jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Christoffer Gabel

Christoffer von Gabel (født 6. januar 1617 i Glückstadt i hertugdømmet Holstein, død 13. oktober 1673 på Færøyene) var en dansk embetsmann som i en periode hadde monopol på all handel til og fra Færøyene.
Han var far til Frederik Gabel, visestattholder i Norge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Christoffer Gabel, fra Dansk biografisk lexikon
Chen Ning Yang

Chen Ning Franklin Yang (kinesisk: 楊振寧 pinyin: Yáng Zhènníng, født 1. oktober 1922 i Hefei i provinsen Anhui i Kina) er en kinesisk-amerikansk fysiker.
Han ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1957 sammen med Tsung-Dao Lee for deres teorier om at den svake vekselvirkningen ikke hadde paritetssymmetri (speilsymmetri). Chien-Shiung Wu bekreftet teorien eksperimentelt.


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
1995 – Albert Einstein-medaljen
1957 – Nobelprisen i fysikk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysikk 1957 hos Nobelprize.org
(en) Chen Ning Yang hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 1957
James Naismith

James Naismith (født 6. november 1861 i Almonte i Ontario, død 28. november 1939 i Lawrence i Kansas) var en canadisk lege og pedagog kjent som oppfinneren av basketball.
7. desember 1891 spurte Luther Gulick, direktøren av YMCA i Springfield i Massachusetts, Naismith om det var noen mulighet for å ha litt mer avveksling i gymtimene om vinteren. 21. desember leverte Naismith sitt forslag, de første reglene til en helt ny sport: basketball. Disse reglene ble offentliggjort 15. januar 1892. 
Han utformet 13 originale basketballregler i desember 1891, og publiserte disse i januar 1892 i Springfield Colleges avis, The Triangle. Originaldokumentet ble i desember 2010 solgt for 4,3 millioner dollar.


== Referanser ==
Lennartsfors

Lennartsfors er et tettsted i Årjäng kommune i Sverige.
Her fantes det tidligere et jernverk ved vassdraget som forbinder innsjøen Foxen med Lelång. I 1910 hadde Lennartsfors tremassefabrikk og mølle, sag med snekker- og reparasjonsverksted, samt en smie. 
Den tidligere skiløperen Thomas Wassberg kommer fra Lennartsfors.
Ü

Ü eller ü er en bokstav som finnes i en rekke utvidede latinske alfabeter. Den består av en u med en germansk e over. Bokstaven kan transkriberes som ue.
Ü finnes i tysk, estisk, ungarsk, tyrkisk, azerisk, turkmensk og tatarsk. I språk som har tatt i bruk ord av tysk opprinnelse, som nederlandsk og skandinavisk, forekommer bokstaven også, selv om den ikke hører til de språkenes primæralfabeter.
Ü brukes også i latinske transkriberingssystemer for kinesisk, deriblant Wade-Giles, det tysk-baserte Lessing-Othmer, og Folkerepublikken Kinas offisielle pinyin, selv om prikkene ikke skrives der kun ü kan opptre i en stavelse. 
I fransk opptrer bokstaven ü sjelden, her viser trema at u-en skal uttales separat, og ikke inngår i en digraf med den forestående vokalen. For eksempel i det bibelske navnet Emmaus, som skrives Emmaüs.
Nehalennia

Nehalennia var en gudinne som ble tilbedt i romertiden, i og rundt elven Scheldes delta og i området langs Rhinen. Hun var både en gudinne som beskyttet sjøfarere (fiskere og sjømenn) og en fruktbarhetsgudinne i keltisk-germansk mytologi. Ved Domburg i Nederland og ved Köln i Tyskland er det funnet stenaltere, votivstener og rester etter templer bygget til ære for henne. Steinalterne og votivstenene som ble funnet i Nederland, kan sees i museer i Middelburg og Leiden. Stenene ble antagelig ofret av sjøfarende handelsmenn for å sikre (eller takke for) en trygg sjøreise.
14. april 1970 fikk fiskeren K.J. Bout deler av et Nehalennia-alter i garnet da han fisket ved Colijnsplaat. Senere fant han rundt 200 votivstener og rester av et romersk byggverk. Det er ikke første gang slike funn er gjort i Nederland, allerede i 1647 ble rester etter et Nehalennia-tempel funnet ved Domburg.
Det meste man vet om henne, har man lært av funnene som er gjort etter 1970. Det antas tilbedelsen av Nehalennia var på sitt høyeste i det 2. og 3. århundre f.Kr. Den gangen var det minst to, kanskje  tre templer til ære for henne i området som i dag er provinsen Zeeland, sørvest i Nederland. Området spilte en viktig rolle i romernes handelstrafikk mellom England og landområdene langs elven Rhinen. 
Nehalennia ble vanligvis avbildet sittende, med en kurv full av epler (symbol for fruktbarhet) og en (hund) (symbol for trofasthet).
I dagligtalen ble hun antagelig kalt Neeltje Jans. I august 2005 ble et replika av et Nehalennia-tempelet åpnet ved Colijnsplaat på Noord-Beveland, like ved stedet der den tapte byen Ganuenta lå. Videre er en arbeidsøy som ble anlagt i forbindelse med byggingen av Oosterscheldekering (en del av Deltaprosjektet) oppkalt etter henne.


== Se også ==
Matronekult
Nerthus


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielle sider for replikaen av Nehalennia-tempelet (nederlandsk)
Nehalennia: Protector of Travellers, beskytter av de reisende (engelsk)
Livius.org: Nehalennia Arkivert 6. april 2012 hos Wayback Machine. (engelsk)]
Akkusativ

Akkusativ er en grammatisk kasus. Det sentrale bruksområdet til akkusativ er å skille objektet fra subjektet i setningen. I språk med små kasussystemer (for eksempel med bare nominativ og akkusativ) blir nominativ brukt til å markere subjektet og subjektspredikativet, og akkusativ blir brukt til de fleste andre syntaktiske funksjoner.


== Akkusativ i norsk ==
I norsk er det i hovedsak pronomenene som har kasusbøying for akkusativ: jeg, du, han, hun, vi, de er nominativformer, mens meg, deg, han/ham, henne, oss, dem er akkusativsformer. Mange språkbrukere har kasusdistinksjon bare i første og andre person. Akkusativformen brukes også med visse stedsrelaterte ord, i betydningen "til", for eksempel: oppom, nedenom, utenom, innom og hjemom.
Akkusativ blir brukt som kasus for:

det direkte objektet: Jeg ser deg / Deg ser jeg
objektet til preposisjoner: Du tenker på meg / Meg tenker du påHvis man sammenlikner det som står over, og bytter ut alle pronomen (jeg, du etc.) med vanlige personnavn:
Anton ser Espen kontra Espen ser Anton.
Disse setningene har forskjellige meninger (i den første setningen er det Anton som ser Espen, mens i den andre er det Espen som ser Anton). Hvis man derimot sier at Anton er jeg-person og Espen er du-person kan man la ordene i setningen bytte plass, og de betyr fortsatt det samme:
Jeg ser deg / Deg ser jeg kontra Du ser meg / Meg ser du
Også «Han ser ham» og «Ham ser han» har samme mening.


== Akkusativ i samisk ==


=== Sørsamisk ===
Sørsamisk skiller mellom nominativ (uten suffiks), akkusativ (-m) og genitiv (-n). Akkusativ er kasus for det direkte objektet, og for objektspredikativet.


=== Nordsamisk ===
I nordsamisk har genitiv og akkusativ falt sammen til ett kasus, som ikke har et eget suffiks, men som har svakt stadium, sammenlignet med nominativ. Dette kasuset blir brukt i posisjonene som genitiv og akkusativ hadde. Det er ett unntak til dette: Når objektet i setningen er et tallord, står det i en form som ikke er identisk med genitiv, men som derimot er identisk med nominativ. Det åpner seg dermed to tolkninger: Enten er det mulig å si at nordsamisk har et kasussystem uten akkusativ, og der det direkte objektet står i nominativ hvis det er tallord, ellers i genitiv, eller så er det mulig å si at nordsamisk har et kasussystem med akkusativ, og at akkusativ bare tilfeldigvis er identisk med genitiv, bortsett fra med tallord, da det tilfeldigvis er identisk med nominativ. Det er det siste synet som dominerer i samisk språkforsking.


== Akkusativ i engelsk ==
Engelsk skiller mellom hvem som er subjekt og objekt i en setning på samme måte som i norsk. Visse pronomen er forskjellige i akkusativ og nominativ. For eksempel «I see the man» (Jeg ser mannen) vs  «The man sees me» (Mannen ser meg).
Christian Petzold

Christian Petzold (født 14. september 1960) er en tysk regissør og manusforfatter.


== Filmografi ==
(1992) – Das warme Geld (V)
(1995) – Pilotinnen (TV)
(1996) – Cuba Libre (TV)
(1998) – Die Beischlafdiebin (TV)
(2000) – Die innere Sicherheit
(2002) – Toter Mann (TV)
(2003) – Wolfsburg
(2005) – Gjenferd
(2007) – Yella
(2008) – Jerichow
(2011) – Dreileben – Etwas Besseres als den Tod (fjernsynsfil)
(2012) – Barbara
(2014) – Phoenix
(2015) – Polizeiruf 110: Kreise (fjernsynsfilm)


== Utmerkelser ==
1996: Filmfestival Max Ophüls Preis: for Cuba Libre
2001: Preis der deutschen Filmkritik som beste spillefilm Die innere Sicherheit
2001: Deutscher Filmpreis/Beste spillefilm Die innere Sicherheit
2002: Fernsehfilmpreis der Deutschen Akademie der Darstellenden Künste for Toter Mann
2002: Deutscher Fernsehpreis for Toter Mann
2003: Adolf-Grimme-Preis for Toter Mann
2003: FIPRESCI-Preis under Filmfestivalen i Berlin for Wolfsburg
2005: Adolf-Grimme-Preis med gull for Wolfsburg
2005: Findlingprisen for Gespenster
2006: Den tyske kritikerprisen for Gespenster
2008: Den tyske kritikerprisen for Yella
2009: Den tyske kritikerprisen for beste spillefilm Jerichow
2009: Filmprisen til byen Hof (Saale) (Internationale Hofer Filmtage)
2011: Deutscher Fernsehpreis sammen med Dominik Graf og Christoph Hochhäusler i kategorien for trilogien Dreileben
2012: Søvbjørnen (beste regi) under Filmfestivalen i Berlin for Barbara
2012: Grimme-Preis Spesial for Dreileben
2012: Deutscher Filmpreis i sølv for Barbara
2013: Helmut Käutner-prisen
2016: Deutscher Fernsehkrimipreis, spesialpris for regi i Polizeiruf 110: Kreise


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Petzold (film director) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Christian Petzold på Internet Movie Database 
(sv) Christian Petzold i Svensk Filmdatabas 
(da) Christian Petzold på Filmdatabasen 
(da) Christian Petzold på Scope 
(fr) Christian Petzold på Allociné 
(en) Christian Petzold på AllMovie 
(en) Christian Petzold hos Turner Classic Movies 
(en) Christian Petzold hos The Movie Database
Margareta av Antiokia

Margareta (født i Antiokia i Syria, i dag Tyrkia, død samme sted 305) er en helgen.  Hun er også kjent som 
Margareta av Antiokia og av og til omtalt som St. Margrethe i norsk kunsthistorie. Hun var jomfru og martyr. Hun mistet tidlig sin mor. Faren var hedningepresten Aedesius som så med liten velvilje på en kristentro hun, uten hans vitende, hadde opparbeidet seg hos en fostermor. Hun avviste bryllupsforslaget fra Olybrius og ble på grunn av dette torturert (fakkel og kam). Flere mirakler er omtalt som å bli slukt av satan i drage-skikkelse før hun til slutt ble halshogd.
En kirke ble bygget over hennes grav, og hun nevnes først av Rabanus Maurus rundt år 800. Korsfarerne bragte hennes navn vestover, og relikviene ble flyttet rundt i Italia i 908 og 1145. Hun er også nevnt i Den gyldne legende.
Hun feires av Den katolske kirke, og er en av De fjorten nødhjelpere. Hun er en av de som viste seg for Jeanne d’Arc i hennes visjoner. I Den anglikanske kirke feires hun den 20. juli; i England ble hennes kult formelt avskaffet i 1969, men er fremdeles latent intakt og over 250 kirker er viet henne.  I Norge er blant annet Alstahaug kirke viet St. Margareta, og hun er også opphavet til den kirkelige minnedagen Marit Vassause. I Torpo stavkirke finnes en baldakin med fremstillinger fra hennes liv. I Maridalen ved Oslo står ruinene av en kirke bygget omkring midten av 1200-tallet som ble restaurert i 1934 og er dermed Oslos andre best bevarte middelalderkirke etter Gamle Aker kirke. St. Margaretha, de gifte kvinners skytshelgen, har gitt kirken dens navn, Margaretakirken.
Den ortodokse kirke kaller henne Marina og feirer 17. juli.  Hun er også assosiert med St. Pelagia som er lingvistisk det samme som Marina, og skal ha vært kalt Margarito. En ikke-verifisert legende har henne som en transformasjon av den klassiske Afrodite.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Katolsk.no
Den gyldne legende
Biografisk kirkeleksikon
Eukonomenisk kirkeleksikon
De 14 nødhjelperne Katolsk.no
Tysk side
St, Margarethakirken
Margaretha-kirken, bilder
Ullerål kirke

Ullerål kirke er en arbeidskirke som ligger i bydelen Ullerål i Hønefoss i Ringerike kommune, Viken fylke. Første byggetrinn ble vigslet og tatt i bruk 25. mars 1984, mens 2. byggetrinn ble vigslet 28. november 2004. Kirken har rektangulær form.
Kirken hadde den første tiden tilhold i underetasjen i 1. byggetrinn og hadde rom for 130 personer. Første etasje ble bygget som barnehage, og tatt i bruk fra januar 1984. Det nye bygget er ei moderne langkirke oppført i rød teglstein og trevirke. Kirken kan nå romme ca. 360 personer, men konstruksjonen gjør at den kan deles av etter behov.
Kirken ligger sentralt plassert i et boligfelt (lokalt kjent som Haldenjordet) på nordsiden av Hønefoss. I umiddelbar nærhet finnes også kommunale serviceboliger for eldre og uføre. Området ellers er preget av eneboliger og en del blokkbebyggelse.


== Kirkebygget ==

Ullerål kirke bærer preg av tradisjonell kirkearkitektur i en moderne «innpakning». Kirken er oppført i rød teglstein og har sadeltak. Taket og de utvendige takdetaljene er dekket med altaskifer og kobberplater. Oppføringen av byggetrinn 2 hadde en kostnadsramme på 27,1 millioner kroner, hvorav 2,1 millioner var samlet inn av menigheten på forhånd.
Innvendig har kirken høy himling uten tradisjonelle takstoler. Over alterpartiet i kirkens østre del er det store vindusflater helt øverst i taket. Likeledes er det store vindusflater i vestgavlen av bygget. Byggets oppvarming består i det alt vesentlige av fjernvarme. Også innvendig består kirkens vegger av rød teglstein, mens taket har en kombinasjon av hvitmalte flater og trehvitt listverk. Gulvet i kirkerommet er flislagt med lys grå flis, og i taket henger fire lysekroner.
I kirkebygget er det også fasiliteter for andre formål, blant annet er det ungdomslokaler og en stor festsal i underetasjen. Kirkerommet er godt tilrettelagt for musikk, spesielt hva akustikk angår med en etterklang på 1,6-1,7 sekunder. Orgelet er et digitalt orgel med 48 stemmer og er levert fra Johannus orgelfabrikk i Nederland. Ellers har kirken flere kontorer og møterom og er godt utstyrt med nødvendige sanitæranlegg.
Kirken er rikt dekorert innvendig, blant annet med arbeider av den kjente billedkunstneren Ståle Kyllingstad. Utsmykkingen av fondveggen er utført i børstet, rustfritt stål, og er et arbeid av Halvor Bodin. I stedet for å gjengi en tradisjonell fortelling fra Bibelhistorien, skal det gi assosiasjoner til planteblader, røtter, tre, spirer, vekst og vann, altså alt som spirer og gror. Det blå er ment å symbolisere vann som er sentralt for både det som gror, og for dåpen. Over alt dette står det sterkeste av alle symboler, korset. Korset er en del av byggets konstruksjon og er som et vindu med blått glass. Alle messehaglene er laget av Saave Skaar.


== Annet ==
Kirken ligger i Ullerål menighet i Ringerike prosti og tilhører Tunsberg bispedømme.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) «Ullerål kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Ullerål menighet
Haug kirke

Haug kirke finnes flere steder:

Haug kirke (Ringerike) i Ringerike kommune
Haug kirke (Eiker) i Øvre Eiker kommune
Marit Vassause

Marit Vassause, Margretemesse eller Mari(t)messe er en kirkelig minnedag, viet Margareta fra Antiokia som har 20. juli som sin merkedag. I norsk folketradisjon markerte denne dagen at slåtten var i gang og at angsten for regn øker.
I Trondenes sa de:

Fekk ho Marit Vassausa noe i vassausa si,vart det vondt å få høyet tørt den sommeren.
 
Dette tolkes som at dersom det regnet denne dagen, ble det en fuktig høst, noe som trolig har sammenheng med de såkalte hundedagene. Norsk folkekalender angir følgende om denne dagen:

Da maa man ikke røre Aager og Eng,thi sker det faar man intet godt deraf.

Primstavmerket er vanligvis et hjul eller et sverd, og det var altså ved sverd den hellige Margareta i sin tid omkom. I folkelig tradisjon ble hjulet omtydet til ei vassause (vannøse). Andre symbol som har vært brukt er direkte relatert til helgenen, som drage og bok.


== Annet ==
Den svenske religionshistorikeren Andreas Nordberg har i sin bok Jul, disting och förkyrklig tideräkning – Kalendrar och kalendariska riter i det förkristna Norden kommet med noen betraktninger omkring datoer for ulike norrøne tradisjoner som gjør at man må revidere oppfattelsen av dem. Han har blant annet påvist en 28-dagers syklus mellom bloting (hedenske offerfester) og vintersolverv, vårjevndøgn, sommersolverv og høstjevndøgn.Det har til nå blitt regnet at våre forfedre feiret midtsommerdag eller midtsommerblot den 14. juli, men Nordbergs forskning viser at dette kan ha vært feil og at det egentlig er Vassause som er midtsommerdagen i henhold til norrøn tradisjon. Dette støttes av det faktum at det på denne dagen (altså 20. juli) spås om været utover høsten. Liknende spådommer om vær skjer også ved de tre andre store blotene; vinternettene, midtvinterblotet og sommermål. I såfall kan benevnelsen Marit Vassause være en synkretisme mellom to ulike begivenheter (en norrøn og en kristen), og datoen opprinnelig refererte til midtsommerblot.


== Se også ==
Midtsommerblot
Hundedagene


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elijah Day – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Før hanen galer

Før hanen galer er Jens Bjørneboes debutroman fra 1952. Den ble opprinnelig skrevet som et skuespill, men ingen ville sette opp stykket.


== Handling ==
Før hanen galer er en todelt roman. Første del omhandler Bjørneboe selv som er i en utbombet tysk by like etter krigen. Der treffer han blant annet den estiske krigsforbryteren Max som vervet seg til SS som 17-åring og utdannet seg i en tysk konsentrasjonsleir. Han reiser også til Sveits der han treffer Gerda og Claus Reynhardt. Andre del av romanen er sannsynligvis den teksten han jobber med i første del. Den tar utgangspunkt i dokumenter som ble gjort tilgjengelige etter krigen om de medisinske eksperimentene på fanger i tyske leirer. 
Hovedpersonen er dr. Reynhardt, som ser seg blind på de mulighetene det å eksperimentere på levende mennesker gir ham. Han er ikke opptatt av nazi-ideologi eller raseteorier, men likefullt er han i stand til å gjennomføre de grusomste eksperimenter på levende uskyldige mennesker.
Han ser på sin barndomsvenn med forakt, og det er lett å la seg narre til å tro at han er verre. Standartenführer Paul Heidebrand er en ivrig nazist, og innrømmer at alt det fryktelige han gjør i leiren kun er for hans egen del. Han er fullstendig klar over, og åpen om, at han gjør det for makt og penger.
Dr. Reynhardt og Standartenführer Heidenbrand har en felles venn: Jøden Samuel. Ved en skjebnens ironi har han havnet i samme leir som Heidenbrand styrer, og Reynhardt eksperimenterer i.
En natt forsvinner både Samuel og Heidenbrand. De har rømt over til Sveits. Heidenbrand kommer tilbake for å hente Samuels verdipapirer, men blir tatt og satt i leiren, denne gangen som fange. Reynhardt blir også arrestert for å ha smuglet med seg dokumenter om det som har skjedd i leiren.
Når krigen går mot slutten rømmer tyskerne fra leiren, og fangene får etter hvert kontroll. Dr. Reynhardt blir slått ihjel av de andre fangene, men Standartenfürer Heidenbrand slipper unna. Han tar så identiteten til en nordmann han delte celle med og som døde, og bidrar med nødhjelp i den samme tyske byen der Bjørneboe, eller jeg-personen, befinner seg i den første delen av boka.
Det er i sammenligningen mellom Heidenbrand og Reynhardt at mange av Bjørneboes meninger om mennesker kommer frem. Dr. Reynhardt driver et dobbeltspill, han blokkerer alle følelser hva angår vitenskapen, og nekter å ta ansvar for sine handlinger der. Hjemme er han derimot en hengiven familiefar. Hans barndomsvenn Heidenbrand gjør ikke noe slikt. Han er fullt bevisst ondskapen i sine handlinger, og han gjør det fordi han ønsker makt og penger. Begge har et reelt valg, en mulighet, til å bryte med det de gjør. Reynhardt kjører på fordi han ikke innser at det han gjør er umenneskelig. Heidenbrand ofrer seg selv og redder sin jødiske venn. Etter krigen gjør han bot ved å drive nødhjelp. Han presiserer at mennesker selv kan velge sitt liv.
Etterbrenner

En etterbrenner er en tilleggskomponent som er montert på enkelte jetmotorer, primært på militære fly, for å skape en midlertidig ekstra skyvekraft. Etterbrennere brukes også i vedovner for å gjøre dem mer energieffektive og redusere luftforurensningene og faren for pipebrann. I naturen forekommer en lignende prosess i ildvirvler.


== Etterbrennere i fly ==
Hensikten til etterbrenneren i en jetmotor er å skape en midlertidig ekstra skyvekraft. Det kan være i situasjoner som ved avgang eller i kamp. Dette fungerer ved at det blir tilført ekstra drivstoff i jetmotorens luftutstrømning fra turbinen. Dette drivstoffet antennes av de varme eksosgassene og tilfører betydelig ekstra skyvekraft i jetmotoren.
Rommet bak den siste utblåsningsturbinen vil fungere som en rakettmotor ved at det ekstra tilførte drivstoffet forbrenner og gir ekstra trykk, temperatur og høyere hastighet på utblåsningsgassen. Utblåsingsrøret for jetmotoren bør være en del lenger dersom etterbrenner skal brukes, og utformingen av utblåsningsrøret må ha en del fellestrekk med rakettmotorene.
Bruk av etterbrenner innebærer stort forbruk av drivstoff og mer støy. Det er derfor sjelden aktuelt unntatt ved avgang fra korte rullebaner slik som hangarskip, og under kamp.


== Etterbrennere i vedovner ==
I vedovner brukes etterbrennere for å øke virkningsgraden og redusere luftforurensningene og faren for pipebrann. Disse kan også ettermonteres i eldre ovner.


== Referanser ==
Norges Døveforbund

Norges Døveforbund (NDF) er en interesseorganisasjon som arbeider for å oppnå full likestilling og deltakelse for døve og hørselshemmede i samfunnet. NDF er også en språkpolitisk organisasjon som arbeider for å styrke norsk tegnspråks status på alle områder i samfunnet. 
Organisasjonen ble stiftet 18. mai 1918, i Trondheim offentlige skole for døve. Ved stiftelsen fikk den navnet Norske Døves Landsforbund. I 1977 ble navnet endret til Norges Døveforbund. NDF har 2276 medlemmer (per 31.12.2019), et fylkeslag og 18 lokalforeninger. I perioden 2019-22 er Niels Kristensen forbundsleder. 
NDF har opprettet stiftelsene Døves Media, Teater Manu og Ål Folkehøyskole og kurssenter for døve.


== Medlem hos ==
WFD - World Federation of the Deaf
EUD - European Union of the Deaf
DNR - Døves nordiske råd


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
Norges Døveforbunds Ungdom
Bert Jansch

Herbert Jansch, kjent som Bert Jansch, (født 3. november 1943, død 5. oktober 2011) er en skotsk folkemusiker og en av grunnleggerne av bandet Pentangle. 
Han er født i Glasgow, og spesielt tidlig i karrieren ble han karakterisert som en britisk Bob Dylan. Dette er imidlertid villedende, da Janschs arbeide alltid har vært instrumentbasert, mens Dylans musikk primært er basert på tekstene. 
Jansch regnes gjerne som en av tidenes fremste akustiske gitarister, og har øvd innflytelse på artister som Johnny Marr, Bernard Butler, Led Zeppelin og Neil Young. I Norge har gitarister som Lillebjørn Nilsen og Finn Kalvik spesielt latt seg inspirere av hans fingerspill.Selv var Jansch på 60-tallet sterkt inspirert av gitaristen Davey Graham og folkesangere som Anne Briggs. 


== Diskografi (utvalg) ==

Bert Jansch 1965
It Don't Bother Me 1966
Bert And John 1966
Jack Orion 1966
Nicola 1967
Birthday Blues 1968
Stepping Stones 1969
Lucky Thirteen 1969
Rosemary Lane 1971
Moonshine 1972
Box Of Love 1972
L. A. Turnaround 1974
Santa Barbara Honeymoon 1975
Poor Mouth 1976
A Rare Conundrum 1977
Avocet 1980
Thirteen Down 1980
From The Outside 1985
Strolling Down The Highway 1986
Ornament Tree 1990
Three Chord Trick 1993
When the Circus Comes to Town 1995
Young Man Blues 1998
Toy Balloon 1998
Crimson Moon 2000
Edge Of A Dream 2002


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bert Jansch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bert Jansch på Internet Movie Database 
(en) Bert Jansch på Discogs 
(en) Bert Jansch på MusicBrainz 
(en) Bert Jansch på Songkick 
(en) Bert Jansch på AllMusic 
Bert Jansch på Facebook 
Bert Jansch på Myspace
Lovön

Lovön er en øy i Mälaren i Ekerö kommune i Sverige. Den svenske kongefamiliens offisielle bosted, Drottningholm slott, ligger på øya.