jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Forsvarets militærgeografiske tjeneste

Forsvarets militærgeografiske tjeneste (FMGT) er Forsvarets fagmyndighet og forvalter av kart og geografisk informasjon. FMGTs oppgave er å skaffe til veie tidsriktig geografisk informasjon til støtte for forsvaret av Norge og til norske avdelinger i internasjonal tjeneste.
FMGT er siden 2009 underlagt sjef for Etterretningstjenesten.FMGT kan også utføre oppdrag for andre statlige departementer og etater, i hovedsak Utenriksdepartementet og Justis- og beredskapsdepartementet, herunder Politi- og lensmannsetaten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forsvarets militærgeografiske tjeneste
Sosiolekt

Sosiolekter er varianter av samme dialekt – innenfor det samme geografiske område. Sosiolektene bestemmes i utgangspunktet av sosial tilhørighet, etnisk tilhørighet og/eller kjønn.Innenfor ett og samme dialektområde kan ulike grupper av befolkningen snakke forskjellig. En dialekt kan romme ulike sosiolekter. En sosiolekt er en variant av den lokale dialekten som farges av brukerens sosiale status, alder, kjønn, utdanning eller yrke. Noen sosiolekter kan oppfattes som «finere» og mer «riktige» enn andre. Gjennom dialekten og sosiolekten kan vi signalisere til andre hvor vi hører hjemme – geografisk og sosialt. Talemålet vårt sier noe om vår egen identitet og bakgrunn.
Barn som leker sammen med barn med andre sosiolekter enn hjemmespråket, vil ikke sjelden bli «tospråklige», med språkskillet nær hjemmeinngangen.


== Se også ==
Dialekt
Etnolekt
Idiolekt
Kronolekt
Multietnolekt
Sexolekt
Vulgærspråk
Østkant og vestkant i Oslo


== Referanser ==
Eirik II Magnusson

Eirik II Magnusson (norrønt: Eiríkr Magnússon) (født 1268, død 15. juli 1299 i Bergen), også kalt Eirik Prestehater, var konge av Norge i perioden 1280–1299.


== Liv og virke ==


=== Barndom ===
Eirik var eldste sønn av Magnus Lagabøte. Et fall fra hesteryggen påførte ham muligens en hjerneskade.


=== Regentstyret ===
Siden han bare var et barn da han ble utropt til konge, ble riket ledet av et formynderstyre, som besto av rikets baroner og hans mor Ingeborg. Formynderstyret kom i en hard strid med den mektige erkebiskop Jon Raude for å få minsket kirkens stadig voksende makt over nasjonens verdslige områder (kirkens særrettigheter). Den langvarige og bitre striden sluttet med at kirken måtte avstå en del av den makt som den var blitt sikret ved overenskomsten i Tønsberg i 1277. Eirik hadde selv ingen part i konflikten, men fikk likevel knyttet til seg det nedsettende tilnavnet «prestehater». Da han senere selv overtok regjeringen, viste han stor mildhet mot kirken.


=== Kong Eiriks eget styre ===
Som myndig ble Eirik selv en del av den norske utenrikspolitikken hvor det norske monarkiet forsøkte å knytte dynastiske bånd, først og fremst til Skottland hvor Norge lenge hadde hatt interesser. Han ble først gift med Margaret av Skottland, datter av kong Alexander III av Skottland. De fikk datteren Margrete, som ble dronning av Skottland i 1286, bare tre år gammel. Etter datterens død fire år senere var Eirik en av de tretten som hevdet arverett til den skotske tronen. Hans kone døde i barselseng i 1283, og han giftet seg senere med Isobel Bruce, søster av Robert Bruce, den senere store skotske kongen.
Eirik førte en uheldig krig mot Danmark og hansaforbundet i det nordlige Tyskland som endte med at han måtte gi store innrømmelser til de tyske hansaene.


=== Riksvåpenet ===
Kongeætten hadde brukt en oppreist løve som slektsvåpen. I 1280 eller noe seinere utstyrte Eirik Magnusson løven med øksa. Mens øksa var et nasjonalt symbol gikk løven tilbake til Eiriks stridbare forgjenger, Magnus Berrføtt. Fellessymbolet av øks og løve kalles i dag for Riksvåpenet og brukes som det overordnede visuelle symbol for den norske stat.


=== Familie ===
Ettersom Eirik døde sønneløs, ble han etterfulgt av sin bror, hertug Håkon.
Etter Eiriks død påsto ei Margareta å være datter av kong Eirik Magnusson. Det passet Håkon Magnusson dårlig, og hun ble dømt til døden. Etter sin død ble hun dyrket som en helgen.


== Stamtavle ==


== Litteratur ==
Narve Bjørgo: „Eirik 2 Magnusson“ i: Norsk biografisk leksikon, lest 1. mars 2011.
Knut Helle: Under kirke og kongemagt 1130–1350. Aschehougs Norges historie Bd. 3. Oslo 1995.
Gustav Storm (Hrg.): Islandske Annaler indtil 1578. Christiania 1888, opptrykk 1977. ISBN 82-7061-192-1


== Noter ==
Forsvarets operative hovedkvarter

Forsvarets operative hovedkvarter (FOH) er det norske Forsvarets fellesoperative hovedkvarter og har ansvaret for å lede og samordne alle nasjonale og internasjonale militære operasjoner. Sjef for FOH er forsvarssjefens fremste rådgiver innen operative spørsmål.
FOH holder til på Reitan på Løding ca. 25 km fra Bodø sentrum, og overtok blant annet sine oppgaver fra Fellesoperativt hovedkvarter som holdt til i Stavanger, da dette ble lagt ned 1. august 2009. FOH utfører også oppgavene til den tidligere Landsdelskommando Nord-Norge.Det meste av det moderne hovedkvarteret ligger i fjellanlegget som ble bygd på 1960-tallet og senere utvidet. I tillegg til FOH huser fjellanlegget personell fra Cyberforsvaret CTO og Forsvarsbygg. Omtrent 500 ansatte og 50 vernepliktige har sin arbeidsplass på Reitan. FOH har også en satellitt leir nær Bodø Sentrum med navn Bodin Leir som huser diverse personell for Reitan og Bodø Hovedflystasjon.


== Ansvarsområde ==
FOH har ansvar for å holde øye med de norske havområdene og norsk luftrom for å oppnå best mulig situasjonsforståelse. Videre har FOH ansvar for å hevde norsk suverenitet, utøve nasjonal myndighet og være til stede under eventuelle kriser.
FOH skal også støtte det sivile samfunnet og planlegge og lede militære øvelser. FOH skal kontrollere og støtte norske internasjonale operasjoner.


== Sjef for FOH ==
2009–2011: generalløytnant Bernt Iver Ferdinand Brovold (Hæren)
2011–2013: viseadmiral Haakon Bruun-Hansen (Sjøforsvaret)
2013–2015: generalløytnant Morten Haga Lunde (Luftforsvaret)
2015–2021: generalløytnant Rune Jakobsen (Hæren)
2021- dd: generalløytnant Yngve Odlo (Hæren)


== Se også ==
Nasjonalt landoperasjonssenter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forsvarets operative hovedkvarter, hjemmeside
- Ny sjef for militære operasjoner (Forsvaret.no)
- Bodø har mottatt den nye sjefen ved Forsvarets operative hovedkvarter (FOH) (Bodokommune.no)
– Ny sjef for militæret (Nrk.no)
- Reitan (forsvaret.no)
Den europeiske unions medlemsstater

Den europeiske unions medlemsstater er de nasjonalstater som i kraft å være tilsluttet unionens traktater, har påtatt seg medlemskapets forpliktelser. Siden 2020 har unionen bestått av 27 medlemmer.


== Medlemslandenes innbyrdes forhold ==
Til forskjell fra medlemskapet i en mellomstatlig organisasjon, medfører EU-medlemskap at bindende lover gjelder for hvert medlem, til gjengjeld for representasjon innen EUs lovgivende og juridiske institusjoner. På den annen side beholder EUs medlemsstater en betydelig mengde suverenitet, sammenlignet med delstater i føderale land (for eksempel USAs delstater). Utenrikspolitikk og militære gestaltes eksempelvis av hver medlemsstat i EU, med mindre felles tiltak er besluttet på disse områdene (se den felles utenriks- og sikkerhetspolitikk).
Det er forskjeller mellom de forskjellige medlemslandenes størrelser, økonomiske tilstand og politiske systemer, men alle har like rettigheter. Samtidig som flertallsavstemning innen unionens institusjoner innebærer at de store medlemslandene har flere stemmer enn de mindre, har de små medlemslandene forholdsmessig omfattende representasjon, deres innbyggertall tatt i betraktning.


== Utvidelse ==
Unionen har fra 2020 bestått av 27 medlemsstater. Seks vesteuropeiske land grunnla i 1957 EUs forgjenger, Det europeiske økonomiske fellesskap. Senere er resten av medlemsstatene blitt tilsluttet ved de suksessive utvidelsene av unionen. For å kunne tilsluttes EU, må et søkerland oppfylle bestemte kriterier av politisk og økonomisk art, kjent som Københavnskriteriene. Disse innebærer dypest sett at kandidatlandet har et demokratisk styresett, rettsstat, en markedsøkonomi, med tilhørende friheter og institusjoner. Kandidatlandet må dessuten implementere unionens eksisterende lovgivning. Godkjennelse fra alle de eksisterende medlemslandene er påkrevd ved enhver utvidelse.


== Liste ==
a Forbundsrepublikken Tyskland omfattet da kun det såkalte Vest-Tyskland. Den parallelle staten DDRs territorium ble gjerne kalt Øst-Tyskland.


== Referanser ==


== Se også ==
Nasjonal selvråderett
Nasjonalstat
Internasjonal organisasjon
334 skvadron

334 skvadron er en helikopteravdeling i det norske Luftforsvaret, underlagt Maritim helikopterving. Skvadronen ble opprettet i Storbritannia i 1943, Den er stasjonert på  Haakonsvern orlogsstasjon i Bergen.


== Historikk ==


=== I Storbritannia ===
334 skvadrons historie føres tilbake til andre verdenskrig da den begynte sitt liv i mai 1945, på Leuchars i Skottland, som en B-ving eller Mosquitovingen til 333 (N) Squadron. Skvadronen ble tildelt de Havilland DH 98 Mosquito og Bristol Beaufighters i tillegg til sine Catalina sjøfly.I september 1944 ble 333s B-ving overført til Banff Strike Wing utenfor Moray Firth. Fra oktober var vingen en ren Mosquitoving, idet Beaufighterne ble overført til Dallachy. Vingens oppdrag var først og fremst rekognosering langs Norges vestkyst, angrep mot tysk båttrafikk og å gi torpedobombere dekning mot tyske jagerfly. Vingen hadde store tap, og mistet 22 Mosquitos.


=== I Norge ===
334 skvadron ble overført til Norge og etablert på Gardermoen den 22. juni 1945. 
Den 3. mai 1947 ble skvadronen nedlagt på grunn av den vanskelige personellsituasjon etter krigen. Den ble imidlertid reaktivert etter et år, den 1. juni 1948. 
Den 14. oktober 1949 ble 334 forflyttet til Sola flystasjon. Skvadronen fikk sine første jetfly, F-84 G Thunderjet, i 1951.
Under den kalde krigen økte Nord-Norges strategiske betyding, og i 1955 ble 334 skvadron overført til Bodø flyplass, hvor den ble etablert den 20. juli. Under tiden i  Bodø fløy skvadronen North American F-86 Sabre fra 1958, Northrop F-5 Freedom Fighter fra 1967, Canadair CF-104 Starfighter fra 1973 og Lockheed-Martin F-16 Fighting Falcon fra 1982.


=== Helikopterskvadron ===
1. august 2002 ble 334 skvadron nedlagt i Bodø. Den ble gjenopprettet på Sola et år senere, som helikopterskvadron oppsatt med N90, med oppgave å støtte Marinen og fregattene.334 skvadron på Haakonsvern ble etablert i 2016 og er underlagt Maritim helikopterving på Bardufoss. På grunn av store problemer med innfasingen av N90, ble det besluttet å heve kontrakten om innkjøp av helikoptrene i juni 2022.


== Flytyper benyttet ==
334 skvadrons fly:

De Havilland DH 98 Mosquito 1943-1951
F-84 G Thunderjet 1951-1958
F-86 F Sabre 1958-1960
F-86 K Sabre 1960-1967
F-5 Freedom Fighter 1967-74
F-104 Starfighter 1973-80
CF-104 Starfighter 1980-82
F-16 Fighting Falcon 1982-01
NH-90   2015-2022


== Se også ==
NH90 i Luftforsvaret


== Referanser ==


== Kilder ==
Tom Arheim, Bjørn Hafsten, Bjørn Olsen, Sverre Thuve (1994). Fra Spitfire til F-16 : Luftforsvaret 50 år 1944–1994. Oslo: Sem & Stenersen. ISBN 82-7046-068-0. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) (Avsnittene om 333- og 334 skvadron)


== Eksterne lenker ==
334 skvadron
134 Luftving

134 luftving er en luftving i det norske Luftforsvaret på Rygge flystasjon og Gardermoen flystasjon, og vil bli én av tre kampbaser – sammen med Ørland i Trøndelag og Evenes i Nordland.


== Organisasjon ==
Luftvingen består av følgende avdelinger:

335 skvadron - C-130J Hercules transportfly (Gardermoen).
717 skvadron - Elektronisk krigføring og informasjonsinnsamling ved DA-20 (Gardermoen).
Forsvarets elektroniske krigføringssenter (FEKS)
Special Operations Air Task Group (Rygge flystasjon).
339 Special Operations Aviation Squadron (Rygge flystasjon).Ledelsen for 134 luftving holder til på Rygge flystasjon.


== Historie ==
Luftvingen utgjorde fra 2002 til 2009 den operative virksomheten på Sola flystasjon. Luftvingen bestod blant annet av helikopterskvadronene 330 skvadron, med hovedoppgave redningstjeneste, og 334 skvadron, som skulle operere fra Sjøforsvarets fregatter. Luftvingen var stasjonert på Sola flystasjon, men 330 skvadron hadde også avdelinger på Banak, Bodø og Ørland og et detasjement på Rygge.
I 2008 forsvant noe kvalifisert personell fra luftvingen da det ble klart at Stortinget vedtok at 134 Luftving skulle legges ned. Sola flystasjon ble fortsatt operativ, men lå under 139 Luftving på Bardufoss flystasjon etter at den først lå under 137 Luftving på Rygge flystasjon til den ble lagt ned. Luftvingen ble lagt ned høsten 2009.I august 2018 ble avdelingen gjenopprettet på Rygge flystasjon og Gardermoen flystasjon.


== Sjefer ==
Oberst Thomas Orum Harlem (2021–)
Oberst] Kristian Lyssand (2018–2021)
Oberst Nils Frøisland (2005–2009)
Oberst Helge O. Sandnes (2002–2005)


== Navnet ==
Navnet på 134 Luftving følger nummerserien som starter med 132 Luftving, den operative enheten ved Ørland flystasjon. Navnet har opprinnelse i den norske jagervingen 132 (Norwegian) Wing, som bestod av de norske 331 (Norwegian) Squadron og 332 (Norwegian) Squadron som fløy Spitfire-fly fra England og kontinentet under andre verdenskrig.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Spitfire Saga Bind I og II (Cato Guhnfeldt. Wings Forlag as, 2009, ISBN 978-82-998071-1-1)


== Eksterne lenker ==
Sola flystasjon og dens nye overordnede enhet 137 Luftving på forsvaret.no
Magerøya

Magerøya (nordsamisk: Máhkarávju, kvensk: Makrea) er ei stor øy i Nordkapp kommune i Troms og Finnmark. Den ligger nord for Porsangerhalvøya, mellom Barentshavet i nord og vest, Porsangerfjorden i øst og Magerøysundet i sør. Magerøya har et areal på 435,47 km², og er Fastlands-Norges 11. største øy.Øya er mest kjent for Nordkapplatået, en klippe på nordkysten av øya, og en viktig turistattraksjon. Like vest for Nordkapplatået ligger den smale landtungen Knivskjelodden, som er Norges og Europas nordligste punkt (man ser da bort fra Svalbard).
Magerøya er forbundet med fastlandet med Nordkapptunnelen under Magerøysundet. Sør på Magerøya ligger Honningsvåg, som er administrasjonssentrum i Nordkapp kommune.


== Se også ==
Oversikt over norske geografiske ytterpunkter


== Referanser ==
Friidrett

Friidrett er en idrett der det konkurreres i en rekke øvelser hovedsakelig kategorisert som hopp, løp og kast. I de greske antikke olympiske leker fra 776 f.Kr. var friidrett sammen med boksing og bryting hovedidrettene. Samlet ble disse øvelsene kalt atletikk, et begrep som går igjen for friidrett i en rekke språk. Fra midten av 1800-tallet ble konkurranser innen friidrett modernisert. Det var spesielt i konkurranser mellom britiske universiteter at organiserte konkurranser ble utviklet. I de første moderne olympiske leker i 1896 var friidrett den mest sentrale idretten. Kvinner fikk delta i friidrett i de olympiske leker fra 1928 i Amsterdam.
Konkurranser i friidrett arrangeres vanligvis på en utendørs oval bane med en 400 meter lang løpebane rundt en gressdekket indrebane, men også løp utenfor bane (gateløp, terrengløp etc.) er del av friidretten. Hopp- og kastøvelsene avvikles vanligvis på området innenfor løpebanen. Siden 1960-årene arrangeres det også egne mesterskap innendørs i et utvalg øvelser.
Det internasjonale friidrettsforbundet, IAAF (International Association of Athletics Federations), ble grunnlagt i 1912 ved en kongress i Stockholm. Det er IAAF som arrangerer VM i friidrett, for første gang i 1983 i Helsingfors. Norsk friidrett er organisert i Norges Friidrettsforbund (NFIF).


== Løpsøvelser ==


== Tekniske øvelser ==


== Andre øvelser ==


=== Kappgang ===
Vanligvis 3 km, 5 km, 10 km, 20 km og 50 km.


== Se også ==
Friidrettens Trenerforening
Verdensrekorder i friidrett
Norske rekorder i friidrett


== Eksterne lenker ==
Norges Friidrettsforbund
Veteranfriidrett (statistikkside) (engelsk)
Lars Bøckmann

Lars Bøckmann (født 21. juni 1972) er en norsk ishockeyspiller.
Han har spilt på Stjernen i tidligere sesonger, men spilte i sesong 03/04 på det da nyopprykkede elitelaget IK Comet fra Halden. Han var i sesongen 05/06 tilbake i rød drakt som spiller på moderlaget, Stjernen.


== Klubbene ==


=== IK Comet ===
Bøckmann spilte ishockey for IK Comet i sesongene 02/03, 03/04 og til sist 04/05 med #7 på ryggen, og var posisjonert både som center og back. Etter sesong 04/05 gikk det rykter om at meritterte hockeyspilleren skulle legge opp, men til slutt valgte han å gå tilbake til moderlaget Stjernen, som omtalt nedenfor.


=== Stjernen ===
I UPC-ligaen, sesong 05/06, spilte Lars Bøckmann som back for hockeylaget Stjernen Hockey.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lars Bøckmann – Eurohockey.com 
(en) Lars Bøckmann – Eliteprospects.com
Forsvarets innsatsstyrker

Forsvarets innsatsstyrker (FIST) var i hovedsak Norges bidrag til operasjoner utenlands. Innsatsstyrkene fra alle forsvarsgrener er ferdig utdannede og trente avdelinger av høy kvalitet som hurtig kan settes inn i et konfliktområde. Innsatsstyrkene inngår også i den nasjonale styrkestrukturen.


== Forsvarets innsatsstyrke/Hær (nedlagt) ==
Forsvarets innsatsstyrke/Hær (FIST/H) var en avdeling i Den norske hæren underlagt Hærens styrker. FIST/H var Hærens styrkebidrag til Forsvarets innsatsstyrker. Avdelingen ble opprettet i 2001 og nedlagt i 2010.
Det mest sentrale elementet i FIST/H var Hurtig Reaksjonsstyrke, hvor blant annet Telemark bataljon inngikk.
FIST/H stilte også ledelseselementer; Norwegian Contingent Command (NCC), som var på plass i Afghanistan, Irak og Kosovo, som øverste ledelse for det norske bidraget i den angjeldende operasjon. FIST/H hadde også en viktig oppgave i å forberede ankomst av norske avdelinger, og å sørge for deployeringen.
FIST/H ble avviklet da hele Hæren i prinsippet gikk over til å bli en innsatsstyrke.


== Forsvarets innsatsstyrke/Luft ==

Forsvarets innsatsstyrke/Luft (FIST/L) er Luftforsvarets styrkebidrag til Forsvarets innsatsstyrker.

AvdelingerFIST/L–Basesett
FIST/L–Elektronisk krigføring
FIST/L–Helikopter
FIST/L–Kampfly
FIST/L–Luftvern
FIST/L–Maritimt patruljefly
FIST/L–Transportfly


== Forsvarets innsatsstyrke/Sjø ==
Forsvarets innsatsstyrke/Sjø (FIST/Sjø) var en avdeling i det norske Sjøforsvaret underlagt Sjefen for Kysteskadren. FIST/Sjø er Sjøforsvarets styrkebidrag til Forsvarets innsatsstyrker.
FIST/Sjø besto av om lag 1.060 befal og 1.100 vernepliktige. Fartøyer og avdelinger i FIST/Sjø rotererte i henhold til operativt nivå og fredstjenestekontrakter. Følgende styrker inngikk i FIST/Sjø:

1 fregatt
1 undervannsbåt
1 mineryddefartøy
1 MTB-skvadron med støttefartøyet KNM Valkyrien
Minedykkerkommandoen
MarinejegerkommandoenKystjegerkommandoen var under utvikling og skulle innmeldes i FIST/Sjø innen 2010.


== Eksterne lenker ==
Forsvarets innsatsstyrke/Luft
FIST/L–Helikopter
Sjøforsvarets skoler

Sjøforsvarets skoler er en av tre hovedavdelinger i Sjøforsvaret. Sjøforsvarets skoler har ansvar for all utdanningsvirksomhet i Sjøforsvaret og består av rekruttskolen KNM Harald Haarfagre i Stavanger, Befalsskolen for Sjøforsvaret i Horten (administrasjon)/Stavanger, Sjøkrigsskolen i Bergen og utdannings- og kompetansesenteret KNM Tordenskjold.


== Eksterne lenker ==
Sjøforsvarets skoler
Brighton

Brighton er en kystby i East Sussex i England. Den danner sammen med Hove et sammenhengende urbant område, som siden 1997 har vært administrert som den enhetlige myndigheten Brighton and Hove. I 2000 fikk de i fellesskap status som city.


== Historie ==
Det er funnet spor etter en, etter periodens målestokk, større bosetning fra neolittisk tid i byen. En steinsirkel fra perioden var bevart inntil 1820, da en gårdbruker mente det var for mange besøkende og begravde steinene. Arkeologer har påvist flere begravelser fra begerkulturen i området, og det finnes også en rekke graver med rikt gravgods fra bronsealderen.I Domesday Book (1086) kalles den daværende landsbyen Bristemestune. Ved middelalderens slutt het den Brighthelmstone, og var en liten fiskerlandsby. Den ble brent ned av franskmennene 1514, under krigen som startet etter Westminstertraktaten (1511). I 1545 søkte innbyggerne kongen om å få en kanon til å forsvare byen. De lagde da et kart som viste franskmennenes angrep i 1511; kartet ligger i Hoves bymuseum.

Helt opp til midten av det 18. århundre var Brighton en liten fiskerlandsby. I 1753 publiserte Richard Russell en teori om helsebringende effekter ved sjøbad. Han slo seg ned i Brighton, og dermed trakk rike og syke dit for å nyte de samme effekter som ham. Innen 1780 hadde store hus begynt å springe opp, og Brighton ble en fasjonabel badeby. I 1786 leide prinsen av Wales, den senere Georg IV, en gård ved Brighton. Han fikk reist den kongelige paviljong, som er et landemerke i byen. 


== Grand Hotel-attentatet ==
På morgenen 12. oktober 1984 sprengte Det provisoriske IRA en kraftig bombe på Grand Hotel, hvor ledere i Det konservative parti deltok på en konferanse. Bomben eksploderte nær daværende statsminister Margaret Thatchers rom, men hun kom uskadd fra attentatet. Fire mennesker omkom, blant annet Anthony Berry. Flere regjeringsmedlemmer ble skadet, blant annet Norman Tebbit, men ingen av ministrene var blant de omkomne. Etter attentatet uttalte PIRA at Thatcher hadde vært heldig denne gangen, men mens hun måtte være heldig hver gang trengte PIRA bare å være heldig én gang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Brighton, East Sussex – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Brighton – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
 Brighton hos Wikivoyage
NHIndustries NH90

NH90 er et to-motors militært helikopter utviklet av NHIndustries (NHI), et konsortium som utgjøres av Airbus Helicopters (62,5 %), AgustaWestland (32 %) og Stork Fokker (5,5 %). Helikopteret er tilgjengelig i to varianter: taktisk transporthelikopter (TTH) og maritimt helikopter: NATO fregatthelikopter (NFH).


== Innkjøpt av 12 ulike land ==
I alt 17 utgaver av NH90 er bestilt fra tolv land med forskjellige behov.


=== Norge ===

Norge kjøpte fregatthelikoptervarianten for å bruke helikoptrene på fregatter og kystvaktfartøy.
I 2001 vedtok Stortinget å inngå kontrakt om kjøp av 14 NH90-helikoptre i NFH-varianten med RTM322-motorer:

8 helikoptre skulle erstatte 6 stk. Westland Lynx i Kystvakten
6 helikoptre skulle til de nye fregattene (et helikopter til hver) i Sjøforsvaret. Disse skulle ha ASW-kapasitet og bli en integrert del av fregattsystemet.Helikoptrene til kystvakt og fregatt er omkonfigurerbare til begge roller.
Leveransen av de nye helikopterne skulle startet i 2008, men ble sterkt forsinket. Helikoptrene som etter hvert ble levert, ble evaluert til å være være dyrere i drift og ha behov for mer vedlikeholdstid enn forutsatt. I 2022 sa Forsvarsdepartementet opp kontrakten og ønsket å levere tilbake helikoptrene.


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		
		


== Tekniske data ==

Motor: 2 × RTM322-01/9, 1,662 kW eller 2 x GE T700-T6E, 1,577 kW
Samlet motorkraft: 1 662 kW over lengre tid
Rotor: Firebladet, komposittmateriale
Lengde: 13,5 m
Høyde: 4,2 m
Bredde: 3,6 m
Maks bruttovekt: 10,6 tonn
Topphastighet: 300 km/t (162 knop) over lengre tid
Maksimal klatrefart: 8,8 m/s
Flytid: 4 timer pluss en reserve på 20 minutter. Norges variant 6 timer.
Rekkevidde: 530 nautiske mil (981,56 km)
Våpen: Torpedo, synkemine, maskingevær og missiler


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NH Industries
NH90 - Leonardo
forsvaret.no Arkivert 31. januar 2018 hos Wayback Machine. - NH90