Harry Fett

Harry Per Fett (født 8. september 1875 i Christiania, død 13. september 1962 i Oslo) var kunstsamler, kunsthistoriker, riksantikvar og fabrikkeier.


== Familie og bakgrunn ==
Fett var sønn av tyske Frans Eduard Fett (1849–1911) og svenske Ester Carolina Emilia Fischer (1852–1933), datter av bankdirektør Per Adolf Fischer og Christine Rickert, fra Lidköping. Fett giftet seg i 1903 med Harriet Emilie von Trepka Rode (1880–1967), datter av lege Emil Ferdinand Rode (1852–1929) og Inga Marie Caroline Sundt (1853–81) av Sundt (slekt). Deres første barn var Hugo Emil Fett (1904–1993) som jobbet i Eduard Fett & Co, Oslo, takpapp- og vattfabrikk 1930–1984. De fikk så sønnen Per Harry Fett (1909–1996), som ble arkeolog og giftet seg med Eva Nissen Meyer (1910–2003), Norges første kvinnelige arkeolog. Senere fikk de døtrene Inga Marie, gift Gulseth, (1918–2012) og Harriet, gift Flaathen (1919–2006). 
Sønnen Per var en kjent kartlegger av vestnorske fornminner i sitt arbeid for Bergen Museum. Sønnesønnen Tryggve Fett (1943-2020) var seniorrådgiver ved Bergen Museum.Ifølge Aavitslands biografi var Fett politisk konservativ i tråd med den borgerlige bakgrunnen. Han tilhørte et sjikt som var begeistret for Fridtjof Nansen og Fedrelandslaget. Etter krigen ble han politisk mer åpen, ble venn av den radikale Sigurd Hoel, og fikk respekt for Einar Gerhardsen, ifølge Aavitsland. Harry Fett var en nær venn av den svenske Prins Eugen, yngste sønn av Oscar II.


== Utdanning ==
Etter examen artium i 1894 og annenrangs eksamen tilbrakte han fire år på studietur i Europa på anbefaling fra sin veileder Lorentz Dietrichson (1835–1918) som var kunsthistoriker og i 1880-årene hadde turnert Europa for å studere eldre trearkitektur.  Fra 1899 gjorde Fett seg gjeldende i avisenes kunstspalter og ble i 1901 engasjert av Hans Aall (1869–1946) som i 1896 hadde etablert Norsk Folkemuseum. Der ble Fett amanuensis og disputerte i 1908 til dr.philos. på avhandlingen  Billedhuggerkunsten i Norge under Sverreætten. Fett grunnla i 1910 tidsskriftet Kunst og kultur, sammen med Haakon Shetelig og ga seg ved folkemuseet i 1911 for å ta over sin avdøde fars Eduard Fett & Co..  Han var også svært sentral i Fortidsminneforeningen som han også ledet fra 1911 til 1913. Der tok Fett initiativet til en katalogisering av nettopp fornminner.


== Riksantikvar ==
I 1913 ble det kjent at Fett skulle overta etter arkitekt Herman Major Schirmer (1845–1913), som  hadde sittet kun fem måneder som den unge nasjonens første riksantikvar. Fett, som også  i 1912 hadde søkt på stillingen og tapt, vant nå i konkurranse med historikeren Frederik Macody Lund (1863–1943) og arkitekten Holger Sinding-Larsen (1869–1938).  Harry Fett ble av arkitekt Håkon Christie blant annet karakterisert som en energisk, handlingsorientert, lekende virvelvind. Sentralt i Fetts arbeid var vern av merkantile og industrielle miljø som Bryggen og Røros, en type miljø nasjonalromantikken hadde vist mindre interesse for. Fett fikk vernet Bryggen i Bergen, bergstaden Røros og Basarhallene i Oslo. Fett tok initiativ til det mobile galleriet Kunst på Arbeidsplassen i 1950, fire år etter at han gikk av som riksantikvar. Blant Fetts nederlag var rivingen av Empirekvartalet i Oslo for å gi plass til Regjeringskvartalet.


== Fabrikkeieren ==
Som fabrikkeier drev han takpapp-fabrikken Høienhall fabrikker som faren hadde etablert i Kristiania i 1891, etter å tidligere (fra 1871) ha holdt det gående som Vallø Pap & Uldfabrik på Vallø utenfor Tønsberg inntil en brann i 1889.  Eiendommen ble kjøpt fra Eduards venn, Peter W. Kildal som hadde drevet krittmølle her. Høienhall fabrikker ble landets eldste takpappfabrikk og hadde på det meste 200 ansatte. Fabrikken lå på området som i dag er mellom dagens Bryn Senter og Østensjøveien. Harry Fett var kjent for sosiale tiltak og velferdstilbud for fabrikkens arbeidere. Etter hans død overtok eldstesønnen Hugo Fett (1903–1983) som eier i 1963 og fabrikken ble kontorlokaler. Hugo Fett var styreleder for Kunst på Arbeidsplassen fra 1963 til 1974. Fabrikken ble nedlagt i 1973. I 2007 ble Christinedal solgt ut av familien. Bygningene revet, og i 2011 ble det oppført boligblokker.  Hovedbygningen Christinedal og parkanlegget ble fredet i 2009 og består. Den er per 2013 Christinedal barnehage.
Hovedbygningen på Christinedal ble oppført i 1901 av faren som tok navnet Christine etter sin svigermor. Det bærer preg av å være tyskinspirert, med grønnmalt bindingsverk og murstein. Fett flyttet inn etter farens død i 1911, da han også overtok driften. Det var her Harry installerte sin etterhvert betydelige malerisamling. Han hadde dekorert «Krohg-salen» med verker av Christian Krohg. Ellers gikk det mye i Erik Werenskiold og Gerhard Munthe. Hans boksamling var ved hans død i 1962 på rundt 40 000 bind.  Han ga selv ut en mengde bøker og skrifter med et sterkt kulturfilosofisk preg, blant annet Norges malerkunst i middelalderen (1917) og Vort nationale enevelde (1925). Ellers foretok Fett flere renoveringer av hovedbygningen, blant annet i 1937 assistert av arkitekt Arnstein Arneberg og hans bror Einar Arneberg. Etter fabrikken brant i 1917 brukte man stein fra hagen til gjenoppmuring, og i steinbruddet anla han en kunstnerisk terrasse i mosaikk sammen med malervennen Oluf Wold-Thorne, direktør for Kunstindustrimuseet i Oslo Hans Dedekam (1878–1928), Carl Berner (arkitekt) (1877–1943), maleren Henrik Sørensen (1882–1962), redaktør Rolf Thommessen (1879–1939) og arkitekt Magnus Poulsson (1891–1958), så han hadde mange venner med innflytelse i alle aldre.I 2014 utkom en biografi om Harry Fett.


== Verv og utmerkelser ==
Det Norske Videnskaps-Akademi innvalgt 1916
Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim, innvalgt 1927
St. Olavs Orden, ridder av 1. klasse 1925, kommandørkorset 1938, kommandør med stjerne 1946
St. Hallvard-medaljen i 1959.
Gamle Østensjøvei ble i 1965 omdøpt til Harry Fetts vei.  Nevnte eiendom Christinedal ligger i Harry Fetts vei 10.
Bøndenes Bygningskontor, formann fra 1923


== Utgivelser ==
Norges malerkunst i middelalderen (1917)
Vort nationale enevelde (1925).
Hellig Olav, Norges evige konge, Gyldendal norsk forlag, Oslo, 1938.
Finnmarksviddens kunst : «John Savio» I: Kunst og Kultur, 1940


== Litteratur ==
Kristin Bliksrud Aavitsland: Harry Fett. Historien er lengst Oslo: Pax, 2014.
Kåre Bulie: «Det er et helvede at være saa fuld af ideer», fra nettstedet kunstkritikk.no


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Harry Fett», fra Norsk biografisk leksikon