jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sprettert

En sprettert er et håndholdt våpen for skyting av prosjektiler med strikk-kraft. Spretterter har blitt brukt til jakt på smådyr, og kan gjøre skade på mennesker, dyr og gjenstander. Såkalte krampespretterter er ett eksempel på spretterter med potensial for ødeleggelse. I moderne tid brukes som regel bare sprettert som et leketøy, og finnes i mange størrelser og utførelser – både hjemmelagde og patenterte. Noen spretterter er utformet for å skyte ut klinkekuler og andre runde gjenstander, mens noen skyter stålkramper.


== Typer spretterter ==
En svært lettvint sprettert kan lages av en gummistrikk som blir  lagt rundt tommel og pekefinger og strukket ut mellom disse. Ammunisjon kan være en sammenrullet papirstrimmel som blir bøyd på midten, slik at den ligner en krampe. Slike improviserte spretterter har lenge vært vanlig å bruke som rampestrek i skoletimer.
Den enkleste typen «ekte» sprettert er derimot laget av en Y-formet kvist med to strikker festet i hver ende av de oppstående endene. På midten blir de skjøtet sammen med en lærlapp der man kan legge det man skal skyte ut.
Rørsprettert er en type sprettert som er mye kraftigere og mer treffsikker enn vanlige spretterter. Den lades ved at man legger ammunisjonen inn i rørets munning med munningen opp så den faller bak i skyteblæren. Når blæren trekkes bakover og slippes, blir ammunisjonen sendt ut gjennom rørets munning.
Det finnes også en variant der strikkene er festet til et spesielt utskåret kryssfinerstykke med hull eller nedsenkning midt mellom strikkfestene. Denne er beregnet til å skyte piler med. Leketøysvarianten var i plast, med piler med sugekopp.


== Bruk i Norge ==
Sprettert er ikke tillatt å eie, erverve eller selge i Norge uten tillatelse. 

Det er forbudt å erverve, eie eller inneha elektrosjokkvåpen, pepperspray og andre selvforsvarsmidler med tilsvarende virkning, springkniver, batangakniver, stiletter, slåsshansker, batonger, karatepinner, kastestjerner, blåserør for utskyting av piler eller andre gjenstander, spretterter eller andre tilsvarende særlig farlige gjenstander uten aktverdig formål og som fremstår som voldsprodukter.

Forbudet mot å kjøpe, erverve, eie eller inneha spretterter.
Ved siste endring av våpenforskriftene med ikrafttredelse fra 1. januar 2000, ble det innført forbud mot å kjøpe, erverve, eie eller inneha spretterter. Departementet understreker at dette forbudet først og fremst er ment å ramme de kraftige maskinproduserte sprettertene for omsetning på det kommersielle markedet. Forbudet er således ikke ment å ramme såkal husflidpretterter, dvs. hjemmelagede trespretterter e.l., eller tilsvarende spretterter.


== Referanser ==


== Se også ==
Slynge, kastevåpen
Katapult, kastemaskin
Pil og bue
Blåserør


== Eksterne lenker ==
(en) Slingshots – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sørarnøya

Sør-Arnøy eller Sørarnøya er en øy og et sted i Gildeskål kommune. Sørarnøya er forbundet til Nordarnøya med bru, men ingen av øyene har fastlandsforbindelse. Den enkleste måten å komme seg til Sørarnøya på er med hurtigbåt eller ferge. Fergeforbindelsen er en trekantforbindelse mellom Sørarnøya, Horsdal lengst sør på Sandhornøya og Sund på fastlandet, nord for kommunesenteret Inndyr.Høsten 2021 åpnet et nytt, moderne lakseslakteri; Salten N950.Det bor cirka 300 innbyggere på øyene. Tettstedet Sørarnøy ligger på østsiden av Sørarnøya, og hadde om lag 200 innbyggere siden 2008. Det er en dagligvarebutikk på Sørarnøy, Nærbutikken Sørarnøy. Det er bussforbindelse mellom Sør- og Nord-Arnøy cirka to ganger hver dag, og skolebuss hver skoledag mellom øyene. Skolen har 26 elever (sept. 2021), fordelt på 1.-10.trinn. 
Storåsen utgjør det høyeste punktet på Sørarnøy med 52 moh.


== Referanser ==
Nøytrofil granulocytt

Nøytrofile granulocytter (ofte omtalt som bare nøytrofiler) utgjør 60% av alle leukocytter (hvite blodceller) og er en viktig komponent i det uspesifikke immunforsvaret. Den har som viktigste oppgaven (akkurat som monocytter og eosinofiler) som fagocytter å eliminere patogener som bakterier og visse sopper. Nøytrofilen har en rekke system for dette formålet og er dermed en celletype som også er potensielt farlig uten en streng regulering. De eter opp, fagocytterer, det som kommer i veien, eksempelvis rester fra egne døde celler. De dreper med aggressive væsker som finnes i vesikkelen. De holder først og fremst til ute i vevet og histamin lokker dem til seg i store mengder. Foruten den biokjemiske reguleringen har nøytrofilet en kort levetid (timer), noe som kan betraktes som et beskyttende tiltak for å begrense deres skadevirkninger. Den gulhvite væsken som oppstår ved sårlegingen består for en stor del av døde nøytrofiler.
Nøytrofiler dannes i beinmargen fra samme celle-linje som makrofager. Nøytrofiler bruker til og med samme mekanismer som makrofager for å eliminere bakterier.


== Litteratur ==
Anne Spurkland Immun - Kroppens evige kamp for å overleve Spartacus 2017 ISBN 9788243008304
Kina under Paralympiske vinterleker 2006

Folkerepublikken Kina deltok med åtte utøvere i de paralympiske vinterlekene 2006 i Torino.


== Medaljer ==


== Deltakere ==
Alpin skiidrett
Wang LeiNordiske grener
Fu Chunshan, Han Lixia, Peng Yuanyuan, Sun Qiu, Wang Jinyou, Zhang Jie, Zhang Nannan


== Referanser ==


== Kilder ==
Athletes and teams list by NPC


== Se også ==
Folkerepublikken Kina ved de paralympiske leker
Influensavirus

Influensavirus er en gruppe virus som forårsaker influensa hos mennesker.


== Eksterne lenker ==
(en) influensavirus – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) influensavirus i Encyclopedia of Life 
(en) influensavirus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) influensavirus hos NCBI 
(en) Kategori:Orthomyxoviridae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Orthomyxoviridae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Influensa - en mester i metamorfose - artikkel fra forskning.no 7.2.03
Kathleen Jessie Raine

Kathleen Jessie Raine (født 14. juni 1908 i Essex i England, død 6. juli 2003) var en britisk lyriker og kritiker.Raines mest kjente diktsamlinger er Stone and Flower (1943), Living in Time (1946), The Year One (1952) og On a Deserted Shore (1973).


== Referanser ==
Artabanes

Artabanes kan være:
Konger av Partia:

Artabanes I (127-124 f.Kr.)
Artabanes II (10-38 e.Kr.)
Artabanes III (80-90)
Artabanes IV (216-224)
Artabanes, en general under den østromerske keiser Justinian den store.
Kandidatturneringen

Kandidatturneringen er en sjakkturnering som verdenssjakkforbundet FIDE arrangerer for å kåre utfordreren til verdensmesterskapet i sjakk. Turneringen omfatter åtte spillere. De seks beste i Intersoneturneringene var kvalifisert, og de to best plasserte fra den foregående kandidatturneringen var seedet. Før 1965 spilte man serie (alle mot alle), men fra 1965 ble turneringen spilt som cup.


== Arrangørsted og vinnere ==
1950 – Budapest – David Bronstein
1953 – Zürich – Vasilij Smyslov
1956 – Amsterdam – Vasilij Smyslov
1959 – Bled, Zagreb og Beograd – Mikhail Tal
1962 – Curaçao – Tigran Petrosian
1965 – Boris Spasskij
1968 – Boris Spasskij
1971 – Bobby Fischer
1974 – Anatolij Karpov
1977 – Viktor Kortsjnoj
1980 – Viktor Kortsjnoj
1983 – Garri Kasparov
1986 – Montpellier – Anatolij Karpov
1989 – Anatolij Karpov
1992 – Nigel Short
2013 - London - Magnus Carlsen
2014 - London - Vishy Anand
2016 - Moskva - Sergej Karjakin
2018 - Berlin - Fabiano Caruana
2020 - Jekaterinburg


== Eksterne lenker ==
(en) Candidates Tournament – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Statistikk fra kandidatturneringene
Via Campesina

La Via Campesina er en internasjonal sammenslutning av nasjonale organisasjoner for små og mellomstore bønder, landarbeidere og urbefolkninger i Asia, Amerika og Europa. La Via Campesina arbeider for å bedre vilkåra for småskalajordbruket verden over. Organisasjonen er særlig opptatt av spørsmål omkring jordreform, matvaresikkerhet, kredittordninger og gjeldsproblematikk, matvarehandel, genressurser, biologisk mangfold, samt kvinners stilling i landbruket.
Norsk Bonde- og Småbrukarlag er norsk medlem av Via Campesina.


== Historie ==
La Via Campesina ble til under et møte mellom ledere for bondeorganisasjoner i Managua, Nicaragua i 1992. I 1993 holdt organisasjonen sin første konferanse i Mons i Belgia. Via Campesinas andre konferanse ble holdt i Tlaxcala, Mexico i 1996, og samla delegater fra 69 organisasjoner i 37 land.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted 
(es) Offisielt nettsted
Miguel Najdorf

Miguel Najdorf (født som Mieczysław Najdorf 15. april 1910 i Warszawa, død 4. juli 1997 i Málaga i Spania) var en polsk-argentinsk sjakkspiller.
Han fikk opplæring av Savielly Tartakower, som han alltid omtalte som «læreren min». Da annen verdenskrig brøt ut i 1939, spilte han på Polens lag i sjakkolympiaden i Buenos Aires. Najdorf var jødisk (i likhet med to andre av de polske spillerne), og han tolket verdenshendelsene slik at han ble værende i Argentina. 
Selv om han ikke spilte profesjonelt på heltid (han arbeidet mange år i forsikringsbransjen), var han en av verdens fremste spillere i 1950- og 60-årene, og han var en fantastisk blindsjakkspiller. I 1950 ble han utnevnt til Internasjonal stormester (GM). Det samme året spilte han i kandidatturneringen for å kåre utfordreren til verdensmesterskapet i sjakk, og endte på femteplass. Tre år senere, i kandidatturneringen i Zürich i 1953, kom han på sjetteplass. Han vant større turneringer, for eksempel i Mar del Plata (1961) og i Havanna (1962 og 1964), og deltok også i flere sjakkolympiader for Argentina. 
Najdorfs muntre vesen gav ham mange tilhengere i sjakkverdenen, og han var kjent for å være kjapp i replikken. Et eksempel: Da han omtalte motstanderen i en kamp som ble arrangert mellom Sovjetunionen og resten av verden i 1970, sa han: «Hvis Spasskij (daværende verdensmester) ofrer en brikke, kan du like gjerne gi opp med en gang. Men hvis Tal ofrer en brikke, bør du spille videre, for han kan finne på å ofre en til, så en til, og til slutt ... hvem vet?»
Najdorf-varianten i siciliansk er oppkalt etter ham. Han har også gitt viktige teoretiske bidrag til andre åpninger, for eksempel kongeindisk. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Miguel Najdorf – chessgames.com 
(en) Miguel Najdorf – OlimpBase 
(en) Miguel Najdorf – 365Chess.com 
20 kritiske stillinger fra Najdorfs partier
Gaudencio Borbon Rosales

Gaudencio Borbón Rosales (født 10. august 1932 i Batangas City i Batangas på Filippinene) er kardinal og katolsk erkebiskop av Manila. Han etterfulgte kardinal Jaime L. Sin, og er den fjerde filippinskfødte biskop av Filippinenes hovedstad – tidligere var de fleste erkebiskopene fra Spania.


== Biografi ==
Rosales studerte ved filippinske presteseminarer og ble presteviet 23. mars 1958 av biskop Alejandro Ayson Olalia av Lipa. Han arbeidet som prest i erkebispedømmet Lipa. I 1974 ble han utnevnt til hjelpebiskop for kardinal Rufino J. Santos i Manila. Han ble promotert til biskop av Malaybalay i provinsen Bukidnon på Mindanao i 1982, til å begynne med som koadjutor. Etter to år etterfulgte han som ordinarius. I 1992 ble han promovert til erkebiskop i sitt hjemmebispedømme Lipa. Ti år etter ble han den 15. september 2003 utnevnt av pave Johannes Paul II til erkebiskop av Manila, og ble innført i dette embede i katedralen den 21. november 2003.
Den 22. februar 2006 kunngjorde pave Benedikt XVI hans utnevnelse til kardinal. Selve kreeringen fant sted i konsistoriet den 24. mars.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Kardinal Gaetano de Lai (1853–1928) *1911
Kardinal Raffaele Carlo Rossi (1876–1948) *1920
Kardinal Amleto Giovanni Cicognani (1983–1973) *1933
Erkebiskop Bruno Torpigliani (1915–1995) *1964
Kardinal Gaudencio Borbon Rosales (1915–1995) *1964


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
666 (andre betydninger)

666 kan vise til:

666 (tall)
666, årstall
Dyrets tall – 666 – i kristen mytologi
The Number of the Beast (album) – et album av Iron Maiden
The Number of the Beast (roman) – en roman av Robert Heinlein
Galloway

For området i Texas, USA, se Galloway (Texas)
Galloway (skotsk-gælisk: Gall-ghaidhealaibh eller Gallobha; lavlandsskotsk: Gallowa; latin: Gallovidia) er en region i sørvestlige Skottland bestående av grevskapene Wigtown og Kirkcubright. Navnet kommer fra skotsk-gælisk og betyr «fremmede gælere», og refererer til historisk gælere av blandet opphav, av både norrøn og gælisk opprinnelse, som en tid var dominerende området.Galloway er begrenset av havet i vest og sør, fjellene Galloway Hills i nord, og elven Nith; grensen mellom Kirkcudbright og Wigtown er markert av elven Cree. Det har tidligere også vært under en administrasjon kalt Stewart, under betegnelsen Stewartry of Kirkcudbright (som strekker seg fra Nith til Cree, og er likeledes bundet av Galloway Hills i nord). Størrelsen og omfanget av Galloway har vært varierende i historiens gang.
Galloway er også navnet til en hardfødt rase av svarte, hornløse kveg som stammer fra regionen (og også til den mer karakteristiske Belted Galloway eller Beltie). har alltid vært noe isolert grunnet at det har 240 km med ulendt kystlinje og en stor ubebodd fjellkjede i nord.


== Landbruk ==
Historisk har Galloway vært kjent for både sine hester og sine kyr, og melk og kjøtt er fortsatte betydelige industrier. Det er også betydelig tømmerproduksjon og del fiskerier. Kombinasjonen av fjell og nedbør har gjort Galloway velegnet for produksjon av vannkraft, noe som ble begynt i 1929. På begynnelsen av 2000-tallet har vindturbiner for vindkraftverk blitt opprettet for en rekke lokaliseringer ved vannskillet, og et stort antall vindkraftverk i havet utenfor kysten er planlagt for å øke Galloways produksjon av grønn energi.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Brooke, D (1994): Wild Men and Holy Places, Edinburgh: Canongate Press, ISBN 0-86241-479-2. Mange av hennes monologer er tilgjengelig online.
Oram, Richard (2001): The Lordship of Galloway: c.900 to c.1300, John Donald Publishers Ltd.
Klaudios Ptolemaios: Geographia, red. Bill Thayer, LacusCurtius ved  the University of Chicago (utgitt 2008)


== Eksterne lenker ==
(en) Galloway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
(en) Galloway-dialekten hos Scots Language Centre
Lanercost-krøniken

Lanercost-krøniken er en krønike fra nordlige England som dekker årene 1201 til 1346. Den dekker den skotske uavhengighetskrig, men er også meget avvikende og gir således innsikt i dagliglivet i England og Skottland på 1200-tallet. Den inkluderer redegjørelser om den skotske kongen Robert Bruce som sikret skotsk uavhengighet.
Forskeren A.G. Little konkluderte at Lanercost-krøniken var i all vesentlig en fransiskansk krønike som hadde blitt adaptert, forkortet og interpolert ved det augustinske klosteret ved Lanercost. Han greide å identifisere krøniken fram til 1297 som en versjon av en tapt krønike av «Richard av Durham» etter at han først antok en annen forfatter (med en særegen interesse i beleiringsutstyr) var ansvarlig, som han da mistenkte kunne være «Thomas av Otterburn», hvis krønike er omtalt i Scalachronica. Den andre forfatteren, sier Little, «ligner på den første kun i å være fransiskaner og i sitt patriotiske hat av skotter.» Men et annet fellestrekk er at begge er fra nordlige England. Hvor de fleste andre krøniker er uklare på geografien i Scottish Borders og grenseregionen mellom Skottland og England, oppgir Lanercost-krøniken navnet på gårdsbruket som skottene nådde Tynedale i 1346.
Klosteret lå nær grensen mellom Skottland og England og var derfor tungt utsatt for krigerbander på plyndringstokt. Det ble grunnlagt av augustinermunker i 1166 og svært ødelagt av skotske plyndrere på 1200-tallet og 1300-tallet og ble endelig forlatt i 1536.
Det eldste bevarte manuskriptet av den opprinnelige latinske teksten er manuskriptet Cotton Claudius D. vii. ved British Library. En utgave av den latinske teksten ble utgitt i 1839 som Chronicon de Lanercost for de litterære selskapene Bannatyne Club og Maitland Club. En oversettelse av deler av den ble utgitt i 1913 av Herbert Maxwell.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Little, A.G. (1916): «The authorship of the Lanercost chronicle» i: English Historical Review 31, s. 269-279, og 32 (1917), s. 48-49.


== Eksterne lenker ==
Chronicon de Lanercost, 1839.  Bind 1 online her og her.
Maxwell, Herbert (1913): The Chronicle of Lanercost, 1272-1346: translated with notes.  Archive.org her.
Utdrag som dekker krigen mellom Edvard II av England og Robert Bruce her.
Atalarik

Atalarik (født 516, død 2. oktober 534) var konge av Italia (526-534) etter sin bestefar Teoderik den store.


== Liv og virke ==
Atalarik var sønn av Eutharik. Ettersom han bare var kun ti år gammel da hans morfar døde, ble regentskapet tatt hånd om av hans mor Amalasuntha. Hans mor ønsket å oppdra kongen etter romersk tradisjon, mens det gotiske aristokratiet heller ønsket at han skulle vokse opp til å bli lik deres forfedre. Atalarik selv motsatte seg sin mors forsøk på å utdanne ham og brukte tiden sin til drikking og andre utskeielser, i stedet for å fokusere på studiene.
Amalasuntha ble etter hvert sterkt mislikt blant de høytstående goterne, men hun var dyktig til å manøvrere seg politisk og klarte å beholde sin maktposisjon. Atalarik selv ble syk og døde, tydeligvis på grunn av livsstilen, kun atten år gammel og uten å etterlate seg noen arving.


== Referanser ==


== Kilder ==
Edward Gibbon (1776–88). The Decline and Fall of the Roman Empire. London. CS1-vedlikehold: Datoformat (link)
Easter Ross

Easter Ross (skotsk-gælisk: Ros an Ear) er et område i den østlige delen av stattholderskapet Ross and Cromarty i region Highland i nordlige Skottland. Det har ikke klart definerte grenser, men defineres løselig ut fra tradisjoner. 


== Bosetninger ==
Blant steder i Easter Ross finnes:
Alness
Dingwall (inkludert i en del kontekster i begrepet «Easter Ross»', men i noen kontekster er byen referert til området nordøst for Dingwall)
Evanton
Invergordon
Kildary
Milntown of Tarbat (Milton)
Portmahomack
Landsbyene langs kysten:
Balintore
Hilton of Cadboll
Shandwick
Tain


== Piktiske steiner ==
Området har gjort mye for å tiltrekke seg besøkende og turister, blant annet for sine historiske severdigheter. Området var et kjerneområde for Skottlands urbefolkning, beboere før Skottland ble et kongerike og en nasjon, og som hadde sitt eget språk piktisk. De har etterlatt seg flere håndverksmessig forseggjorte steiner. Disse monumentene kan bli sett ved blant annet å ta The Pictish Trail, «Den piktiske stien» Blant disse finnes:

Shandwick-steinen (skotsk-gælisk Clach a' Charridh) nær Shandwick er et høyreist piktisk steinmonument med ulike billedmotiver.
Den piktiske Nigg-steinen er fra 700-tallet og funnet i Nigg Den er en av mest forseggjorte utskårne steiner som overlevde i Europa fra tidlig middelalder.
Clach Biorach, gælisk for den spisse steinen. Det er en piktisk stein i nærheten av landsbyen av samme navn. Den stående steinen går opp i en spiss og flere detaljerte billedscener på sidene. Den bør ikke til å forveksles med Edderton-korsplate.


== Referanser ==
Bute (grevskap)

Se også Bute (andre betydninger)
Bute (skotsk gælisk: Siorrachd Bhòid), tidvis også kjent som Buteshire, er et tradisjonelt grevskap i Skottland, som fortsatt benyttes for statistiske årsaker (omtalt da som registration county). Det besto av flere øyer i Firth of Clyde, hvorav de viktigste var Bute, Arran og Great Cumbrae. I 2001 hadde området en befolkning på 13 720. Administrasjonssenteret var Rothesay. 
Grevskapet er i dag delt mellom regionene Argyll and Bute og North Ayrshire.


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==
Bute

Bute kan vise til:

Bute (grevskap), et tradisjonelt grevskap i Skottland
Bute (øy), en øy i Firth of Clyde i Skottland
Bute (Sør-Australia), en liten by på Yorke-halvøya
Bute (gudinne), en visdomsgudinne i litauisk mytologi
Veiholmen

Veiholmen er en øy og en tettbebyggelse, fiskevær, lengst nord i Smøla kommune på Nordmøre. Veiholmen ligger ved enden av riksvei 669.
,
Et av de største tettstedene i Smøla kommune med 325 innbyggere i 2003. 
Befolkningen på Veiholmen har tradisjonelt levd av fiske og havbruk, men i dag er også turisme en stor næring.
Nyere bebyggelse i byggefelt på Innveien, mens den gamle bebyggelsen ligger på selve fiskeværet «Været».
Haugjegla fyr ligger utenfor Veiholmen.
I middelalderen var Veiholmen et viktig fiskevær, som også hadde kirke. Den ble revet 1760, og i 1870 ble et alterskap fra denne kirken oppdaget i Hopen kirke. Skapet tilhører i dag Kulturhistorisk museum. Skapet ble trolig laget i Lübeck omkring 1520 like før reformasjonen.


== Galleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Veiholmen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Veiholmen.com
TV-innslag fra NRK i 1972
William Turner

William Turner kan sikte til:

William Turner (biskop) - amerikansk katolsk biskop av Buffalo
J.M.W. Turner - engelsk maler
Marianus Scotus

Marianus Scotus (født 1028, død 1082 eller 1083) var en irsk munk og kronikør (som ikke må forveksles med navnbror Marianus Scotus, død 1088, abbed ved St Peter's i Regensburg). Marianus Scotus var irlender av fødsel og ble kalt Máel Brigte (moderne irsk Maelbhríde, som betyr «(Sankt) Brigids tjener».


== Liv og virke ==
Han ble utdannet av en bestemt Tigernach, og etter at han ble munk i 1052 reiste han over til kontinentet i Tyskland i 1056 og for resten av livet tilbrakte han var han ved klostret St Martin i Köln og ved Fulda-klosteret, og deretter ved Mainz hvor han døde den 22. desember 1082 (eller året etter). Han ble gravlagt i katedralen i Mainz.
Marianus skrev en Chronicon med den hensikt at det skulle være en universalhistorie fra jordens skapelse og til 1082. Chronicon var svært populære i middelalderen og i England var de i stor utstrekning benyttet av Florence av Worcester og andre skribenter. Den ble første gang trykket i Basel i 1559 og har blitt redigert med en innledning av Georg Waitz for Monumenta Germaniae Historica, Scriptores (Bd. v). Se også Wilhelm Wattenbach: Deutschlands Geschichtsquellen (Bd. ii., 1894).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Reeves, William (1860): On Marianus Scotus, of Ratisbon, Royal Irish Academy.
Chisholm, Hugh, red. (1911): «Marianus Scotus» i: Encyclopædia Britannica, 11. utg. Cambridge University Press.