jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Brohode

Et brohode er et militært støttepunkt opprettet av en fremskutt styrke for å sikre hovedstyrkens landsetting på en kyst, overgang over et vassdrag eller landsetting fra luften. 
Et brohode eksisterer vanligvis kun noen få dager, da den invaderende styrken enten blir kjempet tilbake eller utvider brohodet til en base.
Under et luftbårent angrep blir brohodet gjerne etablert av luftbårne tropper, enten ved hjelp av helikopter eller fallskjerm, og gjerne på en eksisterende flyplass.


== Se også ==
Luftlandsetting
Amfibisk krigføring
Bolivias riksvåpen

Bolivias riksvåpen består av et skjold som er omkranset av Bolivias flagg, gevær, olivengrener og en Kondor på toppen. Noen ganger er geværene erstattet med kanoner.
Skjoldet består av en bord med 10 stjerner i bunnen og navnet Bolivia på toppen. Innenfor borden er det et bilde av et fjell med en sol over og med en lama i forgrunnen. Lamaen er Bolivias nasjonaldyr og står ved siden av et tre og et nek med hvete.
AVR

Atmel AVR er en familie mikrokontrollere fra Atmel.
AVR-arkitekturen har utgangspunkt i to diplomoppgaver fra NTH skrevet av Vegard Wollan og Alf-Egil Bogen. Sammen med Gaute Myklebust patenterte de arkitekturen og Atmel Norway ble grunnlagt i 1996 som design-senter for AVR-mikrokontrollere.
AVR er basert på en 8-bits arkitektur optimalisert for effektiv kompilering av kode skrevet i C.


== Historie ==
Vegard Wollan og Alf-Egil Bogen utviklet i studietiden et eget RISC-design, og baserte sine diplomoppgaver på dette. Etter å ha fullført studiene ved NTH begynte begge å jobbe hos Nordic VLSI der de videreutviklet designet. Nordic ønsket ikke å ta risikoen med å finansiere utviklingen av chipen, men de gav de to trønderne muligheten til å finne andre investorer. I 1995 ble flashprodusenten Atmel, med hovedkontor i San Jose i USA, overbevist, og ikke lenge etter startet de to opp Atmel Norway på Moholt i Trondheim, men flyttet raskt til Vestre Rosten sør for Trondheim.
I mellomtiden hadde Gaute Myklebust vist hvordan designet med små endringer kunne oppnå svært stor kodekompakthet, noe som reduserer behovet for minne og reduserer strømforbruket. Myklebust ble med de to og grunnla Atmel Norway.
AT90S1200 ble den første AVR-chipen og ble produsert fra 1997.


== AVR ==
Microchip-designet, først kalt μRISC ble etter hvert kalt AVR . Offisielt er AVR bare et navn, mens uoffisielt skal AVR ha vært et akronym for "Advanced Virtual RISC". Mens Atmel skaffet rettigheter til logoen og merkevarenavnet AVR, ble navnet "Advanced Virtual RISC" beskyttet av et annet selskap. AVR ble dermed til "Alf-Egil og Vegards RISC" og har offisielt aldri vært et akronym.
AVR benytter Harvard-arktitektur med adskilte busser for program og data. AVR har innebygd flash-minne, og var av de første microchipene som brukte det. AVR har også hardware-støtte for en perifere enheter, som enkle LCD-skjermer, CAN-buss, USART og flere kommunikasjonsprotokoller.Softwaren for programmering, AVR-studio, var fra begynnelsen gratis, slik at utvilkere og studenter fikk mulighet til å få erfaring med AVR-designet.
AVR blir delt inn i serier av lignende chiper. TinyAVR er små, megaAVR har mer minne og flere pinner, mens XMEGA er mer avanserte og har flere funksjoner.


== Bruk ==
AVR ble tidlig brukt av Sony, og ble etter hvert brukt i leketøy, mobiler, nettbrett, bilnøkler, vaskemaskiner og barberhøvler. Microsoft Surface bruker 8 AVR-chiper.AVR er egnet for touch-skjermer og mange av Apples konkurrenter har brukt Atmels maXTouch teknologi. Samsung, HTC og Nokia har brukt berøringsskjermer med Atmel maXTouch. Andre kunder har blant annet vært Siemens, Mercedes-Benz og Bosch.


== Referanser ==
Sveriges riksvåpen

Sveriges riksvåpen er regulert i den svenske loven (1982:268) om Sveriges riksvåpen, som sier at «Sverige har två riksvapen, stora riksvapnet, som också är statschefens personliga vapen, och lilla riksvapnet.»  Sveriges store riksvåpen er dermed også Sveriges kongevåpen som brukes av kongehuset. Svenske statlige myndigheter bruker både det store og det lille riksvåpenet. Det svenske forsvaret og flere andre statsmyndigheter bruker det lille riksvåpenet med tilleggsfigurer eller andre, særskilte våpenmerker. Det lille riksvåpenet kalles vanligvis «Tre kronor».
Det store riksvåpenet har en komplisert sammensetning som tilsvarer Danmarks kongevåpen og flere andre fyrstelige våpen på det europeiske kontinentet. Det sentrale innholdet i våpenet er skjoldet med sine farger og figurer, de to skjoldholderne,  kongekronen på skjoldet, ordenskjedet under og den hermelinsforede våpenkappen som omslutter våpenet og har en kongelig bøylekrone på toppen. Hovedskjoldet er inndelt av et gull utbøyd kors i fire felter med de tre kronene i 1. og 4. felt, «Folkungaløven» i 2. og 3. felt, samt midt på et hjerteskjold som igjen er kløvd av våpnene til kongehusene Vasa og Bernadotte. Skjoldholderne er to opprette, tilbakeseende og kongekronede løver som står på et postament. Under dette henger ordenstegnet og kjedet til Serafimerordenen. De enkelte delene i det store riksvåpenet har hver sin historie og den nåværende sammensetningen er et resultat av en utvikling gjennom mange hundre år, der våpenets innhold har vært forskjellig, bl.a. som følge av skiftende kongeslekter. I store deler av unionstiden med Norge 1814-1905, inngikk også et eget felt med den norske løve i kongevåpenets hovedskjold.


== Se også ==
Tre kronor


== Litteratur ==
Arvid Berghman: Dynastien Bernadottes vapen och det svenska riksvapnet, Stockholm 1944
Henrik Klackenberg: «The Greater Coat of Arms of Sweden from c. 1450 until Today», », Genealogica & Heraldica. Influence on Genealogy and Heraldry of Major Events in the History of a Nation. Proceedings of the XXXIst International Congress of Genealogical and Heraldic Sciences, held in Oslo 13-17 August 2014, Slektshistorisk Forlag, Oslo 2015, side 173-180
Landsorganisationen i Sverige

Landsorganisationen i Sverige (LO) er en sammenslutning av faglige arbeidstakerorganisasjoner i Sverige, grunnlagt i 1898, siden grunnleggelsen med nære bånd til Sveriges socialdemokratiska arbetareparti. De to organisasjonene er deler av arbeiderbevegelsen; partiet er den politiske delen og LO den faglige. Ved årsskiftet 1990/1991 forsvant imidlertid muligheten for organisasjoner i LO til å melde fagmedlemmer kollektivt inn i det sosialdemokratiske partiet. Den økonomiske støtten til partiet er fremdeles stor. Ifølge egne opplysninger fra LO lå støtten til partiet i 2002 på mellom 75 og 85 millioner svenske kroner.
Landsorganisationen forhandlet tidligere i stor grad med arbeidsgiverforeningen Svenskt Näringsliv (tidligere Svenska Arbetsgivareföreningen – SAF) om diverse avtaler. I dag har disse forhandlingene minket i omfang, men visse avtaler om forsikringer o.l. tegnes fremdeles mellom sentralorganisasjonene.
Antallet ansatte ved LO sentralt er omkring 150 stykker. Landsorganisationens sentrale sete ligger ved Norra Bantorget i Stockholm (LO-borgen).
Ute i landet har LO en regional organisasjon, de såkalte LO-Distrikten og lokalt i kommunene LO-Facken. 
Målet er å ha en samordning og et forum for det tverrfaglige arbeidet på alle nivåer mellom de 16 fagforbundene i LO. Sentralt, regionalt og lokalt.


== Antall medlemmer ==
Antallet medlemmer i LO var ved årsskiftet 2001/2002 totalt 1 960 000 personer. Antallet har i flere år vist en synkende utvikling, men andelen LO-tilknyttede ansatte innen LOs organisasjonsområder ligger likevel fremdeles i snitt over 80%. Dette er i internasjonalt perspektiv svært høyt.


== Eierskap ==
LO eier 50,1 prosent av aksjene i Aftonbladet siden 2. mai 1996.


== Medlemsforbund ==
I LO er det nå 16 forbund. Disse er:

Byggnadsarbetareförbundet
Elektrikerförbundet
Fastighetsanställdas Förbund
Grafiska Fackförbundet
Handelsanställdas Förbund
Hotell- och Restaurangfacket, HRF
Industrifacket
Kommunalarbetareförbundet
Livsmedelsarbetareförbundet
Metallindustriarbetareförbundet
Musikerförbundet
Målareförbundet
Pappersindustriarbetareförbundet
SEKO, Service och kommunikation
Skogs- och Träfacket
Transportarbetareförbundet


== Ledere gjennom tidene ==
Fredrik Sterky, 1898–1900
Herman Lindqvist, 1900–1920
Arvid Thorberg, 1920–1930
Edvard Johanson, 1930–1936
Albert Forslund, 1936
August Lindberg, 1936–1947
Axel Strand, 1947–1956
Arne Geijer, 1956–1973
Gunnar Nilsson, 1973–1983
Stig Malm, 1983–1993
Bertil Jonsson, 1994–2000
Wanja Lundby-Wedin, 2000–2012
Karl-Petter Thorwaldsson, 2012–2020
Susanna Gideonsson, 2020–


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(sv) Offisiell blogg
Monoftong

En monoftong er en «ren» vokallyd der artikuleringen både på begynnelse og slutt av vokalen er fast og ikke glir opp eller ned mot en ny posisjon mot slutten. Dette står i motsetning til en diftong der vokaler glir over i hverandre. Et eksempel på monoftonger er ordet spautgifter, der a og u uttales hver for seg, mens i for eksempel pause uttales a og u sammen og er derfor en diftong.
Danmarks riksvåpen

Danmarks riksvåpen består av et skjold med på en gull bunn tre blå løver med røde tunger, gull åpne kroner på hodene og omgitt av ni røde hjerter. På skjoldets øvre kant er det en stilisert kongekrone som har kronring med blader, bøyler og rikseple.
Riksvåpenet benyttes av staten som kjennetegn på statlig myndighet og som dekorasjon. Den gamle store våpenet med flere felter, farger og våpenfigurer, har siden 1959 vært kongevåpen og kjennetegn for monarken. Begge våpnene er rettsbeskyttet mot misbruk gjennom bl.a. den norske straffeloven § 328 nr 4.

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Litteratur ==
Poul Bredo Grandjean: Det danske Rigsvaaben, København 1926
Erling Svane: Det danske Rigsvåben og Kongevåben, (Odense University Studies in History and Social Sciences 160), 1994
Ottfried Neubecker: Heraldik. Kilder, brug, betydning, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)
Nils G. Bartholdy: «The Alteration of the Danish Royal Arms in 1819 in Consequence of the Cession of Norway in 1814», Genealogica & Heraldica. Influence on Genealogy and Heraldry of Major Events in the History of a Nation. Proceedings of the XXXIst International Congress of Genealogical and Heraldic Sciences, held in Oslo 13-17 August 2014, Slektshistorisk Forlag, Oslo 2015, side 43-55
Kohen

Kohen (eller kohein; hebraisk: כֹּהֵן‬, kohén, «prest», flertall כֹּהֲנִים‬‬, kohaním, «prester») er det hebraiske ordet for «prest», benyttet i referanse til det aronske presteskap. Levittiske prester, eller kohaním, er tradisjonelt forstått og ved Halakhá (den religiøse forpliktelse) påkrevd å være direkte etterkommer på farssiden fra den bibelske Aron, bror til Moses. Kohen, Kohn eller Cohen (eller i andre former) var blant de mest vanlige etternavnene på europeiske jøder; blant engelske jøder utgjorde det rundt 3 prosent.I løpet av tiden da tempelet i Jerusalem eksisterte utførte kohanim pliktene med ofringer daglig og  på helligdagene (jamim tovim, «gode dager»). En kohen gadol var en yppersteprest og var den eneste som hadde tillatelse til å gå inn i «det helligste av det hellige» i tempelet en gang i året, det vil si på jom kippúr («forsoningsdagen»).I dag har kohanim mindre særskilt status innen rabbanittisk og karaittisk jødedom, og er bundet av restriksjoner i henhold til ortodoks jødedom, men de uttaler velsignelser når det holdes festivaler og de spiller en rolle i forbindelse med seremonier for små barn. Mannlige medlemmer av disse slektene har en særskilt status og er underlagt visse restriksjoner. De har retten til først å bli kalt opp til å lese fra Tora-rullene. De vil også ved visse anledninger delta i resitasjonene av den kohanistiske velsignelse  i synagogen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kehuna.org, kohanims nettsted
Genetic Genealogy: Aaron and the Cohen Model Haplotype
The Laws of Birchat Kohanim – the Priestly Blessing, Chabad.org
Sonanter

En sonant er en språklyd som dannes med en kontinuerlig, ikke-turbulent luftstrøm i pusterøret. I fonetikken kan artikulasjonsmåtene deles inn i to store klasser: obstruenter og sonanter.
Sonantene kan deles videre inn i vokaler, approksimanter, nasale konsonanter, flikker og vibranter.
Ustemt konsonant

I fonetikk er en ustemt konsonant en konsonant som uttales uten stemme, det vil si uten at stemmebåndene vibrerer. Det motsatte er en stemt konsonant.
IPAs diakritiske tegn for ustemthet er [  ̥].


== Se også ==
Artikulasjonsmåte
Stemt konsonant
Stemt konsonant

En stemt konsonant er en lyd som fremkommer ved at stemmebåndene vibrerer, i motsetning til en ustemt konsonant.
Eksempler på par av stemte og ustemte konsonanter, er:


== Se også ==
Artikulasjonsmåte
Frikativer

Frikativer (fra latin fricare, «gni») eller spiranter er konsonanter som uttales med så sterk grad av innsnevring et sted i talekanalen at det oppstår hørbar friksjon når lyden uttales. Frikativer på norsk er labiodentalen /f/, laminal-alveolaren /s/, retrofleksen /ʂ/, dorsal-palatalen /ç/ og glottalen /h/.
Stemte frikativer er ikke vanlige på norsk. Engelsk har labiodentalen /v/, laminal-dentalen /ð/, laminal-alveolaren /z/ og laminal-postalveolaren /ʒ/, mens den norske «v-lyden» som regel blir uttalt som approksimanten /ʋ/.


== Referanser ==
Aymara

Aymara er en urbefolkningsgruppe  som lever i Andesregionen i Sør-Amerika. Om lag 1,6 millioner bor i Bolivia, Peru nord i Chile, samt i Argentina. I dag lever de fleste aymaraene i området rundt Titicacasjøen. Byen El Alto er et viktig senter for aymarene. Over to millioner aymaraer snakker språket aymara.
Tidligere president Evo Morales i Bolivia er aymara og Bolivias første statsleder fra urbefolkningen.


== Eksterne lenker ==
Aymara-side på engelsk
Katolsk aymara-side
Spartacus

Spartacus (født ca 111 f.Kr., død sannsynligvis i 71 f.Kr.) var en romersk slave som ledet et stort slaveopprør i den romerske republikk, dagens Italia, mellom 73 f.Kr. og 71 f.Kr.. Hans hær av rømte gladiatorer slo flere romerske legioner i hva som er kjent som den tredje slavekrigen, et av de tre slaveopprørene i antikkens Roma. Krigen er også kjent som Gladiatorkrigen eller Spartacusopprøret.
Spartacus kom opprinnelig fra Trakia og hadde vært leiesoldat i den romerske hær. Som den eneste lederen av slaveopprør i antikken ser han ut til å ha kjempet for et ideal. Han forbød uten hell opprørerne å eie gull og sølv og fordelte byttet likt på alle. 
Selv ble han drept i et forgjeves angrep på general Crassus' hovedkvarter, etter å ha drept hesten sin slik at mennene hans så at flukt ikke lenger var noen mulighet. Crassus markerte sin seier over slavehæren med å korsfeste fangene. Hver førtiende meter på en strekning av femten mil langs Via Appia stod det oppstilt et kors med en fastspikret slave til skrekk og advarsel. Det var ingen som fant kroppen  hans. Så det er ingen som vet hva som virkelig skjedde med han.


== Mål ==
Historikere har delte meninger om hva som var hensikten bak Spartacus' handlinger. Ingen av handlingene hans viser sterkt til at han prøvde å reformere det Romerske samfunnet eller avskaffe slaveri.
Plutarch  skriver at Spartacus ønsket å rømme nord til Gallia Cisalpina og sende mennene sine tilbake til hjemmene deres. Hvis det å flyte fra den italienske halvøyen virkelig var målet hans, er det usikkert hvorfor Spartacus vendte sørover etter å ha beseiret legionene befalt av konsulene Lucius Publicola og Gnaeus Clodianus, som ga han en klar passasje over Alpene.
Appian  og Florus  skriver at hensikten hans var å marsjere mot selve Roma. Appian sier også at han senere forlot dette målet, som kanskje ikke hadde vært mer enn en refleksjon av romersk frykt.
Basert på hendelsene i slutten av 73 f.Kr. og tidlig i 72 f.Kr., som antyder uavhengig opprørende grupper av rømte slaver og en uttalelse fra Plutarch, ser det ut til at noen av de rømte slavene foretrakk å plyndre Italia istedenfor å rømme over Alpene.


== Litterært ==
Den ungarskfødte britiske forfatteren Arthur Koestler skrev en roman om opprøret. Boken Gladiatorene (engelsk utgave: The Gladiators (1939)) som ble gitt ut på norsk noen år etter krigen skildrer en utvikling fra et rettferdig opprør mot et nådeløst regime til et like nådeløst og blodig svar


== Referanser ==
Apollonia av Alexandria

Apollonia av Alexandria (død i 249 i Alexandria, Egypt) var en diakonisse, jomfru, martyr og helgen. Hennes festdag er 9. februar. Apollonia ble anropt i middelalderen mot tannverk og som skytshelgen for tannleger.
I perioden rundt 249 var det et lokalt opprør mot det romerske imperiet og kristendommen i Alexandria. Apollonia ble av fanget av en mobb som ville at hun skulle avsverge som tro mot kristendommen. Hun ble slått hardt og alle hennes tenner falt ut. Deretter ble hun ført ut av Alexandria hvor mobben truet med å kaste henne på bålet. I stedet for å bli kastet på bålet, hoppet hun selv inn i flammene.


== Kuriosa ==
Den norske tannlegeforening bruker en tegning av henne som logo
Et kvartalsblad for tannleger i Boston, Massachusetts i USA, The Apollonian, er oppkalt etter henne.
Øya Réunion i Indiahavet ble ved oppdagelsen 9. februar 1513 navngitt Santa Apollonia etter henne. Øya ble senere omdøpt flere ganger.


== Eksterne lenker ==
Den hellige Apollonia av Alexandria, Katolsk.no
Kunsthall

En kunsthall er en kulturinstitusjon som viser skiftende utstillinger av billedkunst.
En kunsthall har fellestrekk med et museum. Men kunsthallen skiller seg normalt fra museet ved at den ikke eier en egen samling av kunstgjenstander. Svært mange museer opererer også som kunsthaller parallelt med sin museale virksomhet, dvs. at de viser midlertidige utstillinger basert på egne og/eller innlånte gjenstander. Kunsthaller skiller seg fra kunstgallerier ved at kunstgalleriene vanligvis selger den utstilte kunsten.


== Kunsthaller i Norge ==
Kunsthallene i Norge har en medlems- og interesseorganisasjon, Kunsthallene i Norge.
Bergen Kunsthall
Bomuldsfabriken Kunsthall
Fotogalleriet, Oslo
Kristiansand Kunsthall
Kunsthall 3,14, Bergen
Kunsthall Grenland
Kunsthall Oslo
Kunsthall Stavanger
Kunsthall Trondheim
Oslo Kunstforening
Trafo Kunsthall, Asker
Tromsø kunstforening


== Utvalg kunsthaller ==
Hamburger Kunsthalle
Kunsthallen Nikolaj i København
Kunsthalle Kiel
Kunsthalle Bremen


== Se også ==
Kunstsentrene


== Referanser ==
Gammellatin

Gammellatin (også kalt for tidlig latin eller arkaisk latin) er navnet på perioden i latinsk språkhistorie som kommer før klassisk latin, det er all latin før 75 f.Kr. Begrepet prisca Latinitas adskiller den i nylatin og samtidslatin fra vetus Latina hvor «gammel» har en annen mening.


== Definisjonen og avgrensningen ==
Bruken av betegnelser som «gammel», «tidlig» og «arkaisk» har blitt benyttet i publikasjoner med gammellatinske skrifter siden minst 1700-tallet. Definisjonen er ikke vilkårlig, men disse begrepene viser til skrifter som benytter en del konvensjoner i stavingen og ordformer som generelt ikke var i bruk under Romerriket.
I 1874 benyttet John Wordsworth denne definisjonen: 
«Med tidlig latin forstår jeg latin for hele perioden til republikken som er adskilt meget påfallende, både i tone og i den ytre formen, fra den til Romerriket.»Selv om forskjellene er påfallende og kan lett bli identifisert av latinlesere er de ikke så forskjellige at de fører til en språkbarriere. Latintalere i Romerriket hadde ikke vanskeligheter med å forstå gammellatin, unntatt for de få tekstene som må være datert fra tiden med kongene, hovedsakelig sanger. Således var lovene med de tolv tavlene, som begynte republikken, forståelige, men Carmen Saliare, sannsynligvis skrevet under Numa Pompilius, var ikke helt forståelige.
En mening om gammellatin av en skrivende romersk mann midt under republikken har blitt bevart; den greske historikeren Polybios leste «den første fredsavtalen mellom Roma og Kartago» som han sier «daterer fra konsulatet til Lucius Junius Brutus og Marcus Horatius, de første konsulene etter forvisningen av kongene.» Kunnskapen om de tidlige konsulene er en del uklart, men Polybios hevdet også at fredsavtalen ble formulert 28 år etter at Xerxes I av Persia krysset grensene til Hellas, det vil si i 452 f.Kr., omtrent på tiden til Decemviri («de ti menn») da forfatning til den romerske republikk ble definert. Polybios sier om språket til avtalen: «...oldtidens romerske språk adskiller seg meget fra det moderne slik at det kan bare bli delvis forstått, og etter mye anstrengelser fra de fleste kloke menn.»
Det er ikke noe skarp skille mellom gammellatin slik det ble snakket for de fleste under republikken og klassisk latin. Sutten av republikken var for sent en avslutning for sammenstillere etter Wordsworth; i henhold til Charles Edwin Bennett: 
«‘Tidlig latin’ er nødvendigvis et noe vagt begrep... Bell, De locativi in prisca Latinitate vi et usu, Breslau, 1889, setter en senere grense ved 75 f.Kr. En absolutt dato er egentlig umulig ettersom arkaisk latin ikke ble avbrutt brått, men fortsatt selv ned til keisertiden.»Bennetts egen datering ved 100 f.Kr. ble ikke rådende, men heller til den vurdering som Bell satte ved 75 f.Kr. og ble standarden slik den ble uttrykt i firebindsverket Loeb Library og andre betydelige compendia. I løpet av de 377 årene fra 452 f.Kr. og til 75 f.Kr. utviklet gammellatin fra å være delvis forståelig av klassikerne til å bli studert og lest med letthet av skrivende menn.


== Referanser ==
Saltstenger

Saltstenger er sprøstekte hvetestenger med saltkorn.  «Originalen» markedsføres av Kraft Foods under varemerket «Soletti», denne ble først produsert i Østerrike i 1949.  I det siste har det også dukket opp saltstenger fra andre fabrikanter i butikkene. Saltstenger blir frekvent brukt som forrett, eller snacks i sosiale anledninger.


== Innholdsfortegnelse ==
Saltstenger inneholder typisk hvetemel, vegetabilsk fett, salt, surhetsregulerende middel, maltekstrakt og gjær.


== Eksterne lenker ==
Informasjon om «Soletti» på Krafts hjemmeside
nettsted med matprodukter fra Østerrike
Santa Cruz de la Sierra

Santa Cruz de la Sierra, vanligvis omtalt som Santa Cruz, er hovedstad i departementet Santa Cruz i Bolivia. Den ligger i landets østlige, tropiske lavlandsområde som inngår i Amazonas-bekkenet. Byen hadde 43 000 innbyggere i 1950, 441 000 i 1985, 891 287 i 1998, 1,1 millioner i 2001 og 1,6-1,8 millioner i 2012. Santa Cruz er Bolivias største by og er et samferdselsknutepunkt. Byen er sentrum for petroleumsutvinningen som foregår i området, landbruk i lavlandet og det er en del turisme av betydning. Universitetet er fra 1880. Santa Cruz har internasjonal flyplass. Byen ligger sørøst i landet og har en befolkning på om lag 1,6 millioner innbyggere. Departementet Santa Cruz er det største, mest folkerike og rikeste i Bolivia. Santa Cruz by har blitt Bolivias økonomiske vekstsenter med over 90 % av landets petroleumsressurser og regionen sto i 2007 for en tredjedel av landets BNP.Santa Cruz ble grunnlagt 1561 av hærstyrker fra Paraguya. Etter konflikter med indianske urbefolkningsgrupper ble byen flyttet til bredden av elva Piraí i 1592. Før 1900 var byen relativt isolert i Bolivia. Tidlig på 1900-tallet ble det anlagt jernbane til Brasil og Argentina. På 1920 ble også oljeindustrien utviklet. På 1950 fikk Santa Cruz veiforbindelse til Cochabamba og med det ble forbundet resten av Bolivia. og er kjent for å ha mange bygninger fra den spanske kolonitiden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Santa Cruz de la Sierra, Bolivia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons