jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Magne Magler Wiggen

Magne Magler Wiggen (født 16. oktober 1965 i Oslo) er en norsk arkitekt, utdannet ved Arkitekthøgskolen i Oslo. Etter ett år som arkitekt hos Bernard Tschumi i New York, og tre år hos Niels Torp i Oslo, startet han sitt eget arkitektkontor, MMW, i Oslo i 1997.
Det første prosjektet hans som for alvor ble lagt merke til, var en bolig konstruert av to containere på stålbein. Senere har han og kontoret hans markert seg med en rekke avantgardistiske prosjekter, der et minimalistisk formspråk ofte er kombinert med mobilitet og fleksibilitet. Dette gjaldt ikke minst et prosjekt fra 1998; en mobil kino med plass til 50 personer, utført i PVC-stoff holdt oppe av lufttrykket fra en vifte. Når det gjelder hus, er Wiggen kanskje spesielt opptatt av lys og romløsninger.


== Se også ==
MMW


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Magne Magler Wiggen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Solfjellsjyen

Solfjellsjøen er administrasjonssenteret i Dønna kommune på Helgeland i Nordland.
Stedet ligger midt på øya Dønna, og har de fleste av kommunens serviceinstitusjoner.
Det er en større koloni med hekkende gråhegre ved Solfjellsjøen.
Strømmen

Strømmen er et større sted i Lillestrøm kommune som grenser til Lørenskog og ligger 18 kilometer utenfor Oslo sentrum. Som poststed har Strømmen utstrekning inn i kommunene Rælingen og Lørenskog. Strømmen er en del av tettstedet Oslo.


== Historikk ==
Strømmens historie er i stor grad historien om Sagelva. Vassdraget har sitt utspring i Østmarka. Området ble først bare kalt Sagdalen, i eldre tid Saugedalen. Navnet Strømmen finner man først omtalt i 1640. I 1854 kom jernbanen (Hovedbanen fra Christiania til Eidsvoll) til Strømmen. Strømmen stasjon var første stasjon utenfor hovedstaden med stasjonsbygning; dagens bygning er fra 1901 og er fredet.
Tettstedet vokste opp fra tømmerfløting og sagbruk som foregikk langs Sagelva. 
Strømmens Værksted ble etablert i 1873 ved Sagelva der Gautstua sag hadde ligget. Bedriften produserte jernbanevogner og ovner, og senere også andre artikler som komfyrer og meierimaskiner. Bedriften etablerte et stålstøperi i 1902 og et elektrostålverk, Strømmen Staal, i 1924. Strømmenbussen fra 1949 var den første bussen i verden som ble støpt i helmetall i legert aluminium. Bedriften produserte også biler. I alt 1 800 eksemplarer ble produsert fra 1930–1940. 
Strømmen Trævarefabrik var den første fabrikken som bygde ferdighus her i landet. Fabrikken opplevde en eventyrlig vekst, og husene ble eksportert til alle verdensdeler.


== Næringsliv ==
På Strømmen ligger Strømmen Storsenter, et av Norges største kjøpesenter med en omsetning i 2016 på over kr 6,17 mrd.


== Idrett ==
Stedets lokale idrettsforening heter Strømmen Idrettsforening og driver nå hovedsakelig med fotball. A-laget rykket i 2009 opp til Adeccoligaen og har spilt der siden. Hjemmekampene spilles på Strømmen Stadion. Fra 2000- til 2009-sesongen av Toppserien spilte også Team Strømmen i den øverste divisjonen for kvinner. Etter endt sesong 2009 flyttet imidlertid laget til Lillestrøm.


== Bildegalleri ==

		
		


== Referanser ==
MMW (firma)

MMW er et mindre arkitektfirma som har markert seg med originale, avantgardistiske prosjekter. 
Firmaet, som ledes av Magne Magler Wiggen, har sju ansatte, ble for alvor kjent med sitt «container-boligprosjekt». Dette var et boligprosjekt der to containere var koblet sammen og montert på stålbein. Container-boligen kunne vinterisoleres med boblejakkestoff. Et annet prosjekt kontoret er blitt kjent for, er en mobil, oppblåsbar kino, som LO og Rikskonsertene har brukt i 60 byer.
I 2001 ble MMW, som det eneste norske arkitektkontoret, plukket ut til det britiske trendbladet Wallpapers Top Talent-liste, og de stod oppført på sjuendeplass. Arkitektkontorene og designerne som velges ut til denne listen, som er fra hele verden, er ansett som spesielt nyskapende.
Mossad

Mossad (Ha-Mossad le-Modiin ule-Tafkidim Meyuhadim; hebraisk: המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, «Instituttet for etterretning og spesielle oppgaver») er en israelsk etterretningstjeneste. Mossad har ansvaret for etterretningsarbeid, undergrunnsarbeid (slik som paramilitære aktiviteter og attentat) og kontraterrorisme. Fokuset er på arabiske nasjoner og organisasjoner i hele verden.
Mossad er en av verdens mest kjente etterretningstjenester. Tjenesten har vært sentral i Israels sikkerhetspolitikk. 
Tjenesten ble opprettet i desember 1949 som «Sentralinstituttet for koordinering», etter anbefaling fra Reuven Shiloah til daværende statsminister David Ben-Gurion. Shiloah ønsket en sentral enhet som kunne koordinere de forskjellige sikkerhetstjenester. Den ble omorganisert i mars 1951, og lagt under statsministerens kontor. Staben er pr. 2005 anslått til omkring 1200. I tillegg kommer en rekke løst tilknyttede agenter i forskjellige land. 
Det har blitt hevdet at arbeidet med å etablere Mossad ble startet allerede sommeren 1948 av Haganah, den jødiske undergrunnshæren i Palestina. Dette skal ha blitt arbeidet med, delvis i skjul, i en oppsatt militærteltleir på en slette i Bærum, med støtte fra Arbeiderpartiets Martin Tranmæl, Haakon Lie og Trygve Bratteli. Våpen og annet utstyr til leiren  ble lånt ut fra Jegerkompaniet som på den tid var utplassert i Akershus festning.Mossad er en sivil etterretningstjeneste, og bruker ikke militær rangordning. De fleste som arbeider der har dog militær erfaring, og mange er offiserer i Israels væpnede styrker. Zvi Zamir var leder fra 1968 til 1974.
Mossad har også stått bak attentater, drap og kidnappinger utenfor Israel, bl.a. i Norge, der de likviderte den marokkanske kelneren Ahmed Bouchikhi i Lillehammer i 1973. (Lillehammer-saken).Mossad ble også kjent for å ha forfulgt og bortført den tyske krigsforbryteren Adolf Eichmann fra Buenos Aires i mai 1960 uten samtykke fra argentinske eller tyske myndigheter, for så å bli dømt til døden i Jerusalem og senere henrettet ved henging. Dette førte til diplomatisk kontrovers mellom Argentina og Israel, da det ikke forelå noen utleveringsavtaler mellom de to landene. Spesielt var det også at Eichmann aldri tidligere hadde satt sine føtter på israelsk jord eller begått forbrytelser i staten Israel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Mossad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  (engelsk)
International Security Assistance Force

International Security Assistance Force (ISAF) var en NATO-ledet internasjonal militær styrke i Afghanistan, med et fredsbevarende oppdrag. 1. januar 2015 ble ISAF erstattet av Resolute Support.


== Oppdrag ==

Styrken ble sanksjonert av et enstemmig FNs sikkerhetsråd i desember 2001 og etter anmodning fra afghanske myndigheter med formål å sikre Kabul og den nærliggende Bagram flystasjon fra Taliban- og al-Qaida-elementer og opprørske krigsherrer for å gi den afghanske overgangsregjeringen ledet av Hamid Karzai mulighet til å fungere.
I nesten to år var ISAFs mandat begrenset til Kabul. Ansvaret for sikkerhet i hele Afghanistan skulle gis til den nyopprettede afghanske nasjonalarmeen. 13. oktober 2003 stemte imidlertid sikkerhetsrådet for å utvide ISAFs oppdrag utover Kabul. 24. oktober vedtok den tyske Forbundsdagen å sende tyske tropper til Kunduz-regionen. Rundt 230 ekstra soldater er utsendt til den regionen, som er første gang ISAF har operert utenfor Kabul.


== Ledelse ==
Ledelse av ISAF gikk opprinnelig på rotasjon mellom forskjellige land for perioder på seks måneder. Det viste seg imidlertid å være vanskelig å finne land til å lede ISAF, og 11. august 2003 ble ledelsen overlatt til NATO. Dette markerte NATOs første utplassering utenfor Europa og USA. Den samme dagen skrev Nicholas Burns, USAs ambassadør til NATO, i «The Wall Street Journal» at ISAFs mandat burde utvides utover Kabul. Et alternativ han foreslo var å la NATO delta i USA-ledede provinsielle gjenoppbyggingslag (provincial reconstruction teams) som allerede var i gang med å håndheve sikkerheten utenfor Kabul. NATO-talsmannen Mark Laity fastholdt imidlertid at NATO skulle holde seg til ISAFs Kabul-fokuserte mandat.


== Organisering ==
ISAFs hovedkvarter var lokalisert i Kabul og var organisert i fem distrikter, kalt Regional Commands;

Regional Command Capital
Regional Command North
Regional Command East
Regional Command South
Regional Command West


== Norsk bidrag ==
Flesteparten av de norske styrkene var lokalisert i Camp Nidaros i byen Mazar-e Sharif og i en stabiliseringsstyrke i Meymaneh (også kjent som PRT/Meymaneh) i  Faryab-provinsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) International Security Assistance Force – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rødberg

Rødberg er sentrum i Nore og Uvdal kommune og er det største tettstedet i Numedal.
Her ligger også administrasjonssenteret til Nore og Uvdal kommune, som ligger i Viken fylke. Tettstedet har 495 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger ved Rødbergdammen i Numedalslågen.
I Rødberg ligger kraftstasjonen Nore 1, som får vann fra Tunhovdfjorden. Kraftstasjonen ligger ved bredden av Rødbergdammen, som er vannmagasin for kraftverkene Nore 2 og Rødberg kraftverk som ligger i Numedal.
Rødberg var endestasjon på den nå nedlagte Numedalsbanen. Ved siden av Rødberg-dammen, i "fritidsparken", er det anlagt en skatepark. Denne er laget av betong.


== Referanser ==
Egersundsposten

Egersundsposten var en lokalavis for Egersund, trykket i samme by. Den ble grunnlagt i 1865 av Oscar Andersen fra Risør og nedlagt i 1940. Den var Rogalands eldste avis da den ble nedlagt.


== Historie ==
Første nummer ble utgitt 1. juli 1864 og ble trykket hos Oscar Andersen, som tidligere hadde gitt ut Flekkefjord Budstikke. Trykkpressen ble fraktet til Egersund sjøveien, det vil si på en skøyte, og man fikk en del problemer med å levere den. Havna hadde frosset til, og man måtte bære alt utstyret fra sjøen og opp gjennom Grøne Dalen. På veien mistet man en eske med settebokstaver i bakken slik at de ble strødd utover. Mange av bokstavene ligger fremdeles på et ukjent sted mellom Grøne Dalen og sjøen.
Etter et halvt år ble Egersundsposten overtatt av Rasmus Pedersen Ohme fra Stavanger. Avisen kom ut to ganger i uka og inneholdt til å begynne med ikke så mye lokalstoff, fordi redaktøren ikke hadde nok ressurser til å få med seg alt som skjedde i byen.
I 1894 tok Jacob Friele fra Bergen over som redaktør i Egersundsposten. Han var tilhenger av unionen med Sverige. Friele brukte enhver sjanse til å kritisere venstrefolkene, som brukte Dalane Tidende til å formidle sine meninger.
Sønnen til Rasmus P. Ohme, Peder R. Ohme, ble ansvarlig utgiver fra 1905. Han hadde da allerede jobbet en god stund i avisen. Han stod som ansvarlig utgiver frem til 1928 da hans sønn, Asbjørn H. Ohme, tok over som tredje generasjon.
Siste redaktør i Egersundsposten var Halvdan Slettebøe. Etter nedleggelsen av Egersundsposten etter 2. verdenskrig, overtok Slettebøe som redaktør i Dalane Tidende.


== Eksterne lenker ==
Dalane Tidende
Carl Keilhau

Carl Keilhau (født 25. juli 1919 i Oslo, død 20. desember 1957) var en norsk riksmålsforfatter, dikter og journalist, sønn av
Wollert Keilhau og Anna Mathilde Østvold.
Keilhau tok middelskoleeksamen og latinartium ved Fagerborg videregående skole (1935 og 1938), der han skrev parodier med Carsten Byhring.  I 1952 ble han gift med Gerd Kari Linnøe (1920–1976). Sammen fikk de sønnen Lars Keilhau (1953–).Hans forfatterskap omfatter både humoristiske skrifter (blant annet skrev han petitartikler under psevdonymet Pirat) og seriøs lyrikk. Som lyriker viser Keilhau at han behersker den tradisjonelle, bundne form, men også er åpen for formale eksperimenter i modernistisk retning.
Journalisten Keilhau dekket i all hovedsak litteratur, og var medarbeider i blant annet Dagbladet (1943-49, 53-56), VG (1949–53), Morgenbladet (1956–), samt Bonniers Litterära Magasin.  Han oversatte også.
I tillegg var Keilhau en pasjonert sjakkspiller, som blant annet slo Viktor Kortsjnoj under en oppvsiningsmatch i Oslo. Her spilte Kortsjnoj et parti simultansjakk mot 36 norske sjakkspillere. Kortsjnoj vant 31 spill, spilte 4 remis og tapte ett.
Sin lidenskap for sjakk delte han med André Bjerke, som han spilte både radio- og telefonsjakk med.


== Bibliografi ==
Over broen (1947).  Diktsamling.
Til minne om i dag (1949).  Diktsamling.
Pirat, Strandhugg (1951), kåserier.
med André Bjerke og Odd Eidem: Den bakvendte boken (1949)
med André Bjerke og Odd Eidem: Den bakvendte familieboken (1951).
Vi kan ikke flykte (1952).  Diktsamling.
Krigen mot riksmålet (1955)
22 år og en skjebnetime (1955).  Språkhistorie.
Nocturne (1955).  Diktsamling.
Konsert i november (1957).  Diktsamling.
Vilde Bjerke, red. Samlede dikt (Gyldendal, 1994)


== Oversettelser ==
Federico García Lorca, Bernarda Albas hus (1947).  For Nationaltheatret.
P. G. Wodehouse, Penger i skjul (1948)
Birgit Tengroth, Tørst (1949)
Jacob Paludan, Fugler (1951)
James B. Conant, Naturvitenskapen og mennesket i dag (1953)


== Utmerkelser ==
Sarpsborgprisen 1951


== Referanser ==
Antikominternpakten

Antikominternpakten var en antikommunistisk forsvarspakt sluttet mellom det nasjonalsosialistiske Tyskland og Japan den 25. november 1936. Den var rettet mot den kommunistiske internasjonale (Komintern) i alminnelighet og mot Sovjetunionen under Josef Stalin i særdeleshet. I tilfelle et sovjetisk angrep mot et av landene ble Tyskland og Japan enige om å møtes for å bestemme hvilke midler de måtte bruke for å sikre sine felles interesser, som det heter i traktaten. Italia sluttet seg til Antikominternpakten i 1937, og de tre landene ble deretter kjent som Aksemaktene.
Spania sluttet seg til pakten 7. april 1939. En rekke land, blant annet Danmark og Finland, sluttet seg til Antikominternpakten i løpet av den annen verdenskrig.
Anti-Komintern-paktens medlemmer i 1941 var:

Tyskland
Japan
Italia
Ungarn
Spania
Mandsjukuo
Bulgaria
Kroatia
Danmark
Finland
Romania
Slovakia
Kina (Republikken Kina – Nanjing-regjeringen)Med unntak av Finland var samtlige medlemsland diktaturer eller okkupert av diktaturer. Etter den annen verdenskrig ble den vestlige forsvarsalliansen NATO stiftet med et tilsvarende antikommunistisk formål, men denne blokken ble ledet av USA og bestod nesten utelukkende av demokratier.


== Eksterne lenker ==
Teksten til Antikominternpakten (engelsk)
Teksten for tilleggsprotokoller til pakten (engelsk)
Lagting

For Stortingets lagting, se Lagtinget
For det færøyske lagtinget, se Lagtinget (Færøyene)Lagting (norr. lǫgþing) var et sendemannsting for et helt lagdømme som Gulating, Frostating, Eidsivating og Borgarting. På lagtinget møttes de ulike representantene for klassene i samfunnet;

Nemndmenn (for folket)
Lendmenn og årmenn (for Kongen)
Bisper og prester (for kirken)Lagtinget hadde i utgangspunktet lovgivende og dømmende makt, men fra Magnus Lagabøtes tid overtok Kongen mye av denne makten. Den dømmende myndigheten ble etter hvert overført til lagmannen.


== Se også ==
Lagmannsrett
Lagtinget, en av Stortingets avdelinger ved behandling av lovforslag.
Croydon

Croydon er en bydel og by i Stor-London. Den administreres som en av Londons bydeler, og er den største av disse etter folketall. Den tilhørte tidligere Surrey, men i 1889 ble den en selvstendig enhet. I 1965 ble den innlemmet i Stor-London, og distriktene Coulsdon og Purley ble innlemmet i byen. Den har siden 2001 hatt en egen byregjering, som kommer i tillegg til Londons myndigheter. 


== Navnet ==
Stedsnavnet kommer antagelig fra angelsaksisk croead deanas, «Krokusdalen», og viser til at det en gang ble innhøstet safran i området. Navnet er en parallell til Saffron Walden i Essex.
En annen teori er at det kommer fra gammelfransk croie dune, som betyr «Kalkås», ettersom den ligger i den nordlige enden av de kalkrike høydene North Downs.


== Geografi ==
Croydon ligger omkring 16 km sør for London sentrum, ved et av stedene hvor elven Wandle har sitt utspring. Rett sør for byen er en åpning i North Downs, som mye av transporten mellom London og sørkysten går gjennom. Den gamle veien mellom London og Brighton, A23, gikk gjennom byen tidligere, og er nå lagt på vestsiden for å spare sentrum for trafikk.


== Steder i Croydon ==
Addington
Addiscombe
Broad Green
Coombe
Coulsdon
Forestdale
Kenley
New Addington
Norbury
Purley
Sanderstead
Selhurst
Selsdon
Shirley
South Croydon
South Norwood
Thornton Heath
Upper Norwood
Waddon
West Croydon
Woodcote
Woodside


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) London Borough of Croydon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) London Borough of Croydon – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Ealing (distrikt)

Ealing er en bydel i London, vest for sentrum. Den ble opprettet i 1965 ved at Ealing, Southall og Acton, som da lå i Middlesex, ble slått sammen. 


== Steder i Ealing ==
Acton
Dormer's Wells
Ealing
East Acton
Greenford
Hanwell
Little Ealing
North Acton
Northolt
Norwood Green
Perivale
South Acton
Southall


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) London Borough of Ealing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Ealing Borough Council
Acton (London)

Acton er et sted i bydelen Ealing i det vestlige London, England. Det er lokalisert 10 km vest for Charing Cross og ligger innenfor det tradisjonelle grevskapet Middlesex. I henhold til folketellingen av 2011 har dets fire valgkretser (East Acton, Acton Central, South Acton og Southfield) en befolkning på 62 480 personer, noe som over ti år er en økning på 8 791 personer.Stedsnavnet Acton har betydningen «eikegård» eller egentlig «gården ved eiketrærne», og er avledet fra sammensetningen av angelsaksiske āc (eik) og tūn (gård). Stedet oppsto som en landsby, som er listet i Domesday Book (1086). Etterhvert som London vokste ble Acton absorbert av hovedstaden. Stedet var sentrum i en krets i Middlesex fra 1921 til 1965, og ble så en del av Ealing og Stor-London.
Acton er for det meste et boligområde, men det er noe lett industri der også.


== Transport ==


=== Nærmeste undergrunnsstasjoner ===
Acton Town undergrunnsstasjon
Ealing Broadway stasjon
Ealing Common undergrunnsstasjon
North Ealing undergrunnsstasjon
East Acton undergrunnsstasjon
West Acton undergrunnsstasjon


=== Nærmeste jernbanestasjoner ===
Acton Central stasjon
Acton South stasjon
Acton Main Line stasjon
Ealing Broadway stasjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Acton, London – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

«Acton» Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine.,  British History Online
ActonW3.com, digital nyhetsavis for området
Ealing Broadway stasjon

Ealing Broadway stasjon er en jernbane- og undergrunnsstasjon i Ealing, London. 
Undergrunnsstasjonen er den nordlige endestasjonen for District-linjen og for en gren av Central-linjen. Den ligger i kollektivsone 3.
Jernbanestasjonen betjenere linjene mellom Paddington, Slough og Reading. Siden  2004 har også First Great Western Link brukt stasjonen for togene fra Greenford. 
Det er planer om at Crossrails linje 1 skal stoppe på Ealing Broadway.


== Eksterne lenker ==
Ealing Broadway Underground Station Transport for London (Engelsk)
Temple undergrunnsstasjon

Temple undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den betjener linjene Circle og District, og er nærmeste stoppested for King's College London og London School of Economics. Stasjonen ligger i kollektivsone 1.
Navnet kommer fra Tempelridderne via Inner Temple og Middle Temple, som er like i nærheten. 
Temple er det eneste stasjonsnavnet som brukes både i Londons undergrunnsbane og Métro de Paris. 


== Eksterne lenker ==
Temple Underground Station Transport for London (Engelsk)
Chancery Lane undergrunnsstasjon

Chancery Lane undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den betjener Central-linjen, og ligger i kollektivsone 1.
Den ligger svært nær andre stasjoner, og betjener mest pendlere, og er derfor stengt på søndager. Tidligere var det jevnere avstand mellom stasjonene i området, men da stasjonen British Museum ble stengt og erstattet med Holborn, ble det svært kort avstand mellom dem.
Stasjonen åpnet 30. juli 1900, med det navnet den har i dag. I en kort periode fra 1934 het den Chancery Lane (Grays Inn), da den ligger i nærheten av Gray's Inn. Opprinnelig var utgangen på nordsiden av gaten, men den ble etterhvert flyttet til Staple Inn, som er en av de få bygningene som overlevde bybrannen i London 1666. Årsaken til flyttingen var at man måtte gjøre om for å få plass til rulletrapper.
På grunn av den smale gaten ligger plattformen for vestgående tog under den for østgående. Gaten er senere utvidet noe, men det er ikke gjort noe med plattformene.
Stasjonen er en av åtte i London som har et dypt tilfluktsrom under stasjonsanlegget. Etter andre verdenskrig ble dette omgjort til en telefonsentral.
Den 25. januar 2003 sporet et undergrunnstog av ved Chancery Lane etter at en motor falt av og traff skinnene. 32 passasjerer ble skadet. Hele Central-linjen, og Waterloo & City-linjen, som bruker samme togtype, ble stengt inntil man hadde funnet årsaken og utført forbedringer i designen.


== Galleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Chancery Lane tube station – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Chancery Lane Underground Station  Transport for London (Engelsk)
Fotoarkiv hos London Transport Museum Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.