jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Brooke Burke

Brooke Lisa Burke (født 8. september 1971 i Hartford i Connecticut) er en amerikansk TV-personlighet og modell. Fra 1999–2000 var hun vertinnen i Wild On!, et populært reiseprogram på E! Entertainment Television channel.
Burke ble født i Hartford, Connecticut, og vokste opp i Tucson, Arizona, med en irsk-fransk far og en jødisk mor. Hun er det fjerde av syv barn. Hun studerte journalistikk ved UCLA, men ble tidlig signert inn i store firma, blant annet Ford. Hun har også vært med i TV-reklamer for Bally Fitness Club, Coca-Cola og Discover Card.
E! Entertainment Television channel lette etter en erstatning for sin populære TV-vert Jules Asner, og fant Burke, som de syntes var perfekt til rollen. Hun reiste verden rundt, og profilerte mange populære reisemål. Burke ble så erstattet av modellen Cindy Taylor i 2002.
Burke hadde stemmen til «Rachel» i Electronic Arts-spillet Need for Speed: Underground 2, og hun stiller også enkelte av spørsmålene i Trivial Pursuit-versjonen Unhinged. Burke var også vertinne på realityshowet Rock Star: INXS, som ble sendt på CBS.
Burke har to barn sammen med dr. Garth Fisher; Neriah, født i mars 2000, og Sierra Sky, født i april 2002. Burke og Fisher tok ut separasjon i juli 2005.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Brooke Burke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Brooke Burke på Internet Movie Database 
(fr) Brooke Burke på Allociné 
(en) Brooke Burke på AllMovie 
(en) Brooke Burke hos The Movie Database
Gaston de Foix

Gaston de Foix (født 10. desember 1489 i Mazères i Frankrike, død 11. april 1512 ved Ravenna) var en fransk høyadelig hærfører under krigene i Italia ved begynnelsen av 1500-tallet.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Gaston de Foix var sønn av Jean de Foix (vicomte av Narbonne fra huset Grailly) og hans hustru Marie d'Orléans, den franske kong Ludvig XIIs søster. Hans besteforeldre på farssiden var Gaston IV, greve av Foix, og hans hustru Eleonore, dronning av Navarra. Hans besteforeldre på morssiden var Karl, hertug av Orléans og hans hustru Maria av Kleve.
I 1505 fikk han titlene «hertug av Nemours» og «konge av Navarra».


=== Hærfører ===
Da Den hellige liga (Pave Julius II, Venezia, Sveits, England, Aragon og keiser Maximilian II) begynte krigen mot Frankrike 1511, fikk han kommandoen over de franske hærene i Italia. Han slo først tilbake 12 000 sveitsere som var kommet ned fra Alpene. Samtidig beleiret de spanske og pavelige soldatene Bologna. Byen var nær ved å falle, da Gaston de Foix klarte å komme byen til unnsetning 5. februar 1512. Dette tvang beleirerne til å trekke seg tilbake til Romagna.
Gaston de Foix kunne forlate Bologna, vende tilbake til Lombardia, og gjenerobre byene Brescia og Bergamo, som hadde falt fra franskmennene. Deretter rykket han frem mot Romagna i mars 1512. 
Kong Ludvig hadde befalt ham å levere et avgjørende slag, for derved å få slutt på krigen før sveitserne kunne angripe Milano. Da Gaston rykket frem, trakk ligaens soldater seg tilbake til Faenza. I mellomtiden viste han seg foran Ravenna i påsken. Dette tvang ligaens hær til å bryte opp fra Faenza for å komme byen til unnsetning. 2. påskedag, den 11. april 1512, møttes de to hærene utenfor Ravenna. Franskmennene seiret i slaget, men Gaston de Foix selv falt under forfølgelsen av de beseirede fiender.
Med ham døde huset Foix ut på mannssiden. Dets besittelser tilfalt det kongelige huset Navarra.
Skulptøren Bambaia har laget hans gravmæle.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Trevor N. Dupuy: Harper Encyclopedia of Military History. HarperCollins, New York 1993, ISBN 0-06-270056-1.
John Julius Norwich: A History of Venice. Vintage Books, New York 1989, ISBN 0-679-72197-5.
Frederick Lewis Taylor: The Art of War in Italy, 1494-1529. Greenwood Press, Westport 1973, ISBN 0-8371-5025-6.
Frederic J. Baumgartner: Louis XII. St.Martin’s Press, New York 1996, ISBN 0-312-12072-9.
Fredrik I av Sverige

Fredrik I av Hessen-Kassel (ty. Friedrich) (født 17. apriljul./ 27. april 1676greg. i Kassel, død 25. marsjul./ 5. april 1751greg. i Stockholm) var konge av Sverige fra 1720 til sin død. Siden 1730 var han dessuten landgreve av Hessen-Kassel.
Fredrik I var den tredje sønn av Karl I av Hessen-Kassel og hans hustru Amalia av Kurland.


== Tidlig liv ==
Den 31. mai 1700 ble han gift med Louise av Brandenburg, som imidlertid døde fem år senere. Under den spanske arvefølgekrig kjempet han som general på Nederlands side, og utmerket seg ved sin tapperhet. Allerede 1710 inngikk han ekteskapforhandlinger med den svenske prinsesse Ulrika Eleonora (av huset Pfalz-Zweibrücken), og etter at hun og hennes bror Karl XII hadde akseptert, ble de gift 24. mars 1715.
Fredrik deltok både 1716 og 1718 på svenske felttog mot Norge, og ble utnevnt til svensk generalissimus. Etter at Karl XII var blitt drept ved beleiringen av den norske Fredriksten festning og Ulrika Eleonora etterfulgte ham som regjerende dronning, ville hun gjøre sin mann til medregent, noe Riksdagen imidlertid avviste.
Fredrik oppnådde imidlertid stor innflytelse over den svenske regjeringen. Som generalissimus, som tidligere hadde vært en ren ærestittel, hadde han nå overkommandoen over de svenske stridskrefter og ledet forsvaret mot russiske angrep. Etter hans råd ble provinsene Bremen og Verden avstått til Hannover og enkelte deler av Pommern til Preussen. Dermed sikret han seg støtte fra disse statene samt England mot den russiske tsar, Peter I. Til slutt abdiserte Ulrika Eleonora til fordel for sin mann, og Fredrik ble 3. mai 1720 kronet til konge i Stockholm.


== Fredrik I som konge ==
Fredrik I nøt ved sin maktovertagelse stor popularitet i den svenske offentlighet. Dette endret seg imidlertid 1721 ved freden i Nystad, hvor han avstod Livland, Estland og deler av Karelen til Russland. Også hans forsøk på å øke sin maktstilling overfor den gjeldende forfatningen og hans manglende kunnskaper i svensk språk bidro til en øket opposisjon til kongen blant Sveriges adel. Parlamentarismen ble stadig sterkere og kongens makt mindre.
Fredrik tilbragte sin tid i større grad med jakt og omgang med yndlinger og elskerinner. I 1741 foreslo han igjen et felttog mot Russland, men det fikk ingen nevneverdige resultater. Etter flere slaganfall døde han 25. mars 1751 i Stockholm. I sin regjeringstid forbød Fredrik dueller og innførte et offisielt system som regulerte tildeling av ordener.


== Familie ==
Begge Fredriks ekteskap var barnløse, men med elskerinnen Hedvig Taube hadde han følgende utenomekteskapelige barn:

Friederika Wilhelmine (* 1. mars 1733; † sommeren 1734), prinsesse av Sverige,
Friedrich Wilhelm (* 10. mars 1735; † 27. juli 1808), greve av Hessenstein,
Karl Eduard (* 26. november 1737; † 17. april 1769), prins av Sverige,
Hedwig Amalie (* 9. desember 1748; † 6. mai 1752), prinsesse av Sverige


== Referanser ==
Knut Sverre

Knut Axel Scheel Sverre (født 17. august 1927, død 29. september 2005) var en norsk diplomat og ambassadør. Han var utdannet jurist, og delvis oppvokst i Frankrike.
Han var sønn av Finn Hermod Sverre (1897–1984) som var generalkonsul i Strasbourg, og Randi Scheel (1899–1987).  Etter fransk examen artium tok han cand.jur. i Oslo 1952 og utenriksdepartementets aspirantkurs 1953.  Etter å ha tjent ved ambassadene i London, Ottawa og Helsingfors, var han byråsjef 1966–1969, ambassaderåd i Washington, ambassadør ved Norges ambassade i Teheran 1975–1979 (sideakkreditert til Kabul og Islamabad), spesialrådgiver i menneskerettighetsspørsmål 1979–1982, ekspedisjonssjef og leder for presse- og kulturavdelingen («pressesjef») 1982–1987, ambassadør ved Norges ambassade i Brussel og Luxembourg 1987–1994 der han pensjonerte seg.  Han fikk St. Olavs Orden i 1988. 
Knut Sverre oversatte bøker fra norsk til fransk; bl.a. Axel Jensen, Sigurd Hoel og Nils Christie, og også flere bøker fra fransk til norsk. Han var også en betydningsfull støttespiller for Oslo Internasjonale Poesifestival i sin rolle som ekspedisjonssjef i UD.


== Referanser ==
Jakob III av Skottland

Jakob III (født 1451 eller 1452, død 11. juni 1488) var konge av Skottland fra 1460 til sin død. Han var sønn av Jakob II og Mary av Gueldres. På grunn av sin manglende evne til å sikre rettferdighet for innbyggerne, sin iver etter å danne en allianse med England, og sitt dårlige forhold til nesten alle sine slektninger, var han lite effektiv som monark. I 1469 giftet han seg med Margrethe (engelsk: Margaret), den tretten år gamle datteren til Christian I. Bryllupet fant sted i Holyrood Abbey i Edinburgh.
Fordi han mot slutten av sin regjeringstid stadig ble angrepet for å være mer opptatt av musikk enn jakt, ridning og det å lede landet i krige, fikk han i ettertid et rykte for å være Skottlands første renessansemonark. Dette har til tider blitt overdrevet; den kulturelle arven etter Jakob III er beskjeden, særlig om man sammenligner ham med sønnen Jakob IV og barnebarnet Jakob V.


== Referanser ==
Menig

Menig forstås delvis som en fellesbetegnelse på soldater som ikke er befal og delvis som en spesifikk grad, som regel den laveste soldatgraden.
I Norge er menig en spesifikk grad, den laveste militære graden, og rangerer under visekorporal.
I NATO-sammenheng brukes menig også synonymt med gruppen menig personell, som omfatter militære tjenestemenn som ikke er offiserer. I NATOs gradskodesystem har menig personell forbokstavene OR og kodene OR-1 til OR-9. Koden OR står for «other ranks», som er den britiske fellesbetegnelsen på menig personell.


== Internasjonalt ==
Generelt i verden er menig personell alle militære tjenestemenn som har vervet seg til tjeneste eller avtjener verneplikt. Disse skiller seg fra offiserer. Menig personell i høyere grader kalles ofte underoffiserer. I denne betydningen er menig personell alle tjenestemenn fra den laveste graden (ofte kalt menig) til graden rett under den første offisersgraden (ofte kalt kommandersersjant eller sersjantmajor, eller overkvartermester).


== Norge ==
Menig (forkortet til Men.) er den laveste graden i den norske Hæren og Sjøforsvaret. Graden tilsvarer flysoldat i Luftforsvaret. Distinksjonene til menige i Hæren er en løve med to sverd og krone, et rødt anker i Sjøforsvaret og en sølvfarget falk i Luftforsvaret.
I Norge var menig personell i tidligere militærordning alle militære tjenestemenn som har vervet seg til tjeneste eller rekrutter og andre soldater som avtjener verneplikt og ikke er befal. I denne betydningen, som skilte seg fra den internasjonale bruken av betegnelsen, ble således ikke underoffiserer omfattet. Det omfattet dermed ikke bare tjenestemenn fra den laveste graden (menig), men også til graden rett under den laveste befalsgraden (sersjant eller kvartermester). Menig personell som verver seg betegnes grenader eller matros.
Menige kan ha andre titler i henhold til tjenestegjøringssted:

Gardist (menige med bestått opplæring i H. M. Kongens Garde)
Grensejeger (menige med bestått opplæring på grensestasjonen på Garnisonen i Sør-Varanger).
Dragon (menige som tjenestegjør i en kavaleri-avdeling. I Norge er dette i praksis Panserbataljonen og kavalerieskadronene ved Porsanger bataljon og 2. bataljon).
Jeger i jegeravdelinger
Artillerist i artilleriet
Signalist i sambandsbataljonen
Rekrutt (de første ukene av tjenesten som består av grunnleggende soldatutdanning)
Flysoldat i Luftforsvaret
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Privates – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
John Keats

John Keats (født 31. oktober 1795 i London, død 23. februar 1821 i Roma) var en av de betydeligste engelske dikterne i romantikken.
I løpet av hans korte liv ble hans arbeid stadig utsatt fra kritiske angrep, og det var ikke før senere at den betydningen hans verker hadde for den kulturelle endring kom til syne. Keats’ poesi er karakterisert av sprudlende og overstrømmende kjærlighet til språket og med en rik og sensuell forestillingsevne. Han følte ofte at han skrev i skyggen av tidligere poeter, og først mot slutten av sitt liv ble han i stand til skrive sitt mest originale og mest minneverdige dikt.


== Liv og virke ==
Keats ble født i Moorgate i London, hvor faren arbeidet som stallkar. I 1803 døde faren etter å ha falt fra hesten. Moren giftet seg på ny like etterpå, men forlot raskt den nye ektemannen, og flyttet med barna til Keats' bestemor.
Keats studerte medisin ved Guy's Hospital i London 1815-1817, men oppgav medisinstudiene for poesien. Han debuterte i tidsskriftet The Examiner og utgav i 1817 sitt første verk, diktsamlingen Poems. Året derpå kom eposet Endymion, Isabella og Hyperion. Et velkjent verk er Ode on a Grecian Urn fra 1819. Samme år skrev han også Ode to Psyche og Ode to a Nightingale.
Keats led av tuberkulose og seilte til Italia i 1820 i et forsøk på å berge helsen. Han bodde i Roma i et hus på høyre side om Spansketrappen; huset er i dag museum.
Han ble begravd på Cimitero acattolico di Roma dagen etter sin død.


== Keats på norsk ==
Nordahl Grieg: De unge døde. Keats, Shelley, Byron, Brooke, Sorley, Owen, med oversettelse av deres diktning. Oslo: Gyldendal, 1932
Endymion. En poetisk romanse; gjendiktet og med etterord av Geir Uthaug. Oslo: Aschehoug, 2003 ISBN 82-03-18288-7
Nils-Øivind Haagensen: Brev til Fanny Brawne. Oslo: Flamme forlag, 2009


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Keats – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Keats – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Keats på Internet Movie Database 
(en) Samlede verker i elektronisk utgave – Bartleby.com
Polenpartei

Polenpartei («polakkpartiet», offisielt Polnische Nationaldemokratische Partei) var et tysk politisk parti som arbeidet for å fremme den polskkulturelle befolkningen i Tysklands interesser. Det representerte særlig ansatte i industrien og gruvedriften, og hadde sine tyngdepunkter i Pommern, Øvre Schlesien og Ruhrområdet.
Partiet ble grunnlagt 7. oktober 1903 i Beuthen gjennom en sammenslutning av de tidligere konkurrerende Polnischer Wahlverein für Schlesien (katolsk parti) med det radikale Polnischer Volksverein (Korfanty-partiet) til en felles Wahlkomitee für Schlesien, som senere ble omdannet til Polnische Nationaldemokratische Partei.
Partiet bestod over flere tiår. Etter riksdagsvalget i 1920 ble det avløst av Polnische Volkspartei (PVP), som deltok ved riksdagsvalgene i 1924, 1928 og 1930, og dette ble igjen avløst av Polenliste ved valget i 1932.
Partiets mest fremstående representant var redaktøren Albert Korfanty, som ble innvalgt i riksdagen i 1903 i valgkretsen Kattowitz-Hindenburg.
Ved riksdagsvalget i 1907 fikk Polakkpartiet i provinsen Westfalen 2,9 %, i valget 1912 sogar 3,4 %. I enkelte byer i Ruhrområdet hvor det bodde mange arbeidere av polsk avstamning hørte partiet til de største.
I hele det tyske riket fikk Polakkpartiet ved valget i 1907 4,0 % av stemmene og 5 mandater i Riksdagen, i 1912 3,6 % og 4 mandater. 


== Se også ==
Den polske listen
Dunstanburgh Castle

Dunstanburgh Castle er en borgruin på kysten av Northumberland i England, mellom landsbyene Craster og Embleton. Det er det største slottet i Northumberland, og ble bygget i 1313 av jarlen av Lancaster. Det er spor etter tidligere byggverk på stedet. Slottet eies av National Trust, og drives av English Heritage.
Det går ikke vei frem til slottet, og den enkleste adkomstveien er langs en omkring 1,5 km lang sti fra Craster. Går man langs denne stien får man både flott utsikt mot kysten og en imponerende utsikt mot slottet når man nærmer seg. Arkeologer mener at dette ikke er noen tilfeldighet, men at de som anla slottet la det slik at det skulle virke imponerende og avskrekkende for de som nærmet seg Mal:Trenger referanser. 
På sørsiden er det tydelige spor etter middelalderjordbruk, med de høye rendene som er typisk for jordbruket før plogen kom i bruk. Det antas at det ble dyrket mat til slottets eiere og garnison der. Innenfor murene finner man resten av en stor ovn, en brønn og noe som er tolket som et lite gårdsbruk. 
Stedet har naturlig beskyttelse fra sjøsiden, da slottet ligger på en bratt basaltklippe. En omslutningsmur omkranser resten. I sørøsthjørnet står Egyncleugh Tower, også kjent som Queen Margaret's Tower. Dronning Margaret av Anjou skal ha unnsluppet fra festningen under en beleiring ved at hun ble firt ned til sjøen fra dette tårnet. Omkring halvveis langs den vestlige muren står Constable's Tower, og deretter kommer hovedporten, som står mellom to stor halvrunde tårn. Denne delen av slottet er den best bevarte, og man kan gå opp trappene inne i tårnene. På vestsiden finner man også John of Gaunt-porten og Lilburn Tower, og en mindre port. 
Tidligere var det også mulig å besøke fangehullene, og en av guidene der var spesielt populær; en mann fra Caster som hadde en krok i stedet for sin ene hånd pleide å henge oljelampen på kroken, noe som gav en helt spesiell stemning når han fortalte om bruken av fangehullene. 
Slottet hevdes å være hjemsøkt av et spøkelse, identifisert som sir Guy the Seeker. Legenden forteller at han skal ha forsøkt å redde en jomfru i nød, men mislyktes. 
Dunstanburgh spilte ikke noen stor rolle i grensekrigene med Skottland. Under rosekrigene var den at av Huset Lancasters festninger, og det ble skadet og skiftet hender et par ganger. Etter Lancasters fall begynte det å forfalle, og en rapport fra 1538 beskriver det som «a very reuynys howsse and of smalle strenght» («et veldig forfallent hus, og av liten styrke»). Mye stein ble tatt ut og brukt til bygninger i området.
Alnwick Castle

Alnwick Castle er et slott og en herregård i Alnwick i Northumberland, England.
De eldste delene ble reist i 1096 av Yves de Vescy, baron av Alnwick. Det ble reist for å styrke grensen mot Skottland. Siden 1309 har det vært eid av Percyslekten, jarlene og hertugene av Northumberland. Abbot's Tower, Middle Gateway og Constable's Tower er fra tiden for Percy'enes overtagelse.
Henry Percy, 6. jarl av Northumberland utførte mange forbedringer i det 16. århundre, og i andre halvdel av det 18. århundre utførte Robert Adam en rekke endringer. Interiøret ble omgjort i en variant av gotisk stil kjent som Strawberry Hill; dette var uvanlig for Adam, som normalt arbeidet i nyklassisk stil. Mye av hans arbeid er bevart, men det meste av det er i rom som ikke er åpne for publikum; det man får se under et besøk er stort sett i italiensk stil fra viktoriansk tid.
Slottet består av to ringmurer med bygninger innenfor. Den indre ringen går rundt en liten gårdsplass og hovedbygningene. Fordi dette området etter hvert ikke var stort nok ble den ytre muren konstruert, og servicebygningene ble lagt mellom de to murene. Mange av bygningene ble reist etter at slottet ikke lenger hadde noen militær rolle. 

Det er to parker som hører til slottet. Rett nord, på begge sider av elven Aln, ligger en nokså liten park anlagt av «Capability» Brown og Thomas Call i det 18. århundre, lokalt kjent som The Pastures («Beitemarkene»). Hulne Park, hvor ruinene av Hulne Abbey ligger, er en mye større park. 
Slottet er i god stand, og er hjem for hertugen og hans familie, og kontorer for administrasjonen av hertugens store eiendommer. 
Siden andre verdenskrig har deler av slottet blitt brukt av forskjellige utdanningsinstitusjoner. Newcastle Church High School for Girls brukte det fra 1945 til 1975; deretter var det en lærerhøyskole der, og siden 1981 har St. Cloud State University hatt en filial der. 
I tre av tårnene er det utstillinger. I Postern Tower dreier utstillingen seg om hertugene av Northumberland og deres interesse for arkeologi. Det er flere gjenstander fra Pompeii, oldtidens Egypt og romersk Britannia. I Constable's Tower finner man en militær utstilling, som blant annet tar for seg Percy Tenantry Volunteers, en frivillig avdeling rekruttert på hertugens eiendommer for å slå tilbake Napoleons planlagte invasjon av England. I Abbot's Tower finner man Royal Northumberland Fusiliers' regimentsmuseum. 
Deler av filmene Harry Potter og De vises stein og Harry Potter og Mysteriekammeret ble spilt inn på Alnwick Castle. Det har tidligere blitt brukt i innspillingene av Sorte Orm, Robin Hood – Prince of Thieves og mange andre produksjoner.
Slottet er åpent for publikum i sommersesongen. 


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Alnwick Castle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ered Engrin

Ered Eregion eller Jernfjellene var en fiktiv fjellkjede fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Den var en stor fjellkjede og lå i nord.
Fra gammelt av var Jernfjellene bunnet sammen med Blåfjellene (Ered Luin) i vest, og Rødfjellene (Orocarni) i øst, men i slaget mellom valaene og Melkor ble fjellkjeden ødelagt.
Melkors store festninger, Angband og Utumno, ble bygd i fjellene. Nord for fjellkjeden lå Forodwaith, en region med evigvarende kulde.
Etter Vredens krig ble Jernfjellene ødelagt og forsvant for det meste. En del av kjeden ble allikevel igjen. Restene som kan bli funnet i det tredje tideverv inkluderer Angmars fjell i nordre delen av Eriador, og dessuten Ered Mithrin og Jernhøene i den nordre delen av Villenland.
Olavskirken ruin

Olavskirken ruin (Skeidi kirke) er ruinene etter en steinkirke fra før 1150 i Bamble kommune i Telemark.  Denne kirkens norrøne navn var Skeidis kirkja i Bamblum. Bygningen har sannsynligvis vært ca. fire meter lengre enn hva ruinene antyder, og var i så fall Telemarks største steinkirke i eldre tid. Den var sentrum for Olavsdyrkningen i Gimsøy klosterområde i middelalderen.

Bygningen er bygget i romansk-normannisk stil. Den hadde en rekke uvanlige bygningstrekk, bl.a. lektorium og et eget rom for jordiske verdier, som i dag kalles «Mariakapellet». Dette lille rommet ble innvidd av biskop Halvor Bergan i 1998, er i dag oppvarmet og lyssatt og åpent for publikum året rundt. Fremdeles står deler av trappen som førte opp til lektoriet, og den er synlig i korbuen. På alterbordet oppe i koret er det en fordypning for den innviede altersteinen. Et annet typisk trekk ved kirken er chevronborden rundt buen over inngangsportalen (se bilde). Det er få norske murkirker fra 1100-årene, men sammen med Nidarosdomen og katedralene i Bergen og Stavanger er dette kirkebygget tydelig inspirert av engelsk normannisk arkitektur. 
I 1840 ble det gamle kirkebygget revet for at man skulle kunne bruke steiner dels til fundamentering av den nye bygningen, og dels til steingjerdet rundt kirkegården. Planene fra 1950-tallet om å gjenreise det opprinnelige kirkebygget er nå skrinlagt.
Helt til 1738 omfattet Skeidi sogn Sannidal, Skåtøy, Kragerø og Bamble. Sannsynligvis var kirken hovedkirke i Grenland, en slags «fylkeskirke», og hadde dermed høyest status av alle kirkene i området. Olavskirken ble erstattet med ny kirke i 1845: Bamble kirke.


== Valgkirke 1814 ==
Valg på utsendinger til riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814 ble gjennomført i denne kirken. Dette var Norges første nasjonale valg.  


== Kulturminne ==
Olavskirken ruin er et kulturminne og har nummer 52378 i Riksantikvarens kulturminnebase.


== Eksterne lenker ==
(en) Olavskirken ruin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Om Olavskirken
Fra hov til kirke - Skeidi i Bamble.. red.: Arne J. Lund (Bamble 1995)
Gaston III de Foix-Béarn

Gaston III de Foix-Béarn (født 30. april 1331, død 1. august 1391), kalt Phoebus, var en fransk føydalherre i middelalderen.
Gaston III var sønn av Gaston II de Foix-Béarn, greve av Foix-Béarn, og Aliénor de Comminges. Tilnavnet Phoebus (etter den greske solguden Phoibos Apollon) fikk han på grunn av sitt lyse hår. Han var en stridslysten adelsmann, som først støttet kong Filip VI av Frankrike mot engelskmennene, før han forlot Frankrike i 1356 for å kjempe mot de hedenske litauerne. I 1358 vendte han tilbake, og hjalp kongen med å slå ned bondeopprøret (La Jacquerie). I 1382 lot han sin egen sønn fengsle og sulte ihjel i et anfall av sinne. Han skrev et svulstig dikt om jakt, Livre de la chasse.


== Referanser ==
Methedras

Methedras eller Metheadras er et fiktivt fjell fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Det er det sørligste punktet i Tåkefjellene, og ligger like over Jarnagard, som ligger i dalen Nan Curunír (trollmannens dal eller trollmanns dalen).