jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Petter Steen jr.

Petter Steen jr. (født 1. august 1962) er en norsk politiker (H) som var ordfører i Haugesund fra 2001 til 2015.Han har examen artium fra Skeisvang videregående skole fra 1981, og er utdannet adjunkt med årsenhet i engelsk fra Stavanger lærerhøgskole fra 1986. Videre har Steen 1. avdeling sosialpedagogikk fra Høgskolen i Agder fra 1995, mellomfagstillegg i engelsk fra Universitetet i Bergen fra 1996 og kurs i skoleutvikling og skolevurdering fra NLA Lærerhøgskolen fra 1999. Før han ble ordfører var Steen undervisningsinspektør i Sveio kommune.
Steen var medlem av Haugesund bystyre 1988–2015 og var ordfører i perioden 2001–2015. Før han ble ordfører, var han medlem av Rogaland fylkesting 1984–1995, formann i Haugesund Høyre og gruppeleder i Haugesund bystyre. Han har også ledet Høyres kommunalutvalg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Petter Steen jr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Svanesjøen

Svanesjøen (russisk Лебединое Озеро) er en ballett med musikk av Pjotr Illitsj Tsjajkovskij. Svanesjøen ble uroppført i 1877 i Moskva, Russland. Koreografien har blitt endret flere ganger siden den gang. Koreografien som gjerne blir brukt i dagens forestillinger er den av Marius Pepita og Lev Ivanov, som første gang ble presentert 15. januar 1895. Svanesjøen er presentert i enten 4 akter og 4 scener, eller 3 akter og 4 scener.


== Libretto ==
Balletten er basert på et libretto av Vladimir Begichev og (muligens) Vasily Geltser, basert på en gammel, tysk legende som forteller historien om Odette, en prinsesse som blir forvandlet til en svane av en ond trollmanns forbannelse. 
Odette må leve som svane på dagtid, men om natten blir hun igjen et menneske. Dette skjer kveld etter kveld, og dansende i sin menneskelige form blir hun sett av en prins, Siegfried. Siegfried forelsker seg i Odette og ber henne komme til slottsballet kvelden etter. Trollmannen Von Rothbart finner ut dette, og han tar med sin datter Odile til ballet. Odile ser ut akkurat som Odette, bare at hun kler seg i svart mens Odette kler seg i hvitt. Siegfried tror Odile er Odette, og han sverger sin evige kjærlighet til henne for å bryte forbannelsen. Odette viser seg, og prinsen skjønner hvor feil han har tatt. 
Det finnes flere versjoner av slutten. I en versjon danset av Mariinsky Balletten i 2006, er det den ekte kjærligheten mellom Siegfried og Odette som slår Von Rothbart, som dør etter at prinsen har ødelagt en av vingene hans. Odette blir menneske igjen, og de lever lykkelig sammen i all evighet. Denne versjonen har ofte blitt brukt av russiske og kinesiske ballettkompanier. I versjonen danset av American Ballet Theatre i 2006, får Siegfrieds løfte til Odile fatale konsekvenser og gjør at Odette må tilbringe evigheten som svane. I et desperat øyeblikk hvor hun forstår at hun har liten tid igjen som menneske, begår Odette selvmord ved å kaste seg ut i sjøen. Siegfried gjør det samme, og disse hendelsene gjort for ekte kjærlighet knuser trollmannens forbannelse, og i siste scene blir Odette og prinsen sett mens de stiger opp til himmelen sammen. I en versjon danset av New York City Ballet i 2006 (med korografi av Peter Martins etter Lev Ivanov, Marius Petipa og George Balanchine) får prinsens løfte Odette til å forbli svane for all evighet. Odette blir kalt vekk og når teppet faller er Siegfried alene i sorg.


== Tsjajkovskijs originale partitur ==
Partituret for Svanesjøen er skrevet for en hel avdeling med strykere, piccolo, to fløyter, to oboer, to klarinetter, to fagotter, fire franske horn, to kornetter, to trompeter, tre tromboner, en tuba, et sett med pauker, en triangel, en tamburin, kastanjetter, en virveltromme, cymbaler, en basstromme, en gong, et klokkespill og en harpe.


== Filmatiseringer ==
2010: Black Swan (bygger på en oppsetting av Svanesjøen)
Freden i Moskva 1940

Freden i Moskva 1940 var avslutningen på vinterkrigen mellom Finland og Sovjetunionen og ble innledet den 7. mars 1940 ved at den finske statsminister Ryti og en forhandlingsdelegasjon ankom Moskva. Finnene ble tvunget til å godta de sovjetiske kravene på bl.a. Det karelske nes med Viborg, Kexholm, vestre del av Fiskerhalvøya, samt rett til å få forpakte Hangöodden. Fredsavtalen ble datert den 12. mars, men signert tidlig om morgenen den 13. mars hvorpå kampene opphørte samme dag kl. 11.00.
De store landavståelsene ble et hardt slag for det finske folket og tankene på revansje førte til fortsettelseskrigen 1941-1944.


== Områdene Finland måtte avstå ==
Det karelske nes (med byene Vyborg og Kexholm)
Ladoga-Karelen (med byen Sordavala)
Deler av Salla og Kuusamo-områdene
Finlands del av Fiskerhalvøya i Petsamo
De ytterste øyene i Finskebukta: Hogland, Tyterskär, Lavansaari og SeitskärFredsavtalen krevde videre atFinland skulle forpakte ut Hangö til Sovjetunionen som flåtebase i 30 år
Finland skulle yte erstatning for maskiner m.v. som de evakuerte hadde tatt med fra Karelen
Finland ikke skulle alliere seg mot Sovjetunionen


== Eksterne lenker ==
Text of the Moscow Peace Treaty
Protocol appended to the treaty of peace concluded between Finland and The Union of Soviet Socialist Republics on 12 March 1940
Den ene ringen

I bøkene av J.R.R. Tolkien ble  Den ene Ringen (herskerringen) smidd av Mørkets herre Sauron, i flammene i Dommedagsberget i Mordor. Han lot en stor del av sin egen kraft gå over i Ringen, slik at han ved dens hjelp kunne kontrollere alle de andre store ringene. Det var ingen smykkesteiner på Ringen, men en enkel inskripsjon. Her er det som sto på ringen:
Ash nazg durbatulûk, ash nazg gimbatul,ash nazg thrakatulûk agh burzum-ishi krimpatul,Det betyr: Én ring skal samle dem, én ring skal finne dem, én ring betvinge dem og i mørket binde dem. Denne inskripsjonen (som sto på innsiden av ringen) kom kun til syne i glødende ild og når den satt på fingeren til sin mester. Teksten er en del av et lengre dikt, hvor også alveringene (de 3), dvergeringene (de 7) og menneskenes ringer (de 9) er nevnt.
Disse ringene måtte alle (unntatt alveringene) underkaste seg den ene ringen. 
Om bæreren av den ene Ringen tok den på fingeren, ble han straks usynlig. Bæreren befinner seg i samme øyeblikk i en skyggeverden, og står i kontakt med Sauron. Verden rundt ham virker uklar, og han fornemmer fjerne stemmer. Ringen kan forandre størrelse, har sin egen vilje, og prøver alltid å komme tilbake til Sauron, og foråder sine bærere i forsøket. I tillegg har Ringen stor makt og innflytelse på bæreren, slik at selv om den blir båret av ærebare personer vil Ringen være en fare for den og dens venner. Ringen kan også gi bæreren et unaturlig langt liv, Gollum bar for eksempel Ringen i bortimot 500 år.
Ringen kan bare ødelegges i Dommedags berg, der den ble skapt, og derfor drar ringbæreren Frodo, med åtte følgesvenner (Ringens brorskap), i vei med ringen mot Mordor for å ødelegge den.
Tidligere bærere av den ene ringen: Sauron, Isildur, Deagol, Gollum/Smeagol og Bilbo Lommelun.


== Eksterne lenker ==
(en) The One Ring – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fijis lokale myndigheter

Fiji er inndelt i fire deler (divisjoner) som igjen er delt opp i provinser. Divisjonene har liten makt og er mer som en samling av provinser. Øya Rotuma som ligger 465 kilometer nord for Viti Levu har større selvstyre, men blir offisielt regnet som en del av det østre området av statistiske hensyn. Kommuner har blitt opprettet rundt Suva, Lautoka og ni andre landsbyer med byråd og borgermester.
Hver provins har et provinsråd som lager vedtekter og bestemmer skattesatser som igjen må godkjennes av et av regjeringens departementer. Departementet må også godkjenne Roko Tui som er lederne av provinsrådene. Roko Tuien er tradisjonelt en ratu, som er en fijiansk høvdingtittel, men i de senere årene har også vanlige personer blitt godkjent som Roko Tui


== Se også ==
Fijis provinser


== Referanser ==
Artur Axmann

Artur Axmann (født 18. februar 1913 i Hagen i Tyskland, død 24. oktober 1996 i Berlin) var en ledende nazistisk embedsmann som ble leder for Hitler-Jugend.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===

Artur Axmann, yngstemann av fem  søsken, vokste fra tre års alder opp i bydelen Wedding i Berlin. Der arbeidet faren som forsikringsansatt frem til sin død i 1918.
Han begynte på skolen i 1919, og ble i 1921 overført til en eliteklasse på grunn av sine fremragende evner. I 1922 fikk han et stipent til å begynne på en Oberrealschule.
I november 1928 trådte han inn i Hitler-Jugend (HJ), og ble kort etter HJ-fører for bydelen Wedding. Han ble med i ledelsen av Hitler-Jugend i 1932.
Ved Universitetet i Berlin studerte han økonomi, stats- og rettsvitenskap. Etter at moren ble arbeidsløs i 1931 avbrøt han studiet for å arbeide for familiens underhold. I september 1931 ble han medlem av NSDAP (Mitgliedsnummer 629507) og ble i 1932 kalt til et verv i riksledelsen av HJ, og overtok organisasjonen av bedrifts- og yrkesskolecellene.


=== Karriere i det nazistiske Tyskland ===
Fra mai 1933 var Axmann områdefører og leder av Riksungdomsledelsens sosiale embete. I november 1934 overtok han ledelsen av HJ i Berlin og i juli 1936 ble han leder for Reichsberufswettkampf.
Han tjenestegjorde som soldat på vestfronten under andre verdenskrig i 1939/1940, og mistet da sin høyre arm.
Den 1. mai 1940 ble han stedfortreder for Hitler-Jugends Reichsjugendführer («riksungdomsfører») Baldur von Schirach, og den 8. august 1940 ble han von Schirachs etterfølger. Han forserte militariseringen av Hitler-Jugend og omdannet HJs Streifendienst (patruljetjeneste) til en rekrutteringsorganisasjon for Waffen-SS. I 1944 ble han dekorert for sin innsats for Det tyske rike.
Under de siste krigsukene kommanderte Axmann sammenraskede elementer fra HJ som del av «Folkestormen» (Volkssturm) i forsvarskampene mot de sovjetiske armeer som rykket frem mot og inn i Berlin. Kort etter Hitlers selvmord i mai 1945 flyktet han sammen med Martin Bormann fra Førerbunkeren i Berlin. Han ble offisielt erklært for død, men levde uoppdaget under dekknavnet «Erich Siewert» i Mecklenburg. I desember 1945 ble han avslørt i Lübeck og arrestert.
I april 1949 ble Artur Axmann dømt til tre års fengsel, og i august 1958 ble han også dømt til en pengestraff på 35 000 tyske mark for å ha «hisset opp ungdommen».


=== Annet ===
Da Artur Axmann besøkte Oslo i 1941, deltok han i et fakkeltog og stort møte i Colosseum kino 1. februar. Mens Himmler dro nordover, åpnet Axmann Hitler-Jugend-utstillingen «Tysklands ungdom» i Håndverkeren.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Artur Axmann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Intervju med Axmann, 10. oktober 1947
Rotuma

Rotuma (og øyene Hatana, Haf'liua, Rotuma, Solkope, Solnohu og Uea) er en vulkansk øy som ligger i Stillehavet. Selv om øyene har vært en del av Fiji siden 1881, ligner rotomansk kultur mer på polynesisk kultur.


== Historie ==
Øyene ble oppdaget av europeere i 1791 av kaptein Edward Edwards som lette etter mytteristene fra Bounty. På 1840-tallet kom det katolske og metodistiske misjonærer til øyene. Konflikter mellom de to gruppene, i tillegg til allerede pågående konflikter mellom stammene førte til at høvdingene i 1879 ba om å få bli en britisk koloni. Den 13. mai 1881 ble øyene en del av det britiske imperium, som en del av Fiji, syv år etter at Fiji ble en koloni.


== Politikk ==

Rotuma har status som et avhengig område innen Fiji, og har større selvstyre enn andre provinser. Rotumanere blir på grunn av sin kultur, som er ulik den melanesiske kulturen i Fiji, regnet som en minoritetsgruppe. Rotumanerne velger én representant til ­Representantenes hus og Provinsrådet velger en representant til Senatet.
I statistiske sammenhenger blir Rotuma ofte regnet til Eastern Division, en av Fijis fire divisjoner.


== Distrikter ==
Da Rotuma ble oppdaget av europeere i 1791, var øya delt inn i syv distrikter som var forholdsvis selvstyrte. Hvert distrikt er ledet av en høvding med tittelen gagaj 'es itu'u. 

Itu'muta
Itu'ti'u
Malhaha
Juju
Pepjei
Oinafa
Noa'tau


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Rotuma – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Rotuma internettside – En stor internettside av antropologene Alan Howard og Jan Rensel
The Land Has Eyes – En prisbelønnet film laget av rotumanere
Absolutisme

Absolutisme har to vidt forskjellige betydninger i henholdsvis filosofi og politisk teori. 
Innen filosofi betyr absolutisme at det finnes et moralsk kriterium som gjelder for alle mennesker til alle tider. Det finnes faste universelle standarder. Det vil si at det finnes en eneste moralsk standard. Eksempler på filosofisk absolutisme er utilitarisme og kantianisme.  
Innen statsvitenskap, statsrett og historie er absolutisme et synonym for enevelde. Betydningen stammer her fra det latinske uttrykket legibus solutus, fri fra loven, dvs. hevet over loven. Absolutisme er en styreform der all suverenitet er samlet i én person (oftest en monark). Absolutisme er i europeisk historie særlig knyttet til 1600- og 1700-tallet, da dette var en dominerende styresett. Innen statsrettslig teori var det særlig Jean Bodin og Thomas Hobbes som er kjent for å ha begrunnet hvorfor de mente enevelde var den best egnede styresett. Etter den franske revolusjon har enevelde som styreform vært i tilbakegang, og i dag er Vatikanstaten i Europa som de jure har absolutisme som styreform. Andre land som er eneveldige er Saudi-Arabia, Brunei, Oman, Qatar og Swaziland. 
Norge hadde absolutistisk styreform fra 1660 til 1814.
Glorfindel

I Tolkiens verden er det to skikkelser ved navnet Glorfindel (den Gullhårede): den første var av Noldos ætt, han ble drept av en balrog ved Gondolins fall. Den andre var Elronds hærfører, og han hjalp menneskene av Arthedain, da han fordrev den øverste av Nazgûlene, heksekongen over Angmar. I Ringenes herre blir Glorfindel sendt ut av Elrond for å finne Aragorn og hobbitene, og han finner dem like ved overgangen av Bruinen. Hans hest, Asfaloth, bærer den sårede Frodo til Kløvendal.
I filmen Ringens Brorskap er det derimot Arwen Aftenstjerne som bringer Frodo til Kløvendal.
Det at to alver av Noldos hus  hadde det samme navnet virker som et avvik fra regelen om at intet alvisk navn blir brukt to ganger. Derfor kan ikke de to Glorfindlene være forskjellige personer. Det betyr at den første Glorfindelen må ha blitt gjenfødt, og ha kommet tilbake fra Mandos hall, og noe slikt har bare hent en gang før, og det var da Lúthien Tinúviel ga sin udødelighet for å redde Beren.
Asfaloth

Asfaloth er en hest fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Hesten blir ridd av alven som møter Aragorn og hobbitene kort tid før de ankommer Kløvendal (denne alven er Glorfindel i boka, mens i filmen (Peter Jacksons versjon) er det Arwen). Asfaloth bar Frodo til vadestedet over Bruinen (Stribrumla) mens ringskrømtene jaget dem.

Rid på! Rid på! ropte Glorfindel, og så ropte han høyt og klart til hesten på alve-tungen: noro lim, noro lim, Asfaloth! (som betyr løp forter på Sindarin). 
Asfaloth er spilt av en grå Andalusian hingst i filmen.
Domenico Spinucci

Domenico Spinucci (født 2. mars 1739 i Fermo i Italia, død 21. desember 1823 i Benevento) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av et Benevento 1796–1823.
Han ble kreert til kardinal i mars 1816 av pave Pius VII.
Han deltok ikke ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Lorenzo Caleppi

Lorenzo Caleppi (født 29. april 1741 i Cervia i Kirkestaten, død 10. januar 1817 i Rio de Janeiro i Brasil) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet det pavelige diplomati. Han var nuntius i Portugal, og da Napoleons armeer invaderte i 1808 fulgte han bragançaene, den portugisiske kongefamilie, til Brasil. Ettersom han var der da han ble utnevnt, vil noen betrakte ham som Den nye verdens aller første kardinal.
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1816 av pave Pius VII.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
Kardinal Lorenzo Caleppi (1741-1817) *1801


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Antonio Gabriele Severoli

Antonio Gabriele Severoli (født 28. februar 1757 i Faenza i Italia, død 8. september 1824 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet det pavelige diplomati. Han var nuntius i Østerrike under Napoleonskrigene.
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1816 av pave Pius VII.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII. Den østerrikske keiser Franz I anså det som tenkelig at Severoli skulle velges til pave, og ønsket å forhindre det. Gjennom kardinal Giuseppe Alberani nedla han derfor østerriksk veto mot et slik utfall.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
312 f.Kr.


== Begivenheter ==


==== Selevkide-riket ====
Ptolemaios og Selevkos, satrap av Babylon, invaderte satrapiet Syria. I Slaget ved Gaza beseiret Ptolemaios og Selevkos Antigonos' sønn, Demetrios, som blir tatt til fange, men umiddelbart løslatt. Selevkos sluttet sin tjeneste for Ptolemaios og vendte tilbake til sin tidligere provins, Babylon. Denne begivenheten finner sted 1. oktober og blir startpunktet for selevkidetiden.


==== Hellas ====
Telesphoros inntok Elis og befestet byen.
Telesphoros avbrøt alliansen med Antigonos.


==== Sicilia ====
Siracuserne ba om hjelp mot sin tyrann Agathokles fra kartagenerne, som sendte en stor styrke til øya for å beskytte egne områder.


==== Romerske republikk ====
Den romerske censoren, Appius Claudius Caecus, en patrisier, fikk startet byggingen av Via Appia mellom Roma og Capua. Han går også i gang med et program for politisk reform, inkludert fordeling av de jordløse borgere av Roma blant stammene, som på dette tidspunktet utgjør republikkens grunnleggende politiske enheter. Reformen tillot også valg av frigjorte slavers sønner til senatet. Han hevdet også frigjorte slavers rett til å ta verv.
Roma fikk drikkevann ved fullføringen av det første akvaduktet til byen, Aqua Appia.


== Referanser ==
281 f.Kr.


== Begivenheter ==
Antiokos I Soter blir konge i Selevkidriket


== Dødsfall ==
Selevkos I Nikator, konge i Selevkidriket (født 359 f.Kr.)
Giuseppe Morozzo della Rocca

Giuseppe Morozzo della Rocca (født 12. mars 1758  i Torino i kongedømmet Sardinia, død 22. mars 1842 i Novara) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie. det pavelige diplomati. Han ble senere erkebiskop av Novara 1817–1842.
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1816 av pave Pius VII.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte kardinal Annibale della Genga til pave Leo XII. Ved det valget tilhørte han den såkalte "moderati"-fraksjonen som forsøkte å blokkere Della Gengas valg. Senere deltok han også ved  konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII, og konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Giovanni Francesco Albani (1720-1802) 1760
Kardinal Leonardo Antonelli (1730-1811) 1794
Kardinal Giuseppe Morozzo della Rocca (1758-1842) 1802


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Balrog

Balrogene (fra Sindarin: in Quenya: Valaraukar = Mektige Demoner), var fiktive vesen i J.R.R. Tolkiens univers.  De var maiar som ble forført av Morgoth, som Sauron også ble forført av. Som maiar – som ikke har noen ytre skikkelse i seg selv – kom de fram som store hornede vesener (andre tidevervet med vinger), som hyllet seg i skygge og mørke. De fleste gikk til grunne i det slaget som førte til Angbands fall, men det var noen som unnslapp. En av dem flyktet til den dypeste avgrunnen i Midgard. 
Da dvergene gravde stadig dypere gruver i Moria, vekket de denne Balrogen. Han drepte mange av dvergene, og blant dem deres konge Durin. Dvergene flyktet og kalte balrogen Durins bane. Med denne balrogen slåss også Gandalv Grå, da han drar gjennom Moria med ringens brorskap. Han kaller den Ûduns flamme, og de styrter sammen ned i avgrunnen. De slåss dypt under Tåkefjellene og helt opp på spissen av Zirakzigil, og der blir denne balrogen til sist drept.                                            
Hvor de andre balrogene er, eller om de faktisk fortsatt finnes, vet ingen.
Carlo Andrea Pelagallo

Carlo Andrea Pelagallo (født 30. mars 1747 i Roma i Italia, død 6. september 1822 i Osimo) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet den romerske kurie. Han ble senere biskop av Osimo 1816–1822.
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1816 av pave Pius VII.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Giovanni Francesco Albani (1720-1803) *1760
Kardinal Carlo Rezzonico den yngre (1724-1799) *1773
Kardinal Antonio Dugnani (1748-1818) *1785
Kardinal Carlo Andrea Pelagallo (1747-1822) *1816


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Benedetto Naro

Benedetto Naro (født 26. juli 1744 i Roma i Italia, død 6. oktober 1832 i Osimo) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie. Han var blant annet prefekt for Indekskongregasjonen 1818–1821, og prefekt for Kongregasjonen for ordensdisiplinen 1821–1832.
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1816 av pave Pius VII, med San Clemente som tittelkirke.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII, konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII, og konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Antonio Lamberto Rusconi

Antonio Lamberto Rusconi (født 19. juni 1743 i Cento nær Bologna i Kirkestaten, død 1. august 1825 i Imola) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet den romerske kurie.
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1816 av pave Pius VII.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) 1743
Kardinal Francesco Saverio de Zelada (1717-1801) *1782
Pave Pius VII (1742-1823) 1782
Kardinal Antonio Lamberto Rusconi (1773-1885) 1816


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church