jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fyrstbiskop

En fyrstbiskop (tysk Fürstbischof) var i Det tysk-romerske rike en biskop som samtidig var en riksfyrste med personlig stemme (virilstemme) i riksdagen. Fyrstbiskopen var geistlig hersker over et fyrstbispedømme (Fürstbistum) og samtidig verdslig hersker over et riksumiddelbart territorium som ble kalt høystift (Hochstift). Høystiftet var ofte av mye mindre utstrekning enn fyrstbispedømmet, men kunne ha anselige størrelser (for eksempel over 10 000 km² i Salzburgs tilfelle). De respektive betegnelsene for erkebiskoper var fyrsterkebiskop, fyrsterkebispedømme og erkestift (Fürsterzbischof, Fürsterzbistum, Erzstift). Også en del abbeder, abbedisser og proster var riksumiddelbare; disse ble kalt riksprelater.
Fyrstbiskopene var en av Det tysk-romerske rikets viktigste grunnsøyler. Således var fyrsterkebiskopene av Mainz, Trier og Köln rikets fremste kurfyrster. Fyrstbiskopene ble ofte også regnet for å være keiserens viktigste støttespillere. Biskopenes fyrstestatus gikk tilbake til de tysk-romerske herskernes politikk i tidlig middelalder: I motsetning til de mektige verdslige fyrstefamiliene hadde ikke biskoper dynastiske interesser. Ofte ble biskopene til og med utnevnt av keiserne.
I begynnelsen av Det tysk-romerske rike fantes det rundt 92 fyrst(erke)biskoper, dvs. samtlige biskoper innen riket var riksfyrster. Tallet ble gradvis redusert, delvis fordi bispedømmene havnet utenfor riket (f.eks. Aquileia i Italia, Bisanz i Frankrike, Chur i Sveits), delvis fordi fyrstbiskopene mistet riksumiddelbarheten (f.eks. Chiemsee, Gurk, Seckau), delvis fordi bispedømmene ble protestantiske og stemmene deres ble overtatt av verdslige herskere (f.eks. Magdeburg av Brandenburg, Meißen av Sachsen, Schwerin av Mecklenburg). Den eneste protestantiske biskopen som forble riksfyrste, var fyrstbiskopen av Lübeck.
Før Napoleonskrigene (dvs. rundt 1792) fantes det ennå fem fyrsterkebispedømmer og 24 fyrstbispedømmer (se listen). Fire av disse ble annektert av franske tropper mellom 1794 og 1799 (Bisanz, Chur, Lüttich, Sitten). Resten ble, med unntak av Regensburg, sekularisert gjennom Reichsdeputationshauptschluss i 1803.


== Liste over fyrstbispedømmer per 1792 ==

Kurfystedømmet og fyrsterkebispedømmet Mainz
Kurfystedømmet og fyrsterkebispedømmet Trier
Kurfystedømmet og fyrsterkebispedømmet Köln
Fyrsterkebispedømmet Bisanz
Fyrsterkebispedømmet Salzburg
Fyrstbispedømmet Augsburg
Fyrstbispedømmet Bamberg
Fyrstbispedømmet Basel
Fyrstbispedømmet Brixen
Fyrstbispedømmet Chur
Fyrstbispedømmet Corvey
Fyrstbispedømmet Eichstätt
Fyrstbispedømmet Freising
Fyrstbispedømmet Fulda
Fyrstbispedømmet Hildesheim
Fyrstbispedømmet Konstanz
Fyrstbispedømmet Lübeck
Fyrstbispedømmet Lüttich
Fyrstbispedømmet Münster
Fyrstbispedømmet Osnabrück
Fyrstbispedømmet Paderborn
Fyrstbispedømmet Passau
Fyrstbispedømmet Regensburg
Fyrstbispedømmet Sitten
Fyrstbispedømmet Speyer
Fyrstbispedømmet Straßburg
Fyrstbispedømmet Trient
Fyrstbispedømmet Worms
Fyrstbispedømmet Würzburg
Kalle en spade for en spade

Å ’kalle en spade for en spade’ (på engelsk call a spade a spade) er et figurativt uttrykk, som refererer til å kalle noe «som det er», altså, gå rett på sak og nevne noe ved dets rette navn, uten forskjønnende ord eller forblommede uttrykk. Altså, er det i motsatt betydning av å ’gå rundt grøten’ – det vil si, være frittalende om det, sannferdig, ærlig og direkte – til og med å være brysk eller uhøflig, også selv om motivet anses som vulgært, uhøflig eller ubehageligt.
Uttrykket finnes på spansk som al pan, pan y al vino, vino («brød er brød, og vin er vin»).


== Full definisjon ==
Å «kalle en spade en spade» er et figurativt uttrykk som forutsetter at taleren burde ha, eller har kalt, – en person, sted eller sak, det mest treffende navnet det kan ha, uten forbehold om følelser eller anstrengte formaliteter som kan komme ved bruken. Implikasjonen er at man forteller sannheten om det aktuelle emnet,  snakker ’rett fra levra’ om det, altså, ærlig og direkte om det, selv om det anses vulgært, uhøflig eller ubehagelig. E. Cobham Brewer (1810–1897) definerte uttrykket i 1913 som outspoken, blunt, even to the point of rudeness («frittalende og uhøfflig»), og legger til at det innebærer at man navngir «noe etter deres egentlige navn uten å gå rundt grøten».


== Referanser ==
Spøkelseskladden

Spøkelseskladden (engelsk: The Phantom Blot) er en tegneseriefigur i Disneys historier. Han er en skurk; kledt i et sort laken, sorte hansker og støvler, og er (ved siden av Svarte-Petter) Mikke Mus' nemesis. Han opptrådte første gang i 1939 i historien Mikke Mus lurer Spøkelseskladden (Mickey Mouse Outwits the Phantom Blot) av Floyd Gottfredson, hvor han arbeidet som spion for en fiendtlig makt. I denne historien ble han også demaskert (det viste seg at han lignet på Walt Disney) for første gang. Han har for vane å etterlate seg et ark signert med en blekkflekk på åstedene.
Lenge var Spøkelseskladden den farligste av alle Andebys forbrytere, et kaldblodig kriminelt geni hvis gåtefulle skikkelse satte skrekk i byens befolkning. På 1970-tallet begynte tegnerne å gi ham øyne, og han ble straks mer en komisk figur som begikk dumheter lik en hvilken som helst forbryter. Mot slutten av 1990-årene forsvant øynene igjen, og i mange nyere historier kan man oppleve den klassiske, fryktinngytende Spøkelseskladden.
Spøkelseskladden er en mester til å forkle seg og til å slippe unna; når politiet en sjelden gang pågriper ham, går det ikke lang tid før han er borte igjen. Han er dessuten en dyktig hypnotisør og har kunnskaper om blant annet biologi, kjemi og fysikk. Hans største svakhet er forfengelighet; det som driver ham er mer enn noe annet ønsket om å være den største forbryter i universet. Like fra sin aller første historie har han også beskrevet seg selv som «bløthjertet»: Selv om han gjerne konstruerer fryktelige dødsfeller for Mikke Mus, orker han aldri å bli værende for å se på at Mikke omkommer (hvilket i praksis selvsagt alltid betyr at Mikke finner en vei ut av fellen og unnslipper).


== Eksterne lenker ==
«Spøkelseskladden» hos INDUCKS
Lysaker

Lysaker er et strøk med boliger, industri og kontorer helt øst i Bærum kommune i Viken på grensen mot Oslo. Kommunegrensen følger Lysakerelva som ved Lysaker munner ut i Lysakerfjorden. Lysaker grenser til Stabekk, Fornebu og Jar; og Sollerud/Lilleaker i Oslo på den andre siden av elven. Området har navn etter Lysaker gård, som lå vest for elva og på sjøsiden av dagens E18, hvor det nå står en rekke forretningsbygg. Navnet betyr «de lysende åkrene», av norrønt Ljósakr. Lysaker ble adelig setegård for Nesøygodset da stattholder Christopher Urne overtok godset i 1639.
Lysaker ble et trafikknutepunkt etter at Kongsberg Sølvverk ble anlagt i 1624 og det ble anlagt ny vei til Christiania med bro ved dagens Lysakerbro. Tidligere ble elven krysset lengre opp, rett ovenfor fossen, ved Fåbro (tidligere navn på Lysakerelven var «Fod»). Særlig etter at Drammenbanen ble lagt her i 1872 vokste Lysakers betydning som trafikknutepunkt.
I dag er det ingen andre steder i Norge hvor det passerer flere biler per døgn enn på Europavei 18 ved Lysaker. Statens vegvesen har beregnet at det i perioden 2005–2010 vil være i gjennomsnitt 170 000 passeringer i døgnet. Dette er en oppjustering fra det tidligere anslaget fra 1990-tallet, som var på 120 000 passeringer.
Lysaker-lokket er et sentrum for bedrifter i området. På Lysaker-lokket over E18 ligger Lysaker Torg som har postkontor med spesiell bedriftsservice. Videre har området bedrifter som Nextgentel, Findus, Barnengen, Oracle, Statkraft, Pfizer, Microsoft, Nokia, Wilh. Wilhelmsen, Petroleum Geo-Services, Agva Kraft og Granfos Brug, samt kontorbygninger for Klaveness rederi og Aker Kværner. Lenger ut langs utløpet av elven ligger Lysaker Brygge med boliger og forretningslokaler.
Lysaker stasjon ved siden av har togforbindelse med Skøyen inn mot sentrum av Oslo og Sandvika vestover. Flytoget passerer der jevnlig. Videre er området et bussknutepunkt for lokal- og langdistansebusser, samt passasjerferge til Nesodden. 
Fridtjof Nansens hus Polhøgda ligger på Lysaker og huser nå Fridtjof Nansens Institutt.
Lysaker har gitt navn til den såkalte Lysakerkretsen; et nettverk av kunstnere og vitenskapsmenn som bodde her rundt 1900. 
I vår tid jobber mange på Lysaker. De siste 25 årene er antallet arbeidsplasser mer enn femdoblet. Innen en radius på 800 meter fra Lysaker stasjon ligger det hele 25 000 arbeidsplasser, underforstått at noen av disse ligger på Lilleaker på Oslosiden.


== Litteratur ==
Rasch-Engh, Rolf: Lysaker – gammelt boområde og næringssentrum. 2000.


== Eksterne lenker ==
Google Local map som viser satellittbilde og kart for Lysaker-lokket og Lysaker Torg
Corey Pavin

Corey Pavin (født 16. november 1959) er en amerikansk profesjonell golfspiller som var en av de ledende stjernene på PGA-touren fra midten av 1980-tallet til midten av 1990-tallet.
Pavin ble profesjonell i 1982 og etablerte seg raskt som en ledende spiller, med tre internasjonale seire i 1983 og sin første sier på PGA-touren i Houston Coca-Cola Open i 1984. De fleste årene i det neste decenniet vant han minst én turnering på PGA-touren eller internasjonalt. I 1991 toppet han pengelisten på PGA-touren, og ble dermed den siste til å gjøre dette uten å ha vunnet en million dollar i premiepenger.
Pavins karriere nådde sitt høydepunkt da han vant sin første major i US Open i 1995. Heller enn å markere en ny giv mot et høyere nivå, ble prestasjonen fulgt av et langt skred ned på verdensrankingen i golf. Siden har han kun vunnet ett mesterskap på PGA-touren, og 89.-plassen på pengelisten for 2004 var første gang blant de 100 beste siden 1998.


== Seire på PGA-touren ==
2006: U.S. Bank Championship in Milwaukee
1996: MasterCard Colonial
1995: Nissan Open; US Open
1994: Nissan Los Angeles Open
1992: Honda Classic
1991: Bob Hope Chrysler Classic; BellSouth Atlanta Golf Classic
1988: Texas Open
1987: Bob Hope Chrysler Classic; Hawaiian Open
1986: Hawaiian Open; Greater Milwaukee Open
1985: Colonial National Invitation
1984: Houston Coca-Cola Open


== Eksterne lenker ==
(en) Corey Pavin på Internet Movie Database 
(de) Corey Pavin – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Corey Pavin – PGA-touren 
(en) Corey Pavin – Europatouren 
(en) Corey Pavin – Japantouren 
(en) Corey Pavin – Verdensrankingen
Metro-Goldwyn-Mayer

Metro-Goldwyn-Mayer Studios Inc. (MGM) er et amerikansk filmselskap grunnlagt i 1924 da forretningsmagnaten og filmpioneren Marcus Loew skaffet seg kontroll over Metro Pictures, Goldwyn Pictures og Louis B. Mayer Pictures.
MGM produserer og distribuerer filmer og TV-serier. Blant MGMs underavdelinger er MGM Studios, United Artists Corporation, Orion Pictures Corporation og The Samuel Goldwyn Company. 
Selskapet ble 8. april 2005 kjøpt av et partnerskap av Sony Pictures Entertainment og Comcast Corporation. I 2021 ble MGM kjøpt opp av Amazon.com.


== Historie ==
Navnet er hentet fra de tre selskapene som slo seg sammen for å bli MGM Studios i 1924: Metro Pictures Corporation (grunnlagt 1916), Goldwyn Picture Corporation (1917) og Louis B. Mayer Pictures (1918).
Marcus Loew ledet det nye selskapet. Han drev en mengde kinosaler før dette. Louis B. Mayer ble sjef for selve studioet. «Vidundergutten» Irving Thalberg ble produksjonssjef.
De tok mottoet Ars Gratia Artis («kunsten for kunstens egen del») og adopterte varemerket løven Leo i 1928 som hadde tilhørt The Goldwyn Company.
Ikke lenge etter sammenslåingen døde Loew, som overleverte kontrollen av studioene til Nicholas Schenck. Schenck forsøkte å selge eiendommene til det som senere ble 20th Century Fox, men han lyktes ikke med det. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Metro-Goldwyn-Mayer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Metro-Goldwyn-Mayer på Internet Movie Database
Boys antitankrifle

Boys antitankrifle var en britisk anti-tankrifle med sylinderlås.


== Historie ==
Riflen ble oppkalt etter kaptein H.C. Boys som ledet utviklingsarbeidet. Den ble ferdigstilt i 1937 og ble produsert av Royal Small Arms Factory og Birmingham Small Arms Company i Storbritannia, og av Inglis Company i Canada. Etterhvert som panservognenes fikk tyngre pansring, ble Boys skiftet ut med PIAT. Den ble allikevel brukt mot andre mål og i Asia, siden Japan var senere ute med tyngre pansring. De riflene som falt i tyske hender under invasjonen i Norge og felttoget i Frankrike, ble satt inn i tysk tjeneste under navnet Panzerabwehrbüchse 782 (e), der bokstaven e står for englisch.  Det ble produsert ca. 62 000 rifler i to modeller, MkI og MkII.


== Bruk ==
I anti-tankrollen var den effektiv opp til 300 meter, da den kunne penetrere 21 mm panserstål på 100 meters hold. Det kraftige kaliberet (14 mm) gjorde at den hadde svært tung rekyl, selv om det ble gjort forsøk på å minske dette.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Boys anti-tank rifle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Boys anti-tank rifle – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Asiatouren i golf for menn

Asiatouren er den viktigste golftouren for herrer i Asia, med unntak av Japan, som har sin egen tour.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Scharführer

Scharführer («lagfører») var en paramilitær grad i Schutzstaffel (SS) og Sturmabteilung (SA. Den ble opprinnelig innført i den tyske hæren under første verdenskrig som en tittel på en feldwebel eller gefreiter som ledet et lag i en spesial- eller støtstyrke. 
I SA ble Scharführer brukt som tittel allerede i 1921, men først i 1928 ble den en grad. Den var den første underoffisersgraden, og insigniene var en enkelt knapp på skulderklaffen. 
SS brukte opprinnelig samme insignier for graden som SA, men dette ble endret i 1934, da gradshierarkiet ble endret. Den gamle rangen SS-Scharführer ble da omgjort til SS-Underscharführer. Det fantes flere andre nivåer av graden: SS-Oberscharführer, SS-Hauptscharführer og SS-Sturmscharführer. 
Rangen ble også brukt i noen andre av NSDAPs organisasjoner, som Hitlerjugend.
Beatrix Potter

Helen Beatrix Potter (født 28. juli 1866 i Kensington i London i England, død 22. desember 1943 i Sawrey i Lancashire) var en britisk barnebokforfatter og -illustratør. Hennes mest kjente figur er Peter Rabbit, på norsk kalt Petter Kanin, en skikkelse som er blitt klassisk i engelsk barnelitteratur og fortsatt er en kommersiell suksess i gamle og nye titler og en rekke spin-off-produkter. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Faren til Beatrix Potter var utdannet advokat, men tilbrakte mesteparten av tiden i herreklubber, og arbeidet sjelden. Moren besøkte, eller hadde besøk av, slektninger. Begge foreldrene levde på arv fra foreldrene. Barnepiker og guvernanter oppdro Beatrix og Bertram, en yngre bror. Da Beatrix ble eldre, utpekte foreldrene henne til husholderske, og frarådet videre skolegang.


=== Mykologi ===
Men mykologi, læren om sopp, fortsatte å oppta Beatrix, og hun samlet og lagde detaljerte tegninger av mer enn 270 arter.  Hun kom frem til at lav egentlig er to organismer som lever sammen i symbiose.  Denne teorien ville ikke lederen for The Royal Botanic Garden diskutere engang, og da Beatrix' artikkel om muggsporer ble lest opp i The Linnean Society of London, fikk hun ikke selv være til stede fordi hun var kvinne.  Først i 1997 fikk hun en offentlig unnskyldning og anerkjennelse for sin teori om lav, som er helt korrekt.  


=== Forfatterskap ===
Beatrix Potter fikk utgitt sin første historie The Tale of Peter Rabbit i 1902. Boka, som kom på norsk under tittelen Eventyret om Petter Kanin, handler om den vesle kaningutten Petter som begir seg ut på vandring, men vender hjem etter sine eventyr og får en skje kamillete for å roe ned magen. Historien var illustrert med vakre, vare akvareller av forfatteren selv. Den vesle boka og de påfølgende utgivelsene ble svært godt mottatt, og Potter tjente etter hvert godt på salget. Hun fortsatte å skrive til omkring 1920, da synet hennes sviktet. Hun skrev i alt 23 bøker.


== Utgivelser ==
Oversikten viser engelske originaltitler og utgivelsesår.


== Illustrasjonseksempler ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Beatrix Potter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Beatrix Potter på Internet Movie Database 
(en) Beatrix Potter hos The Movie Database 
(en) Beatrix Potter på Discogs 
(en) Beatrix Potter på MusicBrainz 
(en) Beatrix Potter hos The Peerage 
Tekster i Potter-bøker på Project Gutenberg
Jacques Anquetil

Jacques Anquetil (født 8. januar 1934, død 18. november 1987) var en fransk sykkelrytter med profesjonell karriere fra 1953 til 1969.
Anquetil var den første tok fem sammenlagtseire i Tour de France, senere har også Eddy Merckx, Bernard Hinault og Miguel Indurain tatt fem seire. I tillegg var Anquetil den første av så langt fire syklister som har vunnet alle Grand Tours, men han klarte aldri å vinne alle tre samme år.
Anquetil skjulte aldri at han dopet seg, i et fjernsynsintervju sa han «La meg være i fred, alle doper seg».


== Meritter ==
Tour de France – sammenlagt i 1957 og 1961-64, 3.-plass i 1959, 16 etappeseire
Giro d'Italia – sammenlagt i 1960 og 1964, 2.-plass i 1959 og 1961, 6 etappeseire
Vuelta a España – sammenlagt i 1963, 1 etappeseier
Dauphiné Libéré – sammenlagt i 1963 og 1965
Paris–Nice – sammenlagt i 1957, 1961, 1963, 1965 og 1966
Gent–Wevelgem i 1964
Baskerland rundt – sammenlagt i 1969
Liège–Bastogne–Liège i 1966
Grand Prix des Nations (temporitt) i 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1961, 1965, 1966
Verdensmesterskapet – seks topp-ti plasseringer, sølv i 1966


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Jacques Anquetil – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jacques Anquetil – Olympics.com 
(en) Jacques Anquetil – Olympedia 
(en) Jacques Anquetil – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jacques Anquetil – ProCyclingStats 
(en) Jacques Anquetil – Cycling Archives 
(en) Jacques Anquetil – CycleBase 
(en) Jacques Anquetil – TheSports.org 
Komplett merittliste Arkivert 30. desember 2012 hos Wayback Machine.
Francesco Lando

Francesco Lando (født ca. 1350, død 26. desember 1427) var en av Den katolske kirkes kardinaler og latinsk (titulær)patriark av Konstantinopel og av Grado.
Han ble kreert til kardinal ("pseudokardinal") den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Antonio Panciera

Antonio Panciera (født 1350 i Portogruaro i republikken Venezia, død 3. juli 1431 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var patriark av Aquileia i Italia.
Han ble kreert til kardinal («pseudokardinal») den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII, med Santa Susanna som tittelkirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Alamanno Adimari

Alamanno Adimari (født 1362 i Firenze, død 17. september 1422) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Pisa i Italia.
Han ble kreert til kardinal («pseudokardinal») den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
João Afonso Esteves de Azambuja

João Afonso Esteves de Azambuja (født ca. 1340 i Azambuja, død 23. januar 1415) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Lisboa i Portugal.
Han ble kreert til kardinal («pseudokardinal») den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Georg III von Liechenstein-Nicolsburg

Georg III von Liechenstein-Nicolsburg (født ca. 1360 i Østerrike, død  1419 på slottet Neuspaur i Sør-Tirol, nå del av Italia) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Trient.
Han ble kreert til kardinal ("pseudokardinal") den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Tommaso Brancaccio

Tommaso Brancaccio (død 8. september 1427) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Tricarico.
Han ble kreert til kardinal («pseudokardinal») den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII, med Santi Giovanni e Paolo som tittelkirke.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Branda Castiglione

Branda Castiglione (født 4. februar 1350, død 3. februar 1443) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Piacenza.
Han ble kreert til kardinal (pseudokardinal) den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII, med San Clemente som tittelkirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Gilles Deschamps

Gilles Deschamps (på latin: Aegidius Campensis; født ca. 1350 i Rouen i Frankrike, død 15. mars 1413 samme sted) var en av Den katolske kirkes kardinaler.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var sønn av Robert Deschamps, borgermester av Rouen, og hans hustru Thomasse de Maudétour.


=== Prest ===
Deschamps var kannik i Rouen og med på å forhandlingene med motpaven Benedikt XIII med det mål å få ham til å abdisere. Han var skriftefar og alymosiar for kong Karl VI av Frankrike.
Jean Gerson studerte ved universitetet i Paris under både Deschamps og D'Ailly.


=== Biskop ===
Gilles Deschamps ble utnevnt til biskop av Coutances i 1408. Han deltok ved konsilet i Pisa i 1409, i sin egenskap som biskop, og som ambassadør for den franske konge.


=== Kardinal ===
Gilles Deschamps ble kreert til kardinal («pseudokardinal») den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Consistories
The Avalon Project
Guglielmo Carbone

Guglielmo Carbone (død 1418) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Chieti.
Han ble kreert til kardinal («pseudokardinal») den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII, med Santa Balbina som tittelkirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Guillaume Fillastre

Guillaume Fillastre (født 1348, død 6. november 1428) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal («pseudokardinal») den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Verdensmestere i tungvektsboksing

Liste over verdensmestere i tungvektboksing er en kronologisk gjennomgang, slik de er godkjent av følgende bokserforbund:

World Boxing Association (WBA), grunnlagt i 1921 under navnet National Boxing Association (NBA)
World Boxing Council (WBC), grunnlagt i 1963
International Boxing Federation (IBF), grunnlagt i 1983
World Boxing Organization (WBO), grunnlagt i 1988
International Boxing Organization (IBO), grunnlagt i 1991
Lucido Conti de Poli

Lucido Conti de Poli (død 9. september 1437) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal («pseudokardinal») den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Simon de Cramaud

Simon de Cramaud (født ca. 1345 i Caramaud, død 19. januar 1423) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var latinsk patriark av Alexandria og erkebiskop av Reims i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal («pseudokardinal») den 13. mai 1413 av motpaven Johannes XXIII, med San Lorenzo in Lucina som tittelkirke.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Pierre de Foix

Pierre de Foix (født 1386, død 13. desember 1464) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Lescar i Frankrike. de Foix var fransiskaner.
Han ble kreert til kardinal (pseudokardinal) i 1414 av motpaven Johannes XXIII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church