Wilhelmus Marinus van Rossum

Wilhelmus Marinus van Rossum (født 3. september 1854 i Zwolle i Nederland, død 30. august 1932 i Maastricht) var en av Den katolske kirkes kardinaler, storpønitentiar 1915–1918 og prefekt for Kongregasjonen for troens utbredelse 1918–1932.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Wilhelmus Marinus van Rossum var ett av fem barn til bøttkeren Johan van Rossum og hans hustru Hendrika Veldwillems. Faren døde da han var seks, moren da han var ni. Willem ble sendt til den katolske internatskolen i hjembyen  I en alder av ti ble han i anledning av en folkemisjon, som redemptorister fra Amsterdam gjennomførte i Zwolle, kjent for denne ordenen. Det var da han satte seg fore selv å bli redemptorist.Takket være støtte fra sognepresten i hans hjemmenighet, Gerardus Roelofs, som anerkjente hans kall og talent, var han i stand til å begynne ved gutteseminaret i Culemborg i 1867.


=== Prest ===
Wilhelmus van Rossum ble i 1874 redemptorist og senere professor i dogmatikk ved sin ordens høyskole i Witten i Nederalnd.
Han ble i 1894 kalt til Roma, og ble der benyttet i forskjellige oppdrag. 


=== Kardinal ===
Han ble kreert til kardinal av pave Pius X i 1911,  med Sant Cesareo in Palatio som tittelkirke, senere til Santa Croce in Gerusalemme.  Han deltok ved konklavet 1914, som valgte Benedikt XV, og konklavet 1922, som valgte Pius XI.
Han ble medlem av flere kardinalskongregasjoner og ordførende i den pavelige kommisjon for bibelstudier, og han deltok i arbeidet med en revisjon av kirkeloven (Codex Juris Canonici), som ble framlagt 1917 (og som gjaldt fra mai 1918). 
Etter at det mest omfattende av de vatikanske departementer, Congregatio de propaganda fide, etter kardinal Girolamo Maria Gottis død i 1916 var blitt omorganisert under den italienskekardinal Domenico Serafinis ledelse i 1917, slik at den orientalske delen var løsgjort og gjort til en egen kongregasjon med paven selv som prefekt, ble van Rossum ved kardinal Serafìnis død (1918) den latinske (vesterlandske) delens sjef. Under ham lå dermed blant annet det nordiske lands katolikker. 
Som et ledd i den etter første verdenskrigs voksende katolske ultramontanismen foretok kardinal van Rossum høsten 1923 en reise gjennom alle de nordiske land, også Island, hvorved han blant annet i Helsingfors ordinerte sin landsmann Johannes Michiel Buckx S.C.J. til den første biskopen for Finlands katolske kirke. Dette var den første katolske bispevielse i Norden etter reformasjonen). Den hyldest som van Rossum møtte under reisen, også fra noen ikke-katolikker, kom ham av alt å dømme til å misoppfatte den religiøse situasjon i Norden.
Ved et skrift som han etter tilbakereisen utgav på nederlandsk (Aan mijne katoliche landgenoten) og i et par tyske opplag med forskjellige titler (blant annet Die religiöse Lage der Katholiken in den nordischen Ländern, 1924), spredte han ikke bare en rekke åpenbart feilaktige detaljopplysninger, men et totalbilde som fikk først Finlands, så Sveriges (1924) og til slutt Norges (1925) lutherske presteskap til gjennom pressen, også i Tyskland, å fremlegge protester mot hans fremstilling. 
Ved de nordiske katolikkenes valfarter til Roma under det hellige år 1925 og ved helligkåringen av motreformasjonens organisator i Tyskland, Petrus Canisius, spilte kardinal van Rossum en rolle.
I 1930 bispeviet han Olav Offerdahl, som var den første norskfødte katolske biskop siden reformasjonen.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Pave Benedikt XV (1854-1922) *1907
Kardinal Willem Marinus van Rossum, C.SS.R. (1854-1932) *1918


== Litteratur ==
Jan Olav Smit: Wilhelmus Marinus, Kardinaal van Rossum, een groot mens en wijs bestuurder, Roermond, 1955
Eric Corsius: Willem van Rossum and the theological tradition of the Redemptorists. I: Trajecta. Religie, cultuur en samenleving in de Nederlanden, ISSN 0778-8304, Jg. 19/20 (2010–2011), Heft 1/2, s. 38–51.
Joseph Maria Drehmanns: Kardinaal van Rossum, korte levensschets, Roermond, 1935
Bijdrage tot de geschiedenis van Zwolle's grooten Kardinaal. Overijselsche Courant- en Handelsdrukkerij, Zwolle 1932.
Joop Vernooij: Cardinal Willem Marinus van Rossum C.Ss.R. (1854–1932). A Dutch son of Alphonsus at the Roman Curia. I: Trajecta. Religie, cultuur en samenleving in de Nederlanden, Jg. 19/20 (2010–2011), Heft 1/2, S. 8–25.
Otto Weiß: Glaubenswächter van Rossum. I: Trajecta. Religie, cultuur en samenleving in de Nederlanden, Jg. 19/20 (2010–2011), Heft 1/2, S. 66–81.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church