jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Folkeslaget ved Leipzig

Folkeslaget ved Leipzig fant sted fra 16. til 19. oktober 1813 ved Leipzig i Sachsen. Det var det viktigste slaget i det som i Tyskland er blitt kjent som frigjøringskrigen mot det franske fremmedherredømmet, og et av de avgjørende slag under Napoleonskrigene. 


== Bakgrunn ==
Napoléon Bonaparte hadde behov for å komme på offensiven igjen etter nederlaget i Russland og i Den spanske selvstendighetskrigen. Samtidig hadde hans fiender samlet seg igjen i det som blir kalt den sjette koalisjonen, bestående av Østerrike, Preussen, Russland, Storbritannia, Sverige, Spania og Portugal, samt en del mindre tyske stater.


== Slaget ==
Franske tropper, sammen med tropper fra de franske lydrikene i Rhinforbundet, kjempet i dette slaget mot den sjette koalisjonen. Midt under slaget, 18. oktober, deserterte hele den saksiske armé og gikk over til koalisjonen. Koalisjonens overlegne styrker tilførte Frankrike et avgjørende nederlag.
Slaget var et av de blodigste av alle slagene under Napoleonskrigene. Mens slag i denne perioden vanligvis hadde tapstall på under 5 %, døde mer enn tredjeparten av soldatene som kjempet ved Leipzig. Av de ca. 400 000 soldater som deltok direkte i kamphandlingene falt ca. 130 000, eller rundt 30 %. Omtrent 600 000 soldater var involvert i slaget og omkringliggende manøvre, hvilket gjorde slaget til det største slaget som hadde stått i Europa før første verdenskrig. På tysk kalles slaget das Völkerschlacht - folkeslaget.


== Minnesmerke ==
I 1913, nøyaktig 100 år senere, ble det oppført et 91 meter høyt Völkerschlachtdenkmal i granitt i Leipzig. Det står der hvor kampene var på sitt mest intense og det største antall soldater falt. Monumentet er et av Leipzigs landemerker og er synlig på lang avstand i det ellers flate landskapet.


== Kilder ==
«Battle of Leipzig», fra Encyclopædia Britannica


== Eksterne lenker ==
«Battle of Leipzig ("Battle of the Nations"), 1813», (engelsk)
«Battle of Leipzig 1813» (engelsk)
Dnister

Dnister, eller Nistru, (rumensk/moldovsk: Nistru, ukrainsk: Дністер – Dnister, russisk: Днестр – Dnestr) er ei elv i  Ukraina og Moldova. Den er 1 352 km lang og har utspring 1 000 moh i den ukrainske delen av Karpatene. Den er grenseelv mellom de to landene, og går igjennom Moldova i omtrent halve løpet før den munner ut i Svartehavet.
På klassisk gresk og latin ble elven kalt Tyras.
Dnister renner gjennom det østeuropeiske slettelandet, nær Karpatene, og er en av en rekke elver som renner fra nordvest mot Svartehavet i sørøst. Elvas område har tilhørt mange riker gjennom historien. Etter fredsavtalen i Iaşi av 1792 mellom Russland og Tyrkia ble elven grense mellom de to rikene.
Elven springer ut vest for den ukrainske byen Turka nær grensen til Polen. Den renner først litt nordover for så å svinge av mot sørøst mot Svartehavet. I begynnelsen av 1970-tallet ble det i Tsjernivtsi oblast bygget en dam hvorved det ble bygd en ny by, Novodnistrovsk. Denne oppdemningen la under vann en mengde småbyer og landsbyer langs elven. Det er to større reguleringer i elva: Dnister-demningen med installert 2 268 MW (den forannevnte), og Dnistrovska vannkraftverk med installert 702 MW effekt. Førstnevnte anlegg er utbygd av Ukraina i forståelse med Moldova, som har rett på krafttilførsel fra kraftverket.
Elven danner grense mellom Ukraina og Moldova før den krysser grensen inn i Moldova straks etter byen Soroca. I Moldova utgjør den deretter grense for den autonome republikken Transnistria. Der flyter elven gjennom den autonome republikkens hovedstad Tiraspol.
Dnister kommer så tilbake til Ukraina og munner ut i Svartehavet via deltalagunen Dnister-limanen, sørvest for Odessa.
Dnister er Ukrainas nest største elv, etter Dnipro. Den er Moldovas største elv.


== Byer ved Dnister ==
Den største byen ved Dnister er Tiraspol i Transnistria (Moldova). Andre viktige byer er:

I Ukraina:
Staryj Sambir, Sambir, Novyj Rozdil, Khodoriv, Halytsj, Jezupil, Zalisjtsjyky, Khotyn, Novodnistrovsk, Sokyrjany
Ved den ukrainsk-moldovske grensen (venstre bredd): Mohyliv-Podilskyj, Jampil
Ved Dnister-limanen: Bilhorod-Dnistrovskyj
I Moldova:
(høyre bredd): Otaci, Soroca
transnistriske segment: Tiraspol, Dnestrovsc, Camenca, Dubăsari, Grigoriopol, Slobozia, Crasnoe, Rîbnița (venstre bredd) og Tighina (høyre bredd)


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dniester – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Johann Mühlegg

Johann Mühlegg (født 8. november 1970) er en tysk tidligere langrennsløper. I 1999 byttet han statsborgerskap og begynte å konkurrere for Spania. Han ble felt i en dopingkontroll i løpet av  Vinter-OL 2002 i Salt Lake City.
Mühlegg konkurrerte for Tyskland i OL 1992, 1994 og 1998, selv om han begynte å få et anstrengt forhold til sitt eget skiforbund i 1993, noe som førte til at han brøt med dem i 1998. Mühleggs gode forhold til det spanske landslaget fikk Mühlegg til å søke om spansk statsborgerskap.
Sent i 1999, da han gikk for Spania, vant han sitt første verdenscupløp, og vant verdenscupen sammenlagt i 1999/00-sesongen. Under Ski-VM 2001 vant han sølv på 20 km jaktstart (han fikk opprinnelig bronsemedalje, men ble endret til sølv etter at Jari Isometsä ble diskvalifisert pga. doping), og ble i tillegg verdensmester på 50 km.
Under Vinter-OL 2002 vant Mühlegg gull på 30 km og 10 km jaktstart. Han fikk best tid på femmila, som ble arrangert på lekenes siste dag, 23. februar, men ble diskvalifisert fra dette løpet etter at han testet positivt på darbepoetin (et legemiddel som øker antallet røde blodlegemer; stoffet stod ikke på forbudslisten den gang fordi det nylig var blitt utviklet).
Etter dopingskandalen besluttet først IOC at Mühlegg skulle få beholde gullmedaljene fra de to første løpene, men i desember 2003 bestemte den internasjonale voldgiftsretten for sport at også disse medaljene skulle inndras.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Johann Mühlegg – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Johann Mühlegg – Olympedia 
(en) Johann Mühlegg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Johann Mühlegg – FIS (langrenn)
Karl Konstanz Viktor Fellner

Karl Konstanz Viktor Fellner (i noen kilder også Carl Constanz Victor; født 24. juli 1807, død 24. juli 1866 i Frankfurt am Main) var den siste borgermester i byrepublikken Frankfurt am Main før byen ble innlemmet i Preussen.
Kjøpmannen Fellner var fra 1852 senator i Frankfurt. Han representerte den suverene bystaten i Det tyske forbunds forbundsdag og deltok i forhandlingene om den tyske tollunion. 1857, 1862 og 1864 var Fellner yngre borgermester (stedfortreder for by- og statssjefen, tilsvarende visestatsminister).
1865 ble Fellner valgt til etterfølger etter Philipp Friedrich Gwinner som eldre borgermester, bystatens overhode. Han utøvet embedet fra 1. januar 1866 frem til de seierrike prøyssiske tropper i forbindelse med den østerriksk-prøyssiske krig okkuperte bystaten den 18. juli 1866. Under okkupasjonen, frem til Daniel Heinrich Mumm von Schwarzenstein ble valgt til byens første overborgermester i 1868, ble byen styrt av den prøyssiske guvernøren Ernst Eduard Vogel von Falckenstein.
På sin 59. fødselsdag, den 24. juli 1866, tok Fellner sitt eget liv ved å henge seg i sitt havehus, i fortvilelse over tapet av byens århundregamle uavhengighet.
I de følgende tiårene ble byrepublikkens siste borgermester æret nærmest som en martyr. Oppkalt etter ham er Fellnerstraße i Frankfurt-Westend. Et gravminnesmerke står på hovedgravlunden.


== Eksterne lenker ==
(en) Karl Konstanz Viktor Fellner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Susanne Osthoff

Susanne Osthoff (født 7. mars 1962 i München) er en bayersk arkeolog som arbeidet som hjelpearbeider i Irak. Den 25. november 2005 ble hun og hennes sjåfør tatt som gisler av den irakiske motstandsbevegelsen, som krever at Tyskland avslutter alt samarbeide med den USA-innsatte regjeringen i Irak. Osthoff er den første tyske statsborger som er bortført i Irak.


== Bakgrunn ==
Osthoff studerte forasiatisk arkeologi, sammenlignende semittisk språkvitenskap og Osteoarchäologie. Hun tok magistergraden med avhandlingen Der Spiegel im Vorderen Orient. Siden 1991 skal hun ha levet i Irak, og vært virksom som hjelpearbeider, bl.a. med levering av medisiner og medisinsk utstyr. Hun har også deltatt i arkeologisk forskning. Tidligere har hun foretatt studie- og utgravningsreiser i bl.a. Tyrkia, Syria, Jordan, Irak og i Jemen. Fra 1998 har hun arbeidet som rådgiver og organisator innen forretningsrådgivning for München-konsulentselskapet faktorM, og har også initiert, koordinert og deltatt som rådgiver ved gjennomføringen av prosjekter knyttet til oppbygningen av helsevesenet i Irak, og arbeidet for hjelpeprogrammet Kinderhilfe Irak med å sende behandlingstrengende irakiske barn til hospitaler i Bayern. Hun taler flytende arabisk.
Den 23. mai 2003 dokumenterte hun i en førstesideartikkel i The New York Times ødeleggelsen av det arkeologiske utgravningsfeltet Isin i Irak. Hun hadde deltatt i utgravninger der siden 1989.


== Familie ==
Hun var gift med en arabisk jordaner fra en innflytelsesrik familie, men de er nå skilt. Deres felles 11-årige datter bor på en internatskole i Bayern.


== Utmerkelser ==
For sitt engasjement og Zivilcourage i Irak mottok hun i 2003 Tassilo-prisen av Süddeutsche Zeitung


== Eksterne lenker ==
'No Rescue of German Hostage Imminent', Deutsche Welle, 6. desember 2005
'Christians and Muslims pray for Iraq hostage', The Guardian, 12. desember 2005
'German hostage in Iraq is free', Reuters, 18. desember 2005
Titran

Titran er et fiskevær i Frøya kommune i Trøndelag og ligger lengst vest på øya Frøya. Stedet har vel 85 innbyggere (2019).Stedet er fra gammelt av et tradisjonelt fiskevær med mottak og fabrikk for næringsmiddelindustri for videreforedling av hvitfisk. Det er også etablert et landbasert oppdrettsanlegg på stedet. Tidligere var været et av de viktigste i Midt-Norge med stor og god havn som til tider kunne huse mange titalls båter og hundrevis av fiskere.
Ved Titran kapell står en bauta til minne om Titran-ulykken i 1899, da 140 fiskere fra hele Midt-Norge omkom under uvær på havet. Titran er også åsted for landets første vindkraftverk. Første vindturbin satt i drift i 1986, den andre i 1989. En plan om å etablere en vindmøllepark på 50 møller er prosjektert, men ikke realisert.
På stedet ligger Stabben fort, som er rester av et kommandotårn og kanoner samt hundrevis av meter med underjordiske ganger, gravd ut og åpnet for publikum på 1990-tallet. Anlegget er en rest fra den tyske okkupasjonen og tyskernes Atlanterhavsvoll. Over 2 500 sovjetiske og serbiske krigsfanger bygde anlegget under krigen, og mange ligger begravd på stedet. De tyske okkupantene okkuperte samtidig de 15 husene som stod på Stabben, og familiene måtte finne andre steder å bo. Tyskerne forlot Stabben i 1944.
Vest for Titran, på et stort skjær står Norges høyeste fyr, Sletringen fyr, som er 45 meter høyt. Dagens fyr er et rødt støpejernsfyr ferdigstilt i 1923, men det første fyret på stedet ble bygd i 1899.


== Litteratur ==
Kristian Nygård: Titran-ulykka. Natta mellom 13. og 14.oktober 1899. Trondheim 1949
Karl H. Brox: Havet tok dem. En beretning om Titran-ulykken 1899. Oslo 1987
Hans Anton Grønskag (red): Titranulykka. Natta mellom 13. og 14. oktober 1899. Frøya 1999
Johanne Bay Christensen & Eva Nordskag: Krigsårene på Frøya 1940-1945. Frøya 1995


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettsted om Titran
Titran Grendalag
Esben Esther Pirelli Benestad

Esben Esther Pirelli Benestad (tidligere Esben Benestad; født 3. mai 1949 i Grimstad) er norsk lege, spesialist i klinisk sexologi og professor emerit i sexologi ved Universitetet i Agder.I 2023 ble Benestad fratatt sin legeautorisasjon grunnet brudd på helselovgivningens krav til forsvarlighet, informasjonsplikt og journalføring.Benestad har markert seg som ikke-binær transperson. Første gang hen stod offentlig frem som trans, var i TV 2 programmet En anelse rødt. Som sexolog har Benestad satt søkelys på transpersoners rettigheter og har  engasjert seg i det offentlige ordskiftet og debatt rundt transpersoner. Hen har også innført ord som transtalent, transbegavet person og kjønnsbegeistring. Benestad har alltid følt seg litt som mann og litt som kvinne. Benestad byttet navn i offentlige registre slik at navnet nå inkluderer Esther Pirelli, en navneendring som skapte store medieoppslag. Selv om Justisdepartementet i første omgang ga avslag til søknaden om å få opprette en tilleggsidentitet for Benestads nye navn var Grimstad-politiet velvillig og utstedte et uoffisielt identifikasjonsbevis.
Benestad er gift med sexologen Elsa Almås og er far til filmregissøren Even Benestad, som laget dokumentarfilmen Alt om min far om Esther i 2002.I 2007 deltok Benestad i dansekonkurransen Skal vi danse og ble stemt ut etter fire sendinger. Benestad fortalte i etterkant til God kveld Norge at Esben kjente seg mobbet ut av dommerne fordi de kritiserte Esbens identitet i dansingen.
I 2012 fikk både Benestad og ektefellen Elsa Almås opprykk til professorer i sexologi ved Universitetet i Agder, der de begge har akademiske bistillinger. De var tidligere begge ansatt som førstelektorer ved Institutt for psykososial helse. De er de første professorene i sexologi i Norge. Benestad er nå Professor Emeritus.Benestad har tidligere markert seg som lokalpolitiker for Venstre.Benestad har også gått inn for bruk av pronomenene «hin» og «hen».


== Bibliografi ==
Elsa Almås og Esben Esther Pirelli Benestad: Sexologi i praksis, Universitetsforlaget 1997 ISBN 9788215008493
Elsa Almås og Esben Esther Pirelli Benestad: Kjønn i bevegelse Universitetsforlaget 2001 ISBN 9788215000763
Esben Esther Pirelli Benestad: Transseksualisme – hvor går vi og hvor står vi?, Landsforeningen for transseksuelle, Oslo 2002
Esben Esther Pirelli Benestad: Transekjønn og diagnoser, Hertervig forlag, Stiftelsen psykiatrisk opplysning, 2004 ISBN 8292023151
Benestad m.fl: Penisatlas, Dinamo forlag 2005 ISBN 9788280710611
Elsa Almås og Esben Esther Pirelli Benestad: De overlevende. Transkjønnete og andre transpersoner, Samlaget, Oslo, 2006 ISBN 9788252165746


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Esben Esther Pirelli Benestad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Esben Esther Pirelli Benestad i BIBSYS
(no) Esben Esther Pirelli Benestad hos Foreningen for Transpersoner Norge
Progestin

Progestiner er syntetiske progestagener. De inngår som aktivt virkestoff i p-piller, minipiller, hormonspiral og medikamenter til behandling av plager i overgangsalderen. Andre bruksområder er forskyving av menstruasjon, behandling av blødningsforstyrrelser og som tilleggsterapi ved enkelte gynekologiske kreftformer og brystkreft.


== Kjemiske egenskaper ==
Progestiner klassifiseres ut fra kjemisk struktur i C19- og C21-progestagener. Testosteron er utgangspunktet for C19-progestagnener, mens C21 progestagenene er avledet fra progesteron. I motsetning til naturlig progesteron tas progestinene opp i tarmen, og har mye lengre halveringstid. De er derfor velegnet til bruk i tablettform.
De ulike progestinene har ulik androgen (testosteronlignende) og progesteronlignende aktivitet. Dette er bakgrunen for at de ulike progestinene har noe ulik virknings- og bivirkningsprofil. Progestiner med høy androgen aktivitet gir høyere risiko for aknedannelse og uønsket hårvekst. Tabellen under sammenligner androgen og progestagen aktivitet i ulike progestiner sammenlignet med noetindron.


== Bivirkninger ==
Progestinenes bivirkninger er høyst individuelle, og avgjøres blant annet av progestagen og androgen aktivitet. Det er antatt at de alvorlige bivirkningene knyttet til p-pillebruk og hormonbehandling i overgangsalderen (venøs tromboembolisk sykdom, hjerteinfarkt og brystkreft) vesentlig skyldes østrogenkomponenten. Progestin er trolig mye tryggere enn østrogen, men det er ikke endelig avklart om progestiner bidrar til risikoen knyttet til bruk av hormonpreparater.


== Progestiner som markedsføres i Norge ==


=== C19-progestagener ===
Noretisteron:
P-Pille: Synfase (+østradiol)
Minipille: Conludag
Andre: Primolut, Activelle, Estalis, Kliogest, Novofem, Trisekvens
Levonorgestrel
P-pille: Loette, Microgynon, Trinordinol, Trionetta (+østradiol)
Minipille: Microluton, Norlevo, Postinor
Andre: Jadelle (implantat), Levonova (hormonspiral)
Lynestrenol
Minipille: Exlutona
Desogestrel
P-pille: Marvelon (+østradiol)
Minipille: Cerazette
Drospirenon
P-pille: Yasmin (+østradiol)
Norelgestromin
P-plaster: Evra (+østradiol)
Etonogestrel
P-ring: Nuva-ring
Andre: Implanon (implantat)
Tibolon
Livial


=== C21-progestagener ===
Cyproteronacetat
P-pille: Climen, Diane (+østradiol)
Andre: Androcur
Medroksyprogesteronacetat
Depo-provera (p-sprøyte), Perlutex, Provera, Indivina


== Eksterne lenker ==
Norsk legemiddelhåndbok om progestiner
Goodyear Tire and Rubber Company

Goodyear Tire and Rubber Company er et amerikansk selskap som driver med dekkproduksjon. Hovedkontoret ligger i Akron, Ohio. Selskapet ble etablert i 1898 av Frank Seiberling. Selskapet har ingen direkte forbindelse med Charles Goodyear som oppfant vulkaniseringsprosessen for gummi. Navnet ble imidlertid valgt for å hedre oppfinneren. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Goodyear Tire and Rubber Company – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Progestagen

Progestagener (også kalt gestagener) er hormoner med virkning lik progesteron, det eneste naturlige progestagenet. Alle andre progestagener er syntetiske, og disse kalles ofte progestiner.
Alle progestagenene har antiøstrogen effekt. De hemmer også produksjonen av kjønnshormoner fra gonadene, og er dermed antigonadotrope. 
Progestagenene varierer i grad av progesteronlingende aktivitet og bivirkninger. De brukes i hormonell prevensjon (for eksempel p-piller, minipiller og hormonspiral). De er også nyttige ved en rekke gynekologiske tilstander. Progestiner er syntetiske, kjemisk fremstilte forbindelser med evne til å sette i gang blødning fra livmorslimhinnen.  På den måten hindres for sterk vekst av livmorslimhinnen. Hvis østrogen gis alene, vokser livmorslimhinnen for mye og det kan føre til kreft.
Progesteron

Progesteron er et C21 steroidhormon som er involvert i menstruasjonssyklusen, svangerskap (svangerskapsbevarende effekt) og embryogenese i menneske og andre arter. Progesteron tilhører en klasse hormoner som kalles progestagener og er det eneste naturlig forekommende menneskelige progestagen.
Progesteron må ikke forveksles med progestiner som er kunstig fremstilte progestagener.
Forskere har nylig oppdaget at bladene på valnøttreet inneholder progesteron. Tidligere trodde man at bare mennesker og dyr kunne danne dette hormonet.


== Kjemi ==
I likhet med andre steroider er progesteron bygget opp av fire sammenhengende sykliske hydrokarboner. Progesteron inneholder keton og aldehyd som funksjonelle grupper i tillegg til to  metyl-grener. Det er som alle steroidhormoner på grunn av manglende polare funksjonelle grupper hydrofob.


=== Syntese ===
Progesteron syntetiseres som alle steroidhormoner fra pregnelon, et kolesterolderivat. Dette skjer i to steg: 3-hydroksy-gruppen omdannes til en keto-gruppe, og dobbeltbindingen flyttes fra C-5 til C-4.
Progesteron er en forløper for blant annet aldosteron, testosteron og østradiol


== Kilder ==
Progesteron dannes i binyrene, gonadene – særlig etter  eggløsning i corpus luteum, i hjernen og under graviditet i morkaken. Hos mennesker ses økende mengder progesteron i løpet av graviditeten. I starten er kilden corupus luteum (det gule legeme) som fortsetter som har blitt "reddet" av humant choriogonadotropint hormon (hCG) fra embryoet, men etterhvert overtar placenta (morkaken). Placenta utnytter maternetlt kolesterol som substrat, og mesteparten av progesteronet går inn i morens sirkulasjon, men noe tas opp av fosteret og brukes som substrat for føtale kortikosteroider. Ved termin produseres omtrent 250 mg progesteron per døgn.


== Referanser ==
Sven Utterström

Sven «Uttern» Utterström (født 16. mai 1901, død 7. mai 1979) var en svensk langrennsløper. Han var i mange år blant Sveriges fremste langrennsløpere, og utkjempet tallrike dueller med landsmannen Per-Erik Hedlund. I 1925 delte disse løperne seieren i Vasaloppet.
Sven Utterström ble tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje i 1929.


== Meritter ==
OL 1932 – gull på 18 km og 6.-plass på 50 km
VM 1930 – gull på 50 km
VM 1933 – gull på 4 x 10 km stafett
Vinner av Vasaloppet i (1925)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sven Utterström – Olympedia 
(en) Sven Utterström – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Sven Utterström – Sveriges olympiske komité 
(en) Sven Utterström – FIS (langrenn)
Peter Ricardus Møller

Peter Ricardus Møller (født 1792, død 1849) var en norsk kjøpmann og visekonsul til Danmark. Han var sønn av kjøpmann Hans Thiis Møller og far til kjøpmann Hans Thiis Møller.
Han tok sin handelsutdannelse sammen med broren i København, og vendte tilbake til Molde etter krigshandlingene i 1807. Der overtok han Moldegård (inkludert Bjørset) 19 år gammel, etter at faren var død 20. august 1811. Skipsrederiet han overtok utviklet han bare i beskjeden grad, men satset heller på lokal produksjon: sagbruk, mølle, reperbane, byens første brenneri, og en luefabrikk.Han ble 18. oktober 1811 gift med Ingeborg Antonette Øwre, datter av byfogden. Sammen fikk de elleve barn. I 1817 fikk han bygget en slupp som han kalte «Selvstendigheden». Dette ble tolket som at han var republikaner.Fra 1824 var han visekonsul til Danmark.


== Referanser ==
Vredestein

Vredestein Banden B.V. er en produsent av dekk til biler, landbruk, industri og til sykler. Selskapet ble etablert i 1946 i Enschede i Nederland som et nederlandsk-amerikansk samarbeidsprosjekt. Den amerikanske partneren var selskapet BF Goodrich. I 1991 ble selskapet kjøpt fra den nederlandske staten av Vredestein Investment Consortium.
I april 2005 ble selskapet kjøpt av russiske Amtel, og ble en del av selskapet Amtel-Vredestein Group. Det russiske eventyret ble imidlertid kort, og allerede i april 2009 gikk Amtel-Vredestein konkurs.
Vredestein Banden BV ble etter konkursen overtatt av den indiske dekkprodusenten Apollo Tyres Ltd og skiftet navn til Apollo Vredestein BV.
Selskapet er kjent for et langt samarbeid med italienske Giugiaro Design, som har stått for design av selskapets serie med premiumdekk.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vredestein – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Erik Larsson

Erik August Larsson, «Kiruna-Lasse» (født 20. april 1912 i Kurravaara, død 10. mars 1982 i Kiruna) var en svensk langrennsløper.
Kiruna-Lasse kom fra et fattig hjem i Kiruna. I 1936 vant han OL-gull på 18 km i Garmisch-Partenkirchen. For den prestasjonen ble han tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje. Etter noen suksessrike år ble han omvendt til læstadianismen, og sluttet deretter å konkurrere.
Han er farfar til den svenske kriminalforfatteren Åsa Larsson (født 1966) og far til predikanten Lars Larsson i Luleå.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erik Larsson – Olympedia 
(en) Erik Larsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Erik Larsson – FIS (langrenn)
Quebec Nordiques

Québec Nordiques (fransk: Nordiques de Québec) (var et NHL-lag med tilhold i Quebec, Canada i årene 1972-1995. Nordiques ble dannet som et av de opprinnelilge deltakende lagene i WHA i 1972. og ble i 1979 tatt opp i National Hockey League.
De tok navnet Nordiques («nordboer») da laget var et av de nordligste lagene innen den profesjonelle idretten i Nord-Amerika. De eneste profesjonelle ishockeylagene lenger nord var Edmonton Oilers, Calgary Cowboys, Vancouver Blazers og Winnipeg Jets. 
Nordiques er det eneste større profesjonelle idrettslaget fra Quebec i moderne tid, og det ene av to i byens historie. Det andre var Quebec Bulldogs som vant Stanley Cup i 1912 og 1913, og spilte bare en sesong i NHL (1919–1920).
I 1995 flyttet laget til Denver, Colorado, og skiftet navn til Colorado Avalanche.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nordiques de Québec – kategori av bilder, video eller lyd på Commons