jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Slaget ved Olpai

Slaget ved Olpai var et slag i Peloponneskrigen i 426 f.Kr. mellom hærene som ble ledet av Athen og Sparta.
3 000 hoplitter fra Ambrakia invaderte i 426 Amfilokiske Argos i Akarnania i en bukt av det joniske hav og okkuperte fortet til Olpai. Akarnaniene ba om hjelp både fra den athenske generalen Demosthenes og de 20 athenske skipene som lå i nærheten under kommandoen til Aristoteles og Hierofon. Ambrakiotene ba om hjelp fra Evrylokos av Sparta som klarte å marsjere med sin hær forbi akarnaniene uten å bli observert. Etter dette ankom Demosthenes i bukta nedenfor Olpai med sine skip, 200 hoplitter og 60 bueskyttere. Han sluttet seg til den akarnaniske hæren og satte opp leir i en ravine ovenfor Evrylokos hvor begge side forberedte seg i fem dager. Etterhvert som den ambrakiotiske og peloponnesiske hæren ble større, satte Demosthenes opp et bakhold med 400 hoplitter fra Akarnania som skulle brukes når slaget begynte.
Demosthenes dannet den høyre flanken av den athenskledede hæren med athenske og messenianske styrke, mens sentrum og venstre flanke bestod av akarnaniene og amfilokiene. Evrylokos dannet den venstre flanken av sin hær, direkte ovenfor Demosthenes, mens ambrakiotene og mantineiene dannet resten av linjen. Da slaget startet utmanøvrerte Evrylokos raskt Demosthenes og var i ferd med å omringe ham da akarnianene begynte sitt bakholdsangrep. Evrylokos ble drept, noe som førte til panikk blant de andre styrkene. Ambrakiotene beseiret den venstre flanken til akarnaniene og amfilokiene og jaget dem tilbake til Argos, men de ble selv beseiret av restene av akarnaniene da de vendte tilbake. Demosthenes mistet rundt 300 menn, men stod igjen som seierherre da slaget var slutt senere den kvelden. 
Dagen etter forsøkte Menedaios som hadde overtatt kommandoen etter at Evrylokos ble drept, å inngå en våpenhvile med Demosthenes. Demosthenes ville bare la lederne for hæren unnslippe. Men noen av ambrakiotene forsøkte å flykte med Menedaios og de andre kommandantene. Akarnaniene jaget dem, lot Menedaios unnslippe som avtalt og drepte rundt 200 ambrakioter.
Imens hørte Demosthenes at en ny hær fra Ambrakia marsjerte mot Olpai. Disse ambrakiotene satte opp leir på veien til fortet i Idomene uten å vite om nederlaget dagen før. Demosthenes overrasket dem der om natten ved å late som de var den andre ambrakiotiske hæren, og drepte de fleste av dem. Resten flyktet til høydene eller til sjøs hvor de ble tatt til fange av de 20 athenske skipene. Totalt mistet ambrakiotene rundt 1000 menn i løpet av de to dagene.
Selv om Demosthenes enkelt kunne tatt Ambrakia, gjorde han ikke dette, og akarnaniene og ambrakiotene signerte en fredsavtale med dem som skulle vare i 100 år.
Don Allum

Don Allum (født 17. mai 1937 i London i England, død 2. november 1992) var en britisk havroer og yrkesmilitær. Han var den første som rodde begge veier over Atlanterhavet. I alt rodde han tre ganger over Atlanterhavet.
Første gang han rodde over Atlanterhavet var i 1971. Sammen med fetteren Geoff Allum rodde han fra Las Palmas på Gran Canaria til Barbados på 73 dager. I 1986 rodde han alene fra Pasito Blanco på Gran Canaria til Nevis i Karibia på 114 dager. De siste to ukene av turen var han helt tom for ferskvann, og da han nådde land var han svært svekket fysisk. I 1987 rodde han alene fra St. John's på Newfoundland til Dooagh på Achill Island i Irland på 77 dager. Under den turen hadde han mye dårlig vær, og han ble slått ut av båten flere ganger. Like vest av Irland ble han overveldet av uvær, og robåten holdt på å forlise like før han nådde land. Men ankomsten hans var varslet, og folk fra Dooagh reddet ham i siste øyeblikk fra å drukne.
Etter disse strabasene var Allum utslitt og svekket, og de neste årene sviktet nyrene hans to ganger. Han døde av et hjerteanfall 2. november 1992, 55 år gammel.
Innbyggerne i Dooagh satte opp et minnesmerke over Don Allum etter havroerprestasjonene hans.
I 2004 skrev rockegruppa Marillion en sang inspirert av Don Allum og andre havroere. Sangen Ocean Cloud var med på 2CD-utgaven av albumet Marbles.


== Kilder og andre eksterne lenker ==
Ocean Rowing Society: Geoff Allums biografi om Don Allum
Ocean Rowing Society: Don Allums dagbok fra den siste atlanterhavskryssingen
Ocean Rowing Society: Minnesmerket over Don Allum i Dooagh i Irland
Teksten til sangen Ocean Cloud på Marillions nettside
William Hut

William Hut, (født Willy Marhaug 9. november 1973) er en norsk musiker, låtskriver og vokalist. Sammen med Espen Mellingen startet han i 1989 bandet Poor Rich Ones som ga ut fire album, vant en Spellemannpris og var aktivt fram til 2002. Da valgte han å fokusere på sin solokarriere under artistnavnet William Hut. 
I romjulen 2006 ga William Hut ut albumet «Nightfall» på plateselskapet Universal Music. Albumet er Williams største kommersielle suksess med sine ca. 25 000 solgte album bare i Norge. Første singel «Take It Easy» lå 29 uker på VG-listens Topp 20 (deriblant som nr. 1) og har solgt til trippel platina.
Som soloartist har han gitt ut seks album og har blant annet jobbet med artister som Ephemera og Anneli Drecker. Han var også med på Dans til musikken, hyllestplata til Lasse Myrvold, og har gitt ut sangen «Path» sammen med Sissy Wish.


== Diskografi ==
Road Star Doolittle (2001)
Versus the End of Fashion Park (2004)
Days To Remember (2004)
Nightfall (2006)
Silent Hum (2009)
The Gathering (2012)
April Sky (2014)
Hafnir Games (2016)
22 (2017) William Hut + Gisli


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) William Hut – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
NRK om William Hut
Kjell Tennfjord

Kjell Tennfjord (født 17. desember 1953) er en norsk siviløkonom og bedriftsrådgiver, dog mest kjent som fotballtrener med suksess for flere lag.
Han trente Fyllingen Fotball til cupfinale (1990), Bryne FK (1991–92), og Sportsklubben Brann (1995–1998). Der trente Tennfjord klubben til fortsatt spill i tippeligaen 1995, fjerdeplass i tippeligaen 1996 og andreplass i tippeligaen 1997. De tapte cupfinalen (1995), hvilket ga deltakelse i europeiske cupvinnercupen der de beseiret PSV og tapte kvartfinalen for Liverpool FC (1997). Han ga seg etter elleve kamper i uten seier i tippeligaen 1998. 
Tennfjord er utdannet adjunkt ved Volda Pedagogiske Høgskole, samt siviløkonom fra Norges Handelshøyskole, og arbeidet som soussjef i Elcon Finans og organisasjonssjef i NB Steel (Norsk Blikkvalseverk). Etter en tid i administrasjonen i Brann (1998–99) gikk han til Fjellbekk, ble med som headhunter for Erik Solérs agentfirma, Sports Management Group (2000), samt virket med Frode Ohr og Møreforskning i utredningsprosjekt. Tennfjord er i dag styreleder i FK Fyllingsdalen. Frem til 2015 var han styreleder i Ålesund FK. 
4. mars 2015 ble Tennfjord valgt som ny styreleder i Sportsklubben Brann, men trakk seg etter at årsmøtet hadde valgt inn et annet styre en det som var foreslått av valgkomiteen. 


== Kilder ==
brann.no: «Branns hovedtrenere siden 1960»


== Eksterne lenker ==
(en) Kjell Tennfjord – WorldFootball.net
Galette

Galette er et fransk, egentlig bretonsk, navn på forskjellige pannekakelignende kaker. Der brukes bokhvete og andre kornsorter i stedet for hvete, mens melk / vann, egg og salt er som for pannekaker ( fransk navn: Crêpes ) generelt.
Galetten ble opprinnelig til der jordsmonnet ikke tillot hvetedyrking, og mange distrikter har sine egne tradisjoner for hva som skal i røren.
I motsetning til crepene er galetten noen steder gjennomstekt fra bare en side. Galetten blir enten brukt til å rulle inn forskjellig pålegg som syltetøy, ost, salat, kjøtt, fisk – eller som underlag for speilegg og skinke. Den siste varianten er kjent som galette complète. I Rennes brukes den slik lomper brukes på Østlandet. Denne varianten ser ut til å vinne popularitet i dagens Frankrike.


== Eksterne lenker ==
La Sauvegarde de la Galette Saucisse Bretonne
Hipparete

Hipparete (gresk: Ἱππαρέτη) var datteren til Hipponikos, en mektig athener. Hun var gift med en eminente, athenske statsmannen og generalen Alkibiades.
Hipponikos

Hipponikos var en athensk militærleder, sønnen til Kallias II og faren til Kallias III.
Sammen med Eurymedon ledet han de athenske styrkene under invaderingen av Boeotia i 426 f.Kr.; han ble senere drept i slaget ved Delion (424).
Årestue

Ei årestue er et tradisjonelt bolighus uten skorstein, men med åre, ildsted med åpent bål, midt på golvet i stua, og med avtrekk for røyken gjennom en ljore-åpning i taket. Før husa ble bygd med røykovn eller peis, var årestuene den normale hustypen i norske byer og bygder, og ble bare kalt stue. Ordet årestue er en nylaging som kom i bruk etter at stuene kom på museum, og husene ble klassifisert etter sine ildsteder. Bak dette lå selvfølgelig en erkjennelse av ildstedenes betydning for utviklingen av byggeskikk og hustyper.


== Geografisk variasjon ==
I Setesdal på 1700-tallet var det vanlig med tredelt grunnplan i bolighus: forstue (ofte med jordgulv og bjelketak som dannet et loftsrom), stue der åren var og kove (lagerrom, soverom eller kammers). Det fantes også bolighus med bare ett rom. På prestegårdene var peis tatt i bruk på denne tiden. Rundt veggene var det vanlig med innkledde benker, kalt paller. Gavlveggen var ofte uten benker og hadde i stedet plass til langbord. På 1800-tallet ble årestuene i Setesdal etter hvert brukt til bolighus bare om sommeren, og det nye bolighuset var med peis, skorstein og glassvindu - disse ble kalt glasstoge eller skorsteinstoge. Disse «nystuene» ble først bygget rundt 1700. Den gamle årestuen ble også brukt til jul og andre fester i tråd med tradisjonen.I Litauen var det vanlig med laftede årestuer særlig i den vestlige delen av landet. Den litauiske årestuen hadde vanligvis jordgulv og et flettet røkfang over åren. Lengre øst ble røkovner etter slavisk mønster innført tidligere. Åren ble etter hvert fortrengt av røkovnen som varmekilde (på 1500-1600-tallet), men åren ble ofte beholdt som lyskilde. Også i Polen og Slovakia ble åren erstattet av røkovn av russisk type.


== Kjente eksempler ==


=== Åmlidstua ===
Den mest kjente årestua som fortsatt er bevart, er trolig stua fra Åmlid i Valle i Setesdal, som i dag står på Norsk Folkemuseum. Det er ei lafta stue av treromstypen med inngang nær enden på den ene langveggen til ei forstue, dør inn til sjølve stua med åren, og dør herfra inn til den bakenforliggende koven. Stua er forsynt med svalgang på framsida.
Åren er midt i stua, oppmurt noe over golvet. I regnvær ble åren tildekka med en lem eller en tynn hud spent over ei ramme. Lemmen kunne manøvreres med ljorestanga, som hang ned fra taket. På den sida av åren som vender mot døra, er det reist ei helle på høgkant (blekksteinen) for å ta av for trekken. Høg dørstokk og moldbenker langs veggene bidro også til å redusere golvtrekken.
Åmlidstua er bygd i siste halvdel av 1600-tallet. Årestuer er like gamle i Norge som sjølve lafteteknikken, og går tilbake til førkristen tid. Det ble bygd årestuer i Setesdal og i andre bygder til langt inn på 1700-tallet, og noen har vært i bruk året rundt fram mot midten av 1800-tallet.


=== Raulandstua ===
Men Raulandstua er en annen årestue på Norsk Folkemuseum; den er bygd allerede i 1238 og ble på 1700-tallet ombygd til peisestue. Da den ble gjenreist på museet ble den tilbakeført til årestue.


== Bilder ==

		
		
		


== Se også ==
Åre
Ljørkoie
Røykstue
Røykovnstue
Ildsted


== Referanser ==
Metusalem

Metusalem, egentlig Metusjalah (hebraisk: מְתוּשֶׁלַח – Mĕṯûšǽlaḥ, i pausa מְתוּשָׁלַח – Mĕṯûšā́laḥ; gresk: Μαθουσαλά – Mathousalá; i bibeloversettelsen fra 1930 Metusalah), var ifølge Første Mosebok i Det gamle testamentet en av urtidens stamfedre.  Han var den personen i Bibelen med den eldste beskrevne levealderen, hele 969 år (1 Mos 5,27) – derav uttrykket «gammel som Metusalem». Metusalem synes å være en populær forvanskning av det hebraiske navnet. 
Metusjalah var sønn av Henok og sønnesønn av Jared, som ble 962 år gammel og var tipptippoldebarn til Adam (1 Mos 5,3–21). Bare Metusjalah nevnes som eldre enn Jared. 
Metusjalah var farfar til Noah og døde samme år som syndfloden rammet jorden. Dette kan utledes slik: Han var 187 år gammel da han fikk sønnen Lamek (1 Mos 5,25) og 369 år da sønnesønnen Noah ble født (1 Mos 5,28–29), og Noah var 600 år gammel da syndfloden inntraff (1 Mos 7,6), altså 969 år etter Metusjalahs fødsel. Metusjalah er omtalt i Enoks bok. Der står det at mens han talte til folket, ble hans ånd urolig, og han bøyde knærene og strakk sine hender mot himmelen og ba til Herren. Og mens han bad, forlot hans ånd ham. Legemet ble begravet av folket.  Metusjalahs sønn Lamek (Noahs far) døde fem år før flommen.
I Septuaginta heter både Metusjalah og Metusjael Μαθουσαλα (Mathousala). Begge har en sønn som heter Lamek, og begge er etterkommere etter en Henok.
Fra gammelt av ble Metusjalah feiret 4. januar.


== Referanser ==
The Arctic Challenge

The Oakley Arctic Challenge (TAC) er en snøbrettkonkurranse som ble grunnlagt i 1999 av de norske profesjonelle snøbrettkjørerne Terje Håkonsen og Daniel Franck. Den årlige TAC-konkurransen har foregått forskjellige steder i Norge, og arrangeres vanligvis i slutten av februar. Konkurransen eies av Terje Håkonsen. Konkurransen startet i Lofoten og ble flyttet til Oslo i 2006.


== Historie ==
På 1990-tallet var Terje Håkonsen regnet som en av de beste snøbrettkjørerne verden over, og da Terje takket nei til å være med i de olympiske leker i 1998, kom det som et sjokk på snøbrettverdenen. Men istedenfor de veletablerte snøbrettkonkurransene ledet av FIS, laget Terje et uavhengig alternativ i 1999, nemlig The Arctic Challenge. Konkurransen skulle bli en uke med fokus på kjørerne, med moro som skateboarding, surfing og snøbrett i utrolige arktiske forhold. Den første TAC-konkurransen ble arrangert i Stamsund i Lofoten i 2000, og der fortsatte de å ha konkurransen inntil 2004. I 2005 ble det meste av konkurransen avlyst på grunn av regn. I 2006 ble konkurransen flyttet til Midtstuen i Oslo fordi Terje mente konkurransen ville ligge mer sentralt til der, også fordi det var for lite snø til å lage monster-pipen i Nord-Norge. I 2008 ble The Oakley Arctic Challenge arrangert 18. – 23. februar i Holmenkollen og i 2009 i Linderudkollen. I 2010, 2011 og 2013 ble det konkurrert i slopestyle i Wyllerløypa i Oslo Vinterpark.
TAC er i dag en av de beste snøbrettkonkurransene i verden, og kjente snøbrettkjørere fra hele verden kommer for å konkurrere og ha det moro en uke i året.


== Sponsorer ==
Oakley og Protest er pr. i dag hovedsponsorene til TAC, og i de senere årene har konkurransen båret navnet The Oakley Arctic Challenge.


== Resultater fra 2007 ==

For en lengre liste gå til TAC resultater


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
TAC internettside
Artikkel i Time Magazine om Håkonsens OL-boikott
Bananarama

Bananarama er en britisk popgruppe. Gruppen er med ti Top 10-singler i Storbritannia og tre i USA en av de mest suksessrike britiske jentegruppene noensinne. Hele 27 singler prikket Bananarama inn på den engelske singlelisten i fra 1982 og frem til tidlig 90-tall.


== Biografi ==
I 1981 besluttet de to venninnene Keren Woodward og Sara Dallin  seg for å prøve seg i musikkverdenen. Sammen med  Siobhan Fahey dannet de en trio. Etter et par opptredener i forskjellige nattklubber blir jentene oppdaget av  Sex Pistols' gamle trommeslager, Paul Cook. Han produserte Bananaramas første singel, en cover av Swahili Black Bloods «Aie A Mwana». I 1982 kom gjennombruddet med singelen «He was really sayin' something»,  en coverlåt fra bandet Velvelettes. Denne singelen holdt  seg ukevis på de engelske hitlistene. De fulgte opp med flere album og kjente hits som «Venus», «I heard a rumour», «Cruel summer» og «Robert Deniro's waiting». Bananarama har samarbeidet med superprodusentene Stock, Aitken and Waterman som også produserte musikk for artister som Samantha Fox, Rick Astley, Mel & Kim, Kylie Minogue og Jason Donovan
I 1987 forlot Siobhan Fahey gruppen for å starte  sitt eget band «Shakespears Sister». De resterende Banan-jentene sørget ikke lenge, og skaffet seg raskt en erstatning, Jacquie O'Sullivan erstattet Fahey som medlem i Bananarama. O'Sullivan forlot bandet i 1992. 
Woodward og Dallin fortsatte som en duo. Gjennom nittitallet ga de ut flere album, uten nevneverdig suksess. I 1998 utkom de med en cover av ABBA-slageren «Waterloo», og i 1999 en ny coverlåt, denne gangen klassikeren «Careless Whisper». 
I 2005 var de tilbake med albumet «Drama» og singlene «Move in my direction» og «Look on the floor» som gjorde det rimelig bra på hitlistene i Europa og USA. 


== Diskografi ==
Album

Bananarama – Deep Sea Skiving (1983)
Bananarama – Bananarama (1984)
Bananarama – True Confessions (1986)
Bananarama – Wow (1987)
Bananarama – Pop Life (1991)
Bananarama – Please Yourself (1993)
Bananarama – Ultra Violet (1995)
Bananarama – Exotica (2001)
Bananarama – Drama (2005)
Bananarama – Viva (2009)Samlealbum

Bananarama – The Greatest Hits Collection (1988)
Bananarama – 12" Mixes (1988)
Bananarama – The Greatest Remixes Collection (1990)
Bananarama – Bunch Of Hits (1993)
Bananarama – The Very Best Of (2001)
Bananarama – The Essentials (2002)
Bananarama – Really Saying Something: The 12 Inches of Bananarama (2006)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Bananarama – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bananarama på Internet Movie Database 
(en) Bananarama hos Rotten Tomatoes 
(en) Bananarama på Apple Music 
(en) Bananarama på Boomplay 
(en) Bananarama på Discogs 
(en) Bananarama på MusicBrainz 
(en) Bananarama på Spotify 
(en) Bananarama på Songkick 
(en) Bananarama på Last.fm 
(en) Bananarama på Genius — sangtekster 
(en) Bananarama på AllMusic 
(en) Bananarama på Twitter 
Bananarama på Facebook 
Bananarama på Instagram 
(en) Bananarama på YouTube 
Bananarama på Myspace
Dhading (distrikt)

Dhading er navnet på et av Nepals 75 administrative distrikter.
Areal er 1 926 km².
Befolkninga i distriktet var i (2001) 338 658.
Dhading ligger i Sentralregionen, Bagmati Sone (se kart). Det tilhører åsdistriktene i Nepal, men fjellkjeden Ganesh, med topper på over 7 000 m, ligger også i distriktet. Den østligste utstikkeren av distriktet grenser mot Katmandudalen.
I vest har distriktet en lang grense mot Gorkha. Det har en kort grense mot Kinas delstat Tibet i nord. I øst grenser det mot Rasuwa og Nuwakot. En utstikker sør for Nuwakot grenser mot Katmandu. I sørøst grenser det mot Makwanpur, i sørvest mot Chitwan.
Hovedstad i distriktet er Dhadingbesi (transkriberes også Dhading Besi, betyr Dhadingdalen), som ikke har status som bykommune.
I distriktet er det 50 landsbyutviklingskomiteer, ingen bykommuner.
Levealder er 58,8 år, barnedødelighet pr. 1 000 fødte 80,8%, folk uten reint drikkevann 20,7% (tall fra 2001), leger 5 (2002).
Parbatiya-befolkninga er 35,45, dalit 10,78%, det er 22,5% buddhister og 3,4% som dyrker lokale religioner (tall fra 2001).
Dhading har et stort innslag av tamang.
Distriktet har 80% jordbruksland og 20% skog. Det er lite industrialisert.
Riksveien Prithvi Narayan Rajmarg som går fra Katmandudalen til Pokhara går gjennom den sørlige delen av distriktet. Mye av veien følger elva Trisuli.
Templet Manakamana, bygd til en inkarnasjon av hindugudinna Bhagwati ligger på toppen av en ås i 1 302 ms høyde nær landsbyen med samme navn. Den ligger ikke langt fra veien, 125 km vest for Katmandu, om lag halvveis til Pokhara. Templet er et viktig valfartssted, og besøkes også av mange turister på vei til Pokhara eller Gorkna.
Tidligere kunne det bare nås ved å gå til fots, men en gondolbane med fantastisk utsikt, bygd med sveitsisk hjelp, åpna i 1998. (Banen førte til et stort fall i inntektene for lokalbefolkninga og blei møtt av sterke protester. Løfter om at de skulle få del i inntektene blei ikke holdt. I slutten av august 2001 førte det til at folk storma taubanens kontorer og ødela datamaskiner og billettmaskiner.)
Befolkninga er bahun og chhetri i sør, der det også fins chepang. I sentrale deler distriktet er det inslag av newar, mens tamang og gurung dominerer i nord.  


== Eksterne lenker ==
Kart over Dhading-distriktet
Kart med helsestatistikk (på engelsk)
Bilde av Manakamana med taubanen, men ingen demonstranter.
Florent Schmitt

Florent Schmitt (født 28. september 1870 i Blamont, Meurthe et Moselle, død 17. august 1958 i Neuilly-sur-Seine) var en  fransk komponist. Han begynte ved Conservatoire de Paris i 1889, og studerte under Albert Lavignac, Theodore Dubois, Jules Massenet og Gabriel Fauré. I 1900 vant Schmitt Prix de Rome på sitt fjerde forsøk.
Schmitt skrev 138 verker med opusnumre. Han komponerte innenfor de fleste større former for musikk, unntatt opera. Blant hans mest kjente verker i dag er La tragédie de Salome og Psalm XLVII.  Pianokvintetten i h-moll, skrevet i 1908, hjalp til å skape hans ry som komponist. Andre verker omfatter blant annet en fiolinsonate (Sonate Libre), en strykekvartett, en saksofonkvartett, Dionysiaques for janitsjarkorps, og to symfonier.  Han var en del av gruppen kjent som Les Apaches. Hans særegne stil, gjenkjennbart som impresjonistisk, arvet elementer fra Debussy, men inneholdt også klare spor av Wagner og Richard Strauss. 
Schmitt jobbet fra 1929 til 1939 som musikkritiker for Le Temps, en rolle hvor han skapte store kontroverser, ikke minst med hans vane med å rope ut synspunkter fra salen under konserter. Musikkforleggeren Huegel gikk så langt som å kalle ham «en uansvarlig galning».
Etter å ha vært en av de mest fremførte franske komponister i mellomkrigstiden, falt Schmitt tildels under glemselens slør etter andre verdenskrig, selv om han fortsatte å komponere til sin død. I 1952 mottok han Æreslegionen. Han ble offer for en rekke angrep både i alderdommen og etter sin død, begrunnet i hans pro-tyske sympatier på 1930-tallet og hans vilje til å arbeide for Vichy-regjeringen. På 1990-tallet har man sett en viss gjenopptakelse av hans arbeider, og flere av hans verker er spilt inn på CD.
De siste årene har hans Dionysiaques vært et av de mest spilte verker i elitedivisjonen under Norgesmesterskapet for janitsjarkorps.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Florent Schmitt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Florent Schmitt på Internet Movie Database 
(en) Florent Schmitt på Discogs 
(en) Florent Schmitt på MusicBrainz 
(en) Florent Schmitt på Spotify 
(en) Florent Schmitt på AllMusic 
Oversikt (engelsk)
Allan Holdsworth

Allan Holdsworth (født 6. august 1946 i Bradford i England, død 16. april 2017 i Vista i USA) var en britisk gitarist og komponist som er kjent for svært komplekse komposisjoner. Han har vært med i mange band, blant annet Soft Machine og Tempest, der han spilte i 1970-årene. Han har også samarbeidet med Derek Sherinian og hans band Planet X.


== Diskografi ==
Velvet Darkness	1976
The Things You See	1979
Sunbird	1980
I.O.U.	1982
Road Games	1983
Metal Fatigue	1985
Atavachron	1986	 .
Sand	1987
Secrets	1989
Wardenclyffe Tower1992
Hard Hat Area	 1994
None Too Soon	1996
Heavy Machinery	1996
Sixteen Men of Tain	1999
Flat Tire	2001
All Night Wrong	2002
Then!	2003
Against The Clock	2005


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Allan Holdsworth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nereider

Nereider er i gresk mytologi de 50 havnymfene som er døtrene til Nerevs og Doris. De mest kjente var Amfitrite som var gift med havguden Poseidon, og den eldste av dem, Thetis som ble mor til Akilles. I forbindelse med hans død nevnes nereidene i Iliaden.Nereiden Galatea var et populært motiv i antikkens kunst, avbildet ridende sidelengs på ryggen av et sjøuhyre eller en gud med fiskehale.Angivelig bodde nereidene hos sin far Nerevs i hans grotte-palass på bunnen av Egeerhavet. Derfra kunne til de tilkalles for å hjelpe fiskere og sjøfolk i havsnød, slik som da de hjalp argonautene under jakten på det gylne skinn.


== Referanser ==


== Se også ==
Amfitrite Cymothoe, Galatea, Proto, Psamathe, Thetis, Themisto