jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Vilhelm Aubert

Vilhelm Aubert  (født 7. juni 1922, død 19. juli 1988) var en norsk professor i sosiologi. Han var utdannet jurist, men etablerte seg som sosiolog som fremfor alt jobbet med rettssosiologi. Han var en av grunnleggerne av Institutt for samfunnsforskning i Oslo og instituttets tidsskrift Tidsskrift for samfunnsforskning i 1960.
Under og etter den andre verdenskrig var Vilhelm Aubert en del av miljøet rundt filosofen Arne Næss. Andre kjente aktører var Harriet Holter, Stein Rokkan og Erik Rinde. Det var med utgangspunkt i dette miljøet at Institutt for samfunnsforskning (ISF) etablert i 1950. ISF var et sentralt fagmiljø innen fag som sosiologi, filosofi, statsvitenskap og psykologi.
Under krigen hadde Aubert dessuten en ledende rolle i den hemmelige etterretningsorganisasjonen XU, også her sammen med bl.a. Arne Næss, men i dette farlige arbeidet var Aubert sjef over den eldre filosofen. Bare 22 år gammel fikk Aubert stillingen som XUs kurersjef, en jobb han overtok etter Ivan Th. Rosenqvist, som ble arrestert, og Johan Grøttumsbråten, som måtte rømme til Sverige (se Sæter & Sæter, 2007).
I 1963 ble Aubert professor i rettssosiologi ved det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Fra 1971 var han professor i sosiologi ved Institutt for sosiologi (i dag Institutt for sosiologi og samfunnsgeografi) samme sted. Her bidro han til å få etablert sosiologi som eget fag ved universitetet. Han skrev en rekke lærebøker.
I 2011 ble to av hans bøker, Om straffens sosiale funksjon og sosiologi kåret til to av de 25 viktigste bidragene til norsk sosiologi i Norsk sosiologisk kanon.


== Verker ==
Sosiologi 1. utgave 1961, siste utgave 1979
Rettssosiologi (1982), ISBN 82-00-06306-2
Om straffens sosiale funksjon (1954), ISBN 82-13-00005-6
The Hidden Society (1965), ISBN 0-87855-730-X
Vilhelm Aubert, Torstein Eckhoff, Knut Sveri, «En lov i søkelyset, sosialpsykologisk undersøkelse av den norske hushjelplov», Oslo 1952
Aubert, Torgersen, Tangen, Lindbekk og Pollan Akademikere i norsk samfunnsstruktur i Tidsskrift for samfunnsforskning 1960
Rettens sosiale funksjon (1978)


== Referanser ==


== Kilder ==
Sæter, E. & Sæter, S. (2007). XU: I hemmeleg teneste 1940-45 (3. utg). Oslo: Samlaget.
Paveefolket

Paveefolket (Irish Travellers, «irske reisende») er et vandrefolk med røtter i Irland. De har mange ytre likhetstrekk med romanifolket, spesielt med de engelske tatere, men er allikevel et eget folk av irsk opphav. De snakker ikke romani, følger ikke romanikulturens skikker og ønsker ikke å bli forvekslet med romanifolket.
Pavees foretrekker at ikke-pavees bruker betegnelsen Irish Travellers. Tidligere ble de kalt Tinkers, et for mange rasistisk og nedsettende begrep. 
De er antagelig etterkommere av omreisende irske tinnsmeder (derav ordet tinkers), poeter og musikere. Disse utviklet en særegen kultur og livsform, med egne skikker og en sterk følelse av tilhørighet innad i folkegruppen. Også i dag er reiseliv, med bil og campingvogn, og friheten ved å være selvstendig næringsdrivende en viktig del av deres kultur. Paveefolket snakker et eget språk, kalt shelta.
Det lever omkring 23 000 pavees i Irland, 15 000 i Storbritannia og 7000 i USA.


== Referanser ==
Quinquis

Quinquis er et vandrefolk i Spania og Portugal, som har enkelte likhetstrekk med romanifolket. De foretrekker å kalles mercheros, da betegnelsen quinquis er negavit ladet og gjerne brukes som et nedsettende begrep. Quinquis/mercheros snakker sitt eget språk, også kalt quinquis, og har sin egen rike kulturform, der blant annet behersket og rolig oppførsel blir betraktet som prisverdig. Dette, og flere andre skikker, skilte quinquis fra romanifolket og gjorde til at de to folkegruppene – til tross for mange likhetstrekk – ikke ønsker å forveksles med hverandre.
Antagelig er quinquifolket etterkommere av omreisende spanske handelsmenn og tyske håndverkere som i middelalderen formet en særegen gruppe. Gjennom generasjonene utviklet de et eget språk, en egen kultur og levemåte.
Peadar Kearney

Peadar Kearney (født 12. desember 1883 i Dublin i Irland, død 24. november 1942 i Dublin) var en irsk republikaner og sangforfatter. Han er særlig kjent for sine opprørssanger, og i 1907 skrev han teksten «A Soldier's Song», som i irsk oversettelse under navnet «Amhrán na bhFiann» ble Fristatens og senere Irlands nasjonalsang.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Peadar Kearney ble født på Lower Dorset Street i Dublin. Hans far var fra Louth og moren opprinnelig fra County Meath. Han gitt på The Model School i Schoolhouse Lane og St Joseph's Christian Brothers School i Fairview i Dublin. Han sluttet på skolen da han var 14 år, og begynte i lære som husmaler.Han sluttet seg til Conradh na Gaeilge i 1901, og Irish Republican Brotherhood (IRB) i 1903. I 1913 var han med på å grunnlegge Irish Volunteers. 


=== Påskeopprøret og etterpå ===
Under påskeopprøret i 1916 kjempet han ved Jacob's Biscuit Factory under Thomas MacDonagh. Han klarte å rømme etter overgivelsen. Under den irske uavhengighetskrig var han aktiv soldat, og i 1920 ble han internert i Ballykinler i Down. Kearney var en god venn av Michael Collins, og under borgerkrigen stod han på traktattilhengernes side. Etter opprettelsen av Fristaten sluttet han å engasjere seg i politikk. 
Hans sanger var svært populære blant Irish Volunteers, som senere ble til IRA i perioden 1913–1922, og den mest populære var «A Soldier's Song». Bulmer Hobsons oversettelse til irsk ble i 1926 landets nasjonalsang. Kearney fikk aldri betalt for bruk av sangen, men i 1934 kjøpte regjeringen rettighetene for 1200 pund. Andre kjente sanger av Kearny er «Down by the Glenside» («The Bold Fenian Men»), «The Three-coloured Ribbon», «Down by the Liffey Side» og «Erin Go Bragh». 
Kearny døde temmelig ubemidlet i 1942 i Dublins utkanst i forstaden Inchicore, og ble gravlagt på Glasnevin gravlund i Dublin. Det er satt opp en plakett til minne om ham i Dorset Street. 
Han søster Kathleen var moren til forfatterne Brendan og Dominic Behan. 


== Referanser ==
Cirrus Kelvin-Helmholtz

Cirrus Kelvin-Helmholtz er en type cirrussky som oppstår i store høyder som smale, horisontale spiralformede skyer. De varer vanligvis ikke lenger enn et par minutter og er derfor kanskje den skytypen som er vanskeligst å få øye på. 
Skyene oppstår i forbindelse med et vindskjær i luftlagene rundt cirrusskyene. Det vil si at to luftlag enten flytter seg i forskjellig retning og/eller med forskjellig fart. Dette fører til vertikale bølger på grenseflaten mellom disse to luftlagene. Som oftest vil det bli dannet skyer på bølgetoppene i forbindelse med slike vindskjær, men for Cirrus Kelvin-Helmholtz er bølgebevegelsen kraftigere og bølgene bryter på samme måte som havbølger bryter på en strand.
Kelvin-Helmholtz-instabilitet er sannsynligvis ganske vanlig på toppen av troposfæren, men luften er som regel så tørr at det ikke eksisterer skyer som synliggjør bølgene. I slike tilfeller vil det oppstå klarluftsturbulens, som er umulig for fly å oppdage på forhånd sidan den ikke er synlig på radar.
Perlemorskyer

Perlemorskyer eller polarstratosfæriske skyer er skyer som blir dannet om vinteren i stratosfæren i høyder på 15000 til 30000 m, og ligger dermed dobbelt så høyt som cirrusskyer i troposfæren.


== Danning ==
Stratosfæren er svært tørr, og skyer, som er svært vanlig i troposfæren, oppstår sjelden. I den ekstremt kalde polarvinteren kan det dannes forskjellige stratosfæriske skyer som blir klassifisert ut fra den fysiske tilstanden eller kjemiske sammensetningen.
Perlemorskyer blir dannet i svært lave temperaturer, under -78°C. Temperaturen kan bli så lav i den lavere stratosfæren om vinteren. I Antarktis kan temperaturer under -88°C ofte danne perlemorskyer type II. Slike lave temperaturer er ikke så vanlig i Arktis. På den nordlige halvkule kan kraftig vind over fjell skape fjellbølger som forplanter seg oppover i atmosfæren. Der luften stiger mot bølgetoppene blir luften ekstra avkjølt, og den svært tørre luften kan kondensere til skyer som linseskyer, Altocumulus lenticularis.
Siden disse skyene blir dannet svært høyt, kan sola skinne på dem fra under horisonten. Solstrålene blir brutt i iskrystallene på samme måte som når lys går gjennom et prisme, og et flott fargespekter oppstår. Man kan best se perlemorskyer når sola er like under horisonten.


== Forskjellige perlemorskyer ==
Perlemorskyer er klassifisert i tre typer (Ia, Ib og II) etter den kjemiske sammensetningen av skyene.

Type I inneholder salpetersyre og vann.
Type Ia består av krystaller som er dannet av salpetersyre og vann.
Type Ib har skydråper som i tillegg inneholder svovelsyre.
Type II består bare av is.


== Se også ==
Lysende nattskyer
Prosjektilbane

En prosjektilbane er banen et prosjektil lager etter den har forlatt våpenet, og er uten andre påvirkninger enn luftmotstand og gravitasjon. Det skilles mellom to hovedtyper prosjektilbaner, såkalt indirekte og direkte ild. «Indirekte ild» er krumbaneild, mens «direkte ild» er flatbaneild.


== Direkte ild – Flatbaneild ==
Flatbanebaneild gis av kanoner og haubits. En kanon, i tradisjonell forstand, kjennetegnes ved et forholdsvis lengre løp, mer enn 25 ganger skytsets kaliber. Prosjektilet har også forholdsvis høy utgangshastighet. I tillegg har kanoner kun en lav utgangsvinkel for prosjektilet. Haubits kan avgi ild med både lav og høy utgangsvinkel. Prosjektilbanen til disse våpnene er også en parabel, men på grunn av den høye utgangshastigheten til prosjektilet, utgjør prosjektilbanen bare en liten del av en «full» parabel. Eksempler på våpen og våpensystemer som gir flatbaneild er Bandkanon 1 og Leopard 1.


=== Ildledelse av direkte ild ===

Da målet er fullt synlig for skytset trengs det ikke tradisjonelle observasjonsposter/ildledningsavdelinger for å lede ilden. I moderne våpensystemer er det elektronikk både for å finne målene, stabilisere løpet og så videre. Målet kan låses ved hjelp av f.eks. lasere og gyroskop brukes til å holde løpet mot målet uansett hvordan kjøretøyet beveger seg.


== Indirekte ild – Krumbaneild ==
Krumbaneilden, eller indirekte ild, kjennetegnes ved at målet som regel ikke sees av de som avgir ilden, men må ledes av observatører, såkalte ildledere, «artjegere» (artillerijegere), FAC (Forward Air Controller) eller i noen tilfeller oppklaringspatruljer. Krumbaneild avgis av haubits og morter. Morter kan kun skyte med høy utgangshastighet. Banen på prosjektilet er en parabel. Våpensystemer som leverer krumbaneild er blant annet M224 og M252.


=== Ildledelse av indirekte ild ===
Ledelse av krumbaneild foregår primært ved at en observasjonspost med utsikt over målområdet lokaliserer og bestemmer posisjonen til fiendtlige mål, og overfører måldata tilbake til skytset via kommandoplassen. For å bestemme målets posisjon må ildlederen kjenne sin egen posisjon, avstanden til målet, samt retning og høydevinkel til målet.


== Se også ==
Ballistikk
SdKfz 250 leichter Schützenpanzerwagen

SdKfz 250 leichter Schützenpanzerwagen var et tysk pansret personellkjøretøy som ble produsert fra juni 1941 til slutten av andre verdenskrig i Europa.


== Varianter ==
SdKfz 250/1 leichter Schützenpanzerwagen
Pansret personellkjøretøy. Ble produsert helt frem til slutten på den andre verdenskrig.
SdKfz 250/2 leichter Fernsprechpanzerwagen

SdKfz 250/3 leichter Funkpanzerwagen

SdKfz 250/4 leichter Beobachtungspanzerwagen

SdKfz 250/5 leichter Beobachtungspanzerwagen

SdKfz 250/6 Munitionspanzerwagen
Ammunisjonstransport for selvdrevet artilleri. Den hadde et mannskap på to, bestykningen redusert til en mitraljøse og var utstyrt med et toveis radiosett for kontakt med det selvdrevne artilleriet. Den kom i to versjoner. «SdKfz 250/6 Munitionspanzerwagen Ausf.A» til bruk med «StuG III» utstyrt med en 7,5cm StuK 37 L/24 ( «Ausf.A» til «Ausf.E» ), som hadde en kapasitet på 70 runder. Og «SdKfz 250/6 Munitionspanzerwagen Ausf.B» til bruk med «StuG III» utstyrt med 7,5cm StuK 40 L/48 ( «Ausf.F» til «Ausf.G» ), som hadde en kapasitet på 60 runder.
SdKfz 250/7 schwere Granatwerfer
Versjon som var utstyrt med en 8 cm bombekaster, 8cm schwere Granatwerfer 34. For å utstyres med denne ble bunnplaten i kjøretøyet modifisert og den ene mitraljøsen fjernet. SdKfz 250/7 hadde et mannskap på 5 og en ammunisjonskapasitet på 42 runder. Dette ble normalt regnet som for lite, og for å veie opp for dette ble ofte bombekasteren fjernet fra hver tredje SdKfz 250/7 i en enhet, som da kunne transporere 66 runder.
SdKfz 250/8 leichter Schützenpanzerwagen ( 7,5cm )

SdKfz 250/9 leichter Schützenpanzerwagen ( 2cm )

SdKfz 250/10 leichter Schützenpanzerwagen ( 3,7cm PaK )

SdKfz 250/11 leichter Schützenpanzerwagen ( schwere Panzerbüchse 41 )

SdKfz 250/12 leichter Messtrupppanzerwagen

		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Sonderkraftfahrzeug 250 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) SdKfz 250 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Hackescher Markt

Hackescher Markt er en plass i bydelen Mitte i Berlin. Det er et kulturelt sentrum, trafikknutepunkt og kjent utgangspunkt for Berlins natteliv.


== Beliggenhet ==
Plassen ligger ved den sydlige enden av Rosenthaler Straße, hvor det tidligere lå festningsgraver. I tillegg møtes Oranienburger Straße,  Große Präsidentenstraße,  Neue Promenade og An der Spandauer Brücke ved plassen.


== Historie ==
Området hvor plassen ligger, var opprinnelig sumpland. Først etter at festningsgravene ble revet, lot Berlins bykommandant, grev H. C. F. von Hacke plassen bygge etter ønske fra kong Fredrik den store. Plassen ble fort kjent som Hackescher Markt, og 23. juli 1840 fikk den offisielt dagens navn.

I det sene 19. og tidlige 20. århundre utviklet plassen seg til et sentralt trafikknutepunkt i indre by. I nærheten av plassen lå Berlin-børsen, som S-banestasjonen ved plassen også ble oppkalt etter. Under Tysklands deling lå plassen i Øst-Berlin og tapte mye av sin betydning. Etter gjenforeningen har den blitt bygget om og gjenvunnet mye av sin gamle betydning som kulturelt sentrum.


== Offentlig transport ==


=== Sporvogn ===
Plassen er et sentralt knutepunkt for Berlins sporvei. Fra tre retninger kommer det fire såkalte MetroTram-linjer, hvorav to (M4 og M6) har sin endeholdeplass her, mens de to andre (M1 og M5) går videre til henholdsvis Am Kupfergraben og Hauptbahnhof. Kun tre linjer stopper her nattestid idet M6 ikke trafikkerer strekning mellom sentrum og Peterburger Straße om natten.


=== S-Bahn ===
Hackescher Markt er stoppested for alle S-Bahn-linjer gjennom Berliner Stadtbahn, for tiden S3, S5, S7 og  S75; i tillegg stopper også togene i Deutsche Bahns bybane her. Stasjonen ble åpnet 7. februar 1882 og het den gang Börse. Den ble omdøpt til Marx-Engels-Platz 1. mai 1951 – et navn som var villedende siden plassen med det kjente monumentet over Marx og Engels befant seg 500 meter fra plassen. Etter Tysklands gjenforening fikk plassen tilbake sitt gamle navn i 1992.


== Omgivelser ==
Plassen brukes ofte som møtested for folk som skal på bar eller diskotek. Det ligger i nærheten også tallrike severdigheter, bl.a. Monbijoupark, Hackesche Höfe, Lustgarten med Berliner Dom, Museumsinsel og Alexanderplatz. I Oranienburger Straße ligger Neue Synagoge, et jødisk gudshus.


== Referanser ==
Magnar Estenstad

Magnar Estenstad (1924–2004) var en norsk langrennsløper som gikk for Idrettslaget Leik. Han var i norgeseliten fra 1948 til 1954.
50 km var hans spesialdistanse og i 1948 tok han sin første seier (av i alt fem) i denne distansen. Han ble også norsk mester på 30 km og i stafett (for idrettslaget Leik). Under Vinter-OL i Oslo i 1952 vant bronsemedalje på 50 km og var med på å ta sølvmedalje i stafett (sammen med Mikal Kirkholt, Martin Stokken og Hallgeir Brenden). Samme år vant han 50 km i Holmenkollrennene.
I 1953 ble han vinner av Holmenkollmedaljen og året etter fikk han en avlskvige av typen Norsk rødt fe som æresgave fra en gruppe bønder i Oppland og Hedmark.Estenstad fikk skikarriere ødelagt på grunn av et beinbrudd under NM i 1954.
Estenstad var tømmerhogger i sine yngre år og ble senere småbruker, da han på begynnelsen av 1950-tallet overtok sin kones farsgård. Han var gift med Leona inntil sin død. De bodde på Gåsbakken på Hølonda.


== OL-medaljer ==
1952  Oslo -  Sølv i langrenn, 4 x 10 km stafett, menn  Norge
1952  Oslo -  Bronse i langrenn, 50 km, menn  Norge


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Litteratur ==
Thor Gotaas (2003). Først i løypa: historien om langrenn i Norge. Oslo: Andresen og Butenschøn. ISBN 82-7694-139-7. 
Sverker Sörlin (2011). Kroppens geni : Marit, Petter og langrenn som lidenskap. Oslo: Pax forlag. ISBN 978-82-530-3407-2. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Magnar Estenstad – Olympedia 
(en) Magnar Estenstad – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Magnar Estenstad – FIS (langrenn) 
Magnar Estenstad er død (Adressa, 2004)
Einar Skålaglam

Einar Skålaglam, egentlig Einar Helgesson, var en islandsk skald som levde på 900-tallet. Han var hirdskald hos jarl Håkon Sigurdsson. For Håkon jarl diktet han Skaldekvadet Vellekla (Gullbrist eller Gullmangel).
Einar deltok i slaget ved Hjørungavåg i 986 mot den danske invasjonsflåten hvor nordmennene seiret. For øvrig vet man ikke mye om ham og livet hans. Under en reise fra Norge til Island druknet han i Breidafjord, i henhold til Landnåmabok og andre kilder. 
Egils saga forteller om Einar at han var sønn av Helge, som var sønn av Ottar, som var sønn av Bjørn Easterling (Bjørn den norske) som tok land på Island. Hans mor var Nidbjørg, datter til den skotske konge (eller jarl) Beolan (Bjolan) og Gange-Rolv og/eller Rollos datter Cathlin (el. Katlin). Einar var bror til Osviv Helgesson som var synsk og som det blir fortalt om i Laksdøla saga. Einar var fra tidlig av stor og sterk for alderen og begynte også tidlig å øve seg på skaldekunsten og han var ivrig etter å lære. En sommer på tinget gikk Einar til teltet til Egil Skallagrimson som han ble venn med og kunne tale med om skaldekunst. 
Videre forteller Egils saga at Einar var lenge borte fra Island sammen med folk av høy rang. Han var åpenhjertig, og manglet ofte penger, men edel av sinn og modig. Ifølge Egils saga skal Einar ha gitt et dekorert skjold til Egil som han hadde fått i Norge. Gaven ble ikke godt mottatt av Egil for tradisjonen tvang ham da til å dikte ei dråpa om skjoldet.
Tilnavnet «Skålaglam» (Skálaglamm = skålklang) fikk Einar ved en anledning på grunn av et par spådomsvektskåler med klingende vekter. Disse fikk han som gave av Håkon jarl. Einar diktet to dråper om Håkon. Den ene, Vellekla, finnes delvis fortsatt siden den er bevart i kongesagaene, Den yngre Edda, og Jomsvikingenes saga.
Den islandske forfatteren og sagaspesialisten Finnur Jónsson har datert Vellekla til år 986, det vil si etter slaget ved Hjørungavåg. Diktet har 37 vers, men er noe spesielt ettersom det har to avslutninger. Den første avslutningen skjer etter vers 33 hvor skalden takker Håkon jarl for skaldelønnen. Det har gitt grunn til å tro at det ble første gang kvedet etter at Håkon jarl hadde vært i Danmark og forsvart Danevirket mot den tyske keiseren i 976, og at skalden senere diktet ytterligere fire vers. Grunnene kan også være andre.
Snorre Sturlason gjengir et utdrag i begynnelsen av Håkon jarls saga om hans kamper mot Gunnhildssønnene:

Fram gjennom uvær førte
han den breie flåten,
det spydvær Gondul reiste.
han spilte ikke tida.
Han bar skjold til striden,
heiste Hedins kampseil,
kongers lust til kappleik
kunne slik han stille.Einar var morfar til Stein Herdisson, som var skald hos Harald Hardråde og Olav Kyrre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Heimskringla.no: Vellekla Teksten til kvadet med korte notiser på norsk
Heimskringla.no: Vellekla på dansk
Of Einar Helgi's son and Egil et kapittel fra Egils saga på engelsk
Heimskringla: Håkon jarls saga hos Wikisource, og inklduerer kvad av Einar
Einarr skálaglamm Alle diktene til Einar med korte notiser om skladen på islandsk
Vellekla hele diktet med sammelignbare versjoner og korte notater ved Idar Lind
Media Player Classic

Media Player Classic er en kompakt og fri multimedieavspiller. Programmet ser ut som den eldre Windows Media Player 6.4, men har alle funksjoner som man kan forvente av en moderne multimedieavspiller.
Media Player Classic ble laget og blir nå oppdatert av en programmerer kalt Gabest. Gabest utviklet Media Player Classic opprinnelig uten å åpne kildekoden. Han ombestemte seg dog senere og ga ut kildekoden. Media Player Classic er lisensiert under GPL og den har sit eget SourceForge-prosjekt kalt Guliverkli. Mange av kodekene, leserne og splitterne som spilleren bruker er også tilgjengelig separat på prosjektsiden.


== Funksjoner ==


=== Avspilling av MPEG-1, MPEG-2 og MPEG-4 ===
Spilleren kan spille av VCD, SVCD og DVD uten at man trenger å installere noen annen programvare eller kodeker. Den har innbygde kodeker for MPEG-2-video med støtte for undertekster og kodeker for lydformatene LPCM, MP2, AC3 og DTS. Den har også en forbedret MPEG-splitter som støtter undertekster på SVCD-er og direkte avspilling av VCD-er og SVCD-er via VCD/SVCD/XCD-leseren. På 30. oktober 2005 la Gabest til støtte for *.mp4 og MPEG-4 Timed Text. [1] Spilleren kan også dekode AAC, noe som gjør at den kan spille av ACC i MP4-filer og gjør den til et alternativ for Winamp og iTunes.


=== Endre høyde-bredde forholdet ved avspilling ===
Spilleren har også en svært kjekk funksjon som mangler på de aller fleste andre spillere. MPClassic kan justere høyde og breddeforholdet på filmruten dynamisk med numpaden. (Dette er veldig hyggelig ved visning på f.eks widescreen tv, når bildet er strukket feil, slik at f.eks sola vises som en oval. Noen trykk på 8-tasten på numpad, så er alt flott.)  


=== DirectShow-, QuickTime- og RealPlayer-arkitekturene ===
Media Player Classic er primært basert på DirectShow-arkitekturen, som gjør at den kan automatisk bruker installerte dekodingsfiltre for DirectShow. For eksempel kan man installere ffdshow, en DirectShow-dekoder og etterbehandler av blant annet DivX-, XviD- og H.264-formatene, og deretter bruke den  i Media Player Classic.
I tillegg til DirectShow, kan Media Player Classic også bruke QuickTime- og RealPlayer-arkitekturene (hvis disse er installert) til å spille av filer i disse formatene.


=== Matroska og Ogg ===
Media Player Classic støtter avspilling av kontainerformatene OGM og Matroska.


=== TV-tunere ===
Media Player Classic støtter avspilling og opptak av TV-sendinger hvis en tuner er installert.


== Brudd på GPL ==
I april 2005 postet Gabest på nyhetssiden Arkivert 26. januar 2009 hos Wayback Machine. at han har oppdaget at Maui X-Streams produkt vx30 og KMPlayer bruker kode fra Media Player Classic, men ingen av dem er gitt ut under GPL. Maui X-Stream har også tidligere blitt beskyldt for å ha brudt GPL med CherryOS, en PowerPC-emulator.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Media Player Classic – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Guliverkli – Prosjektsiden på SourceForge med nedlastingslenker.
Tråd på Doom9-forumet om de nyeste versjonene av Media Player Classic.
KMPlayers svar på beskyldningene om de har brukt kode fra Media Player Classic.