jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fronter

Fronter, tidligere ClassFronter, er en norskutviklet læringsplattform (Learning Management System, LMS).
Fronter ble startet av Roger Larsen og Bjarne Hadland i 1998. Fra 2008 til 2015 var selskapet eid av konsernet Pearson til det i 2015 ble kjøpt av It's learning.Fronter er en plattform for nettbasert læring og samarbeid, utviklet spesifikt for utdanningssektoren. Fronter har ifølge egne nettsider over åtte millioner brukere fordelt på over 30 land. Læringsplattformen består av en rekke ulike verktøy som fleksibelt kan settes sammen for å dekke behov innen:

Personal Learning Environment (PLE) – Personlig arbeid og portefølje
Learning Management System (LMS) – Læring og pedagogikk
Samarbeid og kommunikasjon
Oppsett og administrasjon
Publisering og innholdsproduksjonFronter bygger på en skolebygningsmetafor. En går inn i den virtuelle skolen, og der velger en å gå inn i de klasserommene en har tilgang/tilhørighet til. Dette digitale klasserommet gir lærere og elever mulighet til å kommunisere utover den vanlige, fastsatte skolehverdagen. Hver bruker har sitt eget passord, noe som gir hver elev sitt private rom å arbeide i som kun lærer, og ikke medelever, har tilgang til.
Fronter ble i november 2015 kjøpt opp av itslearning, og sammen er de nå den største LMS-leverandøren i Europa.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
fronter.no
Grønnkurle

Grønnkurle (Dactylorhiza viridis) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien). Den var tidligere plassert i slekta Coeloglossum, men er nå regnet til slekta Dactylorhiza, på norsk marihandslekta


== Utseende ==
Grønnkurle er som navnet sier grønn. Den kan bli relativt høy, opp i mot 30–40 centimeter, og den har ovale blader oppover stengelen. Blomstene har en hjelmformet overleppe og lang, gulgrønn underleppe.
Grønnkurlen kan variere veldig i utseende, og har kanskje flere raser i Norge. Blomstene i lavlandet har som regel gulgrønn overleppe, mens den er brun hos planter i fjellet. Fjellutgaven av grønnkurle pleier i tillegg å være mye mindre og ha færre blomster, og den ligner ofte på den nærtstående fjellkurlen.


== Forekomster i Norge ==
Grønnkurle er en orkidé som er lite kravstor. Som regel trenger den litt næring i bakken, men den er ikke strengt avhengig av verken næring eller kalk. I tillegg kan grønnkurle vokse i svært mange forskjellige habitater, fra tett skog til værhard fjellhei.
Grønnkurle er en av Norges vanligste orkidéer. Hvis du går inn for jobben kan du støte på den stort sett der du vil, selv om den tenderer til å være vanligere i fjellstrøk. Den finnes helt sør til Sirdal i Vest-Agder, og den går ned til kysten nordover fra Nordfjord i tillegg til at den sjeldne underarten islandsgrønnkurle finnes på Jæren.


== Underarter ==
I Artsdatabanken er det angitt to underarter. Nominatunderarten Dactylorhiza viridis ssp. viridis kalles smågrønnkurle, (tidligere bakkegrønnkurle), mens underarten Dactylorhiza viridis ssp. islandica kalles islandsgrønnkurle. Islandsgrønnkurle er oppført på rødlista (2021) som kritisk truet (CR).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Grønnkurle i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Grønnkurle hos ITIS 
(en) Grønnkurle hos NCBI 
(en) Grønnkurle hos The International Plant Names Index 
(en) Grønnkurle hos Tropicos 
(en) Kategori:Dactylorhiza viridis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Dactylorhiza viridis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dactylorhiza viridis – detaljert informasjon på Wikispecies
Fylkesvei 5914

Fylkesveg 5914 går mellom Vik og Gjevenes i Sykkylven, med arm og ferge til Festøya i Ørsta. Veien er 18,3 km lang mellom Vik og Gjevenes.
Frem til 31. januar 2018 ble det innkrevet bompenger på Sykkylvsbrua.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv71.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Ørsta
 Ferge fra Festøya
 Sykkylven
 til Hundeidvika ferjekai


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5914
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Bente Engesland

Bente Egjar Engesland (født 1962) er en norsk direktør, redaktør og journalist som har hatt lederstillinger i både offentlig og privat sektor.  
Engesland er cand.polit. i internasjonal politikk fra Universitetet i Oslo (1989). Hun har også et masterprogram i ledelse og styrevirksomhet ved Handelshøyskolen BI (2009).Engesland startet som reporter i NTB midt på 1980-tallet og var senere i Aftenposten i 12 år, der hun jobbet som journalist innen feature,  innenriks, utenriks, politisk og for Aftenpostens A-magasinet. Hun var i flere år leder av Aftenpostens politiske avdeling (1994–1997) og kommentator. I 1997 gikk hun til NRK som reporter i Dagsrevyen. Hun ble senere programsjef for fjernsyn og radio (1998–2000), med ansvar for å bygge opp flermedielle redaksjoner og fornye redaksjonelle konsepter. Fra 2000 til 2004 var hun politisk redaktør og NRKs hovedkommentator innen norsk politikk og samfunnsliv. Etter NRK var hun i en korte periode kommunikasjonsrådgiver hos Burson-Marsteller før hun i 2005 startet i jobben som sjefredaktør i KK. Hun sa opp jobben som i KK grunnet en lengre intern konflikt med ledelsen som bunnet i en strid rundt den redaksjonelle profilen til magasinet. Deretter hadde hun stillingen som kommunikasjonsdirektør i Utlendingsdirektoratet noen år før hun i 2011 fikk samme stilling i Statkraft. I 2018 ble ansatt som direktør i den norske avdelingen av Burson-Marsteller og var der i drøyt 1,5 år før hun i 2020 ble ansatt som seniorkonsulent i hodejegerselskapet Headvisor AS. Her driver hun hovedsakelig innen rekruttering, endringsledelse og strategisk kommunikasjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bente Engesland på Internet Movie Database
Skogmarihand

Skogmarihand (Dactylorhiza maculata ssp. fuchsii) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).


== Utseende ==
Skogmarihand er blant de fargerike orkidéene i Norge. Den har lyst rosa blomster med mørkerosa tegninger og trefliket underleppe der midtfliken er lenger en sideflikene (viktig skille fra flekkmarihand). Blomstene er ordnet i lange aks. Skogmarihand kan bli opp mot 60 centimeter høy, og den har mørkegrønne blader med massevis av svarte prikker på.
Skogmarihand tilhører marihandslekta Dactylorhiza, som er en av de mest rotete planteslektene i norsk flora. Systematikken i slekta er problematisk, og mange arter og underarter krysser seg med hverandre og lager vanskelige mellomformer. Skogmarihand har en dobbeltgjenger som heter flekkmarihand, men denne har ofte færre og lysere blomster og vokser til dels på annerledes habitat.


== Systematikk ==
Skogmarihand og flekkmarihand har vært regnet som separate arter, men blir nå regnet som underarter av Datylorhiza maculata, som har fått artsnavnet blekmarihand, et navn som er lite innarbeidet. Flekkmarihand er nominatunderarten ssp. maculata, mens skogmarihand er ssp. fuchsii.


== Forekomster i Norge ==
Dette er nok en av de orkidéene det er vanligst å se i Norge. Ikke bare fordi den er alminnelig og lett å få øye på, men også fordi den har det med å opptre i vegkanter. Det er et kjennetegn for denne orkidéen som få andre orkidéer tar etter. I tillegg finnes den i næringsrik skog og på myrer og kulturmark.
Skogmarihand finnes helt nord til Øst-Finnmark. Den vokser både i lavlandet og fjellet, men den er sjelden i sørlige og vestlige kyststrøk. I Norsk rødliste for arter (2021) er den vurdert som livskraftig (LC).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) skogmarihand i Encyclopedia of Life 
(en) skogmarihand i Global Biodiversity Information Facility 
(en) skogmarihand hos NCBI 
(en) skogmarihand hos The International Plant Names Index 
(en) skogmarihand hos Tropicos 
(en) Kategori:Dactylorhiza fuchsii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Dactylorhiza fuchsii – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dactylorhiza fuchsii – detaljert informasjon på Wikispecies
Fylkesvei 5896

Fylkesveg 5896 går mellom Ekset i Volda og Indrehovden i Ørsta.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 47.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Volda
Berknesstranda 

 ØrstaSørestranda 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kartverkets norgeskart
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5896
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Lukksund bru

Lukksund bru er ei fritt frambygg-bro i betong som går over Lukksundet mellom fastlandet til en liten del Bjørnafjorden og Tysnesøya i Vestland. Brua er 316 meter lang og har lengste spenn på 175 meter. Brua er en del av fylkesvei 49, og den ble åpnet 4. oktober 1986.


== Se også ==
Stussvikhovdatunnelen
Liste over broer i Norge


== Referanser ==
Tobias

Tobias er en opprinnelig gresk variant av det hebraiske navnet Tobija som betyr «Jahve er god».
Thobias er en mindre vanlig variant av navnet. Hunkjønnsformen er Tobine. I engelskspråklige land forekommer formen Toby.


== Bibelen ==
Flere personer i Bibelen bærer navnet Tobia (Tobias), men navnet er særlig kjent for mange fra den apokryfe Tobias' bok.


== Utbredelse ==
Navnet Tobias er kjent i Sverige fra 1300-tallet og i Norge fra 1700-tallet, og ble i Norge antagelig introdusert på grunn av Tobits bok, som ofte ble benyttet i bryllupsseremonien. I nyere tid har navnet vært blant de mest populære døpenavnene i Norge fra ca. 1995.

I Sverige har Tobias vært mest populært siden 1970-årene.

Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Tobias og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Tobias Michael Carel Asser (1838–1913), nederlandsk jurist som ble tildelt Nobels fredspris i 1911
Tobias Øgrim (1886–1962), kommandør i Frelsesarmeen
Tobias Sjögren (1970–), svensk jazzgitarist og komponist
Thobias Fredriksson (1975–), svensk langrennsløper
Tobey (Tobias) Maguire (1975‐), amerikansk skuespiller
Tobias Angerer (1977 –), tysk langrennsløper
Tobias Sammet (1977–), tysk musiker
Tobias Linderoth (1979–), svensk fotballspiller
Tobias Hysen (1982–), svensk fotballspiller
Tobias Drevland Lund (1996-), norsk ungdomspolitiker
Tobias Lindström, (1988-), svensk-norsk hockeyspiller og kaptein i VIF Hockey


=== Oppdiktede personer ===
Tobias i tårnet i fortellingen Folk og røvere i Kardemomme by av Thorbjørn Egner
Tobias Slur, en fiktiv person fra bok- og filmserien Harry Potter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Tobias
(en) Think Baby Names: Tobias
Leversundbrua

Leversundbrua er ei bru som går over Leversundet i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Brua som ble åpnet i 1964 er 152 meter lang og en del av fylkesvei 57. Sammen med Undaltunnelen og Lundtunnelen førte det til sammenhengende riksvei fra Fensfjorden til ferjeleiet på Rutledal ved Sognefjorden. Strekningen Leversund-Austgulen-Takle ble også åpnet samtidig og gav veisamband til Brekke
Under broen på den nordsiden av Leversundet finnes det flere jettegryter.


== Se også ==

Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==
Fylkesvei 5733

Fylkesvei 5733 går mellom Storebru og Vassenden i Gloppen kommune. Veien er 5,6 km lang, og går i store deler langs Gloppeelva.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 696 (Sogn og Fjordane).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Gloppen
Kandalsvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5733
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Renaldo Nehemiah

Renaldo «Skeets» Nehemiah (født 24. mars 1959 i Newark i New Jersey) er en amerikansk friidrettsutøver som dominerte øvelsen 110 meter hekk fra 1978 til 1981. Han satte verdensrekord på distansen tre ganger, og var den første løperen som løp distansen på under 13 sekunder. Han var rangert som verdens fremste hekkeløper fire år på rad. Han spilte også amerikansk fotball i National Football League (NFL) hvor han spilte wide receiver for San Francisco 49ers fra 1982 til 1985.


== Amerikansk fotball ==
Til tross for at han ikke hadde spilt amerikansk fotball i college trente Nehemiah med flere lag i NFL i 1982, inkludert San Francisco 49ers, Pittsburgh Steelers, Washington Redskins, Dallas Cowboys, Philadelphia Eagles, New York Giants og New England Patriots; han signerte kontrakt med 49ers. I løpet av sine år som wide receiver tok han imot 43 pasninger for 754 yards, 17,5 yards i snitt, og fire touchdowns. Han var en del av laget som vant Super Bowl i 1984-sesongen, men spilte ikke en viktig rolle i seieren. Karrieren hans blir ofte sett på som en skuffelse – mange mener at den representerer en av de største feilstegene av 49ers' hovedtrener Bill Walsh – og Nehemiah blir ofte sammenlignet med friidrettsutøveren Jimmie "Oops" Hines som fikk kallenavnet fordi han hadde problemer med å ta imot pasninger. En fordel med Nehemiah var at når han var på banen ble motstandernes forsvar tvunget til å trekke dypt tilbake på banen. Han ble ofte dekket opp av to motspillere som i seg selv var en suksess. Etter at 49ers draftet Jerry Rice i første runde av draftet i 1985 gikk Nehemiah tilbake til friidretten etter han ble kuttet fra laget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Renaldo Nehemiah – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Renaldo Nehemiah – Pro-Football-Reference.com 
(en) Renaldo Nehemiah – World Athletics 
(en) Renaldo Nehemiah – National Track & Field Hall of Fame 
(en) Renaldo Nehemiah – Track and Field Statistics
Reidar Mehl

Reidar Arne Mehl (født 1937) er en norsk zoolog og entomolog.
Mehl ble cand.real. i zoologi ved Universitetet i Oslo i 1966.Han startet karrieren ved Zoologisk museum i Oslo (1967–1974) og kom deretter til Folkehelseinstituttet (1974–2007) der han var ansatt ved avdelingen for skadedyrkontroll. Han er spesialist på insekter og skadedyr, og har blitt regnet som en av Norges fremste eksperter på flått og mygg.


== Referanser ==
Fylkesvei 5734

Fylkesvei 5734 går mellom bygdesenteret Reed i Breim og bygda Årdal i Gloppen kommune. Veien er 7,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 694 (Sogn og Fjordane).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Gloppen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5734
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 5735

Fylkesvei 5735 går mellom Seimsbrua og Byrkjelo gård i Breim i Gloppen kommune. Veien er 6,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 695 (Sogn og Fjordane).


== Kommuner og knutepunkter ==

 GloppenRådavegen 

Skuggesida 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5735
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 484 (Sogn og Fjordane)

Fylkesvei 484 i Sogn og Fjordane gikk mellom Vie og Krohnborg i Førde med arm til Grimeland. Veiens lengde var 1,6 km.
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 600 og fylkesvei 5684.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Førde


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Fredrik Paasche

Johan Fredrik Paasche (født 3. februar 1886 i Bindal, død 1. september 1943 i Uppsala) var en norsk litteraturhistoriker og professor i europeisk litteratur i 1920 og middelalderlitteratur i 1938.
Han var sønn av sogneprest og stortingsrepresentant Olaf Kristian Amundsen, og bror av juristen og politikeren Olaf Amundsen. Han var yngst av fem sønner og kom til verden på sin morfar Johan Fredrik Paasches dødsdag. Det ble derfor bestemt at han skulle føre morfarens slektsnavn videre, da moren ikke hadde noen brødre. I 1905 tok han sin mors pikenavn Paasche. Han var gift to ganger, begge ganger med svenske kvinner.


== Utdannelse ==
I oppveksten gikk Paasche på skole i Bodø, emn da faren fikk sognekall på Onsøy, ble sønnen innskrevet ved Oslo katedralskole. Her fikk han overlærer Jens Christopher Delphin Schive til norsklærer. Da klassen leverte inn sin første norske stiloppgave, syntes Schive at Paasches besvarelse var så moden at han beskyldte gutten for å ha jukset og skrevet av etter en eller annen bok. Paasche meldte seg etter dette ut av katedralskolen og tok i stedet artium på et toårig kurs, der han ble preseterist.


== Fagmann ==
Han skrev om Luther, Goethe, kong Sverre, Olav den hellige, Snorre, oversatte Njåls saga og skrev første og tredje bind av Norsk litteraturhistorie (Bull-Paasche-Winsnes-Houm) (1926 og 1932). Han var også en aktiv foredragsholder og bidro til første utgave av Norsk biografisk leksikon.
Hans største faglige interesse som litteraturhistoriker var middelalderen. Hans Kristendom og kvads, en studie i norrøn middelalder (1914) lanserte nye, kontroversielle teorier om at skaldediktningen på Island på 1100- og 1200-tallet var preget av kristendommens verdensbilde. Hans første fagområde ved universitetet var tysk litteratur, hvor han var dosent fra 1917 og professor fra 1920. Han ble professor i middelalderlitteratur i 1938, og i eksil i Sverige under annen verdenskrig ble han æresdoktor i teologi ved universitetet i Uppsala.  Hedenskap og kristendom, studier i norrøn middelalder utkom posthumt i 1948.


== Medlemskap og utmerkelser ==
Paasche mottok Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning, historisk-filosofisk klasse
i 1934. Han ble æresdoktor ved Uppsala universitet i 1941 og medlem av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien i 1943.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Fredrik Paasche i Norsk biografisk leksikon
Digitaliserte bøker av Paasche og om Paasche hos Nasjonalbiblioteket
Minnesmerke i Universitetshagen - et tidlig verk av billedhugger Knut Steen
Saltgruven Wieliczka

Saltgruven Wieliczka (polsk Kopalnia soli Wieliczka) er en av verdens eldste og mest kjente saltgruver. Den befinner seg i byen Wieliczka ved Kraków i Polen, og ble skrevet inn som en av de 12 aller første objekter på UNESCOS liste over verdens kulturarv i 1978. Den benevnes ofte som et av verdens uskrevne underverker.
Saltgruvens historie strekker seg tilbake til middelalderen, og Wieliczka er i dag verdens eneste gruveobjekt som har vært i kontinuerlig virksomhet siden da. Den er derfor av stor historisk betydning, da den gir muligheten til å følge utviklingen innen gruveteknikken i de forskjellige historiske epokene. 
Saltgruven teller 9 nivåer, som strekker seg helt til 327 meter under jorden. Kubaturen til dette underjordiske landskapet er på omtrent 7,5 millioner kubikkmeter. Den samlede lengden av ganger utgjør over 300 kilometer, hvor 3 kilometer er åpnet for turister. Igjennom syv hundre år har bergmenn hogd ut 2040 underjordiske kamre her. 

Nede i saltgruvens sjakter finnes en underjordisk by av altere, kapeller, utallige skulpturer og relieffer – alt uthogd i salt. Gruvens hovedattraksjon er kanskje den rikt utsmykkede saltkatedralen «St. Kingas kapell» (Kaplica Świętej Kingi).  Den er i sin helhet hogd ut i salt, og er verdens største underjordiske helligdom, med plass til 500 troende. I gruven finnes også en rekke innsjøer, og verdens dypest plasserte kurbad.
Gruven kjennetegnes av et unikt mikroklima, som består – ved siden av den store fuktigheten og innholdet natriumklorid – av en fast temperatur (14°C), trykk, ionisering og lysstråling, samt en stor konsentrasjon av mangan, magnesium og kalsium i luften. Den blir derfor også brukt til rehabilitering av personer med luftsveisykdommer. 
Wieliczka er for øvrig kjent for sine lange turisttradisjoner – det vakre underjordiske saltlandskapet er blitt besøkt gjennom århundrene av mange store personligheter – blant annet Nikolaus Kopernikus, Frédéric Chopin, Conrad Celtes, Johann Wolfgang von Goethe, Alexander von Humboldt, Dmitrij Mendelejev, Alexander I, Frans Josef I, Bolesław Prus, Ignacy Paderewski, Robert Baden-Powell, Ferdinand Foch, Jacob Bronowski, Henryk Sienkiewicz, Jan Matejko, Czesław Miłosz, Józef Piłsudski, Karol Wojtyła (den senere Pave Johannes Paul II), Bill Clinton, flere kongelige og presidenter, og mange andre betydelige personligheter innen kultur og politikk. Over 1 million turister besøker saltgruven årlig.
Denne respektinngytende, labyrintiske oldtidssaltgruven var en viktig inspirasjonskilde for labyrintscenene i Bolesław Prus’ historiske roman Faraon (1895).


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Wieliczka salt mine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Wieliczka – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Wieliczka The salt of the Earth/ Arkivert 26. april 2017 hos Wayback Machine.
Fylkesvei 5597

Fylkesvei 5597 går mellom Nautsundet i Fjaler og Lia i Høyanger.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 93 (Sogn og Fjordane).


== Kommuner og knutepunkter ==

 FjalerGuddalsvegen 

 HøyangerGuddalsvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5597
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Surfing with the Alien

Surfing With the Alien er Joe Satrianis andre studioalbum.
Albumet ble utgitt i 1987. I motsetning til hans første album (Not of This Earth) ble dette en stor suksess. «Surfing with the Alien» og «Satch Boogie» ble straks hit-er. Albumet, som er i sjangeren instrumental rock, mottok glimrende kritikker fra nesten alle musikkanmeldere og ble et sort steg på karrierestigen for Satriani. 
Mye av oppmerksomheten rundt albumet, burde Satriani nok takke sin tidligere gitar-student; Steve Vai for. Vai hadde nemlig noen år tidligere blitt berømt for sine ferdigheter, og benyttet blant annet berømtheten til å skryte uhemmet av sin tidligere lærer. 


== Sporliste ==
«Surfing with the Alien» – 4:25
«Ice 9» – 3:59
«Crushing Day» – 5:14
«Always with Me, Always with You» – 3:22
«Satch Boogie» – 3:13
«Hill of the Skull» – 1:48
«Circles» – 3:28
«Lords of Karma» – 4:48
«Midnight» – 1:42
«Echo» – 5:37


== Eksterne lenker ==
(en) Surfing with the Alien på Discogs 
(en) Surfing with the Alien på MusicBrainz 
(en) Surfing with the Alien på Spotify 
(en) Surfing with the Alien på AllMusic
Fylkesvei 5586

Fylkesvei 5586 går mellom Ytre Oppedal i Gulen og Hest i Høyanger. Veiens lengde er 30,3 km.


== Historikk ==
I 1930-årene eksisterte bare veien mellom Ytre og Indre Oppedal, i Høyanger kommune fantes det bare lokale grendeveger på sørsida av Sognefjorden. Etter at kommunene Kyrkjebø og Lavik hadde blitt slått sammen til Høyanger kommune 1963 fikk innbyggerne i den tidligere Lavik kommune en mye lengre veg til kommunesenteret enn tidligere. Det ble derfor besluttet å bygge 16,2 km veg fra Ikjefjord til Svartemyr, med ferje videre til Nordeide.Etter en del diskusjoner om hvor veien skulle gå ble den utbygd i etapper. 1970 ble 3,9 km gammel vei mellom Bjordal og Leirnes oppgradert, traséen Hest–Leirnes er idag del av Fv8. 1972 ble 3,5 km mellom Leirnes og Svartemyr tatt i bruk sammen med ferjeforbindelsen. 1977 ble veien mellom Ikjefjord og Svartemyr ferdig, sammen med Ikjefjordsbrua. Ferja fra Svartemyr lagt ned i 1990 etter at Skrikebergtunnelen åpnet og Ferjesambandet Lavik–Oppedal ble et bedre alternativ enn tidligere.Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 8 (Sogn og Fjordane).


== Kommuner og knutepunkter ==

 GulenSørsidevegen 

Oppedal gravplass
Indre Oppedal
 HøyangerSørsidevegen 

Arm til Svartemyr ferjekai (0,2 km)
Leirnes


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5586
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger