jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Røros lufthavn

Røros lufthavn eies og drives av Avinor AS. Lufthavnen ble åpnet i 1957.
Braathens SAFE trafikkerte lufthavnen fram til 2001 med ruter til Oslo og Trondheim. Både Danish Air Transport og Widerøe har trafikkert ruten Røros-Oslo til det vest-norske selskapet Coast Air tok over i 2007. Etter at Coast Air ble slått konkurs den 23. januar 2008, var det uklart om hvilket flyselskap som skulle ta over rutetrafikken ved Røros lufthavn. Tre selskap, Widerøe, Danish Air Transport (representert med datterselskapet Danu Oro Transportas (DOT LT) og Air Norway meldte sin interesse for å overta Røros-Oslo-ruten. Den midlertidige kontrakten for ruten ble gitt til Widerøe, som startet flygninger til Røros 4. februar 2008.Den 9. januar 2009 falt avgjørelsen om at datterselskapet av Danish Air Transport(DAT), DOT LT skulle ta over flygningene mellom Oslo og Røros. DOT LT startet sine avganger den 1. april 2009. I dag flys to daglige avganger til Oslo hele uken, unntatt lørdag med en Saab 340A-maskin som har kapasitet til 30 passasjerer.   
Bakketjenestene utføres av Røros Flyservice.
Høsten 2009 ble det bestemt at det skulle gå vinterruter mellom Stockholm og Røros, to ganger i uken, avgang fra Røros på torsdag og retur på søndag. Fra og med 28. januar trådte denne ruten i kraft, operert av det svenske flyselskapet Skyways Express. Flyselskapet bruker et av sine Fokker 50-fly som har plass til rundt 50 passasjerer på denne ruten. I 2012 kom også Golden Air på banen med en vinterrute til Trollhättan, den ble fløyet med en Saab 2000.
1. desember 2012 landet Widerøe med et fullsatt Dash 8 fly på Røros, etter at DOT LTs kontrakt for ruten Røros-Oslo gikk ut. I anledning åpningen var alle i besetningen fra Røros.


== Flyselskaper og destinasjoner ==


=== Innland ===


=== Utland ===
Går ikke i 2016.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Tjomsland, Audun; Wilsberg, Kjell (1995). Braathens SAFE 50 år: Mot alle odds. Oslo. ISBN 82-990400-1-9. 


== Eksterne lenker ==
Avinors side om Røros lufthavn
Røros Flyservice
Flyselskapet Coast Air flyr til/og fra Røros
Mehamn

Mehamn (nordsamisk: Donjevuotna, kvensk: Meehamina, arkaisk russisk: "Sjestopalikha") er et tettsted og administrasjonssenteret i Gamvik kommune i Finnmark. Tettstedet har 692 innbyggere per 1. januar 2022. Her ligger Mehamn lufthavn, og Hurtigruten har daglige anløp her.
Redningsselskapet har en fast bemannet redningsskøyte stasjonert i Mehamn.
Mehamn ligger på Nordkinnhalvøya i Finnmark. Det er Hurtigrutens nordligste havn. Stedet er kjent for Mehamn-ulykken, en flyulykke i 1982 der 15 personer mistet livet.
Verdens største samling av julenisser befinner seg i Mehamn. Samlingen som består av over 26000 enheter, er permanent utstilt i Christmas House som er lokalisert i en renovert brygge beliggende tett ved Nordkynterminalen, som er anløpssted for Hurtigruten. Christmas House inneholder også pub og rom for overnatting.


== Historie ==
Mehamn fikk sin første faste bosetting i 1819, da to-tre familier flyttet dit.Havna i Mehamn har de siste årene blitt betydelig oppgradert ved bygging av en molo på 100 meter i indre havn (2012) og en molo på 60 meter i ytre havn (2018), noe som har ført til bedre liggeforhold for fiskeflåten og andre båter.


=== Hvalfangst ===
Svend Foyn etablerte hvalfangststasjon i Mehamn. Bygningen ble reist 1884-1885, tatt i bruk tidlig vår 1885 og ble den største stasjonen i Finmarkens amt. Etter Foyns bortgang i 1894 ble hvalfangstasjonen drevet av Foyns hvalfangstfirma. Svend Foyn etablerte også Svend Foyn-kapellet i Mehamn i begynnelsen av 1887.3. juni 1903 måtte militære styrker kalles ut da om lag 1 500 fiskere angrep hvalfangststasjonen i Mehamn for å redde levebrødet sitt. Dette var kulminasjonen av den såkalte hvalstriden. Torskefisket hadde sviktet, og fiskerne mente dette skyldtes mangel på hval som kunne jage torskestimene mot land.Under andre verdenskrig ble størstedelen av befolkningen tvangsevakuert og stedet  brent den 6. november 1944.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gamvik kommunes hjemmeside
Mehamn - turistinformasjon
Digitalt fortalt: «Mehamnopprøret 1903» (skrevet av Torstein Johnsrud, Gamvik Museum) (besøkt 7. april 2011)
Kirkenes lufthavn, Høybuktmoen

Kirkenes lufthavn, Høybuktmoen (IATA: KKN, ICAO: ENKR, nordsamisk: Girkonjárga, kvensk: Kirkkoniemi) eies og drives av Avinor. Lufthavnen ligger på Høybuktmoen omtrent 10 km fra Kirkenes, i Sør-Varanger kommune i Finnmark
I 1941 etablerte tyskerne to rullebaner på Høybuktmoen, på 1 000 og 1 200 meter. Disse ble etablert av hensyn til de tyske angrepene på Sovjetunionen. Det som den gang ble etablert som den korteste rullebanen (omtrentlig retning 15/33) er ikke lengre i drift, men deler av den fungerer i dag som taksebane delta.
Da tyskerne trakk seg tilbake ble flyplassen ødelagt, men den ble i etterkrigsårene gjenoppbygget og rullebanene utvidet til henholdsvis 1 270 og 1 600 meter. I 1963 ble Høybuktmoen lufthavn, sammen med Alta lufthavn og Banak lufthavn i Lakselv, innlemmet i det nasjonale stamrutenettet.


== Flyselskaper og destinasjoner ==


=== Innland ===
I tillegg har Babcock Scandinavian AirAmbulance base i Kirkenes, med ett Beech King Air 250-fly stasjonert ved lufthavnen. Dette fungerer som ambulansefly og benyttes i stor grad i beredskap for  Øst-Finnmark.
Politiet Har også et Helikopter av type Leonardo AW169 stasjonert her.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Avinors side om Kirkenes lufthavn, Høybuktmoen
Reasfaltering av Kirkenes lufthavn på Veidekkes nettsted
Andøya lufthavn, Andenes

Andøya lufthavn, Andenes (IATA: ANX, ICAO: ENAN, nordsamisk: Ánda) er en flyplass på Andøya i Nordland. Flyplassen ligger ved Andenes. Andøya lufthavn er militær, men har også sivil trafikk. Den militære delen er del av Andøya flystasjon. Flystasjonen som har vært nedleggingstruet i flere tiår, ble 15. november 2016 vedtatt nedlagt av Stortinget med 78 % flertall. Dette vil skje når nye overvåkningsfly er faset inn på Evenes flystasjon (Harstad/Narvik lufthavn, Evenes) Den sivile delen eies og drives av Avinor AS.


== Historie ==
Ønsket om å bygge en flyplass på Andøya ble framlagt på et NATO-møte i Lisboa i 1951. I mars 1952 offentliggjorde forsvarsminister Nils Langhelle at det var besluttet at flyplassen skulle bygges. Det var flere alternativer for hvor på øya flyplassen skulle ligge, men valget falt på området mellom Andenes og bygda Haugnes. Hele bygda Haugnes med bygninger og jordeiendommer ble ekspropriert for å gi rom for flyplassen.
Første landing med fly på en bare delvis ferdigbygd flyplass skjedde 17. september 1954. Flystasjonen var operativ fra høsten 1957. Etter hvert meldte behovet seg også for sivil trafikk på flyplassen, og første sivile rutefly var et SAS-fly 2. april 1964. I oktober 1968 ble en tverrvindbane åpnet. Pr. dags dato har Andøya lufthavn kun en operativ rullebane. Tverrvindbanen ble stengt sommeren 2015. Det er uvisst om denne vil åpnes igjen.


== Bruk ==

Fra 1. april 2007 begynte Widerøe å fly anbudsruten mellom Andøya og Bodø og Tromsø, etter at Coast Air tidligere på året valgte å trekke seg ut av denne ruten, som de fikk tildelt og fløy fra 1. april 2006. I løpet av sommeren 2012 annonserte Norwegian at de ville starte med direkteflygninger til Oslo. Militært er flyplassen og Andøya flystasjon base for Luftforsvarets P-3 Orion overvåkningsfly. Disse flyene skal fases ut i 2023, når Andøya flystasjon legges ned, og virksomheten overføres til Evenes flystasjon.


== Flyselskaper og destinasjoner ==


=== Innland ===


== Lokale forbindelser ==
Det er 1 km avstand med bil fra Andenes sentrum. Det er bussforbindelse mellom lufthavnen og Sør-Andøy/Sortland. Avis Rent a Car System er også tilgjengelig for tilreisende.


== Ulykker ==
31. juli 1988 omkom 4 mennesker da et privat Cessna 172-fly styrtet vest for flyplassen like etter avgang. [1]
12. mars 1998. En kanadisk CF-18 sklir av rullebanen etter landing. En pilot ble skadet 


== Se også ==
Liste over norske flyplasser


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Avinors side om Andøya lufthavn, Andenes
Haugnes, bygda som ble borte
Fagernes lufthavn, Leirin

Fagernes lufthavn, Leirin (IATA: VDB, ICAO: ENFG) var en sivil, regional flyplass som ligger i Nord-Aurdal kommune i Valdres i Innlandet. Flyplassen eies av Avinor AS, og ble åpnet i 1987. Den hadde 7 812 passasjerer i 2011. 3 781 av disse var fast rutetrafikk, resten chartertrafikk fra utlandet. Flyplassen ble stengt fra 1. juli 2018.


== Flygninger ==


=== Rutefly ===
Inntil 1. april 2016 opererte Air Norway med 2 avganger daglig mandag til fredag, 1 avgang søndag til Oslo lufthavn.
Air Norway benyttet en 19 seters Fairchild Metro 23 på ruta, operert av det danske flyselskap North Flying


=== Charter ===
Vinteren 2013/2014 tilbød den engelske turoperatøren Crystalski charter fra London-Gatwick til Fagernes.
Turistene som kom til Fagernes lufthavn reiste videre til destinasjonene Geilo, Hemsedal og Beitostølen.


=== Nedleggelse ===
Etter forslag fra Regjeringen i 2015 skulle Avinor drive Fagernes lufthavn som en ren charterlufthavn fra 1. april 2016 og frem til 1. januar 2019. Deretter skulle driften overføres til lokale aktører. Forutsetningen for dette var at Luftfartstilsynet forlenget driftstillatelsen og at lokalt næringsliv dekket deler av Avinors kostnader i 2017 og halvparten av Avinors kostnader i 2018. Avinor lykkes ikke å finne lokale interesser som ville støtte økonomisk, og i stortingsproposisjon 87S (2017-2018) ble det konkludert at Avinor stenger Fagernes lufthavn Leirin fra 1. juli 2018.


== Diverse ==
Fagernes lufthavn, Leirin er, med sine 822 moh., Nord-Europas høyest beliggende flyplass.
På grunn av flyplassens høye beliggenhet og lite trafikk ble den på folkemunne humoristisk omtalt som «Den himmelske freds plass»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Avinors side om Fagernes lufthavn, Leirin Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
Fagernes lufthavn – offisielle hjemmesider
Leirin på norskeflyplasser.no
Thomaskirken i Leipzig

Thomaskirken i Leipzig (Thomaskirche) er velkjent som kirken der Johann Sebastian Bach var kantor fra 1723 til han døde i 1750. Sammen med Nikolaikirken er den hovedkirke i Leipzig. Ved luftangrepet 4. desember 1943 ble kirken sterkt skadet, men hurtig restaurert etter krigens slutt. I 1950 ble graven til Johann Sebastian Bach overflyttet fra Johanneskirken. Foran kirken står også et monument av Bach.


== Eksterne lenker ==
www.thomaskirche.org
Den evangelisk-lutherske kirke i Jordan og Det hellige land

Den evangelisk-lutherske kirke i Jordan og Det hellige land (ELKJHL) er et luthersk kirkesamfunn i Israel, Jordan og Palestina. Fra 1959 til 2005 var dens navn Den evangelisk-lutherske kirke i Jordan (ELCJ).


== Historie ==
Protestantiske kristne hadde ikke noen rettslig beskyttelse i Det osmanske rike, til forskjell fra katolikker og gresk-ortodokse, som var beskyttet av traktater. I 1840 sendte den preussiske konge, Fredrik Vilhelm IV, sin diplomat Christian von Bunsen fot å presentere et forslag for dronning Victoria i London ohg å opprette et felles protestantisk bispedømme under både Preussens og Storbritannias beskyttelse.Man kom til enighet om å opprettet et felles bispedømme med den anglikanske Church of England og Den evangeliske kirke i Preussen, bestående av lutherske, kalvinistiske og  unerte protestantiske menigheter. Bispedømmet het Anglican-German Bishopric in Jerusalem og dette ble tilrettelagt ved Bishops in Foreign Countries Act 1841. Den første biskopen var en konvertitt fra jødedommen, Michael Solomon Alexander, som ankom i 1842.
I 1851 grunnla lutherske Theodor Fliedner og Kaiserswerther Diakonissen jenteinternatet Talitha Kumi i Jerusalem. I 1860 opprettet sønnen av en württembergsk pietist,læreren og misjonæren  Johann Ludwig Schneller, det syriske barnehjem for kristne gutter fra Libanon som var blitt foreldreløse etter en massaker av kristne. Disse misjonsinnretninger ble støttet av Jerusalemsverein.
Et provisorisk kapell for de preussiske protestanter ble opprettet i 1871 på land skjenket av Sultan Abdülaziz i Muristannabolaget i Jerusalem. Grunnet politiske og teologiske forskjeller ble det felles bispeeembede til slutt avviklet i 1886 og den evangeliske misjon fortsatte uavhengig av anglikanerne. Lutheranene fokuserte primært på diakonia (sosialarbeide) og utdannelse, mens anglikanerne fokuserte på evangelisering.I 1898 ble den da ferdigstilte Frelserkirken offisiert av keiser Wilhelm II, og ble hovedkvarteret for den evangeliske misjon.
Kirken var fram til 1947 en del av Evangelische Kirche in Deutschland. Den ble offisielt konstituert den 17. mai 1959 ved den jordanske kong Hussein Is formelle anerkjennelse.  Den ble i 1974 medlem i Det lutherske verdensforbund.
Kirken omfatter de seks menighetene Jerusalem, Betlehem, Beit Sahour, Ramallah, Beit Jala og Amman.ELCJHLs lutheranere er del av den lille minoritet av kristne i Det hellige land. I denne kristne minoriteten er lutheranerne i sin tur en liten minoritet; ELCJHL teller 2.500 medlemmer. I Betlehem, Beit Sahour i Ramallah har kirken skoler med i alt 1.300 elever. For skolen Talitha Kumi ved Beit Jala (900 elever) deler ELCJHL det pedagogiske ansvaret med Berliner Missionswerk. Kvinner kan ordineres i ELCJHL. Biskopene ordineres med historisk apostolisk suksesjon.


== Biskoper ==
1979–1986 Daoud Haddad
1986–1997 Naim Nassar
1998–2018 Munib Younan
2018– Sani Ibrahim Azar


== Referanser ==


== Ekstere lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Evangelical Lutheran Church in Jordan and the Holy Land – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fusta

Fusta er en elv i Vefsn kommune i Nordland fylke. Den har sitt utspring i Fustvatnet og munner ut i Vefsnfjorden mellom Skaland og Veset i Vefsn. Hovedelva er 8,50 km lang, mens hele vassdraget er på 56,04 km. Nedbørfeltet er på 543,68 km² og middelvannføringen ved munningen er 34,13 m³/s.Det spekuleres i at navnet Fusta kommer av at elva er "fus", eller renner vilt. Den har gitt navn til Fustvatnet og Fustavassdraget. 
Historisk har den vært en viktig lakseelv, men den er nå infisert av lakseparasitten Gyrodactylus salaris. Bortfallet av laks har gjort Fusta til en fantastisk sjøørretelv.
Fusta ble i 1980 vernet mot kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag.


== Referanser ==
Passasjerfly

Passasjerfly er fly som har til formål å frakte passasjerer. De største passasjerflyene er jetfly mens de minste passasjerflyene ofte kan være propellfly. Den offisielle definisjon på passasjerfly kan variere fra land til land, men en vanlig definisjon er et fly med plass til minst 20 passasjerer og/eller med en tomvekt på mer enn 22 680 kg (50 000 pund), med to eller flere motorer.
Mange passasjerfly kan raskt konverteres til lastefly ved å ta ut setene. På denne måten kan man for eksempel frakte flypassasjerer om dagen og gods om natten.
De største produsentene av passasjerfly er Boeing, Airbus, Bombardier Aerospace og Embraer. Pr. januar 2005 er verdens største passasjerfly Airbus A380, som ble lansert 18. januar 2005. Flyet har plass til 555–840 passasjerer, alt etter hvordan det konfigureres, og er også overlegen flyene fra de andre produsentene på flere andre områder.
Den årlige produksjon av passasjerfly på verdensbasis er ikke kjent. De to store produsentene, Boeing og Airbus, produserer hver 35–40 store passasjerfly hver måned. Daglig gjennomføres ca. 49 500 flyvninger med passasjerfly. Gjennomsnittlig levealder for et fly varierer, men kan sies å være 20–25 år, og omtrent 200 passasjerfly blir årlig tatt ut av trafikk. Det er etablert en virksomhet hos Airbus, Pamela-prosjektet, som skal ivareta forsvarlig opphugning og gjenbruk av komponenter fra eldre fly.


== Kilder ==
Tidsskriftet Airliner World
Militærfly

Militærfly er fly som brukes til militære formål. Dette kan være fly som bærer våpen, slik som kampfly, jagerfly, angrepsfly eller bombefly. Det kan også være fly uten våpen, slik som transportfly, rekognoseringsfly eller overvåkningsfly.


== Historikk ==
De første luftfartøyene brukt i militær sammenheng var ballonger som ble sendt opp for å kartlegge og rapportere om fiendens bevegelser. Under første verdenskrig fortsatte utviklingen av flyet som rekognoseringsverktøy. Etter hvert ble det også montert maskingevær på flyene for beskyttelse, og bomber for angrep mot bakkemål.


== Kamuflasje ==

Som regel er militærfly malt i kamuflasjefarger. Disse kan variere fra tradisjonelle grønne og brune farger, til gråtoner og svart, avhengig av flyets rolle. Angrepsfly som flyr lavt over bakken har som regel grønne og brune farger på oversiden, mens undersiden er lys grå eller blå. På denne måten blir det vanskelig å få øye på flyet både ovenfra og fra bakken. Denne typen kamuflasje er også nyttig i tilfeller der flyene opererer fra framskutte flystriper hvor de kan gjemmes blant buskas og trær. Under andre verdenskrig ble hangarbaserte torpedofly og jagerfly som regel malt i blåfarger slik at de skulle være vanskelige å oppdage mot havoverflaten. 
Helikoptre og militærfly som opererer i lav høyde er gjerne malt i farger som gir kamuflasje mot terrenget de opererer i.
Amfibiefly

Amfibiefly er fly som kan starte og lande både på en vanlig rullebane (landingsbane) og starte og lande på vann. De kjennetegnes ved at underdelen av flyskroget er båtformet, eller at hjulene er byttet ut med pongtonger. I tillegg til disse pongtongene, har flyet også hjul eller meier, slik at flyet også har mulighet til å lande på en rullebane.
I dag brukes amfibiefly ofte som vannbombefly for å slukke branner. En produsent av slike fly er canadiske Bombardier Aerospace.


== Noen amfibiefly med egen artikkel ==
Bombardier 415
Sikorsky S-42
Sikorsky S-43
RC-3 Seabee
Consolidated PBY Catalina
Grumman HU-16 Albatross
DKM

DKM kan vise til:

Brunstad Christian Church, tidligere Den Kristelige Menighet, også kalt Smiths venner
Kriegsmarine, den tyske marinen i perioden 1935 til 1945
Den Kongelige Mynt
Dropkick Murphys
Innflygningskontroll

En innflygningskontroll (fra eng. approach control) er en del av flygekontrolltjenesten.
En innflygningskontrollenhet er bemannet med flygeledere og har som hovedoppgave å kontrollere luftfartøy for innflygning til og utflygning fra en flyplass.
Et luftfartøy på innflygning overføres til flyplassens kontrolltårn en viss avstand før landing, og et luftfartøy på utflygning overføres fra kontrolltårnet til innflygningskontrollen når det er klar av lokaltrafikken rundt flyplassen.
Innflygningskontrollen disponerer et luftrom/sektor kalt terminal manoeuvring area (TMA), som ligger over luftrommet rundt en flyplass (kontrollsonen).
Terminal manoeuvring area

En terminal manoeuvring area (TMA), eller terminal control area (TCA), er et «nedre» ansvarsområde med kontrollert luftrom som styres av innflygningskontrollen i lufttrafikktjenesten.
En TMA er plassert rundt en eller flere flyplasser og er beregnet bruk for innflygning og utflygning fra en kontrollert eller ukontrollert flyplass. 
Trafikken i TMA styres av en eller flere flygeledere i landsdelens kontrollsentral med egen flyradiofrekvens. Denne betegnes ofte som "Approach" eller "Control".
På store flyplasser som Gardermoen, med to parallelle rullebaner, deles TMA og kontrollsonen i to langs midtlinjen mellom rullebanene. Da kan den ene rullebanen brukes til innkommende fly og den andre av avgående fly, eller deler av terminalen fungerer med egen rullebane, egen del av kontrollsonen med egen flygeleder i tårnet, og egen del av TMA med egen flygeleder i områdeflygekontrollsentralen. 
En TMA i Norge har en typisk horisontal utstrekning på 30-60 NM (55-110 km) rundt en flyplass. Nedre grense starter ofte på 2500 ft i Norge, og trappes ofte opp mot 4500 fot ettersom man kommer lenger fra flyplassen. Øvre høyde er typisk FL155 (15500 ft), for Gardermoen er den FL215. Over denne høyden er det etablert CTA (Control Area) som kontrolleres av en flygeleder i en kontrollsentral.
Under nedre grense av TMA er kontrollsonen (CTR) som har betydelig mindre utstrekning, og som omfatter de nærmeste kilometerne rundt en flyplass. Trafikken i kontrollsonen og på rullebanen styres av flygeledere i flytårnet på flyplassen.
Yvonne van Gennip

Yvonne Maria Therèse van Gennip (født 1. mai 1964 i Haarlem) er en nederlandsk tidligere skøyteløper. Hun vant tre OL-gull i Calgary i 1988.


== Karriere ==
Van Gennip deltok for første gang i OL i 1984 i Sarajevo, der hennes beste resultat ble femteplass på 3 000 meter.
Vinterlekene i 1988 i Calgary skulle bli hennes absolutte høydepunkt. Hun beseiret de sterke tyske konkurrentene på de tre lengste distansene. Hun forbedret verdensrekorden på 3 000 meter med nesten 5 sekunder, og gikk 5 000-meterløpet 7 sekunder raskere enn sin egen verdensrekord. Med sine tre gullmedaljer ble Van Gennip, sammen med den finske skihopperen Matti Nykänen, vinterlekenes mestvinnende deltaker.


== Personlige rekorder ==


== Se også ==
Liste over mestvinnende vinterolympiere


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Yvonne van Gennip – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Yvonne van Gennip – Olympics.com 
(en) Yvonne van Gennip – Olympic.org 
(en) Yvonne van Gennip – Olympedia 
(en) Yvonne van Gennip – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Yvonne van Gennip – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Yvonne van Gennip – Speedskatingbase.eu 
(en) Yvonne van Gennip – SpeedSkatingNews.info 
(en) Yvonne van Gennip – SpeedSkatingStats.com 
(en) Yvonne van Gennip – TheSports.org 
(no) Yvonne van Gennip i Store norske leksikon
Områdekontroll

Områdekontroll (eng.: Area Control Center) er en del av flygekontrolltjenesten.
En områdekontroll er bemannet med flygeledere som kontrollerer og overvåker underveis-flygninger i de øvre luftrom, såkalt CTA (eng.: Control Area).
Områdekontrollen overfører fly til innflygningskontrollen før luftfartøy starter sin nedstigning og innflygning til en flyplass, samt at de overtar kontrollen av luftfartøy som klatrer ut fra en flyplass og opp til cruising-høyde fra innflygningskontrollen.
I Norge drifter lufttrafikktjenesten 3 områdekontrollsentraler: Bodø Kontrollsentral i Bodø, Stavanger Kontrollsentral på Sola og Oslo Kontrollsentral i Røyken.
Kontrollsentral

En kontrollsentral er en områdekontrollenhet eller en kolokkert område- og innflygningskontroll i lufttrafikktjenesten som kontrollerer og overvåker underveis-flyginger.
I Norge er det tre kontrollsentraler: Bodø Kontrollsentral i Bodø, Stavanger Kontrollsentral på Sola, og Oslo Kontrollsentral i Røyken. Avinor arbeider med å redusere dette antallet. Det har lenge vært målet å redusere til to (sør og nord), men Avinor vurderer også om man skal redusere antallet til kun én. Det ble i 2004 bestemt at Kontrollsentral Sør skulle legges til Stavanger og Kontrollsentral Nord til Bodø. Trondheim Kontrollsentral (allokert på Trondheim lufthavn, Værnes) ble derfor lagt ned i 2005 og ansvarsområdet ble overført til Bodø Kontrollsentral.

Når en kontrollsentral kun inneholder en områdekontroll, kalles dette gjerne et «Area Control Center» (ACC).
Når en kontrollsentral inneholder både område- og innflygningskontroll, kalles dette gjerne et «Air Traffic Control Center» (ATCC).


== Referanser ==
Stamlufthavn

Stamlufthavn er betegnelsen på en flyplass i Norge som er av stor sivil betydning for å knytte sammen små og lokale flyplasser, og trafikkeres av internasjonal flytrafikk.


== Liste over stamlufthavner ==
Bergen lufthavn, Flesland, Kristiansand lufthavn, Kjevik, Bodø lufthavn, Stavanger lufthavn, Sola, Ålesund lufthavn, Vigra, Molde lufthavn, Årø, Kristiansund lufthavn, Kvernberget, Trondheim lufthavn, Værnes, Tromsø lufthavn, Langnes, Alta lufthavn og Kirkenes lufthavn, Høybuktmoen.I tillegg kommer Norges hovedflyplass, Oslo lufthavn.