jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Naseby

Naseby er en landsby i distriktet Daventry i grevskapet Northamptonshire, England. Den ligger omkring 11 km fra Market Harborough. Den ligger 4 km fra kryss 2 ved veien A14, noe som gir den tilgang til det nasjonale veisystemet, og det er jernbanestasjon i Market Harborough. Ved folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 687 innbyggere.


== Historie ==
De første som slo seg ned på stedet, valgte det antagelig på grunn av dens geografi; landsbyen ligger i en sterk forsvarsposisjon. På 500-tallet var det en angelsakser ved navn Hnaef som ga navn til stedet, Hnaefes-Burgh («Hnaefs borg»). I 1086 ble landsbyen omtalt i Domesday Book, men ved denne tid hadde stedsnavnet utviklet seg til Navesberie. I senere opptegnelser har landsbyen blitt omtalt som Navesby og Nathesby, som til sist ble Naseby
I 1203 bevilget kong Johan av England rettighetene til å holde marked, og landsbyen blomstret i mange år. I 1349 rammet svartedauden landsbyen, og befolkningen ble hardt redusert og det førte til at den i stor grad ble forlatt.
Stedet er mest kjent for slaget ved Naseby, som sto i 1645 under den engelske borgerkrigen. Selve slagstedet er ved Naseby Field, omkring 2,5 km nord for landsbyen. I selve landsbyen ligger et lite museum til minne om slaget. Det fantes tidligere et museum viet til slaget også i Daventry, men dette ble nedlagt i 2004.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Naseby – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Naseby Parish Council
Naseby (andre betydninger)

Naseby kan vise til:

Naseby – landsby i Northamptonshire, England
Naseby (New Zealand) – landsby oppkalt etter Naseby i EnglandHMS «Royal Charles» – et linjeskip fra 1655 het opprinnelig HMS «Naseby», men ble omdøpt etter gjeninnføringen av monarkiet i 1660
Bertwald av Canterbury

Bertwald av Canterbury (født ca. 650, død 13. januar  731 i Canterbury) var den åttende erkebiskopen av Canterbury, fra 693 til sin død. Han var den første angelsakser som ble utnevnt til dette embetet.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var av kongelig byrd, men lite er kjent om hans tidlige liv. Beda forteller at han var godt kjent med Bibelen, og med kirkelig vitenskap. Bertwald førte korrespondanse med Bonifatius, Aldhelm av Sherborne og Ulfrid, som alle senere ble regnet som helgener.


=== Abbed ===
Cenwalh av Wessex utnevnte ham i 667 til den første angelsaksiske abbeden i Glastonbury, noe kongens venn Benedict Biscop hadde rådet ham til. Bertwald fikk en stor eiendom ved Meare av kongen omkring fire år senere. Omkring 676 ble han abbed i Reculver i Kent.


=== Erkebiskop ===
Da han ble utnevnt til erkebiskop av Canterbury reiste han til Frankrike, hvor han ble konsekrert av erkebiskop Godwin av Lyon. Han opprettet nye bispedømmer i Wessex, og kongedømmet Sussex ble, som det siste av de angelsaksiske rikene, omvendt til kristendommen i hans tid som erkebiskop.
Bertwald presiderte ved konsilet i Easterfield i 702, som avsatte og ekskommuniserte biskop Wilfrid av York. 
Wilfrid ble i 703 fullt ut rehabilitert av pave Johannes VI etter en prosess på 70 sammentredender. Bertwald forsonte seg i 706 med Wilfrid. Til tross for pavens avgjørelse gav Wilfrid avkall på bispedømmet til fordel for Johannes av Beverley. Senere ledet Bertwald han et annet konsil, hvorved Wilfrid ble innsatt som biskop av Hexham, som var et nyopprettet bispedømme. Han fikk også beholde sitt kloster i Ripon.
Erkebiskop Berhtwald døde 13. januar 731.En epitaf i verseform over ham har overlevd, og kan ha vært satt over hans grav, som var i Canterbury. Han ble senere kanonisert med festdagen 9. januar. Lite er kjent om hans venerasjon, men han er nevnt i en senmiddelaldersk engelsk helgenkalender.,Berhtwald var den første av sammenhengende rekke angelsaksiske innfødte biskoper i England, skjønt det hadde vært to tidligere angelsaksiske erkebiskoper av Canterbury - Deusdedit og Wighard.


== Referanser ==


== Kildeskrifter ==
Beda Venerabilis, Historia Ecclesiastica Gentis Anglorum
Symeon av Durham, Historia regum Anglorum et Dacorum
The Anglo-Saxon Chronicle i Project Gutenberg
Anette Bøe

Anette Bøe (født 5. november 1957 i Larvik, oppvokst på Nanset) er en norsk tidligere langrennsløper og ishockeyspiller. Som langrennsløper representerte hun Larvik Turn & Idrettsforening de første sesongene. Hun spilte også ishockey for Vålerenga.
Bøes første internasjonale medalje kom i OL i 1980 med bronse på 4×5 km stafett. Hun vant gullmedalje på stafetten i VM i Oslo i 1982. 1985 ble Bøes beste år, i VM i Seefeld fikk hun individuelt gull på både 5 og 10 km. Det ble i tillegg sølv på stafetten og bronse på 20 km. Dette året vant hun også verdenscupen i langrenn.
Bøe vant tre NM-gull. Hun har dessuten to seire i Holmenkollen, én seier i Lahtisspelen og én seier i Svenska Skidspelen. Bøe er NM-vinner i ishockey to ganger. I 1984 ble hun tildelt Holmenkollmedaljen. Bøe ble også tildelt Sportsjournalistenes statuett og Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris i 1985. Hun ble i år 2000 tildelt Egebergs Ærespris (langrenn og ishockey).
I 2009 deltok hun i Zebra Grand Prix på TV 2 Zebra, hvor hun sammen med lagkamerat Rein Alexander kom på tredjeplass. I 2010 var hun med i NRK-serien Mesternes Mester.
Anette Bøe var søster av bildekunstneren Birgitte Bøe og var gift med tidligere president i Norges Ishockeyforbund Ole-Jacob Libæk fra 1999-2012.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Erling Borgen (1985) Anette, (eller Historien om «Bølla Bøe») Atheneum ISBN 8273341062
Thor Gotaas (2003). Først i løypa: historien om langrenn i Norge. Oslo: Andresen og Butenschøn. ISBN 82-7694-139-7. 


== Eksterne lenker ==
(de) Anette Bøe – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Anette Bøe – Olympics.com 
(en) Anette Bøe – Olympic.org 
(en) Anette Bøe – Olympedia 
(en) Anette Bøe – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Anette Bøe – FIS (langrenn) 
(en) Anette Bøe – TheSports.org 
(en) Anette Bøe – TheSports.org 
(en) Anette Bøe – TheSports.org 
(en) Anette Bøe på Internet Movie Database
Angelo Capranica

Angelo Capranica (født ca. 1415, død 3. juli 1478) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han ble biskop av Rieti i Italia.
Han ble kreert til kardinal 5. mars 1460 av pave Pius II.
Han var bror av kardinal Domenico Capranica.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Berardo Eroli

Berardo Eroli (født 1409 i Narni, død 2. april 1479 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han ble biskop av Spoleto i Italia.
Han ble kreert til kardinal 5. mars 1460 av pave Pius II.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Niccolò Fortiguerra

Niccolò Fortiguerra  (født 7. oktober 1419 i Pistoia i Den florentinske republikk, død den 21. desember 1473 i Viterbo i Kirkestaten) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han ble biskop av Chieti i Italia. 
Han ble biskop av Teano i 1458, og ble kreert til kardinal 5. mars 1460 av pave Pius II, med Santa Cecilia som tittelkirke.
Han var i slekt med denne pave, og regnes dermed som hans kardinalnepote. Han hadde en doktorgrad in utroque iure fra Universitetet i Siena.
I 1462 ledet han et felttog innen Kirkestaten mot Sigismondo Pandolfo Malatesta, og inntok Fano. Senere, i 1465, beseiret han Deifobo d'Anguillara i kamp.
Han døde i Viterbo, men ble begravet i kirken Santa Cecilia i Trastevere i Roma.


== Eksterne lenker ==
Salvador Miranda: Niccolò Fortiguerra-biografi hos fiu.edu
Alessandro Oliva Sassoferrato

Alessandro Oliva Sassoferrato (født 1407 i Coboccolino i Italia, død 20. august 1463) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han ble generalminister for sin orden, augustinereremittene.
Han ble kreert til kardinal 5. mars 1460 av pave Pius II, med Santa Susanna som tittelkirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Burkhard Weisbriach

Burkhard Weisbriach (født 1420 i Villach, død 16. februar 1466 i Salzburg) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Salzburg.
Han ble kreert til kardinal in pectore 5. mars 1460 av pave Pius II, offentliggjort 31. mai 1462.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Biskop Ulrich von Albeck (?-1431)
Erkebiskop Johann von Reisberg (?-1441) * bispeviet 1429
Biskop Silvester Pflieger (?-1453) *1438
Erkebiskop Sigmund von Volkersdorf (1395-1461) *1452
Biskop Ulrich von Plankenfels (?-1467) *1453
Kardinal Burkhard Weisbriach (1420-1466) *1462


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Bartolomeo Roverella

Bartolomeo Roverella (født 1406, død 5. mai 1476) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Ravenna.
Han ble kreert til kardinal 18. desember 1461 av pave Pius II, med San Clemente som tittelkirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Jean Jouffroy

Jean Jouffroy (død desember 1473) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Arras i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal 18. desember 1461 av pave Pius II.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Jaime Cardona

Jaime Cardona (død 1. desember 1466) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Urgel i Spania.
Han ble kreert til kardinal 18. desember 1461 av pave Pius II.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Louis d’Albret

Louis d'Albret (født 23. desember 1422, død 4. september 1465) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Cahors i Frankrike. 
Han ble kreert til kardinal 18. desember 1461 av pave Pius II.


== Referanser ==
Giacomo Ammannati-Piccolomini

Giacomo Ammannati-Piccolomini (født 8. mars 1422 i Lucca, død 10. september 1479 i Bolsena) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Pavia i Italia.
Han ble kreert til kardinal 18. desember 1461 av pave Pius II.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Live 8

Live 8 var en serie med konserter som ble arrangert i juli 2005 i G8-landene. Ni konserter fant sted samtidig 2. juli, blant annet i London, Paris, Berlin, Roma og Philadelphia (USA). Bl.a. deltok det norske bandet a-ha på konserten i Berlin. Konsertene ble direkteoverført på fjernsyn over hele verden.
Konsertene fant sted like før det 31. G8-toppmøtet, som ble holdt på Gleneagles Hotel i Perthshire, Skottland i juli 2005. Arrangementet fant også sted på 20-årsdagen for Live Aid. Målet med konsertene var å overbevise de mektigste lederne i verden til å slette u-landenes gjeld til den rike verden, øke og forbedre bistanden og fremforhandle mer «rettferdige» regler for internasjonal handel for å gjøre slutt på sult og fattigdom i den tredje verden. Det pågikk en underskriftskampanje samtidig med konsertene og underskriftene ble levert til de åtte lederne for G8 (se oversikt).
7. november 2005 ble det utgitt en DVD med opptak fra konsertene i tillegg til ekstramateriell.


== Artister på Live 8 ==


== Eksterne lenker ==
Live 8 offisielle hjemmeside
Live 8 videostreaming på aol.com
Ridabu Idrettslag

Ridabu Idrettslag er et idrettslag fra Hamar med 350 aktive medlemmer (per 1. april 2009). For tiden er det aktivitet kun i fotballaget, men det har tidligere vært både håndballag og turnere. Idrettslaget ble stiftet i 1965, etter en sammenslåing mellom Hjellum Idrettslag (stiftet 8. august 1936) og Åker Idrettslag (stiftet 8. september 1960).
Den formelle dannelsen av det nye laget fant sted på høsten 1965. Et utvalg bestående av Anders Glomlien og Reidar Johansen fra Hjellum Idrettslag og Sverre Næss og Trygve Rognerud fra Åker Idrettslag skulle ta seg av sammenslutningen.
Kampene spilles på «Black River Park». Der er det to store baner, én bane med naturgress og én bane med kunstgress. Kunstgressbanen ble åpnet 20.08.2008 kl. 20.08. Banens offisielle navn er Black River Park (på grunn av nærheten til Svartelva). 
Målet til laget er hentet fra Ridabu-sangen: «Bli bære enn nummer to.» I logoen er det avbildet en skilpadde.


== Breddefotball ==
Ridabu IL er en typisk breddeklubb og det satses mye på trivsel og miljø. Det er til sesongen 2009 påmeldt 16 aldersbestemte guttelag, og 11 aldersbestemte jentelag (hvorav tre er slått sammen med Ottestad Idrettslag). Juniorlaget er også slått sammen med Ottestad Idrettslag. Erkerivalen til breddefotballagene blir ofte sett på som Fart – dette på grunn av lagenes geografiske beliggenhet, i henholdsvis Vang og Øvre-Vang, og at ungdom fra begge områdene går på samme ungdomsskole.


== A-lag ==
Ridabu har ved flere anledninger hatt et A-lag, som i storhetstiden på 80-tallet lå i fjerde divisjon. I 2005 spilte laget i 5. divisjon avdeling 5, og ble i en reportasje i Hamar Dagblad 27. juni 2005 kalt «Hamars dårligste fotballag». I 2010 ble det på nytt etablert et A-lag på Ridabu, og de endte på 3.-plass i 5. divisjon i sin comebacksesong. I 2011 rykket Ridabu opp igjen til 4. divisjon for første gang på 20 år etter å ha vunnet 5 divisjon avd 5 foran hardtsatsende Nes. Laget ble også kretsmester i 5.divisjon etter å ha slått Ringebu/Fåvang 3-1 i finalen. Sesongen 2012 ble Ridabus første sesong på et nivå høyere enn den laveste divisjonen på 20 år, og skulle bli en kamp for å overleve. Prestasjonene varierte fra det forferdelig til det helt fantastiske, men etter endt sesong kunne gutta fra Black River Park feire fornyet kontrakt etter å ha havnet på en 8.-plass.


== Tabellen ==


=== Divisjonsutvikling ===


== Meritter ==


=== Kretsmesterskap ===
5. divisjon, Indre Østland: (2011)


== Tidligere spillere ==
HamKam-spillerne Hai Lam og Emil Sildnes har spilt fotball for Ridabu. Det samme har skøyteløper Even Wetten.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ridabu Idrettslag (1990): Jubileumsberetning for Ridabu idrettslag : 1965 - 1990


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
A-lagets offisielle hjemmeside Arkivert 16. januar 2019 hos Wayback Machine.
Senigallia

Senigallia (også Sinigallia, tidligere Sinigaglia) er en by ved Adriaterhavet på den italienske halvøy. Den er i dag en badeby i provinsen Ancona, og har ca. 41 000 innbyggere.
I antikken var den kjent under navnet Sena Gallica, og var da hovedbosetningen til de galliske senonerne. Den ble i 283 f.Kr. romersk koloni.
Byen var blant de fem kystbyene i dette området som i middelalderen gikk under samlebetegnelsen Pentapolis.
Byen har en festning fra renessansen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Senigallia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Senigallia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Peter Harry Carstensen

Peter Harry Carstensen (født 12. mars 1947 i Elisabeth-Sophien-Koog på Nordstrand) er en tysk konservativ politiker (CDU). Han var fra 2005 til 2012 ministerpresident i Schleswig-Holstein.
Carstensen er utdannet i landbruksvitenskap i Kiel, og tok senere statseksamen for læreryrket. Frem til 1983 underviste han på landbruksskolen i Bredstedt, og var virksom som næringslivsrådgiver ved landbrukskammeret i Schleswig-Holstein.
Han ble medlem av CDU i 1971, og var leder for CDU-laget i Nordfriesland mellom 1986 og 1992. Fra juli 2000 var han viseformann og fra juni 2002 formann for CDU i Schleswig-Holstein. Han er innvalgt i det tyske parlamentet siden 1983, og var formann i komitéen for ernæring, landbruk og skog mellom 1994 og 2002. Han ble innvalgt i Schleswig-Holsteins landdag ved delstatsvalget i 2005.
Carstensen er gift og har to døtre, blant annet keramikeren Anja-Christina Carstensen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Harry Carstensen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Peter Harry Carstensen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Peter Harry Carstensens hjemmeside
Biografi på det tyske parlamentets hjemmeside
DS «Norge»

DS «Norge» var et passasjerskip som seilte mellom København og New York, for det meste med emigranter. Det ble bygget i 1881 av Alex. Stephen & Sons Ltd., Linthouse, Glasgow for det belgiske selskapet Theodore C. Engels & Co i Antwerpen. Skipets originale navn var «Pieter de Coninck». Skipet var 338 fot, 42 fot bredt og 3 318 BRT og 3 700 DWT. Skipet hadde en dampmaskin som ga det en fart på ti knop. Det kunne ta inntil 800 passasjerer.
I 1889 ble det solgt til A/S Dampskibs-selskabet Thingvalla i Danmark og gitt navnet «Norge».


== Forliset ==
På vei fra Kristiansand til New York gikk det den 28. juni 1904 på grunn ved Rockall, på St. Helen-grunnen. Av de 727 passasjerene og besetningen på 68 omkom 635, blant dem 224 nordmenn. Forliset av DS «Norge» er det hvor flest nordmenn har omkommet.
Den kjente norske forfatteren Herman Wildenvey (Herman Theodor Lauritzen Portaas, 19 år) var med som passasjer og overlevde.
Under sjøforklaringen kom det frem at fartøyet oppfylte gjeldende krav til livbåtkapasitet, men denne var altfor liten for antall passasjerer. Videre er det uklart hva «Norge» støtte på da vraket aldri er funnet. Det spekuleres i om årsaken til ulykken kan ha vært spesielle magnetiske fenomener rundt Rockall, noe som kan ha gitt en eksepsjonelt stor lokal misvisning for skipets magnetkompass.        
Det var mange i Norge som var kritisk til at rettssaken etter forliset ble holdt for lukkede dører. Det er i ettertid oppdaget at rettens dommer J.N.A Madvig sendte kritiske spørsmål videre til rederiet DFDS:

.… og skal jeg i saa Henseende henlede Opmærksomheden paa, at Retten netop igaar fra det norske Søfartskontor under det paagældende norske Regeringsdepartement har modtaget en Anmodning om til Brug for samme at tilvejebringe forskellige saadanne Oplysninger, som lettest ville fremgaa af de i Afskrift medfølgende Spørgsmaal …
… I Direktionens Svarskrivelse, som vel tør forventes i Løbet af en fjorten Dage, bedes dog ikke henvist til disse Spørgsmaal eller disse omtalte. Afskriften bedes tilbagesendt med Svaret.

Madvig frifant samtlige etter sjøforklaringen, kaptein Valdemar Johannes Gundel måtte likevel betale sine egne saksomkostninger på 600 kroner.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Liv Marit Haakenstad: Slektsgranskerens guide til utvandringen 1825 – 1930. Orion forlag 2008. ISBN 978-82-458-0848-3
Per Kristian Sebak: Katastrofeskipet «Norge», den glemte ulykken. Genesis 2001. ISBN 82-476-0196-6
Shearer. Lorraine: «Four years’ research unearths SS Norge’s final resting place», The Orcadian Ltd.


== Eksterne lenker ==
«DS Norge» Nasjonens "glemte" skipskatastrofe, fra Skipsrevyen
(no) «De møtte døden ved St. Helen» – Utfyllende nettside om skipet og forliset
(en) The Orcadian – «Four years’ research unearths SS Norge’s final resting place» (Versjon fra 27. mars 2010, lenken ble lagt inn i mars 2009)
(en) Journal of American Ethnic History
(en) «Project SS Norge» – Nettside om forliset
Heiligendamm

Heiligendamm er en landsby i kommunen Bad Doberan ved Østersjø-kysten i den tyske delstaten Mecklenburg-Vorpommern. Gjennom den dampdrevne smalsporbanen Molli er stedet forbundet med Kühlungsborn og Bad Doberan. I 2007 fant det 33. G8-toppmøtet sted i Heiligendamm.


== Historie ==
Heiligendamm er Tysklands eldste badeby; første badegjest og ansvarlig for utbyggingen av stedet til sjøbad var i 1793 storhertugen av Mecklenburg, Fredrik Frans I.
Johann Christoph Heinrich von Seydwitz, Carl Theodor Severin og Gustav Adolph Demmler oppførte mellom 1793 og 1870 et klassisistisk anlegg, et Gesamtkunstwerk, av bade- og logihus. På grunn av sine hvite bygninger ble Heiligendamm kjent som «den hvite byen ved havet». Siden grunnleggelsen var Heiligendamm det mest elegante sjøbad i Tyskland. Frem til 1930-tallet tilbragte store deler av den europeiske høyadel sine sommerferier her. Etter annen verdenskrig forfalt enkelte av de enestående bygningene, men etter gjenforeningen ble de restaurert, og i 2003 ble et nytt luksushotell, Kempinski Grand Hotel, åpnet.


== Bilder ==

		
		
		
		
		


== Litteratur ==
Charles James Apperley: «Nimrods German Tour» - Godewind Verlag, Tyskland, 2006. ISBN 978-3-939198-70-3
Friedrich Compart: Geschichte des Klosters Doberan. Godewind Verlag, 2004, ISBN 978-3-938347-07-2. (Reprint der Originalausgabe von 1872)
Hans-Jürgen Herbst: Die Reise eines Gesunden in die Seebäder Swinemünde, Putbus und Doberan. Godewind Verlag, Wismar 2005, ISBN 978-3-938347-73-7. (Bearbeitete Neuauflage der Originalausgabe von 1823)
Heinrich Hesse: Die Geschichte von Doberan-Heiligendamm. Godewind Verlag, Wismar 2004, ISBN 978-3-938347-09-6. (Bearbeitete Neuauflage der Originalausgabe von 1838)
Adolf Nizze: Doberan-Heiligendamm: Geschichte des ersten deutschen Seebades. Godewind Verlag, Wismar 2004, ISBN 978-3-938347-23-2. (Bearbeitete Neuauflage der Originalausgabe von 1823)
Peter Schubert: Die heikle Geschichte Heiligendamms – wem gehört das berühmte Bad an der Ostsee? In: Welt am Sonntag vom 3. Juni 2007
Hans Thielcke: Die Bauten des Seebades Doberan – Heiligendamm um 1800 und Ihr Baumeister Severin. Godewind Verlag, 2004 ISBN 978-3-938347-90-4. (Reprint d. Originalausgabe von 1917)
Samuel G. Vogel: Allgemeine Baderegeln zum Gebrauche für Badelustige überhaupt und diejenigen insbesondere, welche sich des Seebades in Doberan bedienen. Godewind Verlag, 2004, ISBN 978-3-938347-88-1. (Bearbeitete Neuauflage der Originalausgabe von 1817)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Heiligendamm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Heiligendamm – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Doberan-Heiligendamm-Literatur online
G8 summit site
DS «Turist»

DS «Turist» var en dampbåt levert i 1888 fra Christiansands Mek. Værksted, Kristiansand som byggnr. 44. Den var 50 fot lang, 10,3 fot bred, og stakk 2,1 fot dypt. Den hadde plass til 80-90 passasjerer, skrog av klinket jern, og en dampmaskin for vedfyring. Den ble bygd for Halvor Halvorsen Strømme (1855-1913), gårdbruker og politiker i Drangedal i Telemark. Etter leveringen i Kristiansand gikk båten for egen maskin til Kil i Sannidal i nåværende Kragerø kommune med kaptein og maskinist fra verftet. Her ble den delt i to og fraktet opp til Merkebekk sør i innsjøen Toke. Dette ble gjort i flere omganger ved hjelp av 10 hester og mange hjelpere. Ved Merkebekk ble delene så klinket sammen igjen, og båten sjøsatt. 11. juni 1888 fikk den sitt første passasjersertifikat. «Turist» var planlagt brukt  til passasjer- og godstrafikk.
Regnskapene for årene 1890 til 1893 viser en gjennomsnittlig billettinntekt på kr. 18 per seilingsdag (medio mai til medio september). I tillegg kom noe inntekter av tømmersleping. Båtføreren fikk betalt kr. 1,50 per dag. Av utgifter er kun nevnt litt grønnsåpe og parafin, samt 600 flasker «husholdningsøl» á 20 øre (1890) og 74 sekker kull á 100 liter for kr. 1,74 per sekk (1893).
Eieren av båten, Halvor H. Strømme, hadde planer om å få kanalisert elva fra Toke ned til Kragerø, og bruke «Turist» til trafikk mellom havet og Prestestranda, lengst nord i Toke. Disse planene ble det imidlertid aldri noe av, og «Turist» ble seilende på Toke i all sin tid. Det var en staselig båt; hvitmalt og med salong utstyrt med datidens luksus i plysj, mahogny og blankpusset messing.
I 1913 ble båten modernisert, og dampmaskinen ble byttet ut med en Söderblom dieselmotor. I 1929, etter at tog og rutebiler hadde overtatt det meste av frakten mellom Drangedal og Kragerø, gikk «Turist» ut av rutetrafikk. Alt overbygg ble fjernet, og den ble tatt i bruk som fraktebåt, mest til ved og tømmer, som dengang vanskelig kunne fraktes med bil eller tog. I 1944 ble dieselmotoren tatt ut, og skroget ble solgt til bruk som lekter ved Dalsfoss kraftverk, hvor den i dag ligger nedsunket.


== Eksterne lenker ==
(no) Dukket opp da vannet forsvant, artikkel med bilde på nrk.no. 8. april 2014.


== Kilder ==
Sannes, Olav: Drangedal med Tørdal, ei bygdesoga (1924) (faksimile 1974, ISBN 82-990370-1-8).
Harald Lorentzen, Thor Hansen, Per Svein Bratsberg: Innlandsbåtene på 10 Telemarksvann, Skien : Genius forlag, 1987. ISBN 82-991292-3-0.
Regnskapsbok etter Halvor H. Strømme (i privat eie).