jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bologna-prosessen

Bologna-prosessen er en prosess for standardisering av høyere utdanning i Europa. Den er et samarbeid mellom europeiske utdannings­ministre fra 49 land og Europakommisjonen. Prosessen søker å skape større bevegelse for studenter og lærere mellom de ulike landenes universiteter og høyskoler gjennom å lage sammenlignbare akademisk grader og sikre kvaliteten og nivået for disse. 
Fra 2010 er Bologna-prosessen også kalt Det europeiske område for høyere utdanning, eller European Higher Education Area (EHEA). Prosessen bygger på landenes frivillige deltagelse og har hittil vært kjennetegnet av stor dynamikk.
Prosessen har navn etter Universitetet i Bologna, som er regnet som et av verdens eldste, fortsatt operative universitet, fra det ble åpnet i 1088. Her startet prosessen da Bologna-deklarasjonen ble undertegnet i 1999, og denne ble utgangspunktet for den videre prosessen. Denne ble undertegnet av 29 europeiske undervisningsministere, og det ble åpnet for at også andre land som hadde sluttet seg til Europarådets kulturkonvensjon fra 1954 også kunne slutte seg til Bologna-deklarasjonen.
I tillegg ble det gjennomført oppfølgingsmøter hvert annet år, i Praha i 2001, Berlin i 2003, Bergen i 2005, London i 2007 og Leuven i 2009.
En av de aller viktigste delene av Bologna-prosessen er enigheten om å dele opp høyere utdanning i tre såkalte sykluser. Syklusene kalles ofte bachelorgrad, mastergrad og doktorgrad. Disse er definert gjennom European Credit Transfer and Accumulation System.
Ministrene har også blitt enige om å anvende studiepoengsystemet ECTS som en del av Bologna-prosessen.


== Deltakende land ==

fra 1999: Belgia, Bulgaria, Danmark, Estland, Finland, Frankrike, Hellas, Island, Irland, Italia, Latvia, Litauen, Luxembourg, Malta, Nederland, Norge, Polen, Portugal, Romania, Slovakia, Slovenia, Spania, Sverige, Sveits, Storbritannia, Tsjekkia, Tyskland, Ungarn, Østerrike
fra 2001: Kroatia, Kypros, Liechtenstein, Tyrkia
fra 2003: Albania, Andorra, Bosnia-Hercegovina, Den hellige stol, Republikken Makedonia, Russland, Serbia
fra 2005: Armenia, Aserbajdsjan, Georgia, Moldova og Ukraina
fra mai 2007: Montenegro
fra 2010: Kasakhstan
fra mai 2015: Hviterussland
fra 2020: San MarinoSå langt er det bare Monaco av Europarådets medlemmer som ikke deltar i samarbeidet. 
Hviterusslands søknad ble først avvist i 2012, da det ble sådd tvil om landets vilje til å støtte opp om akademisk frihet. Landet ble imidlertid inkludert fra og med mai 2015.Kirgisistan, Nord-Kypros, Israel og Kosovo er av ulike, og hovedsakelig formelle årsaker blitt avvist som deltakere i samarbeidet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bologna process – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Thomas Savage

Thomas Savage (født 1463 i Clifton Hall i Cheshire, død 3. september 1507 i Cawoods Castle i Yorkshire) var erkebiskop av York i England. 
I 1493 ble han biskop av Rochester, og i 1497 ble han overført til London. I 1501 ble han opphøyet til erkebiskop av York, et embete han satt i til 1507. I denne perioden viet han Arthur, prins av Wales og Katarina av Aragón. 
Han fikk mens hans var erkebiskop bygget Savage Chapel i St. Michaels Church i Macclesfield. Kapellet er dekorert med våpenskjoldene til bispedømmene Rochester, London og York. Det er nå et privatkapell for markien av Cholmondeley. 
Savage ble stedt til hvile i York Minster, hvor hans gravmonument er bevart. Hans hjerte er gravlagt i Macclesfield, hvor familien hans kom fra. 


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Henry Beaufort (1374-1447)
Kardinal Thomas Bourchier (1404-1486) * bispeviet 1435
Erkebiskop John Morton (1420-1500) * bispeviet 1479
Erkebiskop Thomas Savage (1463-1507) *1493


== Referanser ==
John Langdon

John Langdon er navnet til flere personer:

John Langdon (biskop), biskop av Rochester i det 15. århundre
John Langdon (kunstner), kunstner med ambigram som spesialitet
John Langdon (politiker), amerikansk politiker
Ivar Eidem

Ivar Christian Eidem (født 23. september 1964) er en norsk vokalist og keyboardist. På 80-tallet var han vokalist og frontfigur i det Spellemannprisvinnende Matchstick Sun og keyboardist i andre Oslo-band som The Cut, Norske Gutter og Kid D. & The Nightshades. I 1996 ga han ut soloalbumet Missions of a Clown på plateselskapet Oh Yeah!. For albumet vant han klassen mannlige artist under Spellemannprisen 1996. 
Eidem er også en anerkjent kokk.


== Eksterne lenker ==
(en) Ivar Eidem på Discogs
Edward Lee (biskop)

Edward Lee (født ca. 1482, død 13. september 1544 var erkebiskop av York i England fra 1531 til sin død. 
Han var kjent for sitt angrep på Erasmus, som svarte Lee i sin Epistolae Aliquot Eruditorum Virorum. I forbindelse med Henrik VIIIs arbeid for å få skilsmisse fra Katarina av Aragón ble han sent som kongens ambassadør til Karl V av det tysk-romerske rike og pave Klemens VII. 
I 1531 ble han erkebiskop av York. Selv om han fikk utnevnelsen, var Henrik VIII skeptisk til ham, idet Lee mislikte at kongen regnet seg som overhode for kirken i England. 
Under Pilgrimage of Grace, et katolsk opprør i 1536, ble Lee tvunget til å slutte seg til opprørerne ved Pontefract. Han var negativ til opprøret, og unnslapp dermed straff. I 1539 forsvarte han reformen Six Articles i Det engelske parlamentet. 
Lee var den siste erkebiskopen av York som slo egen mynt. 


== Referanser ==
Kvitkrull

Kvitkrull (Cladonia stellaris) er en lav i slekten begerlav (cladonia) som tilhører gruppen reinlav. Den vokser på bakken med 5-15 cm høye podetier, og mangler horisontal thallus. Fargen er gulhvit til lys gul og den er rikt grenet. Grenspissene peker i alle retninger og danner tette og avrundede topper. Kvitkrull er vanlig over hele landet med unntak av de ytterste kyststrøk. Relativt mer vanlig enn lys reinlav og grå reinlav i Sør-Norge.
Kvitkrull har stor betydning som næring for rein. Spesielt vinterstid i Sør-Norge utgjør den en vesentlig del av fôret. Rein har en spesielt tilpasset flora av mikroorganismer i fordøyelsen som gjør at den kan fordøye opptil 80-90 % av karbohydratene i laven. Betegnelsen ”kumose” på kvitkrull indikerer at den også har vært benyttet som tilleggsfor til storfe. Drøvtyggere utenom rein kan utnytte opptil 40-50 % av karbohydratene. 
Kvitkrull sankes også i store mengder til dekorasjonsformål og eksport[1] Arkivert 26. mars 2011 hos Wayback Machine., spesielt i indre deler av østlandet (Hedmark)


== Litteratur ==
Krog, Hildur/Østhagen, Haavard/Tønsberg, Tor: Lavflora. Norske busk- og bladlav, Oslo 1994, ISBN 82-00-41445-0


== Eksterne lenker ==
(en) Kvitkrull i Encyclopedia of Life 
(en) Kvitkrull i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Kvitkrull hos Artsdatabanken 
(sv) Kvitkrull hos Dyntaxa 
(en) Kvitkrull hos Index Fungorum 
(en) Kvitkrull hos MycoBank 
(en) Kvitkrull hos NCBI 
(en) Kategori:Cladonia stellaris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Cladonia stellaris – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cladonia stellaris – detaljert informasjon på Wikispecies 
http://www.mose.no/om_oss.asp Arkivert 26. mars 2011 hos Wayback Machine.
.mq

.mq er Martiniques nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Toppnivådomenet .mq ble administrert av SYSTEL, men det selskapet opphørte, og landskodens tekniske kontakt er ikke å finne. SYSTEL ble etterpå kjøpt av Mediaserv, men registreringstjenestene er ikke blitt gjenåpnet til nå.


== Se også ==
Domenenavn
Landskoder (internett)
Toppnivådomene


== Eksterne lenker ==
IANA .mq whois informasjon
Mediaserv's nettsted
Z70

Z70 er et svensk dieselhydraulisk skiftelokomotiv (skiftetraktor), som også har blitt tatt i bruk av norske Ofotbanen AS og Cargolink under benevnelsen Z71. Lokomotivserien ble levert utover begynnelsen av 1990-tallet etter at 50 maskiner ble modernisert fra forgjengeren Z65 og fikk ny litera.
Disse maskinene ble utstyrt med radiostyring og kraftigere motorer fra Scania til fordel for den tidligere utgaven fra Rolls-Royce. Også kraftoverføringen ble byttet ut, noe som også resulterte i et par desimeters høyere skrog på grunn av plassen denne tok opp i motorrommet. Dette er for øvrig den største forskjellen i utseende mellom Z65 og Z70. Z70 fikk i forbindelse med moderniseringen også ny nummerering.
Omtrent samtlige Z70–lokomotiver ble overført til godsfraktselskapet Green Cargo etter oppdelingen av Statens Järnvägar i 2001. Enkelte lokomotiver har siden blitt hugget opp, mens andre igjen har blitt solgt til private aktører som industrilokomotiver. Z70 blir brukt til veksling samt lettere godstrafikk og kan multippelkjøres med to lokomotiver ved behov. Banverket benevner for øvrig sine eksemplarer med DAL, som er en forkortelse for dieselarbetslok. 


== Z71 i Norge ==

Z71 er benevnelsen på lokomotivet etter at det har blitt modifisert med ATC-utstyr ombord, slik at det kan kjøre for egen maskin på det nasjonale jernbanenettet. I Norge eksisterer det seks slike maskiner som ble kjøpt av Ofotbanen AS fra Green Cargo i 2007.Fem av disse seks maskinene ble høsten overført til Autolink for skiftetjeneste i biltransporttogene etter at Ofotbanen AS og Autolink hadde en disputt seg imellom angående bruken av Z71. Denne gikk på tilbakeholdelse av togradioer av typen GSM-R (for å kunne få sikkerhetsmessig kjøretillatelse) og ett lokomotiv, noe som gjorde at den rettmessige eieren Autolink dro saken inn i rettsvesenet.Etter først å ha tapt saken i Ofoten tingrett fikk selskapet medhold i Hålogaland lagmannsrett, noe som førte til at Ofotbanen AS ble tvunget til å levere tilbake togradioene, slik at det nyopprettede jernbaneselskapet Cargolink kunne gjenoppta driften på vegne av Autolink.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Diehl, Ulf & Nilsson, Lennart (2006). Svenska Lok och motorvagnar 2003. Svenska järnvägsklubben. ISBN 91-85195-00-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
Z70 – NJK Materielldatabasen
Z70 (Sverige) / Z70/Z71 (Norge) – Jernbane.net
(sv) Järnväg.net > Lokguide > 921/Z70/Z71
Railfaneurope.net – Green Cargo diesel locomotives and shunters Arkivert 28. september 2011 hos Wayback Machine. – Informasjon og bilder av lokomotivtypen
Kalenda Maya

Kalenda Maya er en norsk musikkgruppe etablert i 1975. Gruppen spiller middelaldermusikk med opprinnelse i land som Spania, Italia, Frankrike og Tyskland. Sentrale medlemmer i gruppen er ekteparet Tone Hulbækmo (sang, harpe) og Hans Fredrik Jacobsen (fløyte, lutt) og Sverre Jensen (mandora, lutt, psalter) som også spilte i middelaldermusikkgruppen Aurora Borealis. Sidsel Brevig (strykeinstrument) og Gilles Obermayer (perkusjon) medvirket også. Gruppens medlemmer spiller på en rekke ulike middelalderinstrument som lutt, harpe, lyre, kantele, dreielire, psalter, mandora, fele og fløyte i ulike varianter. Flere av instrumentene er autentiske og bygd av Sverre Jensen. Gruppen har gitt ut tre album og vant Spellemannprisen 1985 i åpen klasse for sitt første, Kalenda Maya – Medieval and Renaissance Music. Gruppen har turnert og holdt konserter i en rekke land i Europa samt i Brasil.«Kalenda maya» var en populær sangdans i Frankrike på 1200-tallet.


== Diskografi ==
Kalenda Maya - Medieval and Renaissance Music (Simax Classics, 1985)
Norske Middelalderballader (Kirkelig Kulturverksted, 1989)
Pilegrimsreiser (Kirkelig Kulturverksted, 1997)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kalenda Maya på Discogs 
(en) Kalenda Maya på MusicBrainz 
(en) Kalenda Maya på Songkick 
(en) Kalenda Maya på Last.fm 
(no) Kalenda Maya på YouTube 
(en) Kalenda Maya på Myspace
Grizzly Man

Grizzly Man er en amerikansk dokumentarfilm fra 2005, regissert av den tyske filmskaperen Werner Herzog.


== Handling ==
Filmen tar for seg historien om aktivisten Timothy Treadwell, som ble drept av en grizzlybjørn i 2003. Treadwell ser seg selv som en soldat i kampen mot bjørnejakt, og er villig gjøre alt for å beskytte Alaskas bjørnebestand mot jegere og krypskyttere. Dette arbeidet utfører han på en særs kontroversiell og oppsiktsvekkende måte, om gir ham status som halvkjendis. Han tilbringer hver sommer i en nasjonalpark i Alaskas villmark uten våpen til forsvar mot grizzlybjørner, og overnatter i telt innenfor de potensielt livsfarlige bjørnenes territorium. Etter tretten somre tar det hele brått slutt. En grizzlybjørn spiser både ham og kjæresten, samtidig som de gjør filmopptak av bjørnene.
Filmen viser både filmsnuttene Treadwell spilte inn og nyere opptak gjort av Herzog.
En underliggende historie i filmen er Treadwells rusmismisbruk og dårlige psykiske helse. Ved å hengi seg til aktivisme til fordel for grizzlybjørnene klarer han å komme seg ut av rusmisbruket. Han får imidlertid ikke medisinsk hjelp for sin bipolare lidelse. Som tilskuer er det smertefullt å se hvordan vurderingsevnen hans gradvis blir dårligere etter hvert som han blir mer og mer manisk og paranoid. Til slutt gjør han noe han i utgangspunktet vet er livsfarlig: Han drar tilbake til nasjonalparken sent på høsten, når fremmede, sultne bjørner er på jakt etter energirik mat før vinterdvalen, og fører dermed seg selv og kjæresten rett inn i døden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Grizzly Man på Internet Movie Database 
(no) Grizzly Man hos Filmfront 
(sv) Grizzly Man i Svensk Filmdatabas 
(da) Grizzly Man i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Grizzly Man på Allociné 
(nl) Grizzly Man på MovieMeter 
(en) Grizzly Man på AllMovie 
(en) Grizzly Man på Turner Classic Movies 
(en) Grizzly Man på Rotten Tomatoes 
(en) Grizzly Man på Metacritic
Bergen Kino

Bergen Kino AS er et aksjeselskap som driver kinovirksomhet i Bergen. Selskapet driver de to kinokompleksene Konsertpaleet og Magnus Barfot. 
Historisk har det vært kinofremvisninger flere steder i byen, blant annet Eldorado (åpnet 1905, nedlagt 1981) som lå i krysset mellom Håkonsgaten/Nygårdsgaten og Olav Kyrresgate. Den viste primært actionfilm, inklusive Western, og gikk populært under navnet «Revolverhuset». Virksomheten ble nedlagt i forbindelse med at Grieghallen ble åpnet (1978) og Konsertpalæet som tidligere huset Bergen filharmoniske orkester ble tilgjengelig for fast kinodrift. 
Konsertpalæet og Engen kino (åpnet i 1961) er med tiden bygd ut og slått sammen til en moderne storkino med flere saler, under navnet Konsertpaleet i 1989. Magnus Barfot, som åpnet i 2004, noe meter unna i gaten, er på tilsvarende vis en flersalskino. Den største kinosalen i Bergen er KP1 i Konsertpaleet, som har 485 sitteplasser. Salen ble pussrt opp i 2009 og 2018, og flere andre kinosaler har også gjennomgått større endringer.
Forum kino på Danmarksplass var den største kinoen i Bergen frem til den ble lagt ned påsken 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Bergen byleksikon på nett, om Bergen Kino AS
Forum kino – besøkt 1. september 2008
Mazda MX-5

Mazda MX-5 er en to-seters sportsbilmodell produsert fra 1989 ved den japanske bilfabrikanten Mazdas fabrikk i Hiroshima. Den første versjonen, som ofte kalles «NA», hadde vippelykter, og var utseendemessig nokså uforandret frem til 1997. Mazda MX-5 kom hovedsakelig med 1,6 og 1,8 liters-motorer; de første årene ble modellen kun levert med 1,6 liters-motor.
Modellen ble introdusert i 1989, og produseres fremdeles. Produksjonen av biler til Norge skjer ved den japanske fabrikken i Hiroshima. MX-5 har vært levert i en rekke spesialmodeller gjennom årenes løp, blant annet i grønn British Racing Green-lakk og brune skinnseter, som er et kjennetegn på britiske sportsvogner.


=== Mazda MX-5 NA fra 1989 ===
Den første modellen var «NA» fra 1989. I USA fikk den navnet «Miata». Den hadde i utgangspunktet en 1,6-liters bensinmotor med 116 hk. I 1994 fikk MX-5 et tilvalg i form av en 1,8-liters motor.


=== Mazda MX-5 NB fra 1999 ===

Med NB-modellen forsvant de karakteristiske nedsenkbare lyktene. Regelverk omkring fotgjengersikkerheten gjorde det vanskelig å fortsette med hevelykter, både for Mazda og konkurrentene. 
Jeremy Clarkson kjørte en MX-5 NB gjennom flere land i Midtøsten i TV-programmet Top Gear.


=== Mazda MX-5 NC fra 2006 ===
NC-modellen fulgte opp arven fra NA og NB. Mens NB har fått kritikk for sitt design, var motorpresse og kunder mer positive til designet på NC. 


=== Mazda MX-5 ND fra 2016 ===
MX-5 ND var den første MX-5 med valgfritt stål- eller stofftak.Mazda MX-5 var blitt solgt i over 900 000 eksemplarer per. februar 2011. I 2015 ble fjerde generasjon av modellen lansert.


== Referanser ==
Robert Holgate

Robert Holgate (født 1481 eller 1482, død 1555) var erkebiskop av York. Han regnes som den første anglikanske erkebiskopen, idet han ikke ble anerkjent av Den hellige stol fordi han selv anerkjente Henrik VIII som overhode for kirken i England. 
Holgate var først biskop av Llandaff fra 1537 til 1545, og så erkebiskop av York frem til 1554.
Bantryfjorden

Bantryfjorden (engelsk Bantry Bay eller irsk Cuan Baoi) er en fjord på sørvestkysten av øya Irland. Den ligger i grevskapet Cork i Irland. Fjorden går fra fjordbunnen fra nordøst mot sørvest, og munner ut i Atlanterhavet. Den er 33 kilometer lang, mellom tre og fire kilometer bred innerst og om lag ti kilometer bred ytterst.
Fjorden danner en stor og dyp naturhavn, og er en av de lengste fjordene på øya Irland. Den grenser i nord mot Bearahalvøya, som skiller Bantryfjorden fra Kenmarefjorden. I sør ligger halvøya Sheep's Head som skiller Bantryfjorden fra Dunmanusfjorden. De største øyene i fjorden er Bere Island og Whiddy Island. Bere Island ligger nær fjordåpningen på nordsiden, ovenfor landsbyene Curryglass og Castletown Bearhaven. Rerrin er det største tettstedet på øya, og landsbyen Ballynakilla ligger også på Bere.  Whiddy Island ligger innerst i fjorden nær sørkysten. Den er den viktigste oljeterminalen i Irland, med en havn som passer prefekt for store havgående tankskip. 
Blant tettsteder og landsbyer rundt fjorden finner vi Adrigole, Bantry, Ballylickey, Cahermore, Cappanolsha, Castletown Bearhaven (Castletownbere), Curryglass, Foilakill, Gerahies og Glengarriff. Veiene R572 og N71 går delvis langs fjorden. 
Byen Bantry innerst i fjorden er forbundet med Det irske opprøret i 1798 ved at Bantry var stedet for det første forsøket på å starte et opprør i 1796. En fransk flåtestyrke på 43 skip med 15 000 mann ombord (deriblant Wolfe Tone) hadde satt seil for Irland for å gjøre landgang. Flåten hadde delt seg i  mindre grupper underveis for å unngå å bli avskåret av Royal Navy, og hadde ordrer om å samles i Bantryfjorden. Mesteparten av flåten ankom etter planen, men flere skip, blant dem flaggskipet  Fraternité med general Hoche ombord, var forsinket. Mens de ventet på å bli fulltallige gjorde dårlig vær og mangel på lederskap, sammen men frykt for å bli fanget i fjorden, at flåten returnerte til Frankrike med uforrettet sak. Selv om det ikke kan sies å ha vært et spesielt vellykket invasjonsforsøk er torget midt i byen Bantry oppkalt etter Wolfe Tone. 
8. januar 1979 ble 50 mennesker drept da den franske oljetankeren «Betelgeuse» tok fyr mens den losset ved Whiddy Island. Brannen utviklet seg til en eksplosjon, og skipet brakk i tre deler.
Det har vært mange forlis i fjorden i årenes løp. I 1981, under sonar-undersøkelser i forbindelse med opprydding etter Betelgeuseulykken fant man vraket av den franske fregatten La Surveillante. Fregatten hadde sunket under en storm nord for Whiddy Island 2. januar 1797.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
detaljert kart over Bantry Bay
.gw

.gw er Guinea-Bissaus nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.


== Se også ==
Domenenavn
Landskoder (internett)
Toppnivådomene


== Eksterne lenker ==
IANA .gw whois informasjon
Hook Head

Hook Head er et nes på sørkysten av øya Irland. Det ligger i Irland, ved østsiden av munningen av Waterford Harbour. Det ligger derfor i grevskapet Wexford, selv om det ligger nært byen Waterford og 50 km fra Wexford.
Området er kjent for å ha et av verdens eldste fyr i fortsatt drift, bygget på 1200-tallet.
Old Head of Kinsale

Old Head of Kinsale er et nes på sørkysten av øya Irland. Det ligger nær byen Kinsale i grevskapet Cork i Irland. Det er et fyr på neset. Det er mest kjent for å være nærmeste landpunkt til stedet hvor  RMS Lusitania sank i 1915.
I 1997 åpnet en atten hulls golfbane ved Old Head of Kinsale. Siden den gang har adgangen til neset vært begrenset til golfspillere og gjester. Området var tidligere et populært utfartsområde, og en kampanje for å gi alminnelig adgang har blitt organisert av organisasjonen  «Free the Old Head of Kinsale Campaign».  Kampanjen de har gjennomført har i hovedsak bestått av ulovlig inntrengning på neset for å holde store «folkepikniker» ved fyret på neset.
Localhost

localhost er innen databehandling, og innenfor rammene av et TCP/IP-nettverk som internett, et reservert navn som betyr denne datamaskinen. Det benyttes der hvor man ellers ville spesifisere navnet eller adressen til en datamaskin i nettverket. Eksempelvis, hvis du bruker en nettleser til å besøke https://web.archive.org/web/20140908174929/https://localhost/ vil den vise hovedsiden til nettstedet som betjenes av datamaskinen som kjører nettleseren. En vanlig, grunnleggende test av TCP/IP protocol stack på en maskin er å skrive inn denne kommandoen i et kommandovindu:

ping localhost
localhost henviser alltid til loopback IP-adressen 127.0.0.1 i IPv4, eller ::1 i IPv6. Se nedenfor.
Å kunne kommunisere med sin lokale maskin som om det var en fjern maskin er nyttig i forbindelse med testing, og også for å kontakte tjenester som vanligvis ligger på fjerne maskiner (som for eksempel spillservere) som tilfeldigvis befinner seg på den lokale maskinen.


== Relatert spesifikasjon av IETF ==
IETF-dokumentet «Special-Use IPv4 Addresses» (RFC 3330) beskriver «127.0.0.0/8» som en reservert IPv4-adresseblokk for loopback.
Denne adresseblokken vil ikke bli allokert eller tildelt noen organisasjon eller ISP. Enhver pakke med en adresse innen adresseblokken '127.0.0.0/8' kan ikke vises utenfor vertsystemet. Innenfor vertsystem er loopback-grensesnittet vanligvis tildelt adressen '127.0.0.1' med sub-network mask '255.0.0.0'. Dette gjør at rutertabellen til det lokale systemet settes til ruteroppføringen '127.0.0.0/8', slik at pakker beregnet til en adresse innenfor '127.0.0.0/8' vil bli rutet internt innen det lokale systemet. 
På den annen side, bare én IPv6 adresse ‹› ::1/128' (det vil si, adressen med 1 på dens minst signifikant bit og null ellers) er spesifisert som loopback-adresse innen IPv6' adresserings-arkitekturspesifikasjon i RFC 3513.
Spesifikasjonen i RFC 3513 sier: «Loopback-adressen må ikke bli brukt som kildeadresse i IPv6 pakker som blir sendt utenfor en enkelt node. En IPv6 pakke med en loopback destinasjonsadresse må aldri bli sendt utenfor en enkelt node og må aldri forwardes av en IPv6-ruter. En pakke som mottas på et grensesnitt med loopback-destinasjonsadresse må slettes».


== Humor ==
En vandrehistorie som involverer 127.0.0.1 sirkulerer ofte på de mere tekniske data-forumene på internett. Historien omhandler ofte en hovedperson som refereres til som «Verdens verste datahacker», og handler vanligvis om hackeren som hacket seg selv, etter å ha blitt lurt til å hacke seg inn på IP-adressen 127.0.0.1.127.0.0.1 blir også ofte brukt som en IP adresse som gis til uerfarne databrukere som en practical joke.En annen historie involverer en bruker som, etter å ha funnet ut at han ved å pinge 127.0.0.1 pinger sin egen datamaskin, forteller alle sine venner at hans IP-adresse er 127.0.0.1.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
RFC 3330 : «Special-Use IPv4 Addresses»
RFC 3513 : «Internet Protocol Version 6 (IPv6) Addressing Architecture»
Your Loopback (Port 80)