jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gammeldansk

Gammeldansk er dansk slik det ble talt i middelalderen. Det er på dette tidspunktet dansk for alvor begynner å skille seg fra de andre nordiske språkene, og man kan derfor begynne å betegne dansk som et eget språk, og ikke bare en dialekt av norrønt.
I løpet av det 11.–13. århundre gjennomgikk språket større forandringer enn i noen annen periode i dets historie. Spesielt fonetikken endret seg i denne perioden; man hadde en oppmykning av konsonanter ([p], [t] og [k] blir til [b], [d] og [g]) og en nøytralisering av vokalene i trykksvak stavelse ([a], [i] og [u] blir til [æ], som blir til [e]). Bøyningsverket endrer seg også kraftig, idet man går bort fra å bruke fire kasus i bøyning av substantiver og adjektiver, og person og tall i verb. Dette skjer først i dansk, men svensk og norsk følger senere etter. I dag er det kun islandsk og færøysk som har bevart disse bøyningsformene.


== Verk på gammeldansk ==
Der eksisterer få kilder for det danske språk i perioden fra år 1000 til 1250. Fra begynnelsen av peridon finnes det eksempler på gammeldansk i lovskrifter, legebøger og fragmentariske helgenlegender oversat fra latin. Fra siste delen av perioden finnes det i tillegg en del rettsdokumenter, brev, krøniker og dikt.
Eksempler på verker med gammeldansk er Lucidarius og Libellus De Arte Coquinaria.
Siden 1950-tallet har Det Danske Sprog- og Litteraturselskab arbeidet med med en Gammeldansk Ordbok. Arbeidet er per 2020 fortsatt ikke avsluttet. Den foreløpige ordboken er tilgengelig på nett. https://gammeldanskordbog.dk/.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knudsen, Knud (1887): Gammel dansk som et „andet Sprog“ æn gl. norsk, Huseby & Co. limit.


== Eksterne lenker ==
Ordbog over det danske Sprog, inkludert gammeldansk
«Tekster på gammeldansk», Heimskringla.no
Meyer Prinstein

Meyer Prinstein (født Mejer Prinsztejn) (født 22. desember 1878, død 10. mars 1925)  var en amerikansk friidrettsutøver. Han var verdensrekordinnehaver i lengdehopp og vant gullmedaljer i tre olympiske leker..
Prinstein ble født i  Szczuczyn i Polen. Foreldrene, som var polsk-russiske jøder, flyttet til New York City i 1883 og like etter til  Syracuse, New York. Meyer var den tredje i en søskenflokk på ni. Han var kaptein på friidrettslaget til  Syracuse University.


== Verdensrekorder ==
Prinstein satte verdensrekord i lengde 11. juni 1898 i New York, med resultatet 7,235 meter (23 fot og 8⅞ tommer). Rekorden ble slått, først av William Newburn fra Irland og senere av Alvin Kraenzlein. Prinstein tok tilbake rekorden 28. april 1900, da han hoppet 7,50 i  Philadelphia.  Denne rekorden stod i fire måneder, til den ble slått av iren Peter O'Connor 29. august 1900.


== OL ==
Prinstein tok sølv i lengde under OL 1900 i Paris, der han ble slått av Alvin Kraenzlein. Dagen etter vant han gull i tresteg, etter å ha slått vinneren fra OL 1896, James Connolly.
I OL 1904 i St. Louis vant han gull i både lengde og tresteg, og er den eneste utøveren som har gjort dette. I tillegg kom han på 5.-plass på 60 m og 400 m.
I OL 1906 vant han gull i lengde igjen, denne gang foran verdensrekordinnehaveren Peter O'Connor.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Gull i friidrett, tresteg  USA
1904  St. Louis -  Gull i friidrett, tresteg  USA
1904  St. Louis -  Gull  i friidrett, lengdehopp  USA
1900  Paris -  Sølv i friidrett, lengdehopp  USA
(1906  Athen -  Gull  i friidrett, lengdehopp)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Meyer Prinstein – Olympics.com 
(en) Meyer Prinstein – Olympic.org 
(en) Meyer Prinstein – Olympedia 
(en) Meyer Prinstein – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Meyer Prinstein – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Meyer Prinstein – National Track & Field Hall of Fame 
(en) Meyer Prinstein – Track and Field Statistics
Gerald Bull

Gerald Vincent Bull (1928–1990) var en kanadisk ingeniør og forsker som er kjent for sitt arbeide med å konstruere kjempekanoner for sivilt og militært formål. På slutten av karrieren ledet han et prosjekt med å utvikle superkanoner til Saddam Hussein og Irak (Prosjekt Babylon).Bull tok en Ph.D i 1951 ved Universitetet i Toronto og var den yngste personen som hadde gått ut derfra med doktorgrad.
Med penger både fra Pentagon og Canadas forsvar satte han i 1960 opp HARP-programmet (High Altitude Research Program). Programmet var ment å skulle skyte satellitter opp med kjempekanoner.I 1980 ble han dømt til 6 måneders fengsel i USA for ulovlig våpenhandel med Sør-Afrika.I 1990 ble han likvidert i Uccle i nærheten av Brussel. Det er uklart hvem som drepte ham, men en del spor peker mot den israelske organisasjonen Mossad, mens andre peker i retning av USA, Storbritannia og den Sør-Afrikanske sikkerhetstjenesten.TV-filmen Doomsday gun fra 1994 omhandler hans prosjekt med å lage såkalte superkanoner til Irak. Rollen som Bull blir her spilt av Frank Langella.


== Referanser ==
Beleiringen (1983)

Beleiringen (originaltittel: Siege) er en kanadisk actionthriller fra 1983 regissert av Paul Donovan. En ny-facistisk gruppe henretter medlemmene i en humoklubb. Bare én blir unnslipper. Han søker tilflukt i en leiegård for studenter. Den tungt bevæpnede hatgruppen starter en beleiring for å tvinge beboerne til å utlevere ham. Det er ingen hjelp utenfra siden politet er i streik. De ledende rollene spilles av Tom Nardini og Brenda Bazinet.
Filmen er også kjent under tittelen Self defence.


== Handling ==
I Halifax, Canada har politiet er gått til en langvarig streik og gatebander herjer derfor fritt. En fascist-gruppe som kaller seg Ny Orden lager bråk på en homseklubb og dreper et av medlemmene der ved et uhell. De andre i klubben henrettes for å rydde mulige vitner av veien, men én unnslipper. Dermed starter en klappjakt som ender med en ren beleiring av en leiegård. Siden politiet streiker er ingen hjelp å få og beboerne må kjempe mot inntrengerne med hjemmelagede våpen.


== Om filmen ==
Filmen ble forbudt vist på kino av filmsensuren i Norge, men den ble utgitt på video i 1984 av C.P. Enterteinment.


== I rollene ==
Tom Nardini ...  Horatio
Brenda Bazinet ...  Barbara
Darel Haeny ...  Chester
Terry-David Després ...  Daniel
Jack Blum ...  Patrick
Keith Knight ...  Steve
Doug Lennox ...  Cabe
Jeff Pustil ...  Goose
Fred Wadden ...  Ian
Gary Dempster ...  Lloyd
Dennis O'Connor ...  Clark
Richard Collins ...  Rosie


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Beleiringen på Internet Movie Database 
(sv) Beleiringen i Svensk Filmdatabas 
(da) Beleiringen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Beleiringen på Allociné 
(en) Beleiringen på AllMovie 
(en) Beleiringen på Turner Classic Movies
Copromorphidae

Copromorphidae er en artsfattig familie av små sommerfugler som stort sett lever i tropene. De ligner den nærtbeslektede familien Carposinidae, eller også på viklere (Tortricidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore (vingespenn ofte rundt 20 mm) sommerfugler med avlange vinger. Kroppen er kraftig, hodet forholdsvis lite. Palpene er lange og fremoverrettede, antennene forholdsvis korte og smalt fjærformede. Forvingene er avrundet trekantede, forholdsvis avlange, kamuflasjefarget i grått og brunt. Navnet Copromorpha betyr "lort-formet", noen av artene ligner fugleskitt når de sitter i ro. Bakvingene er noe kortere enn forvingene og bleke på farge. Begge vingeparene har temmelig lange hårfrynser langs ut- og bakkantene.


== Levevis ==
Larvene lever på ulike planter i lyngfamilien (Ericaceae), berberisfamilien (Berberidaceae) og fikenslekten (Ficus) i morbærfamilien (Moraceae). De kan utvikle seg mellom sammenspunnede blader, i blomster, frukter eller inne i stengler. Slekten Isonomeutis, som lever i New Zealand, utmerker seg ved at larvene er rovdyr på skjoldlus (familien Margarodidae) som lever på bartrær i familien Podocarpaceae. De voksne møllene flyr om natten og kommer til lys.


== Fossiler ==
Copromorphidae finnes ikke i Europa i dag, men en art, Copromorpha fossilis, er beskrevet fra 35 millioner år gamle fossiler fra Isle of Wight, England.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata – Homoneura
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen Obtectomera
Overfamilien Copromorphoidea Hampson, 1918
Familien Copromorphidae
Aegidomorpha psammodina Meyrick, 1932
Cathelotis sanidopa Meyrick, 1926
Slekten Copromorpha Meyrick, 1886 – 27 nålevende og en fossil art er beskrevet
Dryanassa erebactis Meyrick, 1936 – Selskapsøyene, Polynesia
Slekten Ellabella Busck, 1925 – tre arter, Nord-Amerika
Endothamna marmarocyma Meyrick, 1922
Slekten Isonomeutis – to arter, New Zealand
Slekten Lotisma – to arter
Neophylarcha helicosema Meyrick, 1926
Slekten Ordrupia – fem arter
Slekten Osidryas – tre arter
Phanerochersa amphignosta Meyrick, 1926
Slekten Phaulophara – to arter
Slekten Phycomorpha – tre arter
Rhopalosetia phlyctaenopa Meyrick, 1926
Rhynchoferella simplex Strand, 1915
Saridacma ilyopis Meyrick, 1930
Sisyroxena syncentra Meyrick, 1916
Spilogenes chalazombra Meyrick, 1938
Syncamaris argophthalma Meyrick, 1932
Tanymecica xanthoplaca Turner, 1916


== Kilder ==
Catalogue of Life: Annual Checklist 2007. Liste over beskrevne dyr og planter. [1]
Billedgalleri over australske arter: [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Copromorphidae i Encyclopedia of Life 
(en) Copromorphidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Copromorphidae hos Fossilworks 
(en) Copromorphidae hos ITIS 
(en) Copromorphidae hos NCBI 
(en) Kategori:Copromorphidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Copromorphidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Drangey

Drangey (på norsk «Drangøy») er en vulkansk øy som rager majestetisk over havet midt i Skagafjörður på Island. Øya er en levning fra en 700 000 år gammel vulkan og består for det meste av vulkansk tuff. Den fremstår som en massiv festning av stein.
Øya ble først nevnt i den islandske Grettes saga. Der ble den beskrevet som tilfluktsstedet for den fredløse Grette, som tilbrakte sine siste år der sammen med broren Illugi og trellen hans Glaumur. Sent på høsten i 1031 ble Grette snikmordet av Þorbjörn Öngull og hans menn da han bokstavelig talt lå på dødsleiet i skuret sitt på øya.
Et gammelt sagn sier at to kjemper som lusket rundt på nattestid, en mann og en kvinne, var i ferd med å krysse fjorden med ei ku da de ble overrasket av de skarpe solstrålene ved daggry. Som et resultat av dette ble alle tre til stein. Drangey er i dette sagnet selve øya, mens den kvinnelige kjempen, Kerling, står noe sør for den. Karl, som var den mannlige kjempen, var på nordsiden av øya, men har forsvunnet i havet for lenge siden.


== Fugleliv og fangst ==
Fuglelivet på Drangey er variert og livlig og mange arter hekker her. De vanligste artene er lomvi, Alkefugler og lundefugl. Lomvien hekker i klippene, mens alkefuglene for det meste foretrekker dype sprekker under klippene. Lundefuglen på sin side graver huller i kanten av klippene. I tillegg til disse finner man også krykkje og havhest som begge hekker i klippene. Ravn og falk har også tilhold på øya.
Drangey har i lange tider vært vårbud for de lokale innbyggerne. Hver vår har de reist til øya for å både høste egg og fange fugler. De brukte rep for å klatre ned de bratte klippene etter egg, mens fuglene ble fanget ved hjelp av flåter som var plassert i havet under klippene. Disse flåtene var dekket med fuglesnarer laget av hestehår. Fangstmennene tok for det meste tilflukt i skur på den søndre tippen av øya. Fra dette området dro de også på fiske i båtene sine. I høysesongen kunne det være opptil 200 menn i sving med fuglefangsten, og den totale fangsten kunne på det beste være i overkant av 200 000 fugler. Bruken av snarer ble avviklet i 1966.
Bøvra (Lom)

Bøvra (også skrevet Bøvri eller Bøvre) er ei elv i Lom kommune i Innlandet. Elvenavnet har opphav i en gammel form av dyrenavnet bjor (bever). Nedbørfeltet er på 836 km² (Walseng oppgir 910 km2), og dette er den største sideelva til Otta..
Nedbørfeltet ligger hovedsakelig over 1000 moh og omfatter mange isbreer. Høydalsvatn er største innsjø. Elva har sine kilder ved Smørstabbreen vest i Jotunheimen.  Den renner derfra mot nordøst gjennom Bøverdalen, og munner ut i innsjøen Skim i Ottavassdraget ved tettstedet Fossbergom. Like før utløpet i Skim danner elva Prestfossen. Fra sørøst tar Bøvra opp de store sideelvene Leira og Visa, som kommer fra de sentrale delene av Jotunheimen nasjonalpark, med Norges to høyeste fjell, Galdhøpiggen og Glittertinden, beliggende på hver sin side av Visdalen.
Fylkesvei 55 (Sognefjellsveien) går langs vassdraget.
Nedslagsfeltet til elva er rikt på sjeldne planter, verdifulle kulturminner fra et langt historisk tidsrom og er svært verdifullt og mye brukt friluftsområde.
Det er ingen utbygd vannkraft i Bøvra, men elva utgjorde tidligere en sentral del av de opprinnelige planene for kraftutbygging i Ottavassdraget. På grunn av sterk motstand ble utbyggingsplanene skrinlagt, og vassdraget ble i 1993 varig vernet mot fremtidig kraftutbygging gjennom Verneplan IV for vassdrag.


== Referanser ==


== Litteratur ==
NOU 1991:12A Verneplan for vassdrag IV
Sho Kosugi

Sho Kosugi (født 1948) er en japansk kampsportutøver og skuespiller kjent fra en rekke amerikanske ninjafilmer. 
Kosugi hadde sin første store rolle i actionfilmen Enter the Ninja (1981) og sin første hovedrolle i Revenge of the Ninja (1983). Han hadde også en sentral rolle i tv-serien The Master (1984). Han trakk seg tilbake fra filmbransjen på midten av 1990-tallet, men hadde en birolle i Ninja Assassin (2009).  
Innen kampsport har han spesielt befattet seg med med stilarter som kinesisk Xing Yi Quan, koreansk Tae Kwon Do og japansk Shitō-ryū og Shotokan-ryū. I 1998 etablerte han Sho Kosugi Institute (SKI) in Hollywood. SKI er et akademi for gymnastikk, skuespill, dans, sang, kampsort og taiko.Han har tre barn, deriblant Kane Kosugi som også er aktiv i filmbransjen. I filmen Revenge of the Ninja spilte de sammen som far og sønn.


== Filmografi ==
Bruce Lee Fights Back from the Grave (1976)
Bjørnegjengen reiser til Japan (1978) (ukreditert)
Enter the Ninja (1981)
Revenge of the Ninja (1983)
Ninja III: The Domination (1984)
Nine Deaths of the Ninja (1985)
Pray for Death  (1985)
Rage of Honor (1987)
Black Eagle (1988)
Aloha Summer (1988)
Blind Fury (1989)
Shogun Mayeda (1991)
Drug Connection (1993)
Ninja Assassin (2009)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Sho Kosugi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sho Kosugi på Internet Movie Database 
(sv) Sho Kosugi i Svensk Filmdatabas 
(da) Sho Kosugi på Filmdatabasen 
(da) Sho Kosugi på Scope 
(fr) Sho Kosugi på Allociné 
(en) Sho Kosugi på AllMovie 
(en) Sho Kosugi hos The Movie Database
POV

POV er et engelsk akronym («point of view» = synspunkt) som har flere betydninger, og er del av det andre akronymet NPOV, «neutral point of view» = nøytralt synspunkt.

Nøytralt synspunkt betyr i Wikipedia-sammenheng å ha et objektivt ståsted.
Harry Potter samlekortspill

Harry Potter samlekortspill (Harry Potter Trading Card Game) er et strategisk samlekortspill utgitt av Wizards of the Coast på lisens fra Warner Bros. i 2001.  Spillet har utgangspunkt i Harry Potters magiske verden, skapt av forfatteren J.K. Rowling og er en forenkling av det populære samlekortspillet Magic: The Gathering, utgitt av samme forlag. 
Spillet ble lansert med brask og bram i Guildhall Art Gallery i London 7.august 2001, da ca. 500 personer fra hele Europa prøvde spillet for første gang.
Wizards of the Coast hadde kanskje regnet med at Harry Potter-navnet skulle selge spillet uten for mye annen markedsføring.  Men selv om spillet fikk mange tilhengere, tok interessen aldri helt av.  Dette kan ha vært en medvirkende årsak til at forlaget stoppet produksjonen etter at den femte og siste serien kom ut i oktober 2002.


== Slik spiller man ==
To spillere spiller mot hverandre med hver sin kortstokk (deck) med 60 kort + en karakter fra Harry Potter-bøkene.  Man spiller med ulike typer kort: kunnskapskort (lessons), vesen (creatures), tryllekort (spells) og ulike spesialkort. Med hjelp av ulike magiske vesen (creature-kort) og tryllekort skal man gjøre skade på motstanderen.  Hvor mye skade avhenger av hva slags kort man spiller med.   Den som først har fjernet alle kortene i motstanderens deck har vunnet spillet.   


== Utgitte serier ==
1. Grunnsettet – Harry Potter Trading Card Game (116 kort)
(August 2001)
2. Utvidelse – Quidditch Cup (80 kort + 30 Foil eller Hologram Portrait Premium rares) (November 2001)
3. Utvidelse – Diagon Alley (80 kort + 30 Foil eller Hologram Portrait Premium rares) (Mars 2002)
4. Utvidelse –  Adventures at Hogwarts (80 kort + 30 Foil eller Hologram Portrait Premium rares) (Juni 2002)
5. Utvidelse – Chamber of Secrets (140 kort + 55 Foil eller Hologram Portrait Premium rares) (Oktober 2002)


== Turneringer og mesterskap ==
Det ble arrangert en rekke turneringer og mesterskap rundt i verden i årene 2001-2003. Men da det ikke ble produsert nye kort, dabbet interessen etter hvert av.  Det fins imidlertid ennå grupper som holder spillet levende og turneringer arrangeres fortsatt fra tid til annen.  NM ble arrangert for første og eneste gang i 2002.  Etter lokale kvalifiseringer rundt i landet var 26 spillere samlet til finalespill i Oslo.  Oddbjørn Nødland fra Dirdal i Rogaland ble Norgesmester.  


== Eksterne lenker ==
Harry Potter Trading Card Game Warner Bros' offisielle side
Boardgamegeek
Brettspill.no
Brettspillguiden
Everything Beskrivelse og anmeldelse av spillet
Pojo.com Kortlister, spilletips og mye mer
Spillukas Harry Potter-side Turneringsresultater, bilder m.m.
Esja

Esja er en vulkansk fjellkjede som ligger sørvest på Island, i overkant av 10 km nordøst for Reykjavík som er hovedstaden på Island. Fjellkjeden består av basalt og tuffbergarter.
Området er lett å nå fra Reykjavík, og Esja er et populært rekreasjonsområde for turgåere og fjellklatrere. Den mest kjente turstien leder opp til toppene Þverfellshorn og Kerhólakambur (851 moh).
Esja blir også brukt som det første navnet på Island.


== Dannelsen av fjellkjeden ==
Esja ble dannet mot slutten av den pleistocene tidsepoken, ved begynnelsen av istiden. I de varme periodene flommet det lava og i de kalde periodene ble det bygget opp rygger av tuffbergarter under isbreen. Den vestre delen av fjellkjeden er den eldste med en alder på rundt 3,2 millioner år, og den østre delen er den yngste med en alder på rundt 1,8 millioner år. Bevegelsen av kontinentalplatene, som krysser diagonalt over Island, presset sedimenterte lag vestover og vekk fra det aktive vulkanske området. Intrusjon fra de store magmakanalene fra de gamle sentrale vulkanen ved Kjalarnes og Stardal ble ført inn i de sedimenterte lagene. Resultatet ble store lavafelt lag etter lag oppå hverandre, som isbreen eroderte ned. Det eneste som ble stående igjen etter istiden var de høyeste fjelltoppene slik som Esja-fjellkjeden og Akrafjall.


== Karakteristiske trekk ==
De østligste toppene, kalt Móskarðshnúkar, er usedvanlig lyse av farge. En islandsk forfatter skrev etter sigende på 1800-tallet at han håpte å se solen der etter en lang periode med regn, men da han så nærmere etter var det kun fjelltopper i sine lyse farger der. I realiteten er det rhyolitt, som man ofte finner på Island i nærheten av gamle (og også aktive) sentrale vulkaner.
Plovdiv

Plovdiv (bulgarsk Пловдив) er den nest største byen i Bulgaria etter hovedstaden Sofia, med et folketall på 341 873. Byen er det administrative senteret i Plovdiv oblast sør i Bulgaria, i tillegg til den største og viktigste byen i det historiske området Øvre (eller Nordlige) Trakia, vidt kjent for sin eldgamle og mangfoldige kultur og tusenårige historie.Byen ligger ved elven Maritsa, cirka 130 km øst for Sofia, på den fruktbare trakiske sletten. Byen har også en stor og mangfoldig industri og et akademisk miljø med universitet, forskningsinstitutter og høyskoler.


== Historie ==
Plovdivs historie strekker seg 6 000 år tilbake i tid, noe som gjør byen til en av de eldste byene i Europa. Byen het Evmolpija da den i 342 f.Kr. ble erobret av Filip II av Makedonia, som omdøpte byen til Filippopolis. Byen ble senere en selvstendig trakisk by under navnet Pulpudeva, før den ble en del av Romerriket og hovedstad i Trakia i år 46 f.Kr. Romerne omdøpte byen til Thrimontium «tre fjell» etter de tre høydene gamlebyen ligger på.
Slaverne erobret byen på 500-tallet og sørget for å innlemme byen i det første bulgarske riket og omdøpte den nok en gang, nå til Pâldin, før bulgarerne tok over byen i 815. Tyrkernes invasjon i 1364 forårsaket store ødeleggelser, men byen ble gjenreist med et utall av moskeer og basarer, skiftet navn til Filibe og ble etter avslutningen av den russisk-tyrkiske krig hovedstad i den osmanske provinsen Øst-Rumelia. Navnet Plovdiv fikk byen på 1400-tallet.Da Bulgaria var under Det osmanske riket på 1800-tallet, ble den bulgarske frigjøringskampen ledet fra Plovdiv, men da byen ble frigjort fra osmanene etter slaget ved Plovdiv i 1878 ble den likevel ikke en del av fyrstedømmet Bulgaria, og ble i stedet hovedstad i det osmanske Øst-Rumelia fram til 1885 da den ble en del av Bulgaria.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Plovdiv – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bulgarere

Bulgarere er en sørslavisk etnisk gruppe som vanligvis holder til i Bulgaria og nærliggende regioner. Utvandring har ført til immigrantsamfunn i en rekke andre land.


== Referanser ==
Mikio Oda

Mikio Oda (jap. 織田 幹雄, Oda Mikio, født 30. mars 1905 i Hiroshima; død 2. desember 1998 i Kamakura) var en japansk friidrettsutøver. Han var den første asiatiske OL-vinneren i friidrett.


== Karriere ==
Odas første olympiske deltakelse skjedde under OL 1924 i Paris. Han ble utslått før finalen i både høyde- (1,80 m) og lengdehopp (6,83 m, men kom på sjetteplass i tresteg med 14,35 som resultat.
Under OL 1928 deltok han i fire øvelser. I høyde ble han nummer 7 med 1,88 m, i lengde hoppet han 7,11 og ble utslått i kvalifiseringen. I tresteg vant han gull med 15,21 m, fire centimeter foran sølvvinneren Levi Casey fra USA. På tredje- og fjerdeplass kom Vilho Tuulos og Chuhei Nambu, OL-vinnerne fra henholdsvis 1920 og 1932. Til slutt løp Oda for det japanske 4x100 m-laget, som ble utslått i forsøkene.
27. oktober 1932 satte Mikio Oda ny verdensrekord i tresteg med resultatet 15,58. Samme dag satte Chuhei Nambu verdensrekord i lengde (7,98 m), og dette var de to første verdensrekordene i friidrett som var satt av asiatiske utøvere.
Oda deltok i sitt tredje OL i 1932 i Los Angeles, og måtte nøye seg med en 13.-plass i tresteg med det beskjedne resultatet 13,97. Landsmannen Nambu gikk til topps.
Totalt satte Mikio Oda 21 asiatiske rekorder i høyde, lengde, tresteg og tikamp.


== Etter karrieren ==
Fra 1952 til 1964 var Mikio Oda trener for det japanske olympialaget. Han var ærespresident i det japanske friidrettsforbundet og medlem av IAAF.
Under OL 1964 ble det olympiske flagget til Odas ære heist til en høyde av 15,21 meter.


== Bestenoteringer ==
Høyde: 1,92 m
Lengde: 7,52 m
Tresteg: 15,58 m


== Kilder ==
Manfred Holzhausen: Weltrekorde und Weltrekordler – Dreisprung / Stabhochsprung, Grevenbroich 2002
Peter Matthews (ed): Athletics 1999, Surbiton, Surrey 1999 ISBN 1-899807-04-7
Ekkehard zur Megede: The Modern Olympic Century 1896-1996 Track and Fields Athletics, Berlin 1999, utgitt av Deutsche Gesellschaft für Leichtathletik-Dokumentation e.V.


== Eksterne lenker ==
(en) Mikio Oda – Olympics.com 
(en) Mikio Oda – Olympic.org 
(en) Mikio Oda – Olympedia 
(en) Mikio Oda – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mikio Oda – World Athletics 
(en) Mikio Oda – Track and Field Statistics