jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Den nye kapellanen

«Den nye kapellanen» er en novelle av Hans E. Kinck, først utgitt i samlingen Fra hav til hei i 1897. Den er en også del av novelle-filmen Flaggermusvinger, som samler tre av Kincks noveller. I filmen spiller Jon Eikemo rollen som faren i huset.


== Handling ==
Folket på Vassendgården er veldig nysgjerrige, og en dag går en fremmedkar forbi oppe i fjellet. Han stanser ikke når de roper, men går videre. Dagen etter går han tilbake lenger nede i dalen. Alle løper til for å se den fremmede. Faren i huset, Jon, legger seg på kanten av et stup med en øks i hånda. Kona Marta løper lenger bortover veien. Da fremmedkaren ikke kommer, løper hun tilbake til Jon. Fremmedkaren har gått, og Jon har falt ned stupet. Han ligger der blodig og lurer på om det kanskje var den nye kapellanen som hadde gått forbi. Marta sier at hun ikke så det.
Ved begravelsen til Jon står fremedkaren sammen med presten. Marta spør klokkeren, men får ikke svar. Når hun spør en annen som er tilstede, sier han at ja, det er den nye kapellanen. Når de får høre dette, ser sønnen til Marta, Vetle-Ola, tindrende opp på sin mor.


== Tema og budskap ==
Nysgjerrigheten kan gå for langt. Menneskene er mer opptatt av å vite hvem den fremmede var, enn å være lei seg for at Jon, far og ektefelle er død. De løper og skriker når fremmedkaren går forbi, og vil så gjerne vite hvem det er. Jon sine siste ord var om det kanskje var den nye kapellanen som var denne fremmedkaren.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Utgivelsesfrekvens

Utgivelsesfrekvens er en betegnelse på hvor ofte en publikasjon blir gitt ut. Aviser blir ofte klassifiert etter utgivelsesfrekvens. 


== Eksempler på utgivelsesfrekvens ==
Dagsavis – Daglig
Ukeavis – Hver uke
Ukeblad – hver uke
Månedsavis – Hver måned
Publikasjon

En publikasjon er et medium som offentliggjøres (publiseres), som regel et trykt skrift. En avis er en publikasjon som kommer ut med en utgivelsesfrekvens på en dag.
Pressen står ofte bak publikasjoner.
Jan Kiepura

Jan Wiktor Kiepura (født 16. mai 1902 i Sosnowiec, død 15. august 1966 i Harrison ved New York) var en polsk operasanger og skuespiller – en av det 20. århundres største tenorer. Han var kanskje den mest kjente polske sanger i mellomkrigstiden, og sang ved verdens største operahus og konsertsaler, samtidig som han også ble feiret på filmlerretet. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Jan Kiepura var sønn av den tidligere profesjonelle sangerinne Miriam (født Neuman), og Franciszek Kiepura. Moren var jødisk. Han hadde en bror, Władysław.
Etter å ha fullført grunnutdannelsen begynte han å studere jus ved universitetet i Warszawa, men tok samtidig sangtimer hos Wacław Brzeziński og Tadeusz Leliwa. Han sang i små roller ved operaen i Warszawa, og senere i Lviv og Poznań. 


=== Karriere ===
Hans første ekte debut kom med tittelrollen i Faust i 1925 ved operaen i Warszawa. Han bestemte seg så for å debutere i Paris, men stanset på veien i Wien, og forble der. I Wien fanget han oppmerksomheten til Franz Schalk, som var direktør ved Wiener Staatsoper – og sangerinnen Maria Jeritza. Slik debuterte han i Wien i Puccinis Tosca til enorm suksess – og det til tross for at han sang mesteparten av sitt parti på polsk, da han kjente kun de to hovedariene på italiensk. I pressen ble han kjent som «tenorenes konge», «stemmens Krøsus», og «Carusos etterfølger».Han sang senere rollen som Calaf i Puccinis Turandot ved samme operahus, og debuterte så ved La Scala i 1929 i Tosca, og sang ved samme operahus i urpremieren av Le preziose ridicole under ledning av Arturo Toscanini og i Manon ledet av Victor de Sabata. Han sang videre i Covent Garden, Opéra Comique, og Operaen i Berlin. Hvert besøk i Polen skapte stor sensasjon og entusiasme. Med tiden begynte Kiepura sin karriere som filmstjerne, først i samarbeid med den berlinske UFA, og senere med filmselskaper i Hollywood. 
I 1938 debuterte han i Metropolitan Opera som Rodolfo i Puccinins La Bohème, og sang senere ved samme scene Don José i Carmen og Il duca di Mantova i Verdis Rigoletto. Han sang også ved Teatro Colón i Buenos Aires, og sammen med sin kone Marta Eggerth på Broadway i Den glade enke av Franz Lehár. Denne operetten stilte de opp også i andre amerikanske byer, og etter andre verdenskrig også i England, Frankrike, Italia og Tyskland.
Kiepura var ikke virksom kun på operascenen, men også på filmlerretet – han spilte i mange musikkfilmer. Med sin vakre stemme, fysiske attraktivitet og mesterlige teknikk gjorde han seg gjeldende som en av det 20. århundres største operasangere.Han ble gravlagt på Powązki-kirkegården i Warszawa. Fra 1967 holdes det årlig en sangfestival i Krynica-Zdrój til hans ære.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jan Kiepura på Internet Movie Database 
(sv) Jan Kiepura i Svensk Filmdatabas 
(da) Jan Kiepura på Filmdatabasen 
(fr) Jan Kiepura på Allociné 
(en) Jan Kiepura på AllMovie 
(en) Jan Kiepura hos The Movie Database 
(en) Jan Kiepura hos Internet Broadway Database
Guillermo Vilas

Guillermo Vilas (født 17. august 1952 i Mar del Plata i Argentina) er en tidligere profesjonell tennisspiller.
Han ble profesjonell i 1969 og tilhørte verdenseliten i tennis. Han var ranket blant de ti beste 1974–82. I 1977 nådde han sin høyeste ranking som den nest beste spilleren i verden. Han vant 62 single- og 15 doubleturneringer i løpet av sin tenniskarriere. Han vant fire Grand Slam-titler. Han var forøvrig den første sør-amerikanen som vant en singleturnering i Grand Slam. 
Vilas beste sesong var i 1977 da han vant 16 av 33 turneringer hvilket gjorde at han kom opp i samme antall som Rod Laver hadde klart i løpet av en sesong. Han vant hele 50 kamper på rad, en seiersrekke som ble brutt av Ilie Nastase som da brukte en «spagettistrenget» rackett. Denne typen strenger ble kort tid etterpå forbudt på grunn av at det førte til ekstremt skrudde baller med uberegnelig sprett. I løpet av 1977-sesongen vant han blant annet Grand Slam-turneringene French Open og US Open. Han innehadde også lenge rekorden for flest antall seire på rad på grusunderlag. Denne rekorden på 53 ble slått av Rafael Nadal i mai 2006. 
Guillermo Vilas spilte også på det argentinske Davis Cup-laget. I årene 1970–73 og 1975–84 spilte han totalt 81 Davis Cup-kamper hvorav han vant 57. 
Vilas ble i 1991 opptatt i International Tennis Hall of Fame.


== Grand Slam-titler ==
 Australian Open:
Single menn: 1978
Single menn: 1979
 French Open:
Single menn: 1977 (han beseiret Brian Gottfried med 6-0, 6-3, 6-0 i finalen)
 US Open:
Single menn: 1977 (han beseiret Jimmy Connors med  2-6, 6-3, 7-6, 6-0 i finalen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Guillermo Vilas – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Guillermo Vilas – ATP-touren 
(en) Guillermo Vilas – ITF Tennis 
(en) Guillermo Vilas – Davis-cupen 
(en) Guillermo Vilas – International Tennis Hall of Fame
Rune Kristiansen

For politikeren, se Rune E. KristiansenRune Kristiansen (født 1964) er en norsk freestyle-utøver som markerte seg spesielt innen skiballett. 
Kristiansen vant verdenscupen i skiballett i sesongene 1991, 1992, 1993 og 1995. Totalt vant han åtte NM. Han tok tredjeplassen i vinter-OL i 1988, og andreplassen i vinter-OL i 1992. (Begge gangene var skiballett bare demonstrasjonsgren).Han var medlem av Christiania freestyle skiklubb.  


== Se også ==
Liste over mestvinnende verdenscupvinnere i skisport


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rune Kristiansen – Olympics.com 
(en) Rune Kristiansen – Olympedia 
(en) Rune Kristiansen – FIS (freestyle)
Hans-Dietrich Disselhoff

Hans-Dietrich Disselhoff, egentlig Johannes-Dietrich Disselhoff, (født 8. desember 1899 i Trebbin i Brandenburg, død 16. desember 1975) var en tysk arkeolog, etnolog, kulturhistoriker og litteraturviter. Han har en omfattende produksjon av fagbøker, særlig knyttet til studier av indianske kulturer i Sør- og Mellom-Amerika. Flere av hans bøker og vitenskapelige arbeider er oversatt til norsk.
Disselhoff tjenestegjorde i den tyske keiserlige marine under første verdenskrig. Etter krigen ble han en aktiv nasjonalist og avbrøt studiene i Freiberg vinteren 1919 for å delta i kampene i Freikorps Löwenfeld, et av de mest kjente frikorpsene i kampen mot kommunistene, særlig etter de harde kampene i Essen.
Disselhoff hadde studier ved universitetene i Freiberg, München og Göttingen, samt tidlige feltstudier i Sør-Amerika.  Årene 1923-1925 var han i Argentina, levde et omflakkende liv med diverse småjobber og studerte søramerikansk, særlig indiansk kultur.
I senere feltstudier tilbrakte han tid sammen med den nære vennen Per Imerslund i Mexico, som han hadde vært huslærer for i Colima i Mexico i 1927-1928. Disselhoff var en svært viktig skikkelse for Imerslunds utvikling, både politisk og som forfatter.
Han tok den tyske doktorgraden Dr. phil. i 1929 og giftet seg i 1936 med Johanna Freidorf. Under andre verdenskrig avtjente han krigstjenesten som offiser i den tyske Kriegsmarine, mens han hadde sin bolig i Potsdam. Etter krigen vendte han tilbake til sin akademiske virksomhet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Emberland, Terje og Rougthvedt, Bernt (2004): Det ariske idol, Aschehoug forlag, ISBN 82-03-22964-6
Primitive Advent Christian Church

Primitive Advent Christian Church er et lite samfunn av adventister som brøt ut av Advent Christian Church.  
Samfunnet brukes ordet «Primitive» for å vise at de mener de følger den opprinnelige læren til kirken. De skiller seg fra Advent Christian Church hovedsakelig ved at de praktiserer rituell fotvasking og at de krever gjendåp for personer som har forlatt samfunnet dersom de kommer tilbake. 
Kirken er meget liten, og hadde bare omkring 400 medlemmer i ni menigheter på begynnelsen av 1990-tallet.
Sinders

Sinders (støperikoks) betyr aske på latinsk. Sinders er en hard og tung koks med høy antennelsestemperatur, om lag 600 °C. Den er tung og tett og inneholder lite svovel. 
Sinders brukes i metallurgiske prosesser og som fast brensel i smelteovner, f.eks når man smelter om skrapjern til stål. Sinders brukes også som brensel i sentralfyringsanlegg.


== Referanser ==
Vitas Gerulaitis

Vitas Kevin Gerulaitis (født 26. juli 1954 i Brooklyn i New York død 18. september 1994) var en profesjonell tennisspiller
Han var en av verdens beste tennisspillere i den andre halvdelen av 1970-årene og begynnelsen av 1980-årene. Han var i 1978 ranket som verdens tredje beste spiller. Han vant 24 single- og 8 doubleturneringer i sin tenniskarriere.
I 1975 vant han double i Grand Slam-turneringen Wimbledon sammen med Sandy Mayer og han spilte sin første Grand Slam-finale i single i 1977 da han beseiret John Lloyd i Australian Open. I sin andre Grand Slam-finale i 1979 i US Open tapte han mot landsmannen John McEnroe som dermed tok sin første Grand Slam-tittel. I 1980 nådde han finalen i French Open, en kamp han tapte for svenske Björn Borg i tre strake sett.
Gerulaitis spilte også på det amerikanske Davis Cup-laget og i løpet av årene 1976 og 1978–80 spilte han totalt 14 Davis Cup-kamper hvorav han vant 11. 
Gerulaitis døde i en tragisk ulykke i september 1994 i en alder av 40 år. 


== Grand Slam-titler ==
 Australian Open:
Single menn: 1977 (han beseiret John Lloyd med 6-3, 7-6, 5-7, 3-6, 6-2 i finalen)
 Wimbledon:
Double menn: 1975 (sammen med Sandy Mayer)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Vitas Gerulaitis – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Vitas Gerulaitis – ATP-touren 
(en) Vitas Gerulaitis – ITF Tennis 
(en) Vitas Gerulaitis – Davis-cupen
Church of God General Conference (Abrahamic Faith)

Church of God General Conference (CGGC) er en gruppe av adventister som også er kjent som Church of God of the Abrahamic Faith and the Church of God General Conference (Morrow, GA). Samfunnet må ikke forveksles med Church of the Blessed Hope (CGAF), som noen ganger kaller seg Church of God of the Abrahamic Faith i perioden 1850-1920.
Church of God General Conference fikk sin begynnelse i 1921. I Waterloo i Iowa ble samfunnet organisert av flere grupper som hadde opparbeidet kontakt med hverandre over en lengre periode. Mindretallets, de ovennevnte Church of the Blessed Hope, dro på grunn av trenden mot troen på en overnaturlig djevelen, deretter å bli effektivt en del av Kristadelfianere.
Kirkens lære omfatter troen på at Jesu liv begynte med hans tilværelse som menneske på jorden, Jesu gjenkomst som konge på jorden og at løftene til Abraham vil bli bokstavelig oppfylt. Bortsett fra djevelen, deler de fleste doktriner med Kristadelfianere.
Hovedkvarteret er i Morrow i Georgia, og de utgir tidsskriftet The Restitution Herald. som kommer ut to ganger i måneden. Kirken hadde omkring 5000 medlemmer i 90 menigheter i 1998. Kirken har nå assosiasjoner med små grupper i Sør-Korea og Australia, men er primært basert i USA. 


== Eksterne lenker ==
Church of God General Conference
Trebbin

Trebbin er en by i Teltow-Fläming-distriktet i Brandenburg i Tyskland. Byen ligger ved elven Nuthe, 14 km nord for Luckenwalde og 36 km sørvest for Berlin sentrum.


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Trebbin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
E-billett

E-billett er en elektronisk billett som bestilles på internett eller via en app i mobiltelefonen, og så sendes til passasjerens registrerte e-postadresse. Det er enklere og ryddigere enn papirbillett, ettersom man slipper å møte opp på et billettkontor for å forhåndskjøpe billetten og bevare billetten på egnet sted fram til kjøp. Betaling foregår i Norge via VISA eller BBS. 
Dette er en kvittering kunden skriver ut hjemme hos seg selv etter å ha betalt billett over nettbank. Det kan også være en brikke man kjøper for å bruke som identifikasjon i en bomstasjon, hvor systemet da kan trekke penger fra en på forhånd oppgitt bankkonto, eller det kan være en konto hos den aktuelle driver av bomstasjonen, hvor det skjer en avregning hver gang man bruker kortet eller brikken. For å rette opp i eventuelle maskinelle feil kan kunden kontakte sin bank.
I Norge har mange kollektivtransportforvaltere utviklet egne systemer for elektroniske billetter. Det har siden 2014 vært et uttrykt politisk ønske at man skal kunne bruke samme elektroniske billett i hele landet,  noe man for eksempel har kunnet i Nederland siden begynnelsen av 2010-tallet.


== Flytransport ==
I epostsendingen med elektronisk billett finnes det et vedlegg for hver enkeltstrekning, for hver passasjer, med egen bestillingsreferanse som grunnlag for utstedelse av boardingkort. QR-koder kan også benyttes som boardingkort. 
Flytransportforeningen IATA hevdet å ha spilt en viktig rolle i standardiseringen av elektroniske billetter for reiser over statsgrenser, og i 2008 utstedet IATA sin siste papirbillett.På 2010-tallet ble e-billettsystemet videreutviklet, og nå kunne hver passasjer identifisere seg med elektronisk lesbare kort som kan være utstedt av transportør/flyselskap, eller passasjeren kan bruke kredittkort eller bankkort som identifikasjon. Ved innsjekking/bagasjeinnlevering og ombordstigning brukes da kortet, og det blir ikke nødvendig med papirutskrifter. Flerfaktor-autentisering kan brukes for å forhindre svindel, og reisende er fortsatt ansvarlig for å følge lover og regler i landet de eventuelt ankommer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
eBillett.no Arkivert 21. oktober 2016 hos Wayback Machine.
Billettservice.no
Tom Okker

Tom Okker (født 22. februar 1944 i Amsterdam i Nederland) er en tidligere profesjonell tennisspiller.
Okker ble profesjonell i 1968 og han var ranket som verdens ti beste tennisspillere i årene 1968–74. I 1974 nådde han sin høyeste ranking som verdens tredje beste single-spillere.
Han vant totalt over hundre turneringer i løpet av sin tenniskarriere. Han vant aldri noen Grand Slam-turnering i single men han vant to double-titler. I single-finalen i US Open i 1968 tapte han knepent mot amatøren Arthur Ashe som vant med (14-12, 5-7, 6-3, 3-6, 6-3). Okker som var profesjonell fikk en sjekk på 14 000 US-dollar mens Ashe fikk $ 28,- for sine utlegg.
Tom Okker spilte også på det nederlandske Davis Cup-laget. I løpet av 1964–68, 1973, 1975, 1978–81 spilte han 35 Davis Cup-kamper hvorav han vant 15.


== Grand Slam-titler ==
 French Open:
double menn: 1973 (sammen med John Newcombe beseiret han Jimmy Connors/Ilie Nastase med 6-1, 3-6, 6-3, 5-7, 6-4 i finalen)
 US Open:
double menn: 1976 (sammen med Marty Riessen beseiret han P. Krone/C. Letcher med 6-4, 6-4 i finalen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Tom Okker – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Tom Okker – ATP-touren 
(en) Tom Okker – ITF Tennis 
(en) Tom Okker – Davis-cupen
Per Erling Olsen

Per Erling Olsen (født 30. mars 1958) er en norsk tidligere spydkaster. Han representerte osloklubben SK Vidar
Han vant NM fem ganger fra 1980 til 1984. I 1982 ble han tildelt kongepokalen 1982 etter et vinnerkast på 84,30 meter. I 1984 satte han mesterskapsrekord med 84,76 meter. Resultatet ble stående som rekord med den gamle spydtypen (før 1986).
Olsen ble nummer fem under VM i friidrett 1983, og nummer fem under Sommer-OL 1984. Hans personlige rekord med den gamle spydtypen er 90,30 meter. Han er med det nummer to gjennom alle tider i Norge, etter rekordholder Terje Pedersen.
Olsen ble trener etter endt karriere, og trente blant annet Trine Hattestad og Pål Arne Fagernes. Han er bosatt i Asker.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Per Erling Olsen – Olympedia 
(en) Per Erling Olsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Per Erling Olsen – World Athletics 
(en) Per Erling Olsen – Track and Field Statistics
Fylkesvei 3134

Fylkesvei 3134 går mellom Askjer bru og Aulerød i Tønsberg kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen  fylkesvei 525 (Vestfold).


== Kommuner og knutepunkter ==

 TønsbergRamnesveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv3134
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Thomas Kaiser

Thomas Kaiser (født 1970) er en norsk regissør. Han har 25 års fartstid som regissør av drama innen film og TV, blant annet spillefilmen Mirakel, Unni Lindells Sørgekåpen på NRK, Fox Grønland på TV 2, samt ungdomsseriene Veddemålet på NRK og Skattejakten på NRK, som ble nominert til Gullruten i 2006. Høsten 2017 hadde han regi på Mikroteatrets oppsetning av Fredrik Brattbergs «Urtene. Komfyren. Koppen.» Kaiser skrev og regisserte Det Norske Mikroteatrets nettbaserte, live-streamede oppsetning Sommerfesten, som hadde urpremiere 27. mai 2020.


== Biografi ==
Kaiser startet som illustratør og tegneserietegner. Han jobbet som rekvisitør ved Den Nationale Scene i Bergen i 1992–93. I 1993 spilte han Blikkmannen i Fotfolkets oppsetning av Trollmannen fra Oz som gjestespilte på Den Nationale Scene i Bergen. I 1994 var han med å grunnlegge barneteateret Krabatene i Bergen, og året etter satte han opp Staffan Göthes stykke En natt i februar på Barnas hus i Bergen. Sommeren 1996 fikk Kaiser jobb som statistansvarlig på TV-serien Familiesagaen De syv søstre, hvor han samme høst fikk tilbud om å ha regi på seks episoder. Etter ett år i Stockholm, hvor han hadde regi på TV-serien Tre Kronor, har Kaiser siden 1998 hatt sitt virke i Oslo.


== Filmografi ==
2008: Sørgekåpen (TV-serie) – regi på tre episoder (hele serien) à 60 minutter. Krim basert på Unni Lindells bok, produsert av Nordisk Film for NRK. Cecilie Mosli og Fritjov Såheim ble begge nominert til beste skuespiller for sine roller i Sørgekåpen ved Gullruten i 2008.
2006: Mirakel (spillefilm) – regi. Turid Gunnes ble nominert til beste kvinnelige birolle for sin prestasjon i Mirakel ved Kosmorama (Kanonprisen) i 2007.
2005. Skattejakten (TV-serie) – regi på seks episoder (hele serien) à 30 minutter. Eventyrserie. Serien ble nominert til Gullruten i 2006 for beste barne- og ungdomsprogram.
2004: Veddemålet (TV-serie) – regi på seks episoder (hele serien) á 30 minutter. Eventyrserie.
2002: Pelle Politibil (spillefilm) – regi
2000–2001: Fox Grønland (TV-serie) – regi på seks episoder (1/4 av serien) à 45 minutter. Regi på episodene 10–12 (sesong 1) og episodene 16–18 (sesong 2). Episode 12 ble nominert til Gullruten i 2002 for beste TV-drama.
1999–2001 og 2008–2017: Hotel Cæsar (TV-serie) – regi på totalt 282 episoder á 25 minutter.
1997–1998: Tre Kronor (TV-serie) – regi på totalt tolv episoder á 45 minutter.
1996–1998: Syv Søstre (TV-serie) – regi på totalt 20 episoder á 25 minutter.


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Kaiser på Internet Movie Database 
(sv) Thomas Kaiser i Svensk Filmdatabas 
(da) Thomas Kaiser på Filmdatabasen 
(en) Thomas Kaiser hos The Movie Database
Ludvik Buland

Ludvik Buland (født 6. mai 1893 i Hegra i Nord-Trøndelag, død 5. februar 1945) var en norsk fagforeningsmann.
Han var sønn av småbruker og sagbruksarbeider Gunnar Lorentsen Buland (1871–1947) og hans kone Kristine Ingebrigtsdatter Kleivgjerdet (1868–1955). Etter folkeskole og handelsskole ble han i 1914 ansatt i NSB i Trondhjem, hvor han ble forfremmet til stasjonsformann. Ved utbruddet av den andre verdenskrig var han formann i Norsk Jernbaneforbund, og sluttet seg til fagopposisjonen av 1940. Partipolitisk var Buland organisert i Norges Kommunistiske Parti.Den 28. september 1940 ble han plassert i ledelsen for AFL og erstattet Nic Næss, som var blitt fjernet av okkupanten, som nestformann. Da nazifiseringskampanjen ble iverksatt sommeren 1941 sto Buland i spissen for AFLs motstand mot dette, noe som førte til at han ble arrestert og forsøkt avsatt. At dette mislyktes var viktig for at AFL-formann Jens Tangen havnet i motsetningsforhold til okkupanten og NS. I forbindelse med melkestreiken, som ble det endelige vendepunktet for AFLs legalitet, 10. september 1941 ble Buland sammen med fire andre fagforeningsledere dømt til døden i en tysk standrett. Viggo Hansteen og Rolf Wickstrøm ble henrettet, mens Buland, Harry Vestli og Josef Larsson ble benådet og idømt livsvarig tukthus. Buland døde i en Nacht und Nebel-leir ved Coswig i Tyskland kort tid før krigens slutt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ludvik Buland i Norsk biografisk leksikon
Sandy Mayer

Sandy Mayer (født 5. april 1952 i Flushing, New York) er en tidligere amerikansk profesjonell tennisspiller. 
Han vant 10 single- og 24 doubleturneringer i løpet av sin tenniskarriere. Han vant to Grand Slam-titler, begge i double, i 1975 sammen med Vitas Gerulaitis vant han Wimbledon og i 1979 vant han French Open sammen med sin bror Gene Mayer. Sandy Mayer nådde sin høyeste ranking 26. april 1982 da han ble ranket som verdens sjuende beste mannlige tennisspiller. 


== Grand Slam-titler ==
 Wimbledon:
Double menn: 1975 (sammen med Vitas Gerulaitis beseiret han Dowdeswell/Stone med 7-5, 8-6, 6-4 i finalen)
 French Open:
Double menn: 1979 (sammen med Gene Mayer beseiret han Ross Case & Phil Dent med 6-4, 6-4, 6-4 i finalen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Sandy Mayer – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Sandy Mayer – ATP-touren 
(en) Sandy Mayer – ITF Tennis