jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Huset Alpin

Huset Alpin var et skotsk kongedynasti som hadde makten fra 843 til 1058. Det hadde navn etter Alpin II av Dalriada, som var den første kongen som forente Skottland. Den første kongen av huset Alpin var Alpin IIs sønn Kenneth I av Skottland.
Dynastiets historie er preget av borgerkrig og uro, samt konflikter med pikterne og England. Av de 19 kongene som tilhører dynastiet døde bare to av naturlige årsaker mens de fortsatt satt ved makten. Resten ble enten avsatt, myrdet eller drept i slag. En mulig forklaring på disse forholdene er den skotske tronfølgeordningen, tanisteri, hvor det ikke er slektskap som avgjør, men dugelighet. Under et slikt system er det lettere å myrde seg fram til tronen enn i et system hvor man må være av kongelig byrd.William Shakespeares stykke Macbeth var inspirert av denne perioden, og har sitt navn fra Macbeth av Skottland. 
Huset Alpin ble fulgt av huset Dunkeld, som startet med Malcolm III. 


== Litteratur ==
Detlev Schwennicke: Europäische Stammtafeln, Band II, 1984, Tafel 88
Anderson, Alan Orr (1922), Early Sources of Scottish History A.D. 500 to 1286, I (1990 revised & corrected utgave), Stamford: Paul Watkins,  
Bannerman, John (1999), «The Scottish Takeover of Pictland and the relics of Columba», i: Broun, Dauvit; Clancy, Thomas Owen, Spes Scotorum: Hope of Scots. Saint Columba, Iona and Scotland, Edinburgh: T. & T. Clark, ss. 71–94,  
Broun, Dauvit (1999), «Dunkeld and the origins of Scottish Identity», i: Broun, Dauvit; Clancy, Thomas Owen, Spes Scotorum: Hope of Scots. Saint Columba, Iona and Scotland, Edinburgh: T. & T. Clark, ss. 96–111,  
Broun, Dauvit (1999), The Irish Identity of the Kingdom of the Scots in the Twelfth and Thirteenth Centuries, Woodbridge: Boydell Press,  
Broun, Dauvit; Clancy, Thomas Owen (1999), Spes Scotorum: Hope of Scots. Saint Columba, Iona and Scotland, Edinburgh: T. & T. Clark,  
Duncan, A. A. M. (2002), The Kingship of the Scots 842–1292: Succession and Independence, Edinburgh: Edinburgh University Press,  
Herbert, Máire (2000), «Ri Éirenn, Ri Alban: kingship and identity in the ninth and tenth centuries», i: Taylor, Simon, Kings, clerics and chronicles in Scotland 500–1297, Dublin: Four Courts Press, ss. 62–72,  
Smyth, Alfred P. (1989) [1984], Warlords and Holy Men: Scotland AD 80–1000, Edinburgh: Edinburgh University Press,  
Taylor, Simon, red. (2000), Kings, clerics and chronicles in Scotland 500–1297, Dublin: Four Courts Press,  
Woolf, Alex (2007), From Pictland to Alba, 789–1070, The New Edinburgh History of Scotland, Edinburgh: Edinburgh University Press,  


== Se også ==
Liste over britiske monarker (med liste over kongene fra huset Alpin)
Akkreditiv

Et akkreditiv (brukes oftest i flertallsformen akkreditiver) er et fullmaktsskriv for en diplomatisk utsending. Ved innsettelse som ambassadør eller generalkonsul må den som er utnevnt overlevere sine akkreditiver til rette myndighet. Dette utløser den formelle, gjensidige anerkjennelsen av at personen representerer sitt land i et fremmed land. Verbalformen accredere, eller akkreditere brukes om prosessen, men sees sjelden i bruk.
Ordet kan også brukes om andre fullmakter, som en fullmakt til å heve penger fra en annen persons konto. 


== Norge ==

I Norge leveres akkreditivene til Kongen. Dette følges gjerne av en presentasjon i Utenriksdepartementet, som har det faktiske ansvar for oppfølging av de diplomatiske forbindelser.


== Se også ==
Akkreditering
Agrément
Legitimasjon
Nederlands provinser

Nederlands provinser representerer det administrative laget mellom Nederlands nasjonale regjering og de lokale kommunene, og har ansvaret for saker av regional betydning. Nederlands provinser går tilbake til de gamle føydale enheter, og har hatt sin nåværende funksjon som forvaltningsenheter i en sentralstat siden 1800-tallet. Siden 1. januar 1986 har Nederland vært delt inn i tolv provinser.
Den mest folkerike provinsen er Zuid-Holland (Sør-Holland) med over 3,6 millioner innbyggere i henhold til befolkningsbergning i 2015. Med en befolkning på rundt 380 621 innbyggere (2014) er Zeeland den minste provinsen. I henhold til areal er Friesland den største provinsen med et totalt areal på 5 749 km². Om vann ikke er inkludert er Gelderland den største provinsen med et areal på 4 972 km². Utrecht er den minste provinsen med et areal på kun 1 449 km². Rundt 13 000 mennesker var sysselsatt i en provinsadministrasjon i 2009.Nederlands provinser er organisert i Interprovinciaal Overleg (Assosiasjon av Nederlands provinser, IPO). Denne organisasjonen promoterer provinsenes felles interesser hos Nederlands nasjonale regjering i Haag og innenfor EU i Brussel.


== Provinser ==


== Se også ==
ISO 3166-2:NL
Curaçao
Karibisk Nederland
Sint Maarten


== Referanser ==
Arne Brustad

Arne Brustad (1912–1987) var en norsk fotballspiller. Han var kjent som «Obersten», og spilte klubbfotball for Lyn. Han fikk også 33 A-landskamper for Norge og scoret 17 landslagsmål, deriblant tre ganger i bronsefinalen i OL i 1936.
Hans posisjon på banen var opprinnelig indre høyre, men han ble etterhvert venstreving. Han var kjent som en teknisk spiller, og for sitt høye tempo i spillet. Brustad hadde også et «sydlandsk temperament» på banen, noe som i 1930-årene gjorde ham kjent under kallenavnet «Nordens italiener».


== Klubbkarriere ==
Som ungdom spilte Brustad for Ullevål IL, mens han hele seniorkarrieren spilte for Fotballklubben Lyn. Mye av klubbkarrieren ble ødelagt av Idrettsstreiken under andre verdenskrig, men han ble Norgesmester med Lyn to ganger, i 1945 og 1946.


== Landslagskarriere ==
I OL-turneringen i Berlin scoret Brustad fem mål på fire kamper, deriblant alle Norges tre mål i bronsefinalen mot Polen, hvor Norge vant 3–2. Brustad ble av mange, både i Norge og i utlandet, regnet for å ha vært turneringens beste spiller.
I 1938 deltok Norge i fotball-VM for første gang. Turneringen foregikk i cupformat, og Norge ble slått ut i første runde av Italia etter å ha tapt 2–1 etter ekstraomganger. Brustad scoret det norske målet, og scoret også et mål til like før slutten av ordinær tid, men dette målet ble annullert for offside.
Senere samme år ble Brustad som eneste nordmann tatt ut på Europalaget som spilte mot England på Wembley. 
Arne Brustads drakt fra Europalaget samt hans medaljer og trofeer er i dag utstilt på Fotballmuseet på Ullevaal Stadion.


== OL-medaljer ==
1936  Berlin -  Bronse i fotball (Norge)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arne Brustad – Olympedia 
(en) Arne Brustad – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Arne Brustad – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Arne Brustad – FIFA 
(en) Arne Brustad – Transfermarkt 
(en) Arne Brustad – national-football-teams.com 
(en) Arne Brustad – WorldFootball.net 
(en) Arne Brustad – Soccerway 
(en) Arne Brustad – EU-Football.info 
(no) Arne Brustad – Norges Fotballforbund
«Etnefjell»-ulykken

«Etnefjell»-ulykken fant sted 31. oktober 1968 i Nord-Atlanteren da det klokken 02 om natten inntraff brann ombord på tørrlasteskipet MS «Etnefjell».
Skipet var underveis i ballast fra Fredrikstad til Newfoundland. Maskinsjefen Paul Mathiesen ble drept i eksplosjonen i maskinrommet som førte til brannen. Man startet umiddelbart evakuering og alle regnet med at det var et totalforlis. 29 mann gikk i to livbåter tross at det var dårlig vær, mens kapteinen Isak Kristoffer Isaksen, overstyrmannen Hilmar Sjåvik og førstemaskinisten Nils Herman Berg ble ombord. De forsøkte å slukke brannen, men måtte gi opp og trakk seg tilbake på et tryggere sted av skipet der de i fire døgn livnærte seg på rå poteter inntil det polske fabrikkskipet MS «Uran» berget dem. Mannskapet som var gått i livbåtene så man aldri mer igjen. Totalt mistet 30 av mannskapet livet.
Sjøforklaringen konkluderte med at brannen oppstod på grunn av varmgang i trustlageret, som førte til en eksplosjon som kuttet av brennstoffrøret til en drivstofftank. Tonnevis med olje flommet ut og forårsaket en flere dager lang brann.
Skipet ble slept til Falmouth og kondemnert. Vraket ble kjøpt av Tønsbergrederiet N.R. Bugge og forskipet ble skjøtet sammen med akterskipet fra søsterskipet MT «Olav Ringdal Jr.» Dette skipet fikk navnet «Besna» og senere «Ken Lung», etter å ha blitt solgt til et kinesisk selskap. I 1977 sprang det lekk og sank ved Andamanene på vei til Japan med en last råjern.


== Se også ==
Norske katastrofer og store ulykker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
M/T Etnefjell hos Sjøhistorisk database
50 år siden Etnefjell-ulykken – Artikkel om ulykken hos Norsk Maritimt Museum
Nordeste

Nordeste (nordøst) er den nordøstlige regionen i Brasil og består av de ni delstatene Alagoas, Bahia, Ceará, Maranhão, Paraíba, Pernambuco, Piauí, Rio Grande do Norte og Sergipe. Om lag 30 % av Brasils befolkning bor i denne regionen. Folk som bor eller kommer fra dette området kalles ofte for Nordestinos. 


== Geografi og klima ==
Nordøst-Brasil kan grovt deles inn i tre soner. Langs med kysten finner man et belte med tropisk klima og en del nedbør. Dette er et grøderikt område som tidligere var dekket av skog og kalles Mata atlântica. Skogen ble hugget ned i kolonitiden, og nå dyrkes det blant annet sukkerrør i dette beltet. Lenger inn kommer man til en tørrere overgangssone og lengst inne finner man området som kalles Sertão og som har et svært tørt klima.


== Kultur ==
Kulturen i Nordøst er rik og mangfoldig, med historiske bysentrum blant annet i Salvador, Olinda og Recife.  Danser som samba, lambada og frevo samt musikksjangere som forró og axé har sin opprinnelse i denne regionen. Det samme gjelder kampsporten capoeira og religionen Candomblé.


== Økonomi ==
Langs kysten og i de historiske byene er økonomien basert på turisme og landbruk, hvorav sukkerrør er en viktig inntektskilde. Rundt de større byene finnes det også en del industri. Noen av delstatene har inntekter fra olje.


== Fakta ==
Areal: 1 561 177 km² (27,50 %)
Befolkning: 47 700 000 innb. (30,55 innb./km²; 16 %)
BNP: ~48.1bi US$ (~12 %)
Største byer: Salvador (2 440 828); Fortaleza (2 138 234); Recife (1 421 993); São Luís (868 047); Maceió (796 842); Teresina (714 583); Natal (709 536); João Pessoa (595 429); Jabotão dos Guararapes; (580 795); Feira de Santana (481 137); Aracaju (461 083); Olinda (368 666); Campina Grande (354 546)


== Delstater og hovedsteder ==
Alagoas – Maceió
Bahia – Salvador
Ceará – Fortaleza
Maranhão – São Luís
Paraíba – João Pessoa
Pernambuco – Recife
Piauí – Teresina
Rio Grande do Norte – Natal
Sergipe – Aracaju


== Se også ==
Delstater og regioner i Brasil


== Eksterne lenker ==
Inormasjonsside om Nordeste (engelsk)
Slaget ved Reading

Slaget ved Reading er navnet på to separate trefninger nær byen Reading i Berkshire, England:

Slaget ved Reading 871
Slaget ved Reading 1688Se også
Beleiringen av Reading (1642–1643)
Huset York

Huset York var et engelsk fyrstehus og dynasti som nedstammet fra det kongelig huset Plantagenet. Det utgjorde den ene av de to fraksjonene i rosekrigene. Husets navn er hentet fra Richard Plantagenet, 3. hertug av York, og dets symbol var en hvit rose. Tre av dets medlemmer ble konger av England fra 1461 til 1485. Huset York nedstammet i mannlig linje fra Edmund av Langley, 1. hertug av York (1341–1402), den fjerde overlevende sønnen til Edvard III av England, men representerte også Edvards seniorslekt ved å være i kognatisk (gjennom moren) slekt med  Lionel, hertug av Clarence, andre overlevende sønn av Edvard III. Det er basert på disse etterkommerne at de gjorde krav på den engelske tronen. Sammenlignet med huset Lancaster, den andre fraksjonen i rosekrigene, hadde York seniorkravet på Englands trone i henhold til kognatisk primogenitur, men juniorkrav i henhold til agnatisk primogenitur. Kongetiden til dette dynastiet endte med at kong Rikard III av England ble drept i slaget ved Bosworth Field i 1485 (og den siste engelske konge som ble drept på slagmarken).Den mannlige slektslinjen døde ut da Edward Plantagenet, 17. jarl av Warwick døde i 1499. De to adelsslektene York og Lancaster ble forent da Elisabeth av York giftet seg med Henrik VII, og huset Tudor kom da til makten.Rivaliseringen mellom de to dynastiene har faktisk blitt bevart, i en fredeligere og mer vennskapelig form, som en rivalisering mellom grevskapene Lancashire og Yorkshire. 


== Konger fra huset York ==
Edvard IV, regjerte 1461–1470 og 1471–1483
Edvard V, utpekt i 1483, men aldri kronet (en av prinsene i Tower of London)
Richard III, regjerte 1483–1485


== Referanser ==
Kolbjørn Hauge

Kolbjørn Hauge (født 2. april 1926 på Kyrkjøy i Finnøy kommune i Ryfylke, død 15. august 2007) var en norsk forfatter, tidligere stein- og jordarbeider, gårdsgutt, gartner, fisker, veiarbeider, kontorist, sjømann og lærer. Hauge var utdannet adjunkt, med 4-årig lærerskole fra Stord i 1951 og  videreutdanning i gymnastikk, forming, historie, spesialpedagogikk og pedagogisk rettledning. Han  underviste i alle ledd i folkeskolen og på lærerhøgskole.
Hauge slo igjennom som skjønnlitterær forfatter i 1993 med kriminalromanen Heit juice. Romanen seiret samme år i en konkurranse om beste nordiske kriminalroman. I romanen presenteres også Hauges krimhelt, Petter Eliassen, som er en gjenganger i de fleste av forfatterens kriminalromaner. Hauge skrev fagbøker, barnebøker og prisbelønnede klassiske detektivfortellinger/politiromaner fra vestnorsk bygdemiljø. Sammen med Magnhild Bruheim regnes han som en av de fremste eksponentene for subgenren «bygdekrim».
Kolbjørn Hauge var bror av forfatteren Alfred Hauge.


== Bibliografi ==
Bedre timer – Fagbok i pedagogikk (1986)
Fra protest til parti – Politisk historie (1987)
Stor norsk rimordbok – Ordbok (1990)
Onsdagsranaren – Barnebok (1991)
Kofferten – Kriminalroman (1991)
Heit juice – Kriminalroman (1993)
Død mann i boks – Kriminalroman (1995)
Nei men, Sofus! – Barnebok (1996)
Til jord skal du bli – Kriminalroman (1997)
Hitlers labyrint – Barnebok (1998)
Ryfylke – heimstad for gråstein og lengsel (red.) – Dokumentar (1998)
Over mitt lik – Kriminalroman (1999)
Grøne øyer, blå fjord – Dokumentar (2001)
Historia om korleis lydane fekk bokstavar – Fagbok (2001)
Nord og ned – Kriminalroman (2003)
To perfekte mord og andre kriminelle historier – Noveller (2004)
50 år i storm og stille: Historia om L. Rødne & Sønner – sakprosa (2005)


== Priser ==
Sunnmørsprisen 1993, for Heit juice
Rivertonprisen 1995, for Død mann i boks


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Melding om dødsfallet i Stavanger Aftenblad
Digitaliserte bøker av Kolbjørn Hauge i Nasjonalbiblioteket
Leila Khaled

Leila Khaled (arabisk: ليلى خالد laylà ẖālid; født 9. april 1944 i Haifa i det daværende Palestinamandatet) er en palestinsk aktivist, politiker og tidligere flykaprer. Hun er medlem av den militante venstreorienterte gruppen PFLP. Hun ble kjent blant annet for sin rolle under to flykapringer i 1969 og 1970. Senere ble hun medlem av det palestinske parlamentet og bosatte seg i Amman.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Khaled ble født i Haifa i Palestinamandatet, men ble ved ved fireårsalderen tvunget på flukt på grunn av Den arabisk-israelske krig i 1948, og kom til Libanon.


=== PFLP-militant, flykaprer ===
Khaled ble medlem i den militante, venstreorienterte Folkefronten for Palestinas frigjøring (PFLP), stiftet av George Habash og Wadi Haddad i 1967. I 1969 ble hun historiens første kvinnelige flykaprer, da hun kapret TWA Flight 840 fra Roma til Tel Aviv. Khaled gjennomgikk plastiske operasjoner for å ikke bli gjenkjent, og et år senere forsøkte hun å kapre El Al Flight 219 fra Amsterdam til New York, men mislykkes. Khaled ble arrestert da flyet landet i Storbritannia, og ble senere utvekslet mot gisler. 


=== Politiker ===
Etter at PFLP skiftet strategi sluttet organisasjonen med spektakulære internasjonale operasjoner og flykapringer. Khaled ble politiker, medlem av politbyrået i PFLP og representant i Det palestinske nasjonalrådet (PNC), PLOs lovgivende forsamling. Hun engasjerte seg i PLO-organisasjonen General Union of Palestinian Women og arbeidet en periode på PLO-kontoret i Beirut.I 2018 kritiserte hun PNC for dets manglende evne til å løse konflikten mellom Fatah og Hamas.


=== Et palestinsk ikon ===
Khaled ble et palestinsk ikon og symbol på den palestinske kampen mot den israelske okkupasjonen. Fotografiet av den billedskjønne ungjenta iført kefije, med et kalasjnikovgevær i hendene, gikk verden rundt på 1970-tallet og bidro til å mytifisere den palestinske flykapreren. I senere tid har hun gitt en rekke intervjuer, og det er skrevet mange bøker om henne.
Per 2014 tar hun avstand fra flykapringer som strategi, men hun er fortsatt medlem av PFLP og mener palestinsk voldsbruk mot den israelske okkupasjonen er berettiget.


== Galleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sarah Irving: Leila Khaled : Icon of Palestinian Liberation, Pluto Press (2012)
Leila Khaled: My people shall live: The autobiography of a revolutionary, Hodder and Stoughton (1973) - med George Hajjar


== Eksterne lenker ==
(en) Leila Khaled – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Leila Khaled på Internet Movie Database
Culen av Skottland

Culen (skotsk-gælisk: Cuilén mac Illuib; død 971) var konge av Alba (Skottland) fra 967 til sin død i 971.Han var en av de tre kjente sønnene til kong Indulf (Ildulb mac Causantín), og tok over tronen etter sin fetter Dubh (Dub mac Maíl Coluim). Hans to brødre var Amlaíb og Eochaid. Hans navn ble også omtalt i moderne gælisk som Cuilean, og anglisert som Colin. Hans tilnavn var An Fionn, «den hvite».Han var den tredje skotske konge på rad hvis forgjenger ble myrdet. Dubhs lik ble funnet under en bro ved Kinloss i Aberdeenshire. Det er antatt at Culen var innblandet i Dubhs død, som hadde beseiret Culen i et slag i 965.Krønike om kongene av Alba rapporterer flere hendelser i styret til Colen. Den forteller at Marcan, sønn av Breodalach, ble drept i Lothian, Cellach, biskop av Cennrígmonaid, og Máel Brigte, også en biskop, døde. Andre dødsfall som skjedde var Domnall mac Cairill og Máel Brigte mac Dubacain, men identiteten til disse er ikke kjent, men de må øyensynlig ha vært betydningsfulle menn ettersom de er omtalt. Máel Brigte kan være en sønn av Dubacan mac Indrechtaig, mormaer av Angus, som ble drept i slaget ved Brunanburh i 937. Til sist fortelles det at Leot og Sluagadach dro til Roma, og da antagelig i kirkelig ærend.
I 971 ble Culen drept, sammen med sin bror Eochaid, ved å bli brent inne i en hall i Lothian. Den ansvarlige var Amdarch, en krigshøvding fra kongedømmet Strathclyde. Drapet hevdes å være hevn for at Culen hadde voldtatt Amdarchs datter. Krønike om kongene av Alba sier ikke at han ble gravlagt på Iona, men rapportene om Dubhs død gjør det klart at det antagelig var tilfelle.
Culen ble etterfulgt av Dubhs bror Kenneth II (Cináed mac Maíl Coluim), som ble fordrevet fra tronen for en kort tid senere på 970-tallet av Culens bror Amlaíb. Culens sønn Konstantin III (Causantín mac Cuilén) ble senere konge.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anderson, Alan Orr ([1922] 1990): Early Sources of Scottish History A.D. 500–1286, bind 1. Opptrykk med rettelser. Stamford: Paul Watkins, ISBN 1-871615-03-8
Duncan, A.A.M. (2002): The Kingship of the Scots 842–1292: Succession and Independence. Edinburgh: Edinburgh University Press, ISBN 0-7486-1626-8
Smyth, Alfred P. (1998): Warlords and Holy Men: Scotland AD 80-1000. Opptrykk, Edinburgh: Edinburgh UP, ISBN 0-7486-0100-7


== Eksterne lenker ==
CELT: Corpus of Electronic Texts hos University College Cork inkludert Annals of Ulster, Tigernach, the Four Masters og Innisfallen, Chronicon Scotorum, og Lebor Bretnach (som inkluderer Duan Albanach), genealogier, og ulike helgenbiografier. Det meste er oversatt eller oversettelser er på gang.
(CKA) The Chronicle of the Kings of Alba
Middag

Middag eller middagsmat er benevnelsen for hovedmåltidet i de fleste kulturer. Middagen var tradisjonelt det eneste varme måltidet på hverdager i Norge og ble inntatt midt på arbeidsdagen (cirka kl. 12), men det har etter hvert blitt mer vanlig å spise middag i tidsrommet 14-20 på ettermiddagen. 
Det å spise middag har tradisjonelt blitt uttrykt på norsk som eta til middags. I Norsk ordbog (1873) hevder Ivar Aasen at middag egentlig er å betrakte som et måltid kort etter middag. Dette begrunner han med at middag egentlig ikke var betegnelse på selve måltidet, men betydde i begynnelsen av middagsstunden omtrent klokken 3. En annen betegnelse for det samme måltidet har vært non, avledet fra latinsk nona som betyr den niende timen på dagen, og sies å ha vært ved tretiden. Samme ord er i engelsk form noon, og er etter Ivar Aasens oppfatning betegnelse på spisetid midt på ettermiddagen.I boken Om kostholdet i Norge fra omkring 1500-tallet og op til vår tid (utgitt av Det Norske Videnskaps-Akademi, 1942) nevner Fredrik Grøn at non antakelig er det måltidet som i nyere tid har blitt kalt for middag.Eksempler på typiske norske middagsretter er fårikål, rømmegrøt, fisk, poteter, lapskaus og lutefisk. Middagskulturen i Norge har endret seg ved globaliseringen hvor matvarer som pasta, pizza, sushi, kebab og annen utenlandsk mat har blitt vanligere.


== Referanser ==
Produktplassering

Produktplassering er en form for markedsføring der et selskap betaler for at deres produkt vises i ett eller flere medier. Balasubramanian (1994) definerte begrepet som «et betalt produktbudskap med den  hensikt å påvirke film- (eller TV-) publikum gjennom planlagt og diskré plassering av et produkt i en film eller TV-program». Denne definisjonen har senere blitt modifisert til å inkludere plassering i andre medier, som bøker, musikkvideoer og videospill. Det som ofte forbindes med produktplassering er egentlig merkeplassering, hvor en merkevare er tydelig representert i mediet.
Eksempelvis kan en TV-serie mot betaling gi en gitt tidslengde der logo, produktet selv eller selskapets navn vises visuelt eller nevnes.


== Eksterne lenker ==
Avhandling om produktplassering
Holtaheia-ulykken

Holtaheia-ulykken var en flyulykke som inntraff den 9. august 1961 i Holtaheia i Strand kommune, Ryfylke i Rogaland. Flyet fra Cunard Eagle Airways var av typen Vickers 610 Viking 3B og hadde med en hel skoleklasse fra Croydon, som er en bydel sør i London. Ulykken hendte som følge av at pilotene av en eller annen grunn valgte en annen trasé enn annonsert ved innflyvningen.


== De omkomne i ulykken ==

34 gutter i alderen 13 til 16 år, samt to lærere, George Budd og John Beacham, fra Lanfranc Secondary Modern School for Boys (nå Archbishop Lanfranc School) omkom i ulykken, i tillegg til besetningen på tre. Et minnesmerke over de 39 som omkom i ulykken ble avduket på Holtaheia den 13. mai 1962. Dette ligger i et vakkert turområde som brukes mye av lokalbefolkningen i Nordre Strand.


== Se også ==
Norske katastrofer og store ulykker


== Litteratur ==
Rosalind Jones, Flystyrten i Holtaheia, Commentum (2011), ISBN 9788282330527


== Eksterne lenker ==
Rapport på Aviation Safety Network
Artikkel om ulykken fra Stavanger Aftenblad, 26. juni 2008
Faksimile av artikkel om ulykkesrapporten, fra Flight International, 4. oktober 1962
Gripende minnemarkering i Holtaheia – artikkel i Stavanger Aftenblad, 9. august 2011
Holtaheia
Ecgfrith av Mercia

Ecgfrith (død desember 796) var konge av Mercia i dagens England. Han styrte landet fra faren Offas død i juli 796 og fram til sin egen død bare omkring fem måneder senere. Ifølge Den angelsaksiske krønike varte hans regjeringstid i 141 dager. Dersom dette er korrekt døde han 14. eller 17. desember.
Offa hadde de siste ti årene av sitt liv lagt mye arbeid i å sikre at Ecgfrith skulle etterfølge ham. I 787 ble Ecgfrith derfor utropt til medkonge. Det er mulig at han ble drept av etterfølgeren Coenwulf.