teisen.
På nordsiden er det uklare grenser mot Valle / Valle Hovin / Hovin (Oslo), dette gjelder også mot nordøst.


== Historie ==

Området har navn etter Helsfyr gård (gnr. 130, bnr. 13). Gårdstunet lå ved Grenseveien 92, men bygningene ble revet i forbindelse med utbyggingen av Strømsveien. Navnet ble tidligere skrevet Hellsvær, og Oluf Rygh har i Norske Gaardnavne framsatt en hypotese om at navnet kommer fra det lavtyske ordet Helschwûr (høytysk Hölles-Feuer), helvetesild. Imidlertid ser det ikke ut til å være trukket noen endelig konklusjon om navnets opprinnelse. 
Gården ble skilt ut fra Øvre Valle i 1814 og overtatt av kommunen i 1893. Østre gravlund er anlagt på gårdens jorder.
I 1926 ble Helsfyr holdeplass på Østensjøbanen. Området var lenge lite utbygget, og på 1940- og 1950-tallet var det campingplass på nordsiden av Strømsveien. Helsfyr hotell åpnet i 1952 og er nå et videre utbygget hotell i Rica-kjeden. På 1950- og 1960-tallet startet utbyggingen av en rekke kontorbygninger i området, en utvikling som har fortsatt, særlig fram til 1980-tallet.


== Dagens strøk ==

Området er preget av veiutbyggingen, særlig etter at Strømsveien ble bygget ut til fire felts motorvei i 1968 og at Grenseveien ble lagt på en 115 meter lang bro over Strømsveien i 1970.
Helsfyr er primært et nærings- og boligstrøk, samt et transportknutepunkt med Helsfyr stasjon som kjerne. Hit kommer foruten T-baner en rekke busser, og området er tilrettelagt for dette.


== Eksterne lenker ==
(en) Helsfyr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Brynseng stasjon

Brynseng stasjon er en stasjon på T-banen i Oslo. Lambertseterbanen forlater Østensjøbanen og Furusetbanen ved Brynseng. Stasjonen har fire spor, to av dem for tog på Lambertseterbanen og de to andre for Østensjøbanen og Furusetbanen. Like ved T-banen så ligger Bryn stasjon


== Eksterne lenker ==
(en) Brynseng stasjon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Karl Heinrich von Bötticher

Karl Heinrich von Bötticher (født 6. januar 1833 i Stettin, død 6. mars 1907 i Naumburg/Saale) var en tysk embedsmann og politiker.
Han hadde flere stillinger i den prøyssiske statsforvaltningen, bl.a. som overpresident i Østpreussen fra 1842 til 1848, landdrost (regjeringssjef) i provinsen Hannover fra 1872 til 1876, overpresident i Schleswig-Holstein mellom 1879 og 1880 og overpresident i provinsen Sachsen fra 1898 til 1906. Samtidig var han mellom 1880 og 1897 statssekretær i innenriksministeriet («innenriksminister»), og fra 1881 til 1897 Tysklands visekansler.


== Se også ==
Leo von Caprivis regjering


== Referanser ==
Høyenhall stasjon

Høyenhall stasjon er første stasjon som Lambertseterbanen ikke deler med noen andre baner. Høyenhall er nærmeste stasjon til Bryn senter.
Stasjonen ble sommeren og høsten 2011 oppgradert til metrostandard. Den ble gjenåpnet 14. august 2011.
Denne er en av de minste stasjonene på Lambertseterbanen og har en svak kontur av C-kurve. Fra stasjonen er det mulig å se ned til Brynseng stasjon som er 600 meter unna. Under stasjonen ble det bygget transformatorstasjoner.Det er også to busstopp som ligger rett ved stasjonsområdet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for T-banen
Hans-Dietrich Genscher

Hans-Dietrich Genscher (født 21. mars 1927 i Reideburg i den tyske delstaten Sachsen-Anhalt, død 31. mars 2016 i Wachtberg-Pech i Nordrhein-Westfalen) var en tysk politiker (FDP) som gjennom mange år var Vest-Tysklands utenriksminister.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Etter å ha avsluttet skolegangen i 1943 tjenestegjorde han i Luftwaffe (Luftwaffenhelfer) og i riksarbeidstjenesten. Han var registrert innmeldt i NSDAP i 1944, men ifølge hans eget utsagn var innmeldingen foretatt uten egen medvirkning. Etter krigen satt han en periode i de alliertes fangenskap. 
Han studerte så jus i Halle ved Saale og Leipzig, hvor han tok den første juridiske statseksamen i 1949. I 1952 flyktet han til Vest-Tyskland og gjorde ferdig studiet i Hamburg, hvor han tok den andre juridiske statseksamen i 1954. Deretter virket han som advokat i Bremen. Samtidig ble han medlem av FDP.


=== Politiker ===
Fra 1956 var han vitenskapelig assistent, og mellom 1959 og 1965 forretningsfører for FDPs fraksjon i parlamentet. I 1965 ble han selv innvalgt i Forbundsdagen, og satt der til 1998.
Han ble utnevnt til innenriksminister i Willy Brandts regjering i 1969, og i 1974 ble han utenriksminister og visekansler. Disse posisjonene beholdt han med et kort avbrudd i 1982 frem til 1992, noe som gjorde ham til én av de lengstsittende utenriksministre i verden. Genscher var også formann for FDP fra 1974 til 1985.
Genscher la under sin tid som utenriksminister stor vekt på avspenningspolitikken mellom øst og vest, og han kom til å påvirke utviklingen av Øst-Tysklands Wende, den politiske kursendringen i vesttysk retning. I den resterende tiden på posten som utenriksminister var Tysklands gjenforening den store suksesshistorien. Han var Vest-Tysklands representant ved forhandlingene om To pluss fire-avtalen. Han forlot i 1992 etter eget ønske posten som utenriksminister. Han var da en av Tysklands mest populære politikere.Etter at han hadde trukket seg fra alle politiske posisjoner i 1998 var han virksom som advokat, i internasjonale organisasjoner, og grunnla sitt eget konsulentselskap.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Hans-Dietrich Genscher – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hans-Dietrich Genscher – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hans-Dietrich Genscher på Internet Movie Database 
(sv) Hans-Dietrich Genscher i Svensk Filmdatabas 
(en) Hans-Dietrich Genscher hos The Movie Database 
(en) Hans-Dietrich Genscher på Discogs 
(en) Hans-Dietrich Genscher på MusicBrainz 
(de) Hans-Dietrich Genscher hos Forbundsdagen
Manglerud stasjon

Manglerud stasjon er en av Oslos T-banestasjoner. Den ligger på Manglerud i Bydel Østensjø.
Manglerud stasjon var opprinnelig trikkestasjon fra 1957, og ble åpnet som T-banestasjon 22. mai 1966. Stasjonen betjenes av linje 4 Bergkrystallen (Lambertseterbanen).
Stasjonen ble sommeren og høsten 2010 oppgradert til metrostandard. Den ble gjenåpnet 14. august 2011.
Ved Manglerud stasjon er det også en bussholdeplass på Ring 3 som heter «Manglerud T» som betjenes av ruters busslinje 23 (Simensbråten – Lysaker).


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for T-banen
Sidsel Ryen

Sidsel Ryen (født 29. april 1943 i Strømmen) er en norsk skuespiller. Hun er spesielt kjent for rollen som Leonora Dorothea Dahl i Barne-TV-serien Sesam Stasjon.
Sidsel Ryen fikk sin utdannelse ved Statens Teaterhøgskole, og var tidlig i karrieren tilknyttet Det norske teatret, hvor hun spilte bl.a. Maria i West Side Story, Hanna Glawari i Den glade enke og Eliza Doolittle i My Fair Lady.
Hun ble ansatt ved Oslo Nye Teater i 1974, og medvirket der i bl.a. Flaggermusen (Adele), Kaptein Sabeltann og jakten på den magiske diamant, Kiss Me Kate, Anything Goes, Crazy for You, Juleoratoriet, Cabaret, My Fair Lady, La Cage aux Folles, Victoria, Olsenbanden jr. på Cirkus, Manndomsprøven, Nøtteknekkeren, Besøk hos familien Hansen halv syv og Les Misérables. Våren 2013 gikk hun av med pensjon fra Oslo Nye. Avskjedsforestillingen hennes var Trassalderen av Andreas Markusson.I tillegg til å stå på teaterscenen har hun også vært med i TV-serier og hatt en del konsertopptredener.


== Familie ==
Sidsel Ryen var gift med jazztrommeslager Svein Christiansen (1941–2015).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sidsel Ryen på Internet Movie Database 
(no) Sidsel Ryen hos Sceneweb 
(no) Sidsel Ryen på Oslo Nye Teater
Arvid Bertheau Johannessen

Arvid Bertheau Johannessen (født 2. april 1962) er en norsk sivilingeniør og komponist. Johannessen, som er oppvokst og bosatt i Fredrikstad, har publisert vitenskapelige arbeider innen elektronikk, og har komponert musikk i ulike sjangre. Han blant annet skrevet et verk for orgel, og har komponert musikken til en film av Harald Zwart, Gabriel's Surprise.


== Referanser ==
Brattlikollen stasjon

Brattlikollen stasjon ligger på Brattlikollen (i den sydlige enden av Brannfjell). Dette er den nærmeste t-banestasjonen til Ekebergsletta. Brattlikollen T-banestasjon er også nærmeste stasjon til Bekkelaget kirke, Holtet, Sandstuveien og Libakkveien. Brattlikollen stasjon ligger akkurat utenfor ring 3 hvor Ryen stasjon ligger innenfor ca. 750 meter unna stasjonen.  


== Bilder ==

		
		


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for T-banen
Karlsrud stasjon

Karlsrud stasjon ligger i den nordlige delen av drabantbyområdet Lambertseter. Stasjonen ligger mellom Brattlikollen stasjon og Lambertseter stasjon. 
Stasjonen ble oppgradert til metrostandard og gjenåpnet 4. september 2013. Den har et spesielt utseende og har trevegger bygget på stasjonen for å skjerme beboerne som bor rett ved. Den har et leskur og belysning.
Stasjonen ligger i gangavstand til Karlsrud skole (grunnskole og ungdomsskole) og Lambertseter videregående skole.


== Galleri ==

		


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for T-banen
Munkelia stasjon

Munkelia stasjon er nest siste stasjon på Lambertseterbanen i Oslo. Stasjonen ligger i området med samme navn i sørvestre del av Lambertseter. Stasjonen ligger i munningen av tunnelen mellom Munkelia og Bergkrystallen, og har gangveier mot veiene Langbølgen og Mikrobølgen. Stasjonen har også, i forstadsstil, en Narvesen-kiosk, plassert oppå tunnelmunningen mot Bergkrystallen stasjon.
Stasjonen og stasjonsområdet ble oppgradert til metrostandard og gjenåpnet 3. september 2013.
Munkelia stasjon betjenes dessuten av Ruters busslinje 79 (Åsbråten – Grorud T). 


== Bilder ==

		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for T-banen