jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
AIM-120 AMRAAM

AIM-120 AMRAAM (Air Intercept Missile-120 Advanced Medium Range Air to Air Missile, norsk: Avansert luft-til-luft missil for mellomdistanse) er et amerikanskprodusert luft-til-luft-våpensystem som også benyttes som bakke-til-luftmissil av det norske NASAMS-luftvernsystemet.


== Historikk ==
På slutten av 1970-tallet besluttet det amerikanske forsvaret å anskaffe et missil som kunne erstatte AIM-7 Sparrow-missilet. I 1979 ble våpenprodusentene Hughes og Raytheon prekvalifisert i anbudskonkurransen om å få produsere missilet, og i desember 1981 vant Hughes anbudet.
Første testmissil ble avfyrt fra en F-16 i 1984, men missilet ble ikke klart for bruk før i september 1991.
AMRAAM ble brukt i en militæroperasjon for første gang den 27. desember 1992, da en amerikansk F-16C skjøt ned en irakisk MiG-25.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Datasheet fra Raytheon (pdf). Besøkt 29. desember 2008.
Magnus II

Må ikke forveksles med sin unge navnebror, Harald Gilles yngste sønn, se Magnus Haraldsson (1135)Magnus II Haraldsson (norrønt: Magnús Haraldssun), født 1048, død 1069, var konge av Norge 1066 til 1069, det meste av tiden var han samkonge med broren Olav Kyrre (Olav III Haraldsson Kyrre).
Magnus II Haraldsson var sønn av kong Harald Hardråde, og skal ifølge sagaene ha vært med på hærferd mens han ennå var barn. Det antas, men er langt fra sikkert, at han var den 'Magnus' som nevnes i en angelsaksisk krønike fra 1058; da han skal ha ledet en flåte fra Norge til Wales og hjulpet kongen der til å jage bort en engelsk jarl.  Derimot er det rimelig sikkert at han fulgte med faren mot Danmark i 1062, en ferd som endte med seier i slaget ved Niså i Halland.
Magnus ble kronet til konge da faren i 1066 dro mot England. Dette innebar at Magnus var enekonge i Norge fra sommeren 1066 til våren 1067. Broren Olav, som hadde fulgt faren til England, vendte hjem våren 1067, og de to delte riksstyret i vennskap. Selv om de i prinsippet rådde likt over hele riket, tyder mye på at Magnus hadde ansvaret for Vest-Norge, Trøndelag, Opplandene og Nord-Norge, mens Olav rådde over Viken. Magnus ble tidligere ikke regnet med til kongerekken; delvis fordi han døde ung og bare hadde kort tid som enekonge; og delvis fordi broren, som regjerte i mer enn 25 år, var den som i realiteten rakk å prege tiden og riket etter kong Haralds død.Magnus døde 20 eller 21 år gammel av «revormsott», altså ergotisme, en forgiftning grunnet brødkorn infisert av meldrøyesopp.Magnus' sønn Håkon var i et drøyt år samkonge med fetteren Magnus Berrføtt før han – som sin far – døde ung.


== Referanser ==
Estcoy

Estcoy var et estisk kompani som midlertidig overtok kompani B i Norbatt i perioden desember 1996 til mai 1997. Årsaken var personellmangel i den norske FN-styrken i Libanon.


== Bakgrunn ==
Norge hadde fra starten i 1994 deltatt i det såkalte Baltbat-prosjektet (Baltic Peacekeeping Battalion). Dette var et samarbeid mellom flere vestlige land og de tre baltiske stater om etableringen av en fellesbaltisk fredsbevarende bataljon. Norge hadde hatt et særlig ansvar for opplæringen av det estiske kompaniet, Estcoy, og for sanitetsfunksjonen generelt. Høsten 1996 trente Estcoy i Norge.


== Baltbat ==
I tillegg hadde støttelandene, sammen med de baltiske land, besluttet å oppgradere Baltbat til en infanteribataljon med fredsopprettende kapasitet. Denne oppgraderingen skulle inngå som en del av virksomheten i 1998. Dette innebar at bataljonen måtte tilføres ytterligere opplæring, trening og materiell. Norge ville i denne fasen, sammen med Danmark, blant annet bidra med opplæring knyttet til bombekaster-enheten i bataljonen. Norge hadde også besluttet å gi ti bombekastere, samt annet relevant utstyr til denne enheten. Norge hadde tidligere bidratt med et betydelig antall nærpanservernvåpen, M72, i forbindelse med etableringen av Baltbat som fredsbevarende bataljon. Siden 1995 hadde Norge bidratt med totalt 44,2 millioner kr. til Baltbat, inklusive verdien av materielldonasjoner.


== Eksterne lenker ==
Avtale mellom Norge og Estland om Estcoy (estisk)
GPRS

General Packet Radio Service (GPRS) er en standard for trådløs dataoverføring med mobilkommunikasjon over GSM mobiltelefonnettet. Den ble tatt i bruk kommersielt i 2000. 
Mens GSM har en maksimal dataoverføringshastighet på 9,6 kbps med datakommunikasjon som en oppkoblet mobiltelefonsamtale, og (inntil 38,4 kbps. med HSCSD), er makshastigheten til GPRS på 171,2 kbps. Dette er imidlertid en teoretisk øvre hastighet, den praktiske begrensingen er på ca. 40 kbps på grunn av begrensing i mobiltelefonene. 
GPRS ble introdusert i Norge i begynnelsen av 2001. GSM er en pakkesvitsjet teknologi der en pågående samtale bruker hver 20.-del av basestasjonens kapasitet til sending og mottak av digitaliserte, komprimerte og krypterte lydfil-pakker. 
GPRS benytter de 20.-delene av basestasjonens kapasitet som ikke brukes til telefonsamtaler, men når det ikke overføres data brukes ingen av 20.-delene. Dette  gir en forbindelse som alltid er på, dvs. at man kan motta e-post, surfe på internett, e.l. uten å måtte koble seg opp først. 
I stedet for tellerskritt betaler man enten en fast månedsavgift, en dagsavgift eller for de datamengdene som blir overført. Mobiltelefoner som støtter GPRS kalles gjerne GPRS-terminaler, og støtter et visst antall såkalte tidsluker opp og ned. I GPRS-alternativet som tilbys av bl.a. Netcom er en tidsluke på 13,4 kbps. Hvis en telefon da støtter f.eks. 2+1 tidsluker, betyr dette at den gir en hastighet på 26,8 kbps. for mottak, og 13,4 kbps. for sending av data. Brukerne i GSM-nettet deler på kapasiteten for GPRS som er tilgjengelig, slik at ytelsen i praksis kan variere i den tiden man er oppkoblet. 
Dersom all kapasitet på basestasjonen er oppbrukt, vil taletrafikk ha prioritet fremfor data og dataoverføringshastigheten vil synke. GPRS er en såkalt 2,5G-teknologi, mens UMTS er 3G eller tredje generasjon.


== Se også ==
GPRS-posisjonering
Naqoura

Naqoura er et lite tettsted i Libanon. Stedet ligger ved Middelhavet, like nord for grensen til Israel og like sør for havnebyen Tyr. Det finnes ingen ordentlig havn der, og strendene er til dels ganske steinete.
I 1978 ble Naqoura hovedkvarter for FNs midlertidige styrke i Libanon og for styrkenes sykehus, som lenge var drevet av nordmenn (Normedcoy). FNs tilstedeværelse gjorde at tettstedet fikk et voldsomt økonomisk oppsving med flere butikker og restauranter.
Karl Friedrich von Savigny

Karl Friedrich von Savigny (født 19. september 1814 i Berlin, død 11. februar 1875 i Frankfurt am Main) var en prøyssisk diplomat og katolsk politiker.
Savigny var sønn av den betydningsfulle prøyssiske juristen og statsmannen Friedrich Karl von Savigny og hans kone, Kunigunde von Brentano, ei av søstrene til dikteren Clemens von Brentano.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.bautz.de/bbkl/s/s1/savigny_k_f.shtml
Gustave Eiffel

Alexandre Gustave Eiffel (født Bönickhausen; 15. desember 1832 i Dijon, død 27. desember 1923 i Paris) var en fransk ingeniør og entreprenør som spesialiserte seg på metallkonstruksjoner. Han er mest kjent for Eiffeltårnet i Paris, som ble reist 1887–1889 i forbindelse med Verdensutstillingen i byen i 1889. 
Han var en av etterkommerne av Jean-René Bönickhausen, som hadde emigrert fra den tyske byen Nettersheim og bosatt seg i Paris i begynnelsen av 1700-tallet. Familienavnet Eiffel stammer fra fjellkjeden Eifel i Tyskland, som er hvor familien kom fra. Selv om familien alltid brukte navnet Eiffel, ble han døpt som Gustave Bonickhausen dit Eiffel,  og navnet hans ble ikke formelt endret til Eiffel før i 1880.
I 1867 var han ansvarlig for byggingen av viaduktene i Rouzat sur la Sioule og Neuvial, og for byggingen av jernbanelinjen Commentry-Gannat. Fra 1872 til 1874 virket Eiffel i Chile, Bolivia og Peru. I 1875 hadde han ansvar for byggingen av Vestbanegården i Budapest. I 1880 fikk han tilslaget for Garabit Viadukt, som vakte oppsikt for sin form og for sin høyde på 122 meter. Fra 1881 til 1882 bygde Eiffel broen i Szeged i Ungarn, og i 1887 broen Maria Pia over Douro i Porto i Portugal.
Han står også bak bærekonstruksjonen i Frihetsgudinnen i New York. I 1890 tegnet han «La Ruche» («Bikuben») i Paris. Huset ble opprinnelig reist som en midlertidig struktur i forbindelse med en utstilling det året, men etter at det så ble demontert valgte man å reise det på et annet sted og bruke det til billige atelierer for kunstnere.Han ble innblandet i en økonomisk skandale i forbindelse med det feilslåtte franske Panamakanalprosjektet, og ble i første omgang dømt for dette. Det viste seg at han ikke hadde hatt noe med den økonomiske siden av prosjektet, og dommen ble senere omstøtt.Han døde i sitt hjem på Rue Rabelais i Paris, og ble gravlagt på Levallois-Perret-kirkegården i byen.


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bonet, Llorenç (2003). Gustave Alexandre Eiffel. Archipocket (engelsk, tysk, fransk, and italiensk). teNeues. ISBN 3823855409. 
Ellis, John S. (Juni 1986). «Gustave Eiffel: A Biographical Sketch». Journal of Structural Engineering (engelsk). 112 (6): 1404–1412. 
Ramaswamy, Ananth (September 2009). «Alexandre Gustave Eiffel: An Engineer Scientist». Resonance – Journal of Science Education (engelsk). Indian Academy of Sciences. 14 (9): 840–848.
Nød

Nød kan referere til:

Havsnød
Hungersnød
Nød (blad)
Nød (roman)
Nødmelding
Nødnummer
Nødrett
Nødverge
Wilhelm von Schadow

Friedrich Wilhelm von Schadow (født 6. september 1788 i Berlin, død 19. mars 1862 i Düsseldorf) var en tysk maler, sønn av Johann Gottfried Schadow.
Schadow studerte fra 1808 til 1811 ved Berliner Kunstakademie, derettet sluttet han seg i 1811 i Roma til kretsen av nazarener, og malte mest religiøse monumentalbilleder i akademisk-klassisistisk stil. Etter å ha vært professor ved Berliner Kunstakademie fra 1819 til 1826 var han direktør for Kunstakademie Düsseldorf frem til 1859.
Innkjøpspassasjen i Düsseldorf, Schadow-Arkaden, er oppkalt etter ham. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Friedrich Wilhelm von Schadow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Friedrich Wilhelm von Schadow – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Wilhelm von Schadow i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Deutsche Adelsgenossenschaft

Deutsche Adelsgenossenschaft (DAG) var en tysk adelsforening som spilte en store sosial rolle i Tyskland i det senere 1800-tall og første del av det tyvende århundre. Den ble grunnlagt 26. februar 1874 i Berlin av tredve grunnbesittende prøyssiske adelsmenn som en reaksjon på de liberalistiske tendenser i det nye tyske rike.


== Eksterne lenker ==
http://www.adelsrecht.de/Geschichte/geschichte.html
Personsøker

En personsøker er et mobilt apparat som kan motta enkle meldinger i form av radiosignaler sendt fra en basisenhet, f.eks. en telefon.  
Det første personsøker-lignende systemet ble innført i politiet i Detroit, USA i 1921, men den første telefon-baserte personsøkeren ble patentert av Alfred J. Gross i 1949, og ble brukt fra 1950 på Jewish Hospital i New York City. I 1958 godkjente Federal Communications Commission bruken av personsøkere for publikum, og i 1959 laget Motorola en personsøker som de kalte «pager».Bell Laboratories utviklet en personsøker kalt «Bellboy», som ble vist frem på World's Fair i Seattle i 1962. Når man ble oppringt, måtte man ringe tilbake til et tjenestesenter som videreformidlet den opprinnelige beskjeden.Deres «Pageboy I», som kom på markedet i 1964, ble den første personsøkeren som ble en stor suksess blant vanlige brukere i USA.I Japan ble personsøkertjenesten innført i 1968, og den skal etter plan avsluttes i september 2019.På verdensbasis var personsøkerne meget populære i 1980- og 1990-årene.Personsøkeren fungerer bare én vei, slik at den kun kan motta meldinger (ikke sende og kvittere for meldinger). Personsøkeren var det første mobile teleutstyret som fikk volum i markedet. Personsøkeren var et svært nyttig hjelpemiddel før mobiltelefonen ble allemannseie, da den gjorde det mulig å nå folk på farten på en enkel måte. De kunne motta et telefonnummer og så gå til nærmeste fasttelefon og ringe tilbake. 
Som offentlig tjeneste har mobiltelefonen og meldings- og teksttjenestene knyttet til denne overtatt helt. Enkelte virksomheter som f.eks. sykehus har fortsatt interne personsøkertjenester med «beepere» eller «summere» som varsler medarbeidere om at det er nødvendig å ta kontakt.
I Norge tilbød Televerket offentlig personsøkertjeneste fra 1984. I 1986 bodde 70% av befolkningen i de områdene som var dekket av tjenesten. Tjenesten ble nedlagt 1. september 2003 etter mindre enn 20 års drift.
De tidligste personsøkerne benyttet 27 MHz båndet.
Personsøkere bruker signalkodingen POCSAG, og Telenors tjeneste sendte på 169.800 MHz med 1200 baud.
Fortsatt er personsøkere i drift knyttet til andre radiosignaler. Typisk er brannvesen og helsetjeneste som benytter VHF båndet omkring 160-170 MHz. Ofte benyttet de samme frekvens som etatens lukkede VHF-nett og det lukkede nettets sendeutstyr. Slik sett er disse personsøkerne i realiteten en helt ordinær radiomottaker med tilleggsfunksjon ved at man kan sende oppkall til denne radiomottakeren.


== Referanser ==
Giovanni Falcone

Giovanni Falcone (født 18. mai 1939 i Palermo, død 23. mai 1992 i Capaci nær Palermo) var en italiensk dommer som på 1980- og 1990-tallet fikk en hovedrolle i kampen mot mafiaen, og ble myrdet på grunn av dette.
Etter at en kampanje mot mafiaen på Sicilia oppnådde viktige resultater, slo mafiaen tilbake med drapene på Falcone og hans kollega Paolo Borsellino (som døde kort tid senere, den 19. juli 1992). Falcone ble drept da han sammen med sin kone Francesca Morvillo – som også var dommer – og sine livvakter kjørte på motorveien mellom Palermo og Palermo internasjonale flyplass, som dengang het Punta Raisi. En bombe under veien ble detonert da de passerte i en fart som ble beregnet til omkring 160 km/t. Alle i bilen omkom momentant.
Etterforskere mener at mordet ble bestilt av Salvatore Riina, som senere er fengslet for livstid for andre forbrytelser. 
Flyplassen i Palermo fikk etter drapene navnet «Aeroporto Falcone e Borsellino», og et minnesmerke av kunstneren Tommaso Geraci med inskripsjonen «Falcone - Borsellino - De Andre - Det nye Sicilias stolthet» er reist der.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Giovanni Falcone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Betalingskort

Betalingskort er et plastkort som kan brukes ved betaling av kjøp av varer og tjenester i stedet for kontanter. Det finnes to hovedtyper betalingskort: debetkort og kredittkort. Virksomheter som aksepterer betalingskort som betalingsform kalles gjerne brukersteder.


== Norge ==
I Norge er debetkort mest brukt, og da oftest med betalingssystemet BankAxept og/eller Visa. MasterCard har også en debetkort-løsning.
American Express var det første kredittkortet i Norge. Det ble introdusert på markedet på begynnelsen av 1970-tallet. Visa ble lansert i Norge i 1977. Visa Norge AS opererte på lisens fra det amerikanske selskapet. Etter noen år var det over 500 000 VISA debet- og kredittkort i omløp. Styret i Visa Norge mente da at markedet var mettet. I dag er det over 4,5 millioner VISA-kort på det norske markedet. De fleste er debetkort utstedt av norske banker.
I Norge finnes 2,4 millioner kredittkort i omløp. 1,9 millioner er VISA eller MasterCard som utstedes av selskapet Teller AS. Diners Club har ca. 200 000 kort i omløp, American Express om lag 90 000. 10 % av de utstede Visa-kortene i Norge er kredittkort, mens 90 % er debetkort.


=== Kortbruk i Norge ===
Norge og Island er på verdenstoppen med hensyn til kortbruk. I 2007 ble betalingskort benyttet til å kjøpe verdier for sammenlagt 396 milliarder kroner, og det ble foretatt 965 millioner betalingstransaksjoner, og dette hadde i 2017 økt til verdier for til sammen 823 milliarder kroner, fordelt på 2,3 milliarder betalingstransaksjoner.
I 2017 ble det gjennomført 1,86 milliarder kjøp med betalingskort i Norge, og omsetningen var 627,7 milliarder kroner.Syv av ti mellom atten og tredve år bruker kort uavhengig av betalingsbeløp. Blant tredve- og førtiåringene er det seks av ti som bestandig trekker kortet ved kjøp av varer.Kortsvindelen utgjør én promille av den totale kortbruken.


== Se også ==
Betalingsmiddel
Betalingssystem
Gavekort
Kortholder


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Teller/VISA sin historie i Norge
Debetkort

Et debetkort er et betalingskort hvor avregningen skjer fortløpende mot saldo på innehaverens bankkonto. I Norge er BankAxept-bankkort (som står for 90 % av alle transaksjoner) og Visa-kort de mest utbredte debetkort. Sistnevnte kommer som et tillegg til BankAxept på mange norske debetkort. Dermed blir Visa-delen av kortet i hovedsak kun brukt når man ikke benytter norske betalingsterminaler som all hovedsak er knyttet til BBS' BankAxept-løsning. Enkelte Visa-kort kan også fungere som kredittkort.


== Referanser ==


== Se også ==
Betalingskort
Kredittkort


== Eksterne lenker ==
Store norske leksikon om debetkort
Austronesiske språk

Austronesiske språk (fra gresk for 'sørlig øy') er en språkfamilie med kjerneområde på øyene i Sørøst-Asia og Stillehavet, og enkelte brukere på det kontinentale Asia. Gassisk, som tales på Madagaskar, er det eneste eksemplet utenfor dette området.
Austronesisk har ti primærundergrupper. Av disse finnes ni på Taiwan og omkringliggende øyer; de kalles de formosiske språk, og er ikke i slekt med kinesisk. Den siste gruppen er stamspråk for alle de andre språkene i familien, de malayopolynesisiske språkene. Disse deles inn i to grupper, de vestlige og sentral-østlige malayopolynesiske språkene. De vestlige tales av omkring 300 millioner mennesker, og de sentral-østlige av omkring én million.
Med 1244 språk (registrert hos Ethnologue), og en utbredning fra Madagaskar til Påskeøya er det en av de største språkfamiliene i verden både i utbredning og antall språk.
Språkforskning og arkeologi har vist at språkene opprinnelig oppsto i det sørøstlige Kina, og så spredde seg til Taiwan.
Det er uenighet blant lingvister om thai-språkene skal plasseres i en utvidet definisjon av den austronesiske familie, eller om de bør innlemmes i de sinotibetanske språkene. Andre har forsøkt å vise et slektskap mellom austronesiske og de austroasiatiske språkene. Ingen av teoriene har oppnådd bred anerkjennelse.
De malayopolynesiske språkene uttrykker normalt flertallsform ved gjentagelse av hele eller deler av et ord (reduplikasjon). Alle de austronesiske språkene har sterk tendens til gjentagelse av lyder. De fleste har ikke sammensetninger av tre eller flere påfølgende konsonanter. Antall vokaler er normalt lavt; de fleste har fem vokallyder.


== Språk ==
Noen av språkene som tilhører den austronesiske språkfamilien er:

Bantik
Bikol
Cebuano
Filippinsk
Gilbertesisk
Hawaiisk
Ilokano
Indonesisk
Javanesisk
Malayisk
Maorisk
Marshallesisk
Naurisk
Paiwan
Tagalog
Tongolesisk


== Eksterne lenker ==
Austronesiske språk hos Ethnologue
Sammenlignende austronesisk ordbok
Brukersted

Et brukersted er en virksomhet som aksepterer bruk av betalingskort eller andre elektroniske betalingsmidler som supplement til eller i stedet for kontant betaling (eller mot regning/faktura).


== Sentrale avtaler ==
Brukersteder er knyttet til sentrale finansielle institusjoner både teknisk og avtalemessig. De fleste transaksjonsformer er basert på bruk av en terminal (f.esk. kortleser) i butikken. Sluttbruker betaler ved å identifisere seg med et betalingskort. Transaksjonen valideres elektronisk og brukerstedet mottar oppgjør jf. avtale fra kortutstederens oppgjørsbank.


== Det norske markedet ==
I Norge er den mest kjente aktøren knyttet til brukerstedsavtaler selskapet Teller. Teller er teknisk og avtalemessig motpart for Visa, MasterCard og American Express i Norge. Selskapet tilbyr en rekke brukerstedsavtaler. Med en brukerstedsavtale med Teller kan butikkene ta i mot betaling med de nevnte kortene.
Storstockholms Lokaltrafik

AB Storstockholms Lokaltrafik (SL) har ansvaret for kollektivtrafikken i Stockholms län. SL eies av region Stockholm og finansieres 50 % av offentlige skattemidler og 50 % av billettinntekter.


== Datterselskaper ==
SLs datterselskaper:

SL Infrateknik AB
AB SL Finans
SL HR-service ABSLs søsterselskaper (samme eier):

Waxholmsbolaget, offentlig båttrafikk.


== Priser ==
Pris på et 30-dagerskort (tidigere månedskort) for Stockholms län gjennom årene (priser i SEK): 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Storstockholms Lokaltrafik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Sporvognsrejser: Storstockholms Lokaltrafik (SL)
Bit

Bit (forkortet b, og uttales «bitt») er den grunnleggende enheten for digital informasjon. Den kan ha én av to mulige verdier, vanligvis representert ved «0» og «1», «sann» og «usann», «av» og «på» eller en hvilken som helst annen kombinasjon av to gjensidig utelukkende tilstander.Begrepet ble først benyttet av Claude E. Shannon i en artikkel fra 1948. Ordet er en sammentrekning av binary digit (eventuelt binary digit).
I  elektroniske systemer brukes ofte byte om en samling av bit, opprinnelig av varierende størrelse. I dag er den i praksis alltid åtte. Åtte-bit byte er også kjent som oktetter, mens fire-bit varianten er kjent som en nibble. I noen maskinvare-arkitekturer utgjør 16 bit et word, mens 32 bit et double word (dword).
Større mengder av bit kan omtales ved å benytte de vanlige SI-prefiksene. F.eks. kilobit (kb eller kbit), megabit (Mb eller Mbit) og gigabit (Gb eller Gbit). Det forekommer en del forvirring vedrørende disse begrepene og deres forkortelser. I noen sammenhenger benyttes bit for bit og b for byte, men en vel så vanlig løsning er b for bit og B for byte. Den siste er litt uheldig fordi B er SI-betegnelsen for bel. I EDB-sammenheng er det heller ikke gitt at et kilobit representerer 1000 bit. På grunn av binær adressering vil det være mer naturlig å velge en verdi som lett kan representeres ved hjelp av potenser av to. Dermed er kilo ofte en betegnelse for 1024, som er to i tiende potens. Slike enheter skal helst benevnes kibibit, men her brukes gjerne kilobit.
I tele- og datakommunikasjon oppgis overføringshastigheter gjerne i bit/s (bit per sekund).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bit Calculator Arkivert 16. februar 2009 hos Wayback Machine., konverterer mellom bit, byte, kilobit, kilobyte, megabit, megabyte, gigabit, gigabyte
BitXByteConverter, tilsvarende redskap
Ola Røtvei

Ola Røtvei (født 4. november 1953 i Oppdal) er en norsk gårdbruker og politiker (Ap) som var ordfører i Oppdal kommune fra 1988 til 1991, og fra 2003 til 2015.
Han var innvalgt på Stortinget fra Sør-Trøndelag 1993–2001. Han var dessuten 1. vararepresentant 1989–1993 og 2001–2005, og møtte fast for Gunhild Øyangen 1990–1993.


== Eksterne lenker ==
(no) Ola Røtvei hos Stortinget 
(no) Ola Røtvei hos Norsk senter for forskningsdata