Gullvinger

Gullvinger (Lycaenini) er en delgruppe av glansvingene. Gullvinger er dagaktive, fargerike sommerfugler. De aller fleste artene er tropiske.


== Utseende ==
De fleste gullvinger har en gyllen orange, skinnende farge på vingenes overside. Ofte med brunlige kanter eller flekker på vingenes overside.  Kroppen er gjerne brunlig eller blåsvart. Vingenes underside er vanligvis mer grålige med flekker og prikker. Hannene har vanligvis den sterkeste orange fargen, mens hunner ofte er litt mer brunlige enn hannene.
Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.  Hodet er smalt foran, palpene er store og fremoverrettet. Sommerfuglene skiller seg fra de fleste andre insektene ved at munnen ikke har kjever og lepper, men en lang sugesnabel (proboscis) mellom palpene. Den er rullet opp i en spiral, mellom palpene, under hodet, når den ikke er i bruk.  Antennene sitter over og helt inntil fasettøynene.  Antennene er trådformet og består av sylindriske ganske like ledd. Antenneklubben er flat eller skålformet.


=== Indre organer ===
Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler).  I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.  Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.


=== Larven ===
Larven har generelt tykk hud og er ganske hardføre.  Bak hodet, på bryststykket, som består av tre ledd, er det tre par bein. Lengre bak har larvene noen bukføtter, som ikke er egentlige bein, men utvekster larven kan bruke til å holde seg fast. Lengst bak har den en analfot.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen.  Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.


== Levevis ==
Vingene holdes sammenlagt opp og ut fra kroppen, og  vingeundersiden gir sommerfuglen en viss kamuflasje og beskyttelse.
Voksne glansvinger lever av nektar de suger opp fra blomstene på ulike planter (urter). Sugesnabelen, på hodets underside, gir sommerfuglen mulighet til å nå inn i dype blomster for å suge til seg nektar. Sugesnabelen gjør at sommerfugler er avhengig av flytende føde.
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene.  Eggene legges direkte på næringsplantens blader.
Larven lever som plantespiser på ulike urter og planter. Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning.  Den lever som plantespiser.  Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 grader °C. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.
Noen arter lever i samspill (symbiose) med maur. Gullvingelarven utskiller et sukkerholdig stoff og aminosyrer, kalt  honningdugg, fra en kjertel på bakkroppens sjuende ledd. Maur tiltrekkes og spiser dette stoffet, samtidig gir dette sommerfuglen en viss beskyttelse.
Gullvinger tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) glansvingen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Overvintringen er varierer mellom de ulike artene, og skjer som egg, larve eller i puppestadiet.


== Systematisk inndeling med alle arter i verden ==

Eneste europeiske slekt er Lycaena, med 12 europeiske arter. I Norge finnes fire arter.

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea)
familie glansvinger (Lycaenidae)
delgruppe Lycaeninae
gullvinger (Lycaenini)
slekt Iophanus Draudt, 1920
Iophanus pyrrhias (Godman & Salvin, 1887)
slekt Lycaena Fabricius, 1807
Lycaena bleusei Oberthür 1884 – finnes i Europa
Ildgullvinge (Lycaena phlaeas (Linnaeus 1761) ) – finnes i Europa
Fiolett gullvinge (Lycaena helle (Denis & Schiffermüller 1775) ) – finnes i Europa
Lycaena kiyokoae Sakai, 1978
Lycaena cupreus (Edwards, 1870)
Lycaena evansii (de Nicéville, 1902)
Lycaena standfussi (Grum-Grshimailo, 1891)
Lycaena susanus (Swinhoe, 1889)
Lycaena kasyapa (Moore, 1865)
Lycaena zariaspa (Moore, 1874)
Lycaena pang (Oberthür, 1886)
Lycaena tseng (Oberthür, 1886)
Lycaena ouang (Oberthür, 1891)
Lycaena irmae Bailey, 1932
Lycaena li (Oberthür, 1886)
Lycaena svenhedini (Nordström, 1935)
Lycaena pavana (Kollar, 1844)
Lycaena orus (Stoll, 1780)
Lycaena clarki Dickson, 1971
Lycaena dispar (Haworth 1802) – finnes i Europa
Lycaena violaceus (Staudinger, 1892)
Lycaena splendens (Staudinger, 1881)
Lycaena alciphron (Rottemburg 1775) – finnes i Europa
Lycaena aeolus Wyatt, 1961
Lycaena aeolides (Churkin, 1999)
Lycaena thersamon (Esper 1784) – finnes i Europa
Lycaena phoebus (Blachier, 1905)
Lycaena kurdistanica Riley, 1921
Lycaena ochimus (Herrich-Schäffer, 1851)
Lycaena asabinus (Herrich-Schäffer, 1851)
Lycaena thetis Klug 1834 – finnes i Europa
Lycaena lampon Lederer, [1870]
Lycaena alaica (Grum-Grshimailo, 1888)
Lycaena solskyi Erschoff, 1874
Lycaena alpherakyi Grum-Grshimailo, 1888
Lycaena attila (Zhdanko, 1990)
Lycaena aditya Moore, [1875]
Lycaena hyrcana (Neuburger, 1903)
Lycaena caspius (Lederer, 1869)
Lycaena ophion Hemming, 1933
Lycaena sartha (Staudinger, 1886)
Lycaena pamira (Nekrutenko, 1983)
Lycaena sultan (Lang, 1884)
Lycaena arota (Boisduval, 1852)
Lycaena xanthoides (Boisduval, 1852)
Lycaena dione (Scudder, 1868)
Lycaena editha Mead, 1878
Lycaena gorgon (Boisduval, 1852)
Lycaena hyllus (Cramer, 1775)
Lycaena rubidus (Behr, 1866)
Lycaena ferrisi Johnson & Balogh, 1977
Lycaena heteronea Boisduval, 1858
Lycaena epixanthe (Boisduval & Leconte, 1833)
Lycaena dorcas Kirby, 1837²
Lycaena helloides (Boisduval, 1852)
Lycaena nivalis Boisduval, 1869
Lycaena mariposa (Reakirt, 1866)
Lycaena hermes (Edwards, 1870)
Oransjegullvinge (Lycaena virgaureae (Linnaeus 1758) ) – finnes i Europa
Lycaena ottomanus (Lefèbvre 1830) – finnes i Europa
Lycaena tityrus (Poda 1761) – finnes i Europa
Purpurgullvinge (Lycaena hippothoe (Linnaeus 1761) ) – finnes i Europa
Lycaena candens (Herrich-Schäffer 1844) – finnes i Europa
Lycaena boldenarum White, 1862
Lycaena rauparaha (Fereday, 1877)
Lycaena salustius (Fabricius, 1793)
Lycaena feredayi (Bates, 1867)
slekt Athamanthia Zhdanko, 1983
Athamanthia athamantis (Eversmann, 1854)
Athamanthia rushanica Zhdanko, 1990
Athamanthia sogdiana Zhdanko, 1990
Athamanthia churkini Zhdanko, 2000
Athamanthia phoenicura (Lederer, 1870)
Athamanthia dimorpha (Staudinger, 1881)
Athamanthia japhetica (Nekrutenko & Effendi, 1983)
Athamanthia issykkuli Zhdanko, 1990
Athamanthia eitschbergeri Lukhtanov, 1993
Athamanthia namanganica Lukhtanov, 2000
Athamanthia zhdankoi Lukhtanov, 2000
Athamanthia dilutior (Staudinger, 1881)
Athamanthia alexandra (Püngeler, 1901)
slekt Melanolycaena Sibatani, 1974
Melanolycaena altimontana Sibatani, 1974
Melanolycaena thecloides Sibatani, 1974
slekt Phoenicurusia Verity, 1943 (synonym Margelycaena)
Phoenicurusia euphratica (Eckweiler, 1989)
Phoenicurusia margelanica (Staudinger, 1881)
slekt Heliophorus Geyer in Hübner, 1832
Heliophorus moorei (Hewitson, 1865)
Heliophorus brahma Moore, 1857
Heliophorus hybrida Tytler, 1912
Heliophorus kohimensis Tytler, 1912
Heliophorus epicles (Godart, [1824)
Heliophorus indicus (Fruhstorfer, 1908)
Heliophorus kiana Grose-Smith, 1889
Heliophorus ila (de Nicéville & Martin, 1896)
Heliophorus pulcher Chou, 1994
Heliophorus cantlei Eliot, 1965
Heliophorus tamu (Kollar, 1844)
Heliophorus androcles (Westwood, 1851)
Heliophorus sena Kollar, 1844
Heliophorus bakeri Evans, 1927
Heliophorus oda Hewitson, 1865
Heliophorus yunnani
Heliophorus viridipunctata (de Nicéville, 1890)
Heliophorus stotzneri (Draeseke, 1925)
Heliophorus eventa Fruhstorfer, 1918


== Litteratur ==
Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(sv) Gullvinger hos Dyntaxa 
(en) Gullvinger hos Fauna Europaea 
(en) Gullvinger hos ITIS 
Lycaeninae – http://www.nic.funet.fi/
Norges sommerfugler – Glansvinger
www.nhm.uio.no/norlep/  Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om  norske sommerfugler.
www.faunaeur.org Utbredelsesdatabase Fauna Europaea Web Service (2004) Fauna Europaea version 1.1,