jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Brennemerking (straff)

Brennemerking er en straffemetode som kombinerer fysisk avstraffelse, permanent merking av dømte og ofte også offentlig ydmykelse. Metoden har blitt brukt i svært mange europeiske land og i deres kolonier. Den ble utført ved at et rødglødende brennjern ble presset mot huden. 
Ved brennemerkingen kunne alle dømte bli gitt samme symbol, slik det var vanlig i for eksempel Frankrike, eller det kunne bli brukt bokstaver som viste hva forbrytelsen bestod av, som i for eksempel Storbritannia. Det varierte også hvor man plasserte merket, fra steder hvor den kunne skjules, som i armhulen, til steder som var svært synlige, som kinn eller panne. 
I oldkirken ble prester som ble avsatt fra sitt embete ofte brennemerket i hendene, slik at de ikke kunne utføre liturgiske handlinger uten at menigheten så at de var avsatt.
I Storbritannia brukte man i en del tilfeller en spesiell metode, kalt «merking med kaldt jern». Jernet ble da kjølt ned i vann, normalt uten at den dømte visste om det, før det ble presset mot huden. Dette ble brukt som en siste advarsel i tilfeller hvor man av spesielle årsaker ønsket å vise nåde, slik som i saker hvor den dømte var svært ung.
Det er i dag ingen land som offisielt bruker brennemerking som straff, men uoffisielt kan det inngå blant torturmetoder. Det brukes da også elektriske brennjern og gassbrennere.


== Liknende straffemetoder og merking ==
Sosial stigmatisering av grupper og individer har i historien også foregått gjennom konkret merking på kropp og klær hos personer som et samfunn har villet advare mot eller gi en vanærende skamstraff. Eksempler på slike stigma er i tillegg til brennmerking påbud om jødedrakter i middelalderen og jødestjerner under andre verdenskrig, indianernes skalpering av fiender, skamklipping av tyskertøser, oppsiktsvekkende fangedrakter, bruk av dumrianhatter i skolen, hånende plakater i inkvisisjonen og under kulturrevolusjonen og tatovering, amputasjon og lemlesting av dømte. Også stempler i pass og annet har hatt samme funksjon. I tillegg kan grupper få nedsettende navn og betegnelser.
Brennemerking og tatoveringer har også blitt brukt som frivillig, internt kroppssymbol for eksempel av soldater og medlemmer av visse grupper. I moderne tid har enkelte også fått dekorert kroppen med brennemerker som en type kroppsmodifikasjon.


== Se også ==
Æresstraff, skamstraff
Stigmatisering
Kroppsmodifikasjon
Osaka

Osaka (大阪市, Ōsaka-shi) er Japans tredje største by. Byen ligger i Kansairegionen på Japans største øy Honshu, og er blant Japans viktigste industriområder og havner.
Historisk sett har Osaka vært den kommersielle hovedstaden i Japan. Dette gjenspeiles i dag ved hvor mange som har sitt arbeid i Osaka. Selve Osaka by har ca. 2,7 millioner innbyggere om natten, men 3,7 millioner har sitt daglige virke i byen. 
Byregionen Keihanshin består av byene Osaka, Kobe og Kyoto, med Osaka som viktigste by. Samlet har byområdet et innbyggertall på 17 375 000, og er nest størst i Japan etter byområdet Tokyo. Etter Tokyo og Yokohama (som begge ligger i Tokyo byområde) er Osaka Japans tredje største by. 
Konohana-broen i Osaka er en av verdens lengste hengebroer.


== Bydeler ==
Osaka har 24 bydeler:

Abeno-ku
Asahi-ku
Chuo-ku
Fukushima-ku
Higashinari-ku
Higashisumiyoshi-ku
Higashiyodogawa-ku
Hirano-ku
Ikuno-ku
Joto-ku
Kita-ku
Konohana-ku
Minato-ku
Miyakojima-ku
Naniwa-ku
Nishi-ku
Nishinari-ku
Nishiyodogawa-ku
Suminoe-ku
Sumiyoshi-ku
Taisho-ku
Tennoji-ku
Tsurumi-ku
Yodogawa-ku


=== Vennskapsbyer ===
Osaka er vennskapsby med følgende byer:
 San Francisco, USA (siden 1957)
 São Paulo, Brasil (siden 1969)
 Chicago, USA (siden 1973)
 Shanghai, Kina (siden 1974)
 Melbourne, Australia (siden 1978)
 St. Petersburg, Russland (siden 1979)
 Milano, Italia (siden 1981)
 Hamburg, Tyskland (siden 1989)Osaka har også annen slags vennskapsforbindelser med følgende byer:
 Buenos Aires, Argentina (siden 1998)
 Budapest, Ungarn (siden 1998)
 Busan, Sør-Korea (siden 2008)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Osaka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 大阪市 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Offentlig tjenestemann i Norge

En offentlig tjenestemann eller bestillingsmann er i Norge en arbeidstaker som er tilsatt i statens tjeneste og som ikke er embetsmann, statsråd eller statssekretær. Med tjenestemann regnes også innleide arbeidstakere i statlig virksomhet, der hvor dette uttrykkelig er sagt.
Offentlige tjenestemenn er særlig beskyttet med gunstigere ansettelsesforhold og fysiske angrep straffes med strengere straffer enn generelt for andre. Til gjengjeld har offentlige tjenestemenn plikter og begrensninger ansatte i privat sektor ikke har, bl.a. plikt til å overta annen stilling, plikt til å motta ordensstraff eller suspensjon samt forbud mot å motta gave, provisjon, tjeneste eller annen ytelse som kan påvirke hans tjenestlige handlinger.
Tjenestemann skal tilsettes fast, med mindre:

Tjenestemannen trengs bare for et bestemt tidsrom eller for å utføre et bestemt oppdrag
Arbeidet ennå ikke er fast organisert og det derfor er usikkert hvilke tjenestemenn som trengs
Tjenestemannen skal gjøre tjeneste i stedet for en annen (vikar)
Tjenestemannen skal være aspirant eller elev ved etatsskole
Tjenestemannen skal tjenestegjøre i utdanningsstilling
Tjenestemannen skal tjenestegjøre i åremålsstillingÅremålstilsetting kan også nyttes.


== Eksterne lenker ==
Tjenestemannsloven
Antonio Dugnani

Antonio Dugnani (født 8. juni 1748 i Milano i Italia, død 19. oktober 1818 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var nuntius i Frankrike 1785–1791, og senere tilknyttet Den romerske kurie, blant annet som prefekt for Kongregasjonen for troens utbredelse.
Han ble kreert til kardinal den 21. februar 1796 av pave Pius VI.
Han deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte kardinal Chiaramonti til pave Pius VII.
I 1808 var han blant de mange kardinaler som Napoleon deporterte fra Roma. Han ble først sendt til Milano, og til Paris året etter. Han klarte å utebli fra bryllupet mellom Napoléon Bonaparte og Maria-Louise av Østerrike uten å bli straffet for det. Han hevdet at han var indisponert (det er ukjent om insdisposisjonen var ekte eller innbilt) og ble unnskyldt. Han var dermed blant de "røde kardinaler".
Etter Napoleons fall i 1814 var han i stand til å vende tilbake til Roma.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Giovanni Francesco Albani (1720-1803) *1760
Kardinal Carlo Rezzonico den yngre (1724-1799) *1773
Kardinal Antonio Dugnani  (1748-1818) *1785


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Ippolito Antonio Vincenti Mareri

Ippolito Antonio Vincenti Mareri (født 20. januar 1738 i Rieti i Italia, død 21. mars 1811 i Paris i Frankrike) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet det pavelige diplomati, blant annet som nuntius i Spania, og senere tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal den 21. februar 1796 av pave Pius VI.
Han deltok ved konklavet 1799–1800 som valgte kardinal Chiaramonti til pave Pius VII.
Han presiderte over bryllupet mellom Napoléon Bonaparte og Maria-Louise av Østerrike i Paris i 1810.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giovanni Battista Bussi de Pretis

Giovanni Battista Bussi de Pretis (født 11. september 1721 i Urbino i Italia, død 27. juni 1800 i Iesi) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Iesi fra 1794.
Han ble kreert til kardinal den 21. februar 1796 av pave Pius VI.
Han deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte kardinal Chiaramonti til pave Pius VII.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
Kardinal Giovanni Battista Bussi de Pretis (1721-1800) *1794


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Andrej Belyj

Andrej Belyj (russisk: Андрей Белый; egentlig Boris Nikolajevitsj Bugajev [russisk: Борис Николаевич Бугаев]; født 14. oktoberjul./ 26. oktober 1880greg. i Moskva, død 8. januar 1934 samme sted)  var en russisk forfatter. Han søkte en tilnærming mot musikken, som for ham var den fremste kunstarten. Han arbeidet gjerne med gjentakende motiv og uttrykk, og interesserte seg meget for klangen i språklyden.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Boris Nikolajevitsj Bugajev var sønn av den betydelige matematiker og tidvis universitetsdekanus Nikolaj Vasiljevitsj Bugajev. Fra 1899 til 1903 studerte han ved den naturvitenskapelige avdeling i det fysikalsk-matematiske fakultet ved universitetet i Moskva. Men han avbrøt studiene for helt å vie seg til litteraturen.
Han tok som ong mann inntrykk fra blant annet Vladimir Solovjov, Arthur Schopenhauer, buddhismen og Friedrich Nietzsche. Fra 1903 til hans død i 1921 var han nær venn med dikteren Aleksander Blok.


=== Forfatter ===
Belyj var en teoretisk skolert forfatter som gjennom forfatterskapet eksperimenterte med ulike skrivemåter. Han regnes først og fremst som en framtredende representant for symbolismen. Den store romanen Petersburg regnes som hovedverket hans. Her foregriper han en form for modernistisk prosa som noe seinere utfolder seg hos bl.a. James Joyce. Belyj virket også som litteraturkritiker og -teoretiker.
Andrej Belyj  var gift i noen få år med Assya Turgenieff, og han tilbragte fire år i Tyskland fra 1912 til 1916. I løpet av denne tiden gikk han til så mange av Rudolf Steiners foredrag han kunne. Belyj var med på flere av Steiner sine foredragsreiser rundt i Europa, blant annet til München, Kristiania (Oslo) og København. Norgesbesøket i 1913 har han beskrevet i sin memoarbok «Verwandeln des Lebens». Etter den russiske revolusjonen var han istand til å komme tilbake til Vesten på et midlertidig visum, men han ble pålagt å vende hjem igjen i 1923. 
Han døde i 1934, før Stalins verste utrenskninger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi Andrej Belyj på tysk Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
Andrei Belyjs portrett av Rudolf Steiner
Petersburg (roman)

Petersburg (Петербург) er tittelen på den russiske forfatteren Andrej Belyjs mest kjente roman fra 1913.
Handlingen foregår over en periode på ti dager i St. Petersburg omkring 1905. I en epilog får vi høre hvordan det går med hovedpersonene fram til 1913.
Vi møter far og sønn «Ableuchov» – «Apollon» og «Nikolai» – som i løpet av noen oktoberdager gjennomgår en krise i sine liv. «Apollon»s kone («Nikolai»s mor) kommer i løpet av handlingen tilbake fra et årelangt opphold i Vest-Europa, etter å ha reist av gårde med en kunstner.
«Apollon» er jurist og en høytstående embetsmann i det keiserlige byråkratiet, med makt til å sende ut dekreter over hele det russiske imperiet. Etter som sønnen har vokst til, har faren utvikla et korrekt, men fjernt og kjærlighetsløst forhold til sønnen, som i godt voksen alder fortsatt bor hjemme og ikke tar seg noe større til enn å lese Kant og drive med filosofiske funderinger. Faren nærer en forakt for sønnens ørkesløse liv og utsvevende livsstil.
I sin tiltaksløshet har «Nikolai» kommet i kontakt med revolusjonære grupper i byen, og i et ubetenksomt øyeblikk sier han seg villig til å utføre et bombeattentat mot tsarregimet. Senere får han utlevert en tidsinnstilt bombe der urverket alt er aktivert, med ordre om å bruke den mot sin egen far. En god del av romanen befatter seg med «Nikolai»s kvaler i denne forbindelse, og om de forviklingene som oppstår i løpet av de 24 timene han har på seg til bomben springer. Først oppbevarer han den i sin egen skrivebordsskuff, deretter bestemmer han seg for å kaste den i Neva. Men når han endelig kommer for å hente den, er skuffen tom.
Handlingen utspiller seg i en dyster, tåkete og klam St. Petersburg der det har begynt å murre i arbeiderkvarterene mot undertrykkelse og klasseforskjeller. Anarkistene organiserer i det skjulte, men det gjør også tsarens hemmelige politi, og det er ikke godt å vite hvem som er venn og hvem som er fiende. Den store bronsestatuen av Peter den store til hest hersker over byen og menneskene, og utgjør et kraftfullt gjennomgangsmotiv i romanen.
Belyj eksperimenterer i Petersburg med romansjangeren, og benytter virkemidler som først seinere blir tatt i bruk i vestlig litteratur. Her er lange passasjer med bevissthetsstrøm, med en særegen oppbrutt, repetitiv prosa. Handlingen skrider ikke jevnt framover; flere parallelle handlingsløp gir romanen et kaleidoskopisk preg. Forvirring råder i personenes indre, i forholdet mellom personene, og i det språklige uttrykket.
Aurelio Roverella

Aurelio Roverella (født 21. august 1748 i Cesena i Kirkestaten, død 6. september 1812 i Bourbon-les-bains i Frankrike) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var pro-datar i Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal den 21. februar 1796 av pave Pius VI, med Santi Giovanni e Paolo som tittelkirke.
Han deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte kardinal Chiaramonti til pave Pius VII.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giovanni Rinuccini

Giovanni Rinuccini (født 22. juli 1743 i Firenze i Italia, død 28. desember 1801 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var guvernør av Roma.
Han ble kreert til kardinal den 21. februar 1796 av pave Pius VI.
Han deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte kardinal Chiaramonti til pave Pius VII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Ludovico Flangini Giovanelli

Ludovico Flangini Giovanelli (født 26. juli 1733 i Venezia i republikken Venezia, død 29. februar 1804 i Venezia) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han var ble gift med Laura Maria Donato i 1759 og fikk en datter. I 1761 ble han enkemann.
Han ble kreert til kardinal den 3. august 1789 av pave Pius VI.
Han deltok ved konklavet 1799–1800 som valgte kardinal Chiaramonti til pave Pius VII. Han var blitt presteviet rett før konklavet begynte. I 1801 ble han patriark av Venezia.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) 1743
Kardinal Francesco Saverio de Zelada (1717-1801) *1782
Pave Pius VII (1742-1823) *1782
Kardinal František de Paula Hrzán z Harasova (1735-1804) 1800
Kardinal Ludovico Flangini Giovanelli (1733-1804) 1782


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Antonio de Sentmenat y Castella

Antonio de Sentmenat y Castella (født 21. april 1734 i Barcelona i Spania, død 14. april 1806 i Aranjuez) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Ávila 1783–1784, og patriark av Vestindia fra 1784.
Han ble kreert til kardinal den 30. mars 1789 av pave Pius VI.
Han deltok ikke ved konklavet 1799-1800 som valgte kardinal Chiaramonti til pave Pius VII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Francisco Antonio de Lorenzana y Butrón

Francisco Antonio de Lorenzana y Butrón (født 22. september 1722 i León i Spania, død 14. april 1804 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Plasencia 1765–1772, og deretter erkebiskop av Toledo fra 1772.
Han ble kreert til kardinal den 30. mars 1789 av pave Pius VI.
Han deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte kardinal Chiaramonti til pave Pius VII. Hans finansielle assistanse var avgjørende for konklavet ettersom han blant annet dekket reiseutgiftene til flere fattige kardinaler.
Han fratrådte som erkebiskop av Toledo i desember 1800 for å kunne være hos pave Pius VII som en anv hans nærmeste medarbeidere.
Han ble begravet i 1804 i Roma, men i 1956 ble hans levninger flyttet til katedralen i Mexico by.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1649-1730) *1724
Kardinal Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Kardinal Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Francisco Antonio de Lorenzana y Butrón (1722-1804) *1765


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Ignazio Busca

Ignazio Busca (født 31. august 1731 i Milano i Italia, død 12. august 1803 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var blant annet nuntius i Flandern og Kirkestatens statssekretær 1796–1797.
Han ble kreert til kardinal den 30. mars 1789 av pave Pius VI, med Santa Maria della Pace som tittelkirke.
Hans avvisende politikk overfor Frankrike førte til den første franske invasjon, som endte med Tolentino-traktaten 15. mars 1797. Under den andre franske invasjon av Roma ble hans eiendommer plyndret og hans bibliotek ført til Frankrike.
Han deltok ved konklavet 1799–1800 som valgte kardinal Chiaramonti til pave Pius VII.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
Erkebiskop Ignazio Busca (1731-1803) *1775


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Stefano Borgia

Stefano Borgia (født 3. desember 1731 i Velletri i Italia, død 23. november 1804 i Lyon) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han var tilknyttet Den romerske kurie. Han var nuntius i Flandern og Kirkestatens statssekretær 1796–1797.
Han ble kreert til kardinal den 30. mars 1789 av pave Pius VI, med San Clemente som tittelkirke.
Under den franske okkupasjon av Roma 1797–1798 gav paven ham ansvar for byen. Etter proklamasjonen av republikk i 1798 ble han arrestert men snart satt fri. Da paven ble bortført av franskmennene, fulgte kardinal Borgia med i eksil til Valence i Sør-Frankrike.
Han deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte kardinal Chiaramonti til pave Pius VII.
Han var prefekt for Indekskongregasjonen 1801–1802 og deretter for Kongregasjonen for troens utbredelse fra 24. august 1804.
Han døde den 23. november samme år i Lyon, mens han ledsaget pave Pius VII til Paris for å krone Napoleon.
Han var en fjern slektning av den spanske slekten Borja.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Tupolev Tu-160

Tupolev Tu-160 (NATO-kallenavn: «Blackjack») er et russisk supersonisk bombefly med variabel vingegeometri. Tu-160 ble utviklet i Sovjetunionen, som et motstykke til den amerikanske B-1A, og prototypen fløy første gang 19. september 1981. Det er laget for atomvåpen, men kan også frakte konvensjonelle våpen. Tupolev Tu-160 blir av russerne omtalt som en «ubåt-dreper».Det var det siste strategiske bombeflyet som ble laget i Sovjetunionen og det tyngste kampflyet som er laget. Omkring 30 fly ble produsert før produksjonen stanset i 1992, noen få fly har blitt bygget senere også, og etter at Sovjetunionen ble oppløst har bare Russland brukt flytypen. Ukraina overtok en del av flyene, men disse er overført til Russland eller skrapet.
I 2007 gjenopptok Russland flyvningene med de strategiske bombeflyene Tupolev Tu-160, etter at de fra 1990-årene hadde vært stanset grunnet mangel på penger til drivstoff. 
Tupolev Tu-160 har en rekkevidde på mer enn 12 000 kilometer uten etterfylling av drivstoff.  og en kapasitet på 50 tonn med missiler.
Antall fly er fjorten–seksten.


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Rockwell B-1 Lancer
Avro Vulcan


== Referanser ==
Pieter Weening

Pieter Weening (født 5. april 1981 i Harkema, Nederland) er en tidligere profesjonell nederlandsk syklist.
Hans største seire er 8. etappe i Tour de France 2005, 5. etappe av Giro d'Italia 2011 og sammenlagtseieren i Polen rundt 2013.
Han la opp etter 2020-sesongen.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pieter Weening – ProCyclingStats 
(en) Pieter Weening – Cycling Archives 
(en) Pieter Weening – Cycling Quotient 
(en) Pieter Weening – CycleBase 
Offisielt nettsted 
(en) Pieter Weening – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vittorio Maria Baldassare Gaetano Costa d’Arignano

Vittorio Maria Baldassare Gaetano Costa d'Arignano  (født 10. mars 1737 i Torino i kongedømmet Sardinia, død 16. mai 1796 i Torino) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Vercelli, og ble erkebiskop av Torino 1778.
Han ble kreert til kardinal den 30. mars 1789 av pave Pius VI, men mottok aldri noen tittelkirke.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Kardinal Carlo Vittorio Amedeo delle Lanze (1712-1784) *1747
Kardinal Vittorio Maria Baldassare Gaetano Costa d’Arignano (1737-1796) *1769


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church