jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
O.J. – ute på prøve

O.J. – ute på prøve er en norsk humorserie med Otto Jespersen som gikk på NRK i 1994. Dette er den første av fire TV-serier med O.J. og introduserte flere av Jespersens mest kjente karakterer, deriblant «kriminalinspektør Wirrum» og «Friskusen». Serien inneholdt mye svart humor.
I tillegg til Jespersen hadde Jan Pande-Rolfsen en fast sekvens med filosofiske betraktninger og som alltid begynte med åpningsreplikken «Livet er herlig dere!». Morten Faldaas spilte inspektør Wirrums assistent Foster, og «Den ensomme rytter». Videre hadde Terje Strømdahl rollen som bartender. Andre aktører var Anitra Eriksen, Ragnar Dyresen og Nicolay Lange-Nielsen. Petter Nome var heisfører. 
Programmet hadde mellom 600 000 og 700 000 seere.


== Se også ==
O.J. – på nye eventyr
O.J. – en utstrakt hånd
O.J. – alt for Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) O.J. – ute på prøve på Internet Movie Database 
(no) O.J. – ute på prøve hos Filmfront 
(no) O.J. – ute på prøve på NRK TV
Kilen kapell

Kilen kapell er en langkirke fra 1958 i Kviteseid kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 88 plasser.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 154-155. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Kilen kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 483. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Kilen kapell». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Kilen kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
USS «Saratoga»

USS «Saratoga» har vært navnet på seks fartøy i United States Navy. De har blitt navngitt etter det viktige slaget ved Saratoga i den amerikanske uavhengighetskrigen.

Den første Saratoga var en 16-kanoners sjalupp sjøsatt i 1780 og tapt på sjøen påfølgende år.
Den andre  Saratoga var en korvett bygd ved Lake Champlain til tjeneste i krigen mellom USA og Storbritannia i 1812.
Den tredje Saratoga var en skonnert fra 1843 som gjorde tjeneste til 1888.
Den fjerde Saratoga var den omdøpte krysseren New York.
Den femte Saratoga (CV-3) var US navys tredje hangarskip satt i tjeneste i 1927 og aktivt i 2. verdenskrig.
Den sjette Saratoga (CVB-60/CVA-60/CV-60) var også et hangarskip, satt i tjeneste fra 1952 til 1994.
Finn Lützow-Holm

Finn Lützow-Holm (født 28. mai 1890 i Nesseby i Finnmark, død 4. mai 1950 i Oslo) var en norsk marineoffiser og flyger som var med blant andre Roald Amundsen på flere pionertokt i Arktis.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Etter oppveksten i Risør tok han examen artium 1907 og Sjøkrigsskolen 1912. 


=== Militær ===
Med flysertifikat fra 1916 var han i Marinens flyvåpen, sjef ved lufthavna i Kristiansand sommeren 1918, offiser ved Marinens flyfabrikk i Horten 1919. I 1920 var han patruljerende ved Marinens flystasjon i Haugesund sammen med flyger Hjalmar Riiser-Larsen og to Sopwith Baby (F.112 og F.116). Med tittelen premierløytnant fløy de to 12. juli 1922 på den 47 timer lange ferden Horten-Kirkenes og tilbake med hvert sitt Hansa-Brandenburg W.33 sjøfly (F.56 og F.58). Landets første legeflygning var del av turen.Lützow-Holm ledet an med to Hansa W.33 (F.18 og F.22 på D/S Ingertre) i leteekspedisjonene etter Roald Amundsen i juni 1925 og førte det første postflyet (flybåten N-25) til England, fra Oslo til Harwich, i mars 1927. Året etter fløy han det første toktet etter at Umberto Nobile ble meldt savnet nordom Svalbard i 1928, og da Roald Amundsen på Latham forsvant var Lützow-Holm også med og fløy Hansa-Brandenburg W.33 (F.36) på den leteaksjonen. Derpå hentet han Lars Christensens nye «Quartssiluni», et Lockheed Vega fra USA, til bruk på den tredje Norvegia-ekspedisjonen i 1929-1930 med Riiser-Larsen, hvor Bouvetøya ble kartlagt med et Hansa-Brandenburger W.33 (F.18), og de to pilotene plantet et norsk flagg på Enderby Land den 22. desember 1929.
Innlagt i Cape Town med blindtarmbetennelse kunne han ikke fortsette på den fjerde i 1930.
I tiden 1931-34 var han på nytt ved Marinens flyfabrikk, før han gikk til Marinens flyvåpen og i desember 1935 mistet foten under krasj i Italia med et Breda Ba.28-fly de hadde anskaffet.
Han ble kommandør og sjef for Marinens flyvåpen i 1938, samtidig med at han fortsatte som prøveflyger for flyfabrikken. 
Under andre verdenskrig flyktet han til Sverige i 1941 og fløy til Skottland og var i London ut krigen som leder i eksil, sammen med Hjalmar Riiser-Larsen.  
Etter krigen gikk han til marinen og var ved Sjøforsvarets overkommando.
Hans sønn Ole Lützow-Holm (1922-42) var cand.jur. drev illegal pengehjelp og nyhetsformidling og var blant 17 som ble henrettet ved Trandumskogen.


== Utmerkelser ==
ridder av 1. klasse AV St. Olavs Orden 1929 for innsats i leteekspedisjonen etter luftskipet «Italia»
Deltakermedaljen med rosett
Haakon VIIs 70-årsmedalje
Lützow-Holmbukta i Dronning Maud Land er oppkalt etter ham
Norsk Aero Klubbs gullmedalje
Gunnerusmedaljen i sølv
ridder av den franske Æreslegionen
den italienske Al Valore Aeronautica


== Referanser ==
Langskipet «Haakon Haakonsson»

Langskipet «Haakon Haakonsson» er en rekonstruksjon av et vikingskip. Skipet forvaltes av foreningen Langskipet «Haakon Haakonsson» som har base i Bergen. Medlemmene foretar regelmessige turer med skipet både i inn- og utland.


== Eksterne lenker ==
Haakon Haakonsons Fb-side
Njardar Vikinglag

Njardar Vikinglag er en organisasjon som jobber med å formidle historie fra vikingtiden.


== Laget ==
Laget ble stiftet 20. november 2005 og har sin base i Gudvangen i Sogn.
Njardar Vikinglag har i overkant av 100 betalende medlemmer.
Høvding i laget er Georg Olafr Reydarson Hansen.


== Aktiviteter ==
Njardar arrangerer hvert år vikingmarked i Gudvangen.


== Eksterne lenker ==
Njardar Vikinglags offisielle hjemmeside
Njardar Vikinglag på Facebook
Vikingmarkedet i Gudvangen
Njardar Vikinglag på MySPace
(989 477 129 i Enhetsregisteret)
UB40

UB40 er en britisk pop- og reggaegruppe, startet i 1978 i Birmingham, England. Deres største hits er blant andre «Food for Thought», «Kingston Town», samt coverversjoner av Neil Diamonds «Red Red Wine» og Elvis Presleys «Can’t Help Falling in Love». De hevder seg sterkt influert av Bob Marley.


== Historie ==
Gruppens opprinnelige medlemmer kjente hverandre fra før. Alistair «Ali» Campbell, Earl Falconer og James «Jimmy» Brown var nettopp ferdig på Moseley School of Art og gikk sammen for å øve på reggaelåter fra hitlistene. De fikk etterhvert selskap av Yomi Babayemi, Norman Hassan, Brian Travers, Jimmy Lynn og Alis bror, Robin Campbell. De inngikk en avtale seg imellom om å skaffe seg jobber, kun for å tjene nok penger til å kjøpe musikkinstrumenter, for så å registrere seg som arbeidsledig slik at de kunne bruke fritiden til å øve. Navnet UB40 tok de fra søknadsskjemaet for arbeidsledighetstrygd (Unemployment Benefit, Form 40) som ble brukt som et kallenavn på en arbeidsledig person.I 1979, like etter deres andre konsert, forlot Lynn og Babayemi gruppen. De ble erstattet av henholdsvis Mickey Virtue og Terence «Astro» Wilson. Bandoppstillingen holdt seg stabil fra mars 1979 helt til januar 2008 da Ali Campbell sluttet, etterfulgt kort tid etter av Mickey Virtue. Astro sluttet i november 2013 for å bli med Ali Campbell og Mickey Virtues versjon av UB40. 


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===

1980: Signing Off
1981: Present Arms
1982: UB44
1983: Labour of Love
1984: Geffery Morgan
1985: Baggariddim
1986: Rat in the Kitchen
1988: UB40
1989: Labour of love II
1993: Promises and Lies
1997: Guns in the Ghetto
1998: Labour of Love III
2001: Cover Up
2003: Homegrown
2005: Who You Fighting For
2008: TwentyFourSeven
2010: Labour of Love IV
2013: Getting Over the Storm
2019: For the Many
2021: Bigga Baggariddim


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) UB40 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) UB40 featuring Ali Campbell & Astro
(en) UB40 på Apple Music 
(en) UB40 på Discogs 
(en) UB40 på MusicBrainz 
(en) UB40 på MusicBrainz 
(en) UB40 på SoundCloud 
(en) UB40 på Spotify 
(en) UB40 på Songkick 
(en) UB40 på Last.fm 
(en) UB40 på AllMusic
Flåbygd kirke

Flåbygd kirke er en korskirke fra 1822 i Nome kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Vesttårnet er fra 1877. Kirken ble restaurert etter planer av Ragnar Nilsen i 1953–55.
Kirken hadde opprinnelig prekestolalter, men det ble gjort om på dette i 1864.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Flåbygd kyrkje». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 98-99. ISBN 82-90695-00-4. 
«Flåbygd kyrkje». Meir frå bygda, bind 3: soger og hendingar frå Flåbygd og Lunde. Lunde: Flåbygdlegatet. 2006. s. 24-49. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 496. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Flåbygd kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Lunde og Flåbygd sogn om kirken
«Flåbygd kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Helgen kirke

Helgen kirke er en langkirke fra 1735 i Nome kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 110 plasser.


== Helgen gamle kirke ==
Kirken er oppført på samme plass som den tidligere Helgen stavkirke (norrønt: Helgini Olafs kirkja). Den gamle kirken var viet til St. Olav og ble oppført før år 1200. Den har vært mørk, uten ovn og kun hatt plass til omkring 80 mennesker. Etter reformasjonen inngikk den som krongods, men ble i 1723 solgt av kong Frederik IV. I 1734 kom den i justistråd Herman Leopoldus' eie, og han vurderte at kirkebygningen var så forfallen at den ikke kunne repareres. Den ble revet ned året etter.


== Den nye kirke ==
Den nye kirke sto ferdig i 1735 med tømret skip og kor. Mitt på skipet oppførtes en tårnhatt, hvor de to klokker fra den gamle kirken ble opphengt. Foran inngangen sås et lite bislag. Inventar som prekestol, døpefont, messehagel og lysestaker ble tatt med fra den gamle kirken over i den nye. Kirken har ikke vært prangende, hvorfor forfatteren Conrad Nicolai Schwach beskriver den som: ...«en træbygning, der mere ligner en stald end et Gudshus og er formodentlig den uanstendigste Kirke i Landet».


== Restaureringer ==
Således sto kirken mere eller mindre uforandret til restaureringen i 1868, hvor takrytteren ble fjernet. Det lille bislag ble også tatt ned, og det nåværende tårn ble oppført. I 1875–76 tilkom sakristiet, og kirkens indre ble panelt. Det ble innsatt nye vinduer og dører, og det nye galleri i vest ble oppført. Kirken fikk en ny, enkel prekestol, og den gamle fra stavkirken kom i privat eie. De lukkede kirkestoler ble erstattet med nye, åpne, og som altertavle tilkom et trekors som ble plassert i en buet innfelling. I forbindelse med 250-årsjubileet i 1985, ble korset skiftet ut med en malet tavle av Terje Grøstad, og prekestolen fikk dekor av samme kunstner. Døpefont med tinnfat, samt krusifikset fra den gamle kirke, inngår nå i den nye.


== Gamle graver ==
Kirken fikk nytt gulv i 1927, og området ble samtidig grøftet for å få tørrlagt grunnen. Under dette arbeidet støtte man på murrester fra stavkirken, og like ved denne, to gamle graver med delvis bevarte kister. Den ene var lavet av ek – utvendig og innvendig bekledd med never – samt formet etter den avdødes kropp. Kistene ble anslått til å stamme fra det 10.–11. århundre, og ble siden sendt til Fylkesmuseet i Skien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Helgen kirke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) «Helgen kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Helgen kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Arkivverket: Prestegjeld og sogn i Telemark
«DigitaltMuseum: Søk:  ». DigitaltMuseum. Besøkt 20. september 2020.
Ringenes herre (filmserie)

Ringenes herre er en filmtrilogi basert på boka Ringenes herre av J.R.R. Tolkien. Trilogien består av Ringens brorskap (2001),To tårn (2002) og Atter en konge (2003). Filmene ble meget populære og samlet innbrakte de rundt 20 mrd. kroner på kino. Trilogien ble også meget godt mottatt av filmanmelderne.
Handlingen pågår i fantasiverdenen Midgard. Den følger den unge hobbiten Frodo Lommelun på hans oppdrag sammen med Ringens brorskap, for å ødelegge den ene ringen og dermed tilintetgjøre den onde Sauron. Brorskapet blir brutt og Frodo fortsetter turen sammen med lojale Sam og den forræderske Gollum. Samtidig forener Gandalf og Aragorn, det frie folket i Midgard til kamp mot Sauron og hans allierte Saruman.
Filmene er regissert av Peter Jackson og utgitt av New Line Cinema. Det er en av de dyreste filminnspillingene i historien med et budsjett på 270 millioner amerikanske dollar, prosjektet tok over åtte år og filmene ble filmet i Peter Jacksons hjemland New Zealand.
Filmene var en stor suksess på kino og har til sammen vunnet 17 Oscar-statuetter.
I 1978 ble det laget en helaftens tegnefilm som dekker det meste av boka.


== Popularitet ==
De tre filmen ble blant de aller mest besøkte filmene i 2000-årene og tilsammen innbrakte de over 2,9 mrd dollar (ca 20 mrd kroner), hvorav over $1 mrd i USA alene. Den første filmen, Ringenes brorskap, innbrakte $869,3 millioner på og ble den nest mest innbringende filmen i 2001. To tårn innbrakte $923,3 millioner, mens Atter en konge innbrakte over $1,1 mrd. Begge endte opp som de mest innbringende filmene i 2002 og 2003.Filmene ble meget godt mottatt av filmanmelderne og har alle over 90% på Rotten Tomatoes og 88-94 % på Metacritic.


== Skuespillere ==
Galleriet viser noen av de viktigste skuespillerne med engelske originalversjoner av rollenavnene i parentes.

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Lord of the Rings film trilogy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Lord of the Rings film trilogy – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Filmenes offisielle side
Holla kirke

Holla kirke er en langkirke fra 1867 i Nome kommune i Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er av tegl, bygget i nyromansk-nygotisk stil, og har 600 plasser. Arkitekt var P.H. Holtermann. Dåpssakristiet kom til i 1916. For øvrig er kirken restaurert i 1930, til jubileet i 1967 og i 1990-årene.
Kirkegården ved kirken er ute av alminnelig bruk, men har fortsatt en rekke gravminner. Det er kirkegård ved Kronborg lenger sør. Det gamle kirkestedet er enda lenger sørøst, nær prestegården.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Holla kirke». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 90-91. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 495. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Holla kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Holla og Helgen menighet
«Holla kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Landsmarka kapell

Landsmarka kapell er en langkirke fra 1895 i Nome kommune, Vestfold og Telemark fylke. Kirkens tegninger ble senere brukt ved oppførelsen av Stensgård kirke i Nannestad.


== Litteratur ==
Kirkejubileum 1895-1995: Landsmarka kapell. Lunde: Flåbygd og Lunde sokneråd. 1995. 
Eldal, Jens Christian og Havran, Jiri (2002). «Landsmarka kirke». Kirker i Norge, bind 3: Med historiske forbilder. 1800-tallet. Oslo: ARFO. s. 176-177. ISBN 82-91399-11-5. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Landsmarka kapell». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 100-101. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 496. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Kirkesøk
Lunde og Flåbygd menighet
«Landsmarka kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Morten Berner

Morten Berner (født 14. november 1946, død 20. oktober 2022) var en norsk organisasjonsleder og prosjektleder. 
I løpet av sin yrkeskarriere var han blant annet informasjonsdirektør i Televerkets TBK (senere Telenor Bedrift) og generalsekretær i Norges Husflidslag. Han er særlig kjent som leder av Grafill, norsk interesseorganisasjon for visuell kommunikasjon, fra 1991 til 2005. Deretter arbeidet Berner i flere år som prosjektleder samme sted. Morten Berner hadde også en rekke styreverv innen bok- og designbransjen; han var blant annet prosjektleder for Nasjonalbibliotekets innkjøpsordning for originalillustrasjoner, styremedlem i Kopinor og nettverket Ord & Bilde, som han var med å starte, Leser søker bok, samt leder for Nordisk visuell kommunikasjon (NVK).
I 2007 mottok Morten Berner Bokkunstprisen for sin mangeårige innsats for å styrke fagene grafisk design og illustrasjon og for å fremme utgivelser av kvalitetsbøker. Han var også mottager av Tegnerforbundets hederspris for arbeidet med innkjøpsordningen for originalillustrasjoner, og Ord & Bildes hederspris for sitt arbeid med forståelsen av sammenhengen mellom ord og bilder i litteraturen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Intervju i Dagbladet om grafisk design
Serranoskinke

Serranoskinke (på spansk el jamon serrano) er en type spansk spekeskinke av lokale hvite landsvin eller blandinger der slike griser inngår. Serranoskinke lages over hele Spania og kan sammenlignes med benevnelsen norsk tradisjonsskinke. Serrano betyr fra fjellene og antyder at tradisjonell spansk spekeskinke oppsto der. Noen kaller den derfor spansk fjellskinke.
Smaken er mer framtredende og saltinnholdet lavere enn hos norske spekeskinker. Kjøttet er dessuten ofte mørere. Grisene fores med korn (mais) og urter. Skinken modnes stort sett i ett år. Som med mange andre produkter, finnes det her også mange lokale varianter.
Gris som skal brukes til produksjon av høykvalitets serranoskinke skal ifølge spanske myndigheter være mer enn 8 måneder gammel når den slaktes, og slaktevekten skal være minst 115 kg. Griser som skal brukes til standard serranoskinke er gjerne opp mot 7 måneder gamle da de slaktes, og slaktevekten ligger på cirka 85–100 kg.
Serranoskinke må ikke forveksles med den mer kostbare ibéricoskinken (jamón ibérico), som utelukkende lages av iberisk svin eller en blanding der denne griserasen inngår som den mest betydningsfulle (avhengig av kvalitet).

		


== Se også ==
Spekeskinke


== Referanser ==
Hiri motu

Hiri motu er et pidginspråk som tales på Papua Ny-Guinea. Språket er primært basert på motu, et austronesisk språk som også tales på Papua Ny-Guinea. Fonologi og grammatikk er imidlertid så forskjellig at hiri motu-brukere ikke kan forstå motu, selv om ordforrådet er meget likt. Hiri motu har både austronesiske og papuanske dialekter; de papuanske dialektene anses som standard.


== Referanser ==
The Early Days

The Early Days er en DVD om begynnelsen til Iron Maiden og de fire første albumene – Iron Maiden, Killers, The Number Of The Beast og Piece Of Mind.
DVD-en gir deg innblikk av dannelsen av Iron Maiden, og hvordan de første albumene ble produsert.
DVD-en inneholder masse videomateriale fra Maidens tidlige turneer, bl.a. Live at the Rainbow 80, Beast over Hammersmith 82 og Live in Dortmund 83. I tillegg til konserten på Ruskin Arms i 1980, og alle musikkvideoene fra de fire første albumene.
Sommeren 2005 la bandet ut på en verdensturné i forbindelse med denne DVD-en, The Early Days Tour. Her spilte de kun sanger fra de fire første albumene.


== Sporliste ==


=== Live at the Rainbow 80 ===
«Ides of March»
«Wrathchild»
«Killers»
«Remember Tomorrow»
«Transylvania»
«Phantom of the Opera»
«Iron Maiden»


=== Beast over Hammersmith ===
«Murders in the Rue Mourge»
«Run to the Hills»
«Children of the Damned»
«The Number of the Beast»
«22 Acacia Avenue»
«Total Eclipse»
«The Prisoner»
«Hallowed Be Thy Name»
«Iron Maiden»


=== Live in Dortmound 83 ===
«Sanctuary»
«The Trooper»
«Revelations»
«Flight of Icarus»
«22 Acacia Avenue»
«The Number of the Beast»
«Run to the Hills»
«Iron Maiden»


== Personell ==
Steve Harris
Adrian Smith
Bruce Dickinson
Dave Murray
Clive Burr
Nicko McBrian
Rod Smallwod
Martin Birch
Paul Day
Dennis Straton
Paul DiAnno
Dennis Willcock
Doug Sampson
Tony Moore


== Eksterne lenker ==
(en) The Early Days på MusicBrainz
Death on the Road

Death on the Road er et konsertalbum av Iron Maiden, utgitt 30. august 2005 som CD og LP og innspilt under turneen etter albumet Dance of Death. 
Den 6. februar 2006 kom så den første DVD-en, som inneholder hele konserten fra Westfalenhalle, i Dortmund, Tyskland, den 24. november 2003.
Den andre DVD-en inneholder intervju med bandet om produksjonen av albumet og deres forventninger til turneen. Ekstra materiale er intervju med scenearbeiderne om byggingen av scenen.


== Sporliste ==


=== Disk 1 ===
«Wildest Dreams» (Adrian Smith, Steve Harris) – 4:51
«Wrathchild» (Harris) – 2:49
«Can I Play with Madness» (Bruce Dickinson, Smith, Harris) – 3:30
«The Trooper» (Harris) – 4:12
«Dance of Death» (Janick Gers, Harris) – 9:23
«Rainmaker» (Dickinson, Dave Murray, Harris)– 4:01
«Brave New World» (Dickinson, Murray, Harris) – 6:09
«Paschendale» (Smith, Harris) – 10:17
«Lord of the Flies» (Gers, Harris) – 5:06


=== Disk 2 ===
«No More Lies» (Harris) – 7:49
«Hallowed Be Thy Name» (Harris) – 7:31
«Fear of the Dark» (Harris) – 7:28
«Iron Maiden» (Harris) – 4:50
«Journeyman» (Dickinson, Smith, Harris) – 7:02
«The Number of the Beast» (Harris) – 4:57
«Run to the Hills» (Harris) – 4:26


== Personell ==
Bruce Dickinson: vokal
Dave Murray: gitar
Janick Gers: gitar
Adrian Smith: gitar, bakgrunnsvokal
Steve Harris: bass, bakgrunnsvokal
Nicko McBrain: trommer
Michael Kenney: keyboard


== Eksterne lenker ==
(en) Death on the Road på Discogs 
(en) Death on the Road på MusicBrainz 
(en) Death on the Road på Encyclopaedia Metallum
Brantevik

Brantevik er et tettsted i Simrishamn kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 409 innbyggere.


== Referanser ==