jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Petersplassen

Petersplassen /italiensk: Piazza di San Pietro) er den store plassen foran Peterskirken i Vatikanet. Den fikk sin utforming hovedsakelig av Gian Lorenzo Bernini (1598–1680).
Plassen er avgrenset av Peterskirken i den ene enden og en gate i den andre. På sidene er den innrammet av Berninis kolonnader, som er tegnet slik at de strekker seg som armer fra kirken og omfavner plassen. 
Midt på plassen står en obelisk, som opprinnelig ble ført fra Egypt av keiser Caligula. Den prydet Caligulas og Neros stadion, hvor apostelen Peter led martyrdøden. Den opprinnelige plasseringen var på Protomartyrenes plass bak Vatikanets murer, på et sted som nå er merket med en bronseplakett. Pave Sixtus V fikk den flyttet 10. september 1586. Domenico Fontana fikk ansvaret for arbeidet, og brukte 900 menn og 50 hester for å flytte og gjenreise den. Paven hadde beordret at det skulle være totalt taleforbud under arbeidet, for at ingen skulle miste konsentrasjonen. Men da en tidligere sjømann så at kablene var i ferd med å bli overopphetet ropte han «Vann på tauene!». Ved å driste seg til å bryte en direkte ordre fra paven reddet han obelisken, ettersom tauene ellers ville røket. Paven lot ham få velge et privilegium, og mannen ba om at hans familiegård måtte få levere palmegrener til feiringen av Palmesøndag i Peterskirken, noe som ble innvilget så lenge gården var i denne familiens eie. I kulen på toppen ligger en splint av Det sanne kors. 

Det står to fontener på plassen. De blir forsynt med vann fra Braccianosjøen via en akvedukt bygget i pave Paul Vs regjeringstid. Den på høyre side (når man er vendt mot kirken) er den eldste, og ble tegnet av Maderno i 1612. Denne er smykket med Paul Vs våpenskjold. Den andre ble lagt i 1675 for å gi plassen bedre balanse, og er smykket med Klemens Xs våpen.
Babrak Karmal

Babrak Karmal (født 6. januar 1929 i Kabul i Afghanistan, død 3. desember 1996 i Moskva i Russland) var Afghanistans tredje president (1980–1986). Han representerte det afghanske kommunistpartiet.


== Liv og virke ==
Karmal fikk utdannelse ved det tyske Nejat-gymnaset i Kabul og ble involvert i marxistisk politisk aktivitet mens han var student ved universitetet i Kabul der han tok en utdannelse i rettsvitenskap.Han var med og grunnla det afghanske kommunistpartiet og satt i nasjonalforsamlingen fra 1965 til 1973.I 1967 ble Karmal lederen for den mer moderate Parcham-fraksjonen da partiet ble splittet. Partiet ble samlet igjen i 1977 og tok kontroll i Afghanistan i april 1978. Karmal var visestatsminister, men etter at den rivaliserende Khalq-fraksjonen fikk mer makt, ble han sendt til Praha som ambassadør.Partiet forsøkte å modernisere landet i tråd med sosialistiske ideer, men betydelig uro ble resultatet. I desember 1979 invaderte Sovjetunionen Afghanistan og hentet tilbake Karmal og satte ham inn som president.
Han utpekt som syndebukk av Moskva for fiaskoen i kampene med mujahedin i løpet av 1980-årene. At Karmal hadde et rykte på seg å være notorisk alkoholiker forverret situasjonen betydelig.Den 4. mai 1986 ble han erstattet av sjefen for det hemmelige politi Mohammed Najibullah som partileder, og seks måneder senere erstattet som president ved et ublodig kupp.
Karmal flyttet til Moskva der han ble til han døde i 1996 av leverkreft.


== Referanser ==
Hyundai

Hyundai Motor Company er et sørkoreansk bilmerke som produseres av selskapet Hyundai Motor Company som også lager Kia og har fabrikker over hele verden.
Hyundai ble grunnlagt av Chung Ju-yung (1915–2001) og startet i 1967 med å produsere Ford personbiler på lisens.  Den første modellen var Ford Cortina som ble laget på lisens for Ford UK.  
Første egenproduserte bil introdusert i 1975 var Hyundai Pony. Modellen var hovedsakelig basert på japansk Mitsubishi-teknologi, og ble vist for første gang på Torino-utstillingen i 1974.
I 1985 kom annen generasjon Pony, nå med forhjulstrekk og flere karosserivarianter. Sonata, en større sedan, og den første coupé kom i 1989.  På 1990-tallet ble modellutvalget kraftig utvidet, både med biler med firehjulsdrift og flerbruksbiler.
Fra 2016 selger de Hyundai Ioniq som elbil og hybridbil. I 2018 inngikk de i likhet med VW, avtale med Google-utskilte Aurora for å lage selvkjørende biller. Videre lanserte de elbilen Hyundai Kona, samt Hyundai Nexo, en hydrogenbil som erstatning for Hyundai ix35 Fuelcell (38 solgte i 2017).Bilmerket er blitt importert til Norge siden 1992 og er i dag representert av Hyundai Motor Norway (etablert 2014). Direktør siden 2014 er Thomas Rosvold, og totalt salg i Norge var i 3 815 biler i 2017.  Fra 2021 blir elbilene solgt som Ioniq, den første Ioniq 5. Oppfølgeren Ioniq 6 ble lansert i 2022. 


== Modeller ==

Hyundai Ioniq
Ioniq 5
Hyundai Ioniq 6
Hyundai Kona
Hyundai Accent
Hyundai Atos
Hyundai Coupe
Hyundai Elantra
Hyundai Getz
Hyundai H-1
Hyundai Matrix
Hyundai Palisade
Hyundai Trajet
Hyundai Terracan
Hyundai Tucson
Hyundai Santa Fe
Hyundai Sonata
Hyundai ix55
Hyundai ix35
Hyundai i30
Hyundai ix20
Hyundai i20
Hyundai i10
Hyundai Veloster
Hyundai i40


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Hyundai vehicles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hyundai – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Hyundai Motor Norway
German Hyundai Community
Bilnorge.no sin historie om merket
Biltesten.no sine tester av Hyundai
Bamberg erkebispedømme

Bamberg er et katolsk erkebispedømme som omfatter store deler av Franken i den nordlige delen av fristaten Bayern. Det har sete i Bamberg, og dets katedral er Bamberg domkirke. Dets erkebiskop er Ludwig Schick. Det bor 750 000 katolikker i bispedømmet (av 2 millioner innbyggere).


== Historie ==
Keiser Henrik II fikk på rikssynoden i år 1007 i Frankfurt am Main igjennom dannelsen av det nye bispedømmet Bamberg. Det ble utskilt fra deler av bispedømmene Eichstätt og Würzburg. Fra grunnleggelsen av var bispedømmet immediat, dvs. direkte underlagt Den hellige stol. Det ble også utstyrt med store territorielle besittelser (høystiftet), som gjorde biskopen til riksfyrste (fyrstbiskop). Bambergs andre biskop, Suidger, ble i 1046 valgt til pave (som Klemens II). Han ble begravd i Bamberger Dom.
1803 ble Bamberg i likhet med Det tysk-romerske rikets andre riksstifter sekularisert, dvs. høystiftet Bamberg falt til Bayern. Imidlertid ble bispedømmet i 1818 som følge av nyinndelingen av kirkeprovinsene opphøyet til erkebispedømme. Suffraganbispedømmer under Bamberg ble Eichstätt, Speyer og Würzburg.


== Dekanater ==
Ansbach
Auerbach
Bamberg
Bayreuth
Burgebrach
Coburg
Ebermannstadt
Erlangen
Forchheim
Fürth
Hallstadt/Scheßlitz
Hirschaid
Höchstadt/Aisch
Hof
Kronach
Kulmbach
Lichtenfels
Neunkirchen/Sand
Neustadt
Nürnberg
Teuschnitz


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Roman Catholic Archdiocese of Bamberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Ausgewählte Epitaphien im Bamberger Dom
Speyer bispedømme

Speyer bispedømme er et katolsk bispedømme som omfatter de sydlige delene av Rheinland-Pfalz og de østlige delene av Saarland (Saarpfalz-kretsen, tidligere bayersk). Dets biskop er Karl-Heinz Wiesemann. Det bor 616 000 katolikker i bispedømmet, som er underlagt erkebispedømmet Bamberg.
Sin nåværende form fikk bispedømmet i 1817, da det ble opprettet innen grensene til den bayerske Rhinkretsen. Bispedømmet Speyer hører imidlertid til de eldste bispedømmer i Tyskland. Allerede i år 346 nevnes en biskop av Speyer første gang.


== Dekanater ==
Bad Dürkheim
Donnersberg
Germersheim
Kaiserslautern
Kusel
Landau
Ludwigshafen
Pirmasens
Saarpfalz
Speyer


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Roman Catholic Diocese of Speyer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mobil

Mobil (fra latin movere, «sette i bevegelse») kan referere til:

Bil, opprinnelig automobil
Kinetisk kunst, kunstverkene innenfor denne retningen kalles ofte «mobiler»
Mobil Corporation, et oljeselskap
Mobilisering, å sette en militæravdeling på krigsfot
Mobiltelefon, en flyttbar telefon
Møbler, opprinnelig «mobilier», det vil si stoler og bord som kan flyttes i motsetning til faste benker langs veggen
Umberto II av Italia

Umberto II av Italia (født 15. september 1904, død 18. mars 1983) var den siste konge av Italia, fra 9. mai 1946 til 12. juni 1946. Han fikk kallenavnet maikongen, siden han bare regjerte én måned. Under folkeavstemning i Italia i juni 1946 stemte majoriteten av befolkningen for en republikansk statsform, og Umberto forlot dermed Italia samme måned. Han levde i eksil i Portugal i 37 år og fikk aldri vende tilbake til Italia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Umberto II of Italy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Umberto II av Italia på Internet Movie Database 
(en) Umberto II av Italia hos The Movie Database 
(en) Umberto II av Italia hos The Peerage
Huset Savoia

Huset Savoia var et fyrstehus som historisk hadde sitt maktområde i Savoie (italiensk: Savoia), en tidligere region mellom Piemonte (Italia), Frankrike og det fransk-talende Sveits. De ble konger av Sardinia og senere av Italia. Deres kongedømme endte med folkeavstemningen der italienerne valgte republikk som styreform.


== Liste over herskere ==


=== Grever av Savoia ===
Hovedgren

Humbert I : 1003-1047 eller 1048
Amadeus I : 1048-1051 eller 1056
Otto : 1051 eller 1056-1060
Peter I : 1060-1078
Amadeus II : 1060-1080
Humbert II : 1080-1103
Amadeus III : 1103-1143
Humbert III : 1148-1189
Thomas I :  1189-1233
Amadeus IV : 1233-1253
Boniface : 1253-1263
Peter II : 1263-1268
Filip I : 1268-1285
Amadeus V : 1285-1323
Edvard : 1323-1329
Aimone : 1329-1343
Amadeus VI : 1343-1383
Amadeus VII : 1383-1391
Amadeus VIII : som greve av Savoia1391-1416, ble hertug av Savoia.


=== Hertuger av Savoia ===
Amadeus VIII av Savoia : som hertug av Savoia1416-1440
Ludvig av Savoia : 1440-1465
Amadeus IX : 1465-1472
Philibert I : 1472-1482
Karl I : 1482-1490
Karl II John Amadeus : 1490-1496
Filip II: 1496-1497
Philibert II : 1497-1504
Karl III : 1504-1553
Emanuel Philibert : 1553-1580
Karl Emanuel I : 1580-1630
Viktor Amadeus I : 1630-1637
Francis Hyacinth : 1637-1638
Karl Emanuel II : 1638-1675
Viktor Amadeus II : 1675 – 1720, 1730-1732, som 1. konge av Sardinia 1720-1730


=== Konger av Sardinia ===
Hovedartikkel: Kongedømmet SardiniaViktor Amadeus IIKarl Emanuel III : 1730-1773
Viktor Amadeus III : 1773-1796
Karl Emanuel IV: 1796-1802
Viktor Emanuel I : 1802-1821
Karl Felix: 1821-1831Savoia-Carignanogrenen

Karl Albert : 1831-1849
Viktor Emanuel II : 1849-1861


=== Konger av Italia ===
Hovedartikkel: Kongedømmet ItaliaViktor Emmanuel II : 1861-1878
Umberto I : 1878-1900
Viktor Emmanuel III : 1900-1946
Umberto II : 1946


=== Monarker av andre land ===
Amadeus I av Spania (sønn av Viktor Emmanuel II av Italia) : 1871-1873
Tomislav II av Den uavhengige staten Kroatia (barnebarn av Amadeus I av Spania) : 1941-1943
Viktor Emanuel av Napoli

Viktor Emanuel (it. Vittorio Emanuele Alberto Carlo Teodoro Umberto Bonifacio Amedeo Damiano Bernardino Gennaro Maria) (født 12. februar 1937) er prins av Napoli, overhode av huset Savoia og tronpretendent til Italia. Han er kjent blant italienske monarkister som Viktor Emanuel IV. Han er sønn av Umberto II, den siste kongen av Italia, og prinsesse Marie José av Belgia.
Han bor i Sveits, og besøkte Italia første gang i 2003. Han har tabbet seg ut flere ganger mens han prøvde, i løpet av hele sitt liv, å overbevise italienske politikere å avskaffe en setning i den italienske grunnloven som ikke tillot Savoia-tronarvingene å komme tilbake til Italia: da han ble intervjuet like før nasjonalforsamlingen skulle vedta reformen som ville gitt ham adgang til republikken, på et spørsmål om hva han syntes om raselovene som ble signert av hans bestefar i 1938 svarte han rolig at "de var vel ikke så fryktelige". Intervjuet forsinket reformen, som ble endelig vedtatt så sent som 2003.
I 1978 drepte han Dirk Hamer, en tysk turist, med et geværkule ment til en annen person (han var i beruset tilstand). Noen italienere spøkte at han endelig hadde fått med seg at Savoia-familien hadde blitt sendt i eksil fordi de ikke hadde skutt på tyskerne, men ikke ennå at verdenskrigen var over. Han ble frikjent av franske dommere, men han sa senere "jeg var skyldig [...] men jeg må si jeg lurte dem".
Han var medlem i Propaganda 2, en slags subversiv frimurerorganisasjon som hadde som mål å styrte demokratiet i Italia og innføre en autoritær stat, ledet av Licio Gelli. Han var også en god venn av den iranske sjahen Muhammed Reza Pahlavi, som han drev våpenhandel for.
På den 16. i juni 2006 ble han pågrepet på grunn av korrupsjon og hallikvirksomhet; etterforskningen pågår fortsatt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Prince Vittorio Emanuele, Prince of Naples – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Viktor Emanuel av Napoli på Internet Movie Database 
(en) Viktor Emanuel av Napoli hos The Peerage
Huset Grimaldi

Huset Grimaldi er fyrstehuset i Monaco. Det har regjert landet siden 1297.
David II av Skottland

David II av Skottland, også kjent som David II Bruce, (født 5. mars 1324, død 22. februar 1371) var konge av Skottland fra hans far, Robert I av Skottland, døde 7. juni 1329, til han døde i 1371.
I overensstemmelse med betingelsene til Edinburgh-Northampton-traktaten ble han gift med Joanna (død 1362), datter av Edvard II av England og Isabella av Frankrike, den 17. juli 1328.
David ble konge av Skottland ved farens død den 7. juni 1329 og ble kronet ved Scone i november 1331.


== Flukten til Frankrike ==
Etter at Edvard III av England og hans protege Edvard Balliol seiret i slaget ved Halidon Hill i juli 1333, ble David og hans dronning sendt i trygghet til Frankrike, nådde Boulogne i mai 1334 og ble høytidelig mottatt av den franske kongen Filip VI. Det er lite som er kjent fra livet til den skotske kongen i Frankrike, unntatt at han bodde på Château-Gaillard og at han var til stede ved det blodløse møtet mellom de engelske og franske armeene ved Vironfosse i oktober 1339.
I mellomtiden hadde hans representanter fått overtaket i Skottland. David kunne derfor returnere til sitt kongedømme i juni 1341, og ta kontroll over styringen av riket på egne vegne. Allerede i 1346, i henhold til Auld-alliansen, invaderte han England med en hærstyrke for å støtte Frankrike, men ble beseiret og tatt til fange etter slaget ved Neville’s Cross den 17. oktober det samme året. 


== Fangenskap i England ==
David II forble i England i 11 år, bodde hovedsakelig i London og i Odiham i Hampshire. Hans fangenskap var ikke særlig strengt, og forhandlingene om hans løslatelse startet omgående. Til slutt, i oktober 1357, etter flere avbrytelser, ble en traktat signert ved Berwick, den såkalte Berwick-traktaten av 1357, hvor de skotske styresmakter tok på seg forpliktelsene ved å betale en sum av 100 000 merker som løslatelse for sin konge.
David, som muligens aksepterte Edvard III som sin føydale overkonge, returnerte straks til Skottland, men landet var både fattig og nedsyltet i gjeld etter årtier med krig hadde problemer med å betale den store løslatelsessummen. Noen få rater ble betalt, men David II forsøkte deretter å slippe unna med å tilby Edvard III, eller en av hans sønner, å bli hans etterfølger til den skotske tronen. I 1364 avslo det skotske parlamentet indignert forslaget om at Lionel, hertug av Clarence, skulle bli den neste skotske kongen. David II forhandlet likevel i all hemmelighet med Edvard III om denne saken etter at han hadde underslått en del av de penger som var blitt samlet inn.


== Ettermæle ==
Kongen døde i Edinburgh Castle i 1371. Hans andre kone var Margaret, født Drummond, enke til Sir John Logie, som han skilte seg fra i 1369. Rett før han døde hadde David II planlagt å gifte seg med sin elskerinne Agnes Dunbar, datter av Agnes Dunbar, 4. hertuginne av Moray. David II etterlot seg ingen barn og ble etterfulgt av sin nevø, Robert II.
David II var absolutt ikke blant de vellykte monarker Skottland har hatt, men han led under sammenligningen med sin strålende far og var dessuten konge under vanskelige forhold.


== Referanser ==


== Kilder ==
Encyclopædia Britannica av 1911
Huset Balliol

Huset Balliol var et skotsk fyrstehus i det 13. og 14. århundre. To medlemmer av huset var konger av Skottland:

Johan Balliol, som regjerte fra 1292 til 1296, og gjorde krav på tronen som tipp-tipp-oldebarn av David I av Skottland av huset Dunkeld.
Edvard Balliol, eldste sønn av Johan, som regjerte fra 1332 til omkring 1338 i konkurranse med David II av Skottland av huset Bruce.
Edvard Balliol

Edvard Balliol var periodisk konge av Skottland fra 1332 til 1338, hvor han rivaliserte med David II fra Huset Dunkeld.
Han var eldste sønn av Johan Balliol og Isabella de Warenne, datter av John de Warenne, 7. jarl av Surrey, og Alice de Lusignan. Alice var datter av Hugh X de Lusignan og Isabella av Angoulême, enke av Johan I av England.


== Referanser ==
Maritinden

Maritinden er en topp som ligger på cirka 1 270 meter over havet. Toppunktet markerer grensen mellom kommunene Bremanger og Kinn i Vestland. Maritinden er en pinakkel på vestsida av fjellet Saga (1 318 moh.)


== Referanser ==
Mot (egenskap)

Mot er en persons eller gruppes evne til å være modig, uredd og våge å utfordre seg selv til noe som vanligvis utløser angst, frykt, smerte, risiko, usikkerhet eller intimidering. Begrepet knyttes til selvtillit og en evne til å vise djervhet.
Mot blir vanligvis betraktet som en dyd, men dersom motet tjener et uverdig mål, betegnes det ofte som overmot og lettsinn. 
En handling som krever mot, er ikke nødvendigvis farlig. Den som har sperrer, som ved en fobi, og utfordrer seg selv, viser også mot. Den som ikke har angst for en farlig situasjon kan være dumdristig eller naiv (dersom vedkommende kjenner faren). Likevel kan vedkommende bli omtalt som modig.
Mot må ikke forveksles med tapperhet, som er evnen til å holde ut i vanskelige situasjoner. Andre synonymer er blant annet heroisme, dristighet, fasthet, dødsforakt og kampmoral. Det motsatte av å være modig er å være engstelig eller feig. 


== Mot i kulturhistorien ==
Mot har i vestlig kulturhistorie ofte vært symbolisert med løven.


=== Mot og tapperhet i billedkunst og annet (eksempler) ===

		
		


== Se også ==
Sivilkurasje
Tapperhet
Standhaftighet
Ridderlighet


== Eksterne lenker ==
Oppslagsordet «mod» i Ordbog over det danske sprog 1700-1950 (etymologi og bruk på dansk)
Fylkesvei 766

Fylkesvei 766 (Fv766) går mellom Vik i Flatanger og Sjøåsen i Namsos. Veiens lengde er 54,1 km.
Den tar av fra fylkesvei 17 ved Sjøåsen og går mot nordvest til Vik i Flatanger.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Trøndelag fylke ===

FlatangerVikveien 

NamsosLauvsnesveien 


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv766
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Orange (Vaucluse)

Orange er en kommune i departementet Vaucluse i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur sørøst i Frankrike.
Orange ble grunnlagt i 35 f.Kr. av pensjonerte legionærer. Fra det 12. århundre fikk byen status som et mindre fyrstedømme i Det hellige romerske rike av tysk nasjon. Da Vilhelm, greve av Nassau, med landområder i Nederland, arvet tittelen fyrste av Orange i 1544 ble fyrstedømmet inkorporert i det som ble kjent som huset Nassau. Mens landområdene i byen Orange ble erobret av Ludvig XIV i 1672, styres Nederland idag fortsatt av huset Oranien-Nassau.


== Verdensarvsted ==
Det romerske teateret i Orange og Triumfbuen i Orange ble i 1981 oppført på UNESCOs verdensarvliste som ett objekt.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Orange (Vaucluse)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Orange (Vaucluse) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Stonegard

Stonegard var et norsk heavy metal band basert i Oslo med bakgrunn fra Hedmark og Arendal.
De fire medlemmene i Stonegard møttes første gang i 1997, da tre av dem tok musikklinja ved folkehøyskolen Trøndertun og startet gruppa Endorphine. Tre år senere, etter utallige krumspring med andre prosjekter og musikere, ble Stonegard startet.
Debutalbumet Arrows ble til sommeren 2004 i løpet av seks uker i den svenske produsenten Daniel Bergstrands to studioer i Uppsala. Bergstrand har tidligere produsert svenske Meshuggah og In Flames og norske El Caco. De ti beste låtene fra Stonegards fire år som band ble plukket fra hverandre, analysert, satt sammen igjen, finjustert og bygget opp til et musikkalbum. Arrows er forøvrig også den første utgivelsen på den nystartede etiketten Bells Go Clang!, et underbruk av det svenskeide plateselskapet Bonnier Amigo. Albumet ble utgitt i Norge den 24. januar, i Sverige, Danmark og Finland den 23. februar 2005. Den ble utgitt i resten av verden i 2006 (juli i Europa, september i USA) , via Candlelight Records. Rundt et år etter utgivelsen ble fanklubben, Skull Army, dannet. Flere musikkvideoer av Stonegard har blitt vist på NRK-programmet Svisj, og kanalen ZTV. Fra Arrows-albumet ble videoene for «Barricades», «Arrows» og «Hunter» vist ut gjennom 2005. 
I 2006 kom oppfølgeralbumet From Dusk Till Doom.
16. oktober 2008 ble det kjent i media at bandet var oppløst. 


== Medlemmer ==
Torgrim Torve – vokal & gitar.
Ronny Flissundet – gitar
Håvard Gjerde – bassgitar
Erlend Gjerde – trommer


== Diskografi ==
Arrows, 2005
From Dusk Till Doom, 2006


== Kilder ==
Dagbladet – Slutt for Stonegard Publisert 16. oktober 2008


== Eksterne lenker ==
(en) Stonegard på Discogs 
(en) Stonegard på MusicBrainz 
(en) Stonegard på Encyclopaedia Metallum 
(en) Stonegard på Songkick 
(en) Stonegard på AllMusic
Noor Mohammed Taraki

Noor Mohammed Taraki (født 15. juli 1917 i Nawa i Ghazni i Afghanistan, død 9. oktober 1979 i Kabul) var en afghansk marxist-leninistisk politiker som var president i Afghanistan fra 27. april 1978 til 14. oktober 1979. Taraki tok makten i et kupp mot den daværende presidenten i Republikken Afghanistan, Mohammed Daoud Khan, og grunnla Den demokratiske republikken Afghanistan.
Taraki ledet den radikale fløyen av det afghanske kommunistpartiet ADFP. Etter kuppet mot Daoud Khan begynte han i samarbeid med sin statsminister, Hafizullah Amin, omfattende reformer i Afghanistan. Dette omfattet landreformer med sikte på å gjøre at jorda ble mer likt fordelt mellom bøndene, utvide utdanningssystemet, gi kvinner flere rettigheter og å gi islamske prinsipper mindre betydning i politikken. Hans regime undertrykte aktivt den islamske ledelsen og stengte mange moskeer og opphevet islamske lover. Denne sekulariseringen ble derimot ikke populær blant befolkningen i landet, og førte til omfattende opprør og etter hvert borgerkrig. Tarakis regjering svarte med å arrestere og henrette motstandere av regimet.
Taraki kom etter hvert i konflikt med Amin. Han ble myrdet i september 1979 i et internt kupp i det afghanske kommunistpartiet. Omstendighetene omkring mordet er uklare og ingen er blitt gjort ansvarlige. Men de ukjente gjerningsmenn kan ha begått drapet ved hjelp av en pute. Amin tok deretter over som president.


== Referanser ==
Presidents Cup

Presidents Cup er en golfturnering mellom USA og resten av verden unntatt Europa (som spiller mot USA i den eldre turneringen Ryder Cup). The Presidents Cup spilles som matchspill og arrangeres annethvert år.
Bill Clinton var USAs president da konkurransen ble realisert og møtte personlig opp på den første turneringen; han regnes som en nokså ivrig amatørgolfer og turneringen er derfor på en måte oppkalt etter ham, selv om han ikke var involvert i opprettelsen.


== Resultater ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Presidents Cup (golf) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Asharq al-Awsat

Asharq al-Awsat er en panarabisk avis, som utgis fra London, grunnlagt i 1978.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Asharq Al-Awsat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons