jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fíli og Kíli

Fíli og Kíli er to dverger fra J.R.R. Tolkiens Midgard. De dukker opp i boka Hobbiten. De er brødre, og de yngste av de 12 dvergene som satte ut med Thorin Eikenskjold, Bilbo Lommelun og Gandalv Grå på reisen mot Erebor. 
Fíli og Kíli er Thorins nevøer (Thorin er den eldre broren av deres mor, Dís), og de kan kjennes igjen på deres blå kapper og gule skjegg. Fíli har også en særdeles stor nese.
Som de yngste dvergene har de to de skarpeste øynene og de blir derfor ofte satt for å holde vakt eller sendt ut som speidere. Det er de som finner ork hulen i Tåkefjellene. Fíli fester kroken på båten på den andre sida av den forheksede elva i Myrkskog. De finner også Erebors hemmelige inngang sammen med Bilbo. Fíli og Kíli er de to mest aktive dvergene i Thorins følge, og bortsett  fra Balin og muligens Bombur, virker de mer som individuelle personer enn resten av Thorins følge, som for det meste bare blir kalt følget/gruppen i Tolkiens bok. 
Begge brødrene blir drept i Femhærerslaget, som Thorin selv, og blir begravd med ham i ære.
Tolkien har lånt navnene Fíli og Kíli fra skikkelser i Edda av Snorre Sturlason. Selv om Fíli blir beskrevet som den yngste i kap. 8 i Hobbiten, blir bursdagen hans i Appendix A i Ringenes herre lagt til år 2859 i tredje tideverv, mens Kílis er i år 2864 i T.T.
Hatti

Hatti er et rekonstruert oltidsnavn på en region i Anatolia befolket av hattiere mellom det tredje og andre årtusen f.Kr. Senere ble regionen befolket av hettitter som var på høyden av sin makt mellom 1400 – 1200 f.Kr. Hovedstaden til begge folkegruppene var Hattusa (dagens Bogazköy) i nåværende sentrale Nord-Tyrkia. Navnet er konstruert av den assyriske betegnelsen for områdene vest for Eufrat; «Hatti-land».
Hattierne var et oltidsfolk som snakket et ikke-indoeuropeisk språk av ukjent opprinnelse kalt hattisk (i dag mener noen forskere at språket var beslektet med den nordvestkaukasiske språkgruppen). Hattierne kan ha hatt forbindelse med Khaldi/Kardu, både i slektskap og språk. Hattierne ble til slutt blandet med, eller erstattet med hettittene, som snakket det indoeuropeiske hettitt-språket.
Dís

For den islandske filmen, se Dís (film)Dís er en dvergkvinne fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Hun er datter av Thráin II, og er en yngere søster av Thorin Eikenskjold. Hun var mor til Fíli og Kíli, og den eneste dvergkvinnen som har blitt nevnt med navn i Tolkiens bøker.
Kunstkritikk.no

Kunstkritikk.no er et norsk nettsted for kunstkritikk og debatt. Det ble etablert høsten 2003 med støtte fra Norsk kulturråd. Nettstedet retter seg mot det kunstinteresserte publikum, kunstnere, fagpersoner og kunstlivet ellers. Nettstedets ambisjon er å heve nivået på kunstdiskusjon i landet gjennom fokus på kunstkritikk og debatt, og det oppdateres daglig. Jonas Ekeberg var redaktør fra august 2009 til oktober 2013, da Ingvild Krogvig tok over, før Jonas Ekeberg kom tilbake til stillingen i januar 2015. Nettstedet er organisert som en stiftelse og har statstilskudd fra Kultur- og kirkedepartementet. 
I Nasjonalbibliotekets oversikt over norske aviser og tidsskrifter på Internett er Kunstkritikk.no klassifisert som «løpende periodika» under emnene «kunsthistorie» og «kunstkritikk».


== Kritikk ==
Ifølge nettstedes første leder var nettstedet en reaksjon på økende interesse for samtidskunst og dermed behov for økende mengde og bedre kvalitet på det som skrives om samtidskunst. 
Kunstkritikk ble tidlig, ofte gjennom brukerkommentarene på publiserte tekster, beskyldt for å publisere for lange og ufokuserte tekster (se avsnitt om debatt). 
Kunstkritikk.no benyttet seg av fordelen av å ha ubegrenset plass til disposisjon, og en tidlig artikkel av Tommy Olsson var ulik kritikk printet på papir; den var veldig lang.
Kunsthistoriker Jørgen Lund og kunstsosiolog Dag Solhjell var begge tidlig ute med å kritisere Kunstkritikk.nos redaksjonelle linje. Lund mente kvaliteten på det som ble publisert var for dårlig og Solhjell satte spørsmålstegn ved habiliteten til kritikerne. Lunds standpunkt ble sammenfattet i en artikkel i Morgenbladet i 2007. Andre lesere satt spørsmålstegn ved redaktørens rolle og tilstedeværelse hos Kunstkritikk.no.
Da Jonas Ekeberg takket ja til jobben som redaktør fra og med august 2009, uttalte han i et intervju med Billedkunst at nettstedet er en viktig kanal som kan utvikles, spesielt med tanke på redaktørens rolle.


== Debatt ==
Den største nyvinningen Kunstkritikk.no representerte var interaktivitet med leserne gjennom muligheten for å kommentere alle publiserte tekster, uten redigering i forkant. Selv om kommentarer ble redigert i etterkant, ble terskelen for å ytre sin mening senket.


== Blogg ==
Kunstkritikk.no har hatt blogging som en integrert del av sin publiseringsverktøy. Siden nettstedet ble lansert under Oslo Open, var billedkunstner Anders Eiebakke invitert til å skrive fortløpende om begivenhetene. Siden har Kunstkritikk.no publisert blogger med jevne mellomrom, ofte har skribentene vært på reiser, som Power Ekroths reisebrev fra åpningen av Veneziabiennalen i 2005


== Redaktører ==


== Referanser og fotnoter ==


== Eksterne lenker ==
Kunstkritikk.no
Norsk kulturråd: «Kunstkritikk.no er evaluert» besøkt 18. juni 2009
Narvi

Narvi er en dverg fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Han levde i det andre tideverv, og lagde blant annet Durins dører, som Celebrimbor laget inskripsjonene på.
Fundin (andre betydninger)

Ordet Fundin har flere betydninger.

Fundin, en innsjø i Folldal/Oppdal.
Fundin (Midgard), en dverg i J.R.R. Tolkiens Ringenes herre.
Gro Steinsland

Gro Smørdal Steinsland (født 13. desember 1945) er en norsk religionshistoriker. Hun er dr.philos. og professor i religionshistorie ved Universitetet i Oslo. Hun er spesialist på norrøn religion. 
Hennes forskningsperiode er vikingtid og nordisk middelalder. Hun tok magistergraden i religionsvitenskap ved Universitetet i Bergen i 1974 på en analyse av gnostisk religion. Hun tok doktorgraden på en avhandling om kongeideologiske myter i norrøn religion: Det hellige bryllup og norrøn kongeideologi: en undersøkelse av hierogami-myten i Skírnismál, Ynglingatal, Háleygjatal og Hyndluljod i 1989.I 2005 utga hun Norrøn religion; Myter, riter, samfunn, et samlet religionsvitenskapelig framstilling i ett bind av norrøn religion. Steinsland har særlig påpekt at kvinnelige guddommers betydning i norrøn religion har blitt tonet ned av (mannlige) forskere. I 2012 publiserte hun en bok om hvordan religiøse myter har legitimert makt, eller fungert som «mot-myter» til maktlegitimerende myter.


== Bibliografi ==
Det hellige bryllup og norrøn kongeideologi; en analyse av hierogami-myten i Skírnismál, Ynglingatal, Háleygjatal og Hyndluljód. Dr.avhandl. UiO (1989); Solum forlag 1991
Før kristendommen : digtning og livssyn i vikingetiden, Sammen med Preben Meulengracht Sørensen. København, 1990
Menneske og makter i vikingenes verden, sammen med Preben Meulengracht Sørensen (1994). Svensk utgave 1998
Eros og død i norrøne myter (1997)
Voluspå, Gjendiktning og kommentar, sammen med Preben Meulengracht Sørensen (1999). Dansk utgave 2001
Den hellige kongen; om religion og herskermakt fra vikingtid til middelalder (2000)
Heilage stader i Norge. Med Magnus Rindal. (2001)
«Kvite-Krist : skreddarsydd for vikingar?» I: Syn og Segn, 2001
redigert tekstsamlingen Voluspå, og andre norrøne helligtekster i serien Verdens Hellige Skrifter (2003)
redigert tekstsamlingen Draumkvedet, og tekster fra norrøn middelalder i serien Verdens Hellige Skrifter (2004)
Norrøn religion; Myter, riter, samfunn (2005) ISBN 9788253026077 Svensk utgave 2007
Mytene som skapte Norge Myter og makt fra vikingtid til middelalder 2012 ISBN 9788253034775
Dovrefjell i tusen år. Mytene, historien og diktningen, 2014 ISBN 978824191071S


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Gro Steinsland i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Gro Steinsland i BIBSYS
Gunnhild Røthe «Vet dere nok eller hva? Om den moderne volven Gro Steinslands forfatterskap» Minibiografi i Prosa 05|09
UiO: Gro Steinsland UiOs Presentasjon
Forskning.no Presentasjon på Forskning.no
«Den hellige kongen – og hans kvinne», kronikk i Aftenposten, 2000
Langangsfjorden

Langangsfjorden er en fjord i Porsgrunn kommune i Telemark. Den strekker seg 6 km fra mellom Siktesøya og Håøya inn til tettstedet Langangen. Største øya i fjorden er Bukkøya.


== Referanser ==
Trema

Trema ( ¨ ) er et diakritisk tegn som ser ut som to hevede prikker. Disse settes over den siste av to vokaler for å vise at den ikke inngår i en diftong eller digraf. Det vil si at hver vokal skal uttales for seg. Trema kommer fra gresk og betyr hull. På norsk forekommer tegnet kun i navn.
Trema må ikke forveksles med tegnet tøddel ( ¨ ), som ser ut som trema, men som i stedet endrer en vokals lyd.


== Norske eksempler ==

Citroën, Meloë (insektslekt av plasterbillefamilien), Boëtius, Faëton, Noël, aloë
Zaïre, Golda Meïr, Aïda
yüan (kinesisk myntenhet), Sergio Agüero


== Se også ==
Diakritisk tegn
Akutt aksent
Cedille
Cirkumfleks
Grav aksent
Omlyd ( ¨ )
Tilde


== Eksterne lenker ==
Bokmålsordboka - Trema
Bokmålsordboka %ï%
Bokmålsordboka %ë%
Bokmålsordboka %ö%
Culion

Culion er en av Calamianøyene vest på Filippinene. Øya rommer Culion-reservatet, et leprosarium (behandlingsanstalt for leprasyke) som ble grunnlagt i 1906. Dette leprosariet ble lenge betraktet som et av verdens ledende for behandlingen av «Hansens sykdom» (spedalskhet).  
Det dyrkes ris og kokosnøtter på øya. Den største bosetningen på øya ligger ved nordøstkysten. 
Culion er samtidig en av landkommunene i den filippinske øyprovinsen Palawan. Ved folketellingen i 2000 hadde kommunen 14.302 innbyggere.


== Barangayer ==
Culion er politisk inndelt i 11 barangayer per 30. september 2019.
Balala
Baldat
Binudac
Culango
Galoc
Jardin
Libis
Luac
Malaking Patag
Osmeña
Tiza


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Culion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
2000 Philippine Census Information
Mørjefjorden

Mørjefjorden er en fjord i innseilinga til Grenland, på grensa mellom Porsgrunn i Telemark og Larvik i Vestfold. Den er tre kilometer lang, og strekker seg fra vestsiden av Mølen og inn til Sildevika ved Mørje.Etter Snorres beretning kan det se ut som at det var her i fjorden at Olav den hellige i det store sjøslag ved Nesjar beseiret Svein Jarl palmesøndag 1016


== Referanser ==
Egeerhavet

Egeerhavet (gresk: Αιγαίον Πέλαγος, Aigaion Pelagos) er en arm av Middelhavet som ligger mellom den greske halvøya og Anatolia (Lilleasia, nå en del av Tyrkia). Det er forbundet med Marmarahavet og Svartehavet gjennom Dardanellene og Bosporos. Avgrensning mot selve Middelhavet dannes ved øyrekka Rhodos, Kárpathos og Kreta.


== Etymologi ==
I antikken var Aigaion pelagos det greske navnet på Egeerhavet, senere opphav til ordet «arkipel». Det fantes forskjellige forklaringer på navnet. Det ble sagt at havet hadde navnet etter en by; Aegae, etter en amasonedronning ved navn Aegae som druknet i havet; eller kanskje heller etter Aegeus, Theseus' far, som druknet seg i havet da han trodde sønnen var død. 
Det har også vært foreslått avledning av αἴξ, genitiv aigós αἰγός (= geit) dvs. «Geitehavet». Imidlertid kan samme ordet i flertall (αἶγες aíges) like mye bety «bølge», altså «bølgende hav» som i αιγιαλός (aighialos).


== Kultur ==
Egeerhavet var fødested for to av oldtidens store sivilisasjoner – minoerne på Kreta og mykenerne på Peloponnes. Senere utviklet bystatene Athen og Sparta seg sammen med mange andre og dannet den greske sivilisasjonen. Egeerhavet har senere vært befolket av persere, romere, bysantinere, venetianere, seljuktyrkere og osmaner.
Det opprinnelige demokratiet ble utviklet rundt Egeerhavet, og tillot kontakt mellom flere forskjellige sivilisasjoner i det østlige Middelhavet.


== Øyene i Egeerhavet ==
Øyene i Egeerhavet kan deles inn i sju grupper: Trakiahavgruppen, den østegeiske gruppen, de nordre Sporadene, Kykladene, De saroniske øyer, Dodekanesene og Kreta. Ordet «arkipel» ble opprinnelig brukt på disse øygruppene. Mange av øyene eller øygruppene i Egeerhavet er forlengelser av fjellkjeder på fastlandet. En fjellkjede danner i forlengelsen Khíos, en annen går over Euboia (nå Évvia) og danner Samos, mens en tredje fjellkjede går gjennom Peloponnes og Kreta til Rhodos og skiller Egeerhavet fra Middelhavet.
Mange av øyene har trygge havner og bukter, men navigasjon mellom øyene er generelt ganske vanskelig. Flere av øyene er vulkanske, og noen har rike forekomster av marmor og jern. De største øyene har fruktbare daler og sletter. To av øyene i Egeerhavet med noenlunde betydelig størrelse tilhører Tyrkia: Bozcaada (gresk: Τένεδος, Tenedos) og Gökçeada (gresk: Ίμβρος, Imvros).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aegean Sea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ormerfjorden

Ormerfjorden (også skrevet Ormefjorden) er en fjord i Porsgrunn kommune i Telemark. Den er cirka fire kilometer lang, og står i forbindelse med Eidangerfjorden via Ulesund og Løvøysundet.Største øya i denne fjorden er Løvøya, som er skilt fra Sandøya av det smale Løvøysundet.


== Referanser ==
VINN

VINN er et konsulent- og informasjonsselskap, med hovedkontor i Narvik. VINN er en forkortelse for Verdiskaping i norsk næringsliv. VINN er organisert som en stiftelse.
VINN arbeider innen områdene kunnskapsformidling, entreprenørskap og informasjonstjenester. I oppdrag for Nærings- og handelsdepartementet har VINN drevet nettstedet www.bedin.no og den analoge tjenesten Narviktelefonene (800 33 840), begge med formål å gjøre det enklere å starte og drive bedrift i Norge.


== VINN's historie ==
1956 – Statens Teknologiske Institutt oppretter avdeling i Narvik.
1966 – Samarbeider med Narvik ingeniørhøgskole for et teknologisk senter i Nord-Norge.
1974 – STI avd. Narvik har fokus er rettet mot fiskeindustri, verkstedteknologi, bygg og anlegg. Avdelingskontor i Mo i Rana.
1978 – Informasjonssentret (Teknisk, økonomisk informasjonssenter) blir etablert som egen etat under  Industridepartement, og er samlokalisert med STI, Narvik og Narvik      Ingeniørhøgskole.
1981 – STI, Narvik omorganiseres. VINN (Statens veiledningsinstitutt for industrien i Nord-Norge) blir opprettet som eget institutt med eget styre, direkte underlagt       Industridepartement. Avdelingsktr. i Mo i Rana, Hammerfest og Tromsø.
1986 – VINN flytter  inn i eget bygg. Teknisk, økonomisk informasjonssenter er fullt ut integrert som informasjonsavdelingen i VINN. Hovedtyngden av oppgaver er konsulenttjenester       for industri og fiskeoppdrett og informasjonsformidling i Nord-Norge. Eget program for etablereropplæring starter opp.
1988 – VINN (veiledningsinstituttet i Nord-Norge) endrer selskapsform fra institutt til stiftelse med NHD som stifter.
1992 – VINN utvikler og igangsetter  landsdekkende tjeneste for etablerere og bedrifter – Narviktelefonene på oppdrag for  NHD
1996 – VINN utvikler og igangsetter  landsdekkende tjeneste for etablerere og bedrifter – www.bedin.no på oppdrag for  NHD
2007 – VINN har kontorer i Narvik, Bodø og Tromsø.  Rekruttering er innført som nytt forretningsområde. 
2008 – Pr. september 2008 skilles konsulentavdelingen ut og blir en del av det fusjonerte selskapet Bedriftskompetanse VINN AS, etter at VINN har kjøpt 50 % av aksjene i       Bedriftskompetanse AS. Stiftelsen VINN fortsetter innenfor områdene informasjon og opplæring.  VINN oppretter avdelingskontor på Otta og Lillehammer.
2009 – 1. januar 2009 går Narviktelefonene og www.bedin.no, som har vært et NHD-prosjekt, over til å bli drevet av Brønnøysundregistrene, med kontorsted Narvik, og samlokalisert   med VINN.
2011 – VINN samler satsningen på Østlandet til ett kontor på Lillehammer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
vinn.no
bedin.no
etablerer.no
Langesundsfjorden

Langesundsfjorden eller Breviksfjorden er et fjordstykke mellom øyene Sandøya, Bjørkøya og Siktesøya i Porsgrunn kommune på østsiden, og fastlandet i Bamble kommune på vestsiden, begge i Telemark. Fjorden regnes fra sundet ved Langesund og inn til Brevik, hvor den deler seg i Brevikstrømmen og Eidangerfjorden.
I middelalderen var navnet på denne fjorden Grenmar, etter folkeslaget grenene som holdt til her, og mar som er norrønt for hav. Senere, til langt ut på 1700-tallet, ble hele strekningen fra Langesundsgapet og opp til Skien benevnt som Langesundfjorden.
I geologisk forstand markerer fjorden grensen mellom Bamblefeltet i sørvest og Oslofeltet i øst. Langs vestsiden av fjorden går et kilometerbredt bufferbelte av kambrosilurske sedimentære fjell (lokalt kjent som «flauer») som grensesone mellom Bamble- og Oslofeltene.
Utenfor fjorden er havet svært dypt, hvor det årlig gjennomføres en egen havfiskekonkurranse etter dypvannsarter i Langesundsrenna. Her er havet flere hundre meter dypt like inn i fjordgapet.


== Referanser ==
New York State Division of Military and Naval Affairs

New York State Division of Military and Naval Affairs er en etat i New York som fungerer som hovedkvarter for delstatens militære styrker – Army National Guard, Air National Guard, New York Guard og New York Naval Militia. Etaten ledes av generaladjutanten, en to-stjerners general som rapporterer til New Yorks guvernør.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) New York National Guard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Katja Seizinger

Katja Seizinger (født 10. mai 1972 i Datteln) er en tysk alpinist. Hun vant totalt 36 renn i verdenscupen (16 i utfor, 16 i Super-G og 4 i storslalåm). Hun har vunnet verdenscupen sammenlagt to ganger.


== Karriere ==
1989 – Debut i verdenscupsirkuset
1990 – Gull i super-G i junior-VM i alpint 1990
1991 – Første seier i et verdenscuprenn (Super-G)
1992 – Bronse i super-G under OL i Albertville.
1993 – Gull i super-G under VM  i Morioka, Japan
1994 – Gull i utfor under OL på Lillehammer
1996 – Sølv i utfor under VM i Sierra Nevada. Vinner verdenscupen sammenlagt.
1997 – Sølv i super-G og kombinasjonen under VM i Sestriere, Italia
1998 – Gull i utfor og kombinasjonen, og bronse i storslalåm under OL i Nagano, Japan. Dette året vant hun verdenscupen sammenlagt for andre gang.
1999 – Katja Seizinger legger opp som alpinist etter et lengre skadeavbrekk.


== Resultater i verdenscupen i alpint ==


=== Enkeltseire ===


=== Sammenlagtplasseringer ===


== Se også ==
Liste over mestvinnende vinterolympiere


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Katja Seizinger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Katja Seizinger på Internet Movie Database 
(de) Katja Seizinger – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Katja Seizinger – Olympics.com 
(en) Katja Seizinger – Olympic.org 
(en) Katja Seizinger – Olympedia 
(en) Katja Seizinger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Katja Seizinger – FIS (alpint) 
(en) Katja Seizinger – ski-db.com
Hamilton (New Zealand)

Hamilton er New Zealands fjerde største byområde. Den ligger i Waikato-distriktet på Nordøya rundt 120 kilometer sør for Auckland.
Området som nå utgjør byen var opprinnelig en samling med maori-landsbyer. Da de engelske kolonistene ankom var de fleste av disse landsbyene forlatt. De nye innbyggerne ga området navnet sitt etter kaptein Fane Charles Hamilton. Byen ligger langs elven Waikato River og har omliggende områder er blant New Zealands mest fruktbare landbruksjord. Opprinnelig var dette et landbrukssentrum, men har nå en mangfoldig voksende økonomi.
Utdanning og forskning er viktig for byen og universitetet University of Waikato og landbrukssentret ved Ruakura er blant de ledende institusjonene i landet. 
Hvert år blir det arrangert en jordbruksmesse «National Agricultural Fieldays» ved Mystery Creek. Dette er den største av sitt slag på den sørlige halvkule. Mystery Creek er landets største messesenter og har også flere andre arrangementer av nasjonal og internasjonal omdømme som bil og båtmessene «National Car Show» og «National Boat Show».
Industri og handel er viktig for den lokale økonomien, sammen med helsetjenester på sykehuset «Waikato Base Hospital».    
Hamilton er en raskt voksende by med 197 000 innbyggere. Disse inkluderer 25 000 studenter. Byen ligger sentralt plassert på Nordøya, med om lag 1,5 millioner mennesker boende i en 250 km radius. Sentrale veier og jernbanen mellom Auckland og Wellington går gjennom byen. Flyplassen er nylig blitt oppgradert for å kunne motta internasjonale flygninger.
På grunn av den raske veksten er mange av de nye bydelene oppfattet som karakterløse, men byens sentrum er i stadig forandring og levende der det ligger langs Waiaktoelvens bredder. Her finner en mange kafeer, puber og nattklubber. Veksten har så langt ikke ført til mange negative konsekvenser, bortsett fra kødannelser på enkelte veier.
Hagesentret Hamilton Gardens er regionens mest populære turistdestinasjon. Andre attraksjoner inkluderer den lokale zoologiske hagen, museet og kasinoet.   


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Hamilton, New Zealand – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Hamilton byråd
Waikato universitet
Informasjonsside om Hamilton
Været i Hamilton
Uavhengig informasjonsside om Hamilton
Hamilton Music Online Arkivert 4. september 2005 hos Wayback Machine.
Langangen

Langangen er et tettsted i Porsgrunn kommune i Telemark. Tettstedet har 465 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger ved grensen til Vestfold og Larvik, innerst i Langangsfjorden. Langangen har blant annet egen skole, kirke, sagbruk og butikk. Tidligere var tettstedet delt av hovedveien mellom Porsgrunn og Larvik, men i 1979 ble E18 lagt om, og ført i bro over tettstedet.


== Stedet ==
Langangen er mest kjent for to veianlegg: Langangen bro (lokalt Langangsbrua) og Korketrekkeren. Langangen bro er Norges største bro i betong. Den er over 700 meter lang og 70 meter høy. Korketrekkeren er den gamle veien ned til Langangen, som går rundt seg selv, 360°. Bakken er kåret til Norges råeste bakke. I flere år har det også blitt arrangert et meget populært bakkeløp her.
Langangen har en på mange måter sentral beliggenhet, og man kan nå åtte byer på under en halvtime (Porsgrunn, Skien, Langesund, Larvik, Stavern, Stathelle, Brevik og Sandefjord).
Navnet Langangen kommer av lang og angr (fjord, vik) og betyr «den lange fjorden». Slik sett skulle man tro at uttalen var Lang-angen. Men lokalt og i områdene rundt uttales navnet normalt Lang-gangen.
Bosetningen i Langangen går tilbake til Nøstvetperioden.


== Se også ==
Langangen kirke


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Langangen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Porsgrunn Biblioteks samling om Langangens historie
Langangen.com