jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kirsten Hansteen

Kirsten Hansteen (født Kirsten Landmark Moe 5. januar 1903 i Lyngen, død 17. november 1974) var en norsk politiker (NKP). Hun var Norges første kvinnelige regjeringsmedlem.
Hansteen studerte en periode fra 1921 filologi. Hun tok tysk bifag og begynte på historie hovedfag. Hun var medarbeider i Norsk biografisk leksikon fram til 1940. Under andre verdenskrig redigerte hun det illegale bladet Kvinnefronten.
Etter krigens slutt ble hun konsultativ statsråd i samlingsregjeringen, som Norges første kvinnelige statsråd. Hun var stortingsrepresentant for Akershus fra 1945 til 1949. Hun var da varasekretær i Odelstinget og sekretær i Stortingets sosialkomité.
Sammen med Henriette Bie Lorentzen grunnla og utgav Hansteen tidsskriftet Kvinnen og Tiden gjennom ti år (1945–1955). De arbeidet også med studiesirkler og brevkurs om kvinnesak generelt. Fra 1955 studerte Hansteen russisk. Fra 1963 til 1970 var hun bibliotekar ved Universitetsbiblioteket i Oslo. Hun var første varamedlem til Den Norske Nobelkomite fra 1949 til 1952.
Hansteen var gift med advokat Viggo Hansteen.
I Oslo er Kirsten Hansteens plass oppkalt etter henne.


== Referanser ==


== Kilder ==
Terje Nordby (red.): Storting og regjering 1945–1985. Biografier, Kunnskapsforlaget 1985.


== Eksterne lenker ==
(no) Kirsten Hansteen hos Stortinget 
(no) Kirsten Hansteen hos Norsk senter for forskningsdata 
Politiske taler av Kirsten Hansteen, virksommeord.uib.no
Tore Skoglund

Tore Skoglund (født 1. desember 1947 Tranøy kommune på Senja) er en norsk forfatter, journalist og komiker. Han arbeidet en tid i jordbruk, fiskeri og anlegg før han ble journalist i Senjens Blad, etterfulgt av Nordlys og A-pressen i Oslo. Han har arbeidet for NRK i en årrekke, først i samarbeid med Arthur Arntzen, dernest med programmene
Du skal høre mye fra restaurant Rorbua i Tromsø, lørdagsserien Helan og Helan med Knut Borge, portrettserien Mellom bakkar og berg, Dansegalla fra ulike dansehaller og radioserien på P2 Før ørene faller av med Leif Erik Forberg.


== Bibliografi ==
Pussycats : Myke poter og kvasse klør - – om popgruppa fra Tromsø, Forlaget Nord (1987)
Du skal flire mye før kjeften revner – humor, med Svein Nymo, Cappelen (1988)
Flir mer! – humor, Cappelen (1989)
Tre herrer - helt bortreist – humor, med Knut Smistad og Arnulf Eilertsen, Cappelen (1990)
Draugen - hevneren fra havet – fagbok om folketro, med Sonja Westrheim og Hans Kristian Eriksen, Cappelen (1992)
På kanten – humor, med Alf Tande Petersen, Cappelen (1992)
Kjære skrythals – humor, med Knut Borge, Cappelen (1994)
Kjære landsmenn – humor, med Knut Borge, Cappelen (1995)
Humør-mixtur – humor, Cappelen (1996)
Hilmars verden – humor, Cappelen (1999)
Skoglunds favoritter – humor, Cappelen (2000)
Uhørt ; Tore Skoglund intervjuer Tore Skoglund – Cappelen (2003)
Alt for Norge – og vel så det – humor, med Knut Borge, Cappelen (2005)
Dø ikke før døden – humor, med Knut Borge, Cappelen (2005)
Fridtjof : elsket jævelunge – biografi, Bok i Nord, (2015)
Resten av livet – selvbiografi, Bok i Nord, (2016)
Vær snill med Oslo-folk – humor, Bok i Nord, (2019)


== Utmerkelser ==
Spellemannprisen 1991 tildeles Arthur Arntzen for utgivelsen Latterkula hvor Tore Skoglund og Asle Myrvoll bidrar
Æresviking av Bjarkøy


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tore Skoglund på Internet Movie Database
Torkjell Berulfsen

Torkjell Kristian Berulfsen (født 20. januar 1943) er en norsk programskaper, programleder, journalist, komiker og forfatter.
Språkforskeren og filologen Bjarne Berulfsen var hans far.
Torkjell Berulfsen har bakgrunn som handelsgymnasiast og filolog, mange års ansettelse i NRK og i en årrekke ledet han radio- og TV-programmer som Reiseradioen, Nitimen, Nattradioen, Borgulfsen (sammen med Knut Borge), Borgulfsens betasuppe (sammen med Knut Borge), WOK, Dykk i arkivet, Edle dråper, Herfra til halv ti. 
Sammen med nevnte Knut Borge var Berulfsen ansvarlig for det ikke helt satirefrie programinnslaget "Upper ten", der den til en hver tid siste ukes ti mest profilerte samfunnsaktører gjennomgikk juryens evaluering av seg, noe som førte til at den beste av de ti fikk bevisningen "Ukens aller upperste".    
Ut over dette var han ansvarlig for seriene Edle dråper, Opp i røyk, Dyre vaner, Ganefryd, Berulfsens fargerike, Berulfsens pengebinge: Pengenes historie, Berulfsens konspirasjoner, Berulfsens historiske perler og Edel årgang. 
I 2000 ble Berulfsen tildelt Riksmålsforbundets lytterpris og innehar Gullruten 2007 for serien Berulfsens fargerike.
Sommeren 2014 ledet han programmet Ferievikarene i NRK P1+ sammen med Else Michelet. 
Våren 2015 var han aktuell med fjernsynsserien Edel årgang, der seerne presenteres for ulike betraktninger tilknyttet overgangen fra arbeidslivet til pensjonisttilværelsen.


== Dokumentarserier på NRK TV ==
Denne oversikten viser dokumentarseriene som er sendt på NRK TV med Torkjell Berulfsen :


== Utgivelser ==
Edle dråper, om alkohol, Cappelen, 2001.  Også utgitt på Lydbokforlaget.
Opp i røyk, om tobakk, Cappelen, 2003
Luksus, om luksus, Cappelen, 2005
Den store norske humorboken, redaktør, Cappelen, 2005
Berulfsens fargerike, NRK, 2007


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Torkjell Berulfsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Torkjell Berulfsen på Internet Movie Database 
(en) Torkjell Berulfsen hos The Movie Database
TV 2 Zulu

TV 2 Zulu er den mindre søsterkanalen til den danske TV-stasjonen TV 2. Zulu gikk på luften den 15. oktober 2000 med Palle Strøm og Keld Reinicke som kanalsjefer.
Kanalens primære målgruppe er personer i aldersgruppen 15 til 40 år og innenfor den aldergruppe hadde kanalen i 2004 en seerandel på 4 prosent.
TV 2 Zulu sendes via satellitt og har siden 2003 vært en betalingskanal.
Zulu har stått bak programmer som Langt fra Las Vegas, Klovn og FC Zulu. Zulu sender også en del sportsgrener som kun kan sees på Zulu. Det dreier seg f.eks. om amerikansk fotball fra NFL og Touring Car fra DTC.


== Eksterne lenker ==
(da) Offisielt nettsted
Transjoik

Transjoik (etablert i Trondheim i 1992) er en norsk musikkgruppe innen jazz og samisk musikk, ofte karakterisert som ambient electronica, techno og trance, dog med en aning joik, slik at det blir world music.  Grupperingens opprinnelige navn var Frode Fjellheim Jazzjoik Ensemble.Transjoik er en kvartett med keyboardist og opprinnelig initiativtager Frode Fjellheim som frontfigur, sammen med to perkusjonister og gitarist.
Gruppen har opptrådt på Montreal International Jazz Festival, Water Festival, Stockholm, Rouen-festivalen i Frankrike og The Knitting Factory i New York.


== Bandmedlemmer ==
Frode Fjellheim – keyboards
Nils-Olav Johansen – gitar
Tor Haugerud – perkusjon
Snorre Bjerck – perkusjon


== Utmerkelser ==
Liet Ynternasjonaal i Nederland, for låta Mijjajaa (2003) 


== Utgivelser ==
Saajve Dance – (1994, Iđut)
Mahkalahke – (1997, Warner Bros)
Meavraa – (2000, Warner Bros)
Uja Nami – (2004, Vuelie)  , nominert til Spellemannprisen
Bewafá – (2005, Vuelie)  , med Sher Miandad Khan fra Pakistan på vokal


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Transjoik på Discogs 
(en) Transjoik på MusicBrainz 
(en) Transjoik på Songkick 
(en) Transjoik på Last.fm 
(en) Transjoik på AllMusic 
transjoik.com
Johan Hampus Furuhjelm

Johan Hampus Furuhjelm (russisk: Фуругельм, Иван Васильевич, født 11. mars 1821, død 21. september 1909) var en finsk/russisk admiral, forsker, overfalagmann av den russiske Østersjøflåten, guvernør av Russisk Fjernøsten, byen Taganrog og Russisk Amerika.
Johan Hampus Furuhjelm var født i svensk adelsfamilie i Helsingfors. Han var sønn av Otto Wilhelm Furuhjelm (1794–1871) og Ulrika Johanna Fredrika Fock (1795–1856). Han fikk hjemmeundervisning, men i alderen av 15 i 1836 kom inn på marinekorps. Etter korpset Furuhjelm tjenestegjorde i den Russiske Østersjøflåten i 1838–1846. I 1845 fikk han løytnantsrang. I 1843–1844 deltok han i hydrografisk arbeid i Finskebukta, i 1846–1847 tjenestegjorde han på Svartehavet.
I 1850 fikk Furuhjelm en ny stilling i Russisk-Amerikansk Selskap som Novoarkhangelsk havnets kommanderende og seilte fra Kronstadt til Novoarkhangelsk ombord på skipet «Nikolaj I». Han ankom til Novoarkhangelsk i april 1851 og seilte derfra til Hawaii, California og Kina på vegne av Russisk-Amerikansk Selskap. I 1854 han var ansatt i havnetskommanderende i Ajansk og i 1858 ble han Russisk Alaskas guvernør. I løpet av hans ledelse på Alaska bidro han til utvikling av skipsbygging, knyttet gode naboforhold med indianere, prøvde å forsone fiendtlige sider. I 1859 Furuhjelm ble gift med Anna von Shoultz. I løpet av 5 år i Alaska fikk ekteparet Furuhjelm tre døtre. Den eldste, Anni Furuhjelm, senere ble en av hovedpersoner i internasjonal kvinnebevegelse og medlem av Finlands Parlament.
I 1864 Johan Furuhjelm overga sine guvernørs plikt til Dmitrij Maksutov som ble den siste Alaskasguvernør. Sommeren 1864 familie Furuhjelm dro til Russland. I 1865-1870 Furuhjelm tjenestegjorde som militærguvernør i Primorskij Kraj. I februar 1871 var han ansatt i sjef av russiske havn på Stillhavet. I denne perioden bidro han meget til utvikling av Vladivostok og Primorskij Kraj, åpnet Amur Telegraph Company, flere fyr og skipdokker. I 1872–1874 var han flagmann på Den Russiske Østersjøflåten. I 1874–1876 Johan Furuhjelm var guvernør av byen Taganrog i Sør-Russland hvor han åpnet det første bibliotek. Blant besøkere av biblioteket var den berømte forfatteren Anton Tsjekhov. I 1878–1880 Furuhjelm tjenestegjorde som kommanderende av havnen i Revel, det russiske navnet for Tallinn.
Johan Furuhjelm døde 21. september 1909 i Urjala, Finland.


== Referanser ==
Norsktoppen

Norsktoppen er et norsk musikkprogram som gikk på NRK Radio fra 1973 til 2008. Pådriverne for å etablere et slikt program var Arne Bendiksen og en samlet platebransje. Målet var å få det samme som svenskene hadde hatt siden 1962; en ukentlig rangering av nasjonale poplåter basert på en fagjury og lytternes forslag, basert på en avspilling av kandidatene i forkant («Kanskje på Norsktoppen»).
Første sending gikk den 20. januar 1973. Siste sending gikk 20. desember 2008.


== Om programmet ==
Utelukkende norske tekster var tillatt, i den første perioden som var ledet av Jon Anders Helseth (og Svein Byhring); Erik Heyerdahl vikarierte.  Under Totto Osvolds ledelse ble det i 1986 tillatt også med utenlandske tekster, og nye programledere var Rita Westvik og Jarl Goli, etterfulgt av Eva Glorvigen, Tine Holm, Rune Gokstad, Rune Alstedt, Hege Hagaløkken, Jon Henriksen (Q-Jon) (som også har vært representert med egenkomponert sang på listen i en hel uke), og Terje Myklebost før produsenten Kristian Lindeman overtok i 1991, og hadde ansvaret til 2004.  Fra 2005 overtok tidligere innhopper Vidar Lønn-Arnesen. Innhoppere var Merete Glorvigen, Steinar Fjeld, Erik Rasmussen, Hanne Hoftun og Sven Ole Engelsvoll.
På landskappleiken på Lillehammer i 1968 framførte spelmannen Odd Bakkerud en versjon av Fanitullen som skulle sette store spor etter seg. En dame fra Hallingdal utbrøt under framføringen: «Høyr, høyr, han spela på to felu!» Øystein Sunde, som var til stede i salen, lot seg inspirere og spilte denne inn på plate med Christiania Fusel & Blaagress i 1972. Denne innspillingen var kjenningsmelodien til Norsktoppen i en årrekke, så en tid kjente hele Norges befolkning slåttens hovedmotiv. Bakkerud selv sa det slik: «Du veit de' va' moro gut, å gå ned ette' Karl Johan, og alle plystra på denne låtten!»
Balladen om Morgan Kane med Benny Borg var første ukevinner. Tidenes norsktoppmelodi ble ved 30-årsjubileet i 2003 kåret til å være «Rock Machine» med New Jordal Swingers.  30 år med norsktoppen ble utgitt samtidig (Tylden Records).


== Nedleggelse ==
NRK besluttet i februar 2008 å legge ned Norsktoppen fra nyttår 2008/09, noe som resulterte i sterke reaksjoner fra mange. Det ble også tatt opp i Stortinget.


== Årets norsktoppmelodier ==
Ved hvert årsskifte var det naturlig å kåre årets melodi.

«Barn av regnbuen» med Lillebjørn Nilsen, 1973
«Nyforelsket 70 år», med Inger Lise Rypdal, 1974
«Stjerneskudd», med Anita Skorgan, 1980
«Barkebille boogie», med Øystein Sunde, 1981
«Vil du følge med meg?», med Bente Lind, 1982
«Ingen er så nydelig som du», med Tor Endresen, 1991
«Radio Luxembourg», med Tor Endresen, 1992
«Mi pia, din gutt», med Ola Bremnes, 2004 og 2005


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norsktoppen vekkes til live på NRK Gull
Norsktopp-lister
Geir Gulliksen

Geir Gulliksen ble født 31. oktober 1963 på Kongsberg,  og er i dag bosatt i Oslo. Han er en norsk forfatter og forlagsredaktør. 
Gulliksen har gått på Forfatterstudiet i Bø (1985). Han har arbeidet som forlagsredaktør i Tiden Norsk Forlag. Fra 2000 er han sjefredaktør i Oktober forlag. Gulliksen har vært en pådriver for mye av den nye litteraturen fra 1990-tallet. I 2008 ble han tildelt Mads Wiel Nygaards legat. I 2014 ble han tildelt Aschehougprisen.Diktet «Alt dette skal begynne en gang til» (fra samlingen Se på meg nå) ble kåret til «Årets beste dikt» av NRK P2s fagjury og lyttere i 2005.Han er gift med Janne-Camilla Lyster, og sammen har de to barn. Gulliksen har tre andre barn fra to tidligere ekteskap.


== Sagt av Geir Gulliksen ==
Kjærlighet finnes ikke
eller er usynlig og
trenger levende
vesener som deg og meg
for å komme til syne


== Bibliografi ==
Mørkets munn – roman (1986)
Steder. På torget – dikt (1990)
Lenkene flyter på vannet – drama (1991)
Monografi – dikt (1996)
Virkelighet og andre essays –essays (1996)
Om tyngde og letthet – dikt (1998)
Voksne dikt – dikt (1999)
Våkner om natten og vil noe annet – roman (2001)
Poetokrati – essays (2003)
Kanskje. Kanskje ikke, eller Pia er et spøkelse – barnebok (2003) (illustrert av Bo Gaustad)
In vivo – roman (2004) (sammen med Håvard Syvertsen)
Se på meg nå – dikt (2005)
Hvis jeg må være meg – samlede dikt 1995-2005 (2006)
Hannu, Hannu – ungdomsroman (2006)
Et ansikt som minner om norsk politikk – dikt (2008)
Tjuendedagen – roman (2009)
Forenkling – roman (2010)
Iben og forvandlingen – bildebok (2012)
Bøyde knær – roman (2012)
En kropp – dramatikk, framført på Dramatikkens hus (2012)
Kan vi gjøre det igjen – tilnærmet samlet sakprosa, essays, Aschehoug (2013)
Ung trost klokken fem om morgenen i en brusende alm – lyrikk, Flamme (2014)
Joel og lo – barnebok, Aschehoug (2014)
En kropp og Demoner 2014 –  dramatikk, Aschehoug (2014)
Historie om et ekteskap –  roman, Aschehoug (2015)
Se på oss nå – roman, Aschehoug (2018)
Hjemlandet og andre fortellinger (red. sammen med kronprinsesse Mette-Marit) – antologi, Aschehoug (2019)


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Geir Gulliksen i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
(en) Geir Gulliksen (writer) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Geir Gulliksen hos Nationaltheatret 
(no) Publikasjoner av Geir Gulliksen i BIBSYS
(no) Geir Gulliksen hos Aschehoug
Prøyssisk åpning

Prøyssisk er en sjakkåpning som defineres ved åpningstrekkene 1.e4 e5 2.Sf3 Sc6 3.Lc4 Sf6. Svarts 3. trekk som går til angrep på den hvite bonden på e4, er atskillig skarpere enn 3...Lc5 som hadde ført til italiensk. Åpningen er svært gammel og ble analysert allerede i 1580 av Giulio Cesare Polerio.


== Varianter ==
Hvis hvit ønsker en roligere stilling er dekning av e4-bonden med 4.d3 et konservativ mulighet. Åpningen går over til den rolige «Giuocco Pianissimo» varianten av Italiensk etter 4...Lc5. Andre trekk er 4...Le7, 4...h6 eller det aggressive 4...d5.
Forsøk på å dekke bonden med 4.Sc3 fungerer ikke så bra. Svart kan spille 4...Sxe4! 5.Sxe4 d5, som vinner tilbake offiseren og overtar kontroll over sentrum. Hvis 4.Sc3 likevel spilles er det med tanke på å spille den spekulative Boden-Kieseritzky gambitten 4.Sc3 Sxe4 5.0-0.
Sentrumsbruddet 4.d4 gir hvit rask utvikling, men svart får slått ut de hvite sentrumsbøndene og får som regel utligning.
En av de mest kritiske testene er 4.Sg5 som truer på f7 og nesten forsert vinner en bonde, selv om tempotapet med springeren gjorde at spillere som Siegbert Tarrasch stemplet trekket som amatørmessig («ein richtiger Stümperzug»). Variantene kan være svært skarpe. Traxler-varianten 4...Lc5 ignorerer trusselen for rask utvikling. Flere ville varianter har blitt analysert til evig sjakk. Vanligere er 4...d5 5.exd5. Nå er 5...Sxd5?! svært risikabelt grunnet 6.Sxf7!? med farlig angrep eller det mer konservative, men også aktive 6.d4. I stedet pleier svart å ofre bonden med 5...Sa5, 5...b5 eller 5...Sd4.
Florencio Campomanes

Florencio Campomanes (født 22. februar 1927 i Manila, Filippinene, død 3. mai 2010 i Bugaio, Filippinene) var en filippinsk sjakkspiller og -organisator.
Campomanes representerte hjemlandet i flere sjakkolympiader, og spilte i den forbindelse mot flere storheter. Han tapte blant annet partier mot Mikhail Tal og Miguel Najdorf i Leipzig 1960 og Lev Polugaevskij i Havana 1966.
Han huskes imidlertid best som president for verdenssjakkforbundet FIDE. Han overtok vervet i 1982, og beholdt det gjennom perioder med store kontroverser, blant annet avbruddet av VM-matchen  mellom Anatolij Karpov og Garri Kasparov før det forelå noe endelig resultat, og løsrivelsen fra FIDE av Professional Chess Association i 1993.
Campomanes ble etterfulgt som FIDE-president i 1995 av Kirsan Iljumzjinov. 
5. februar 2003 dømte en filippinsk rett Campomanes for manglende redegjørelse for et beløp tilsvarende ca. 240 000 amerikanske dollar, et beløp som ble tildelt FIDE til sjakkolympiaden i Manila i 1992. Campomanes ble idømt en fengselsstraff på 1 år og 10 måneder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Florencio Campomanes – chessgames.com 
(en) Florencio Campomanes – OlimpBase 
(en) Florencio Campomanes – 365Chess.com
Russeflue

Russeflue (Bibio pomonae) er en stor og karakteristisk art av hårmygg. Den kan være veldig tallrik enkelte år og tiltrekker seg derfor oppmerksomhet.


== Utseende ==
Russeflua er en stor hårmygg, 10-14 mm lang. Kroppen er helt svart, men lårene er klart røde. Vingene er glassklare med de fremste vingeårene svarte. Som hos alle hårmygg er det stor forskjell på hunnen (relativt små øyne, kraftig bakkropp) og hannen (store øyne, bakkroppen flattrykt). Larvene har rødbrun farge.


== Utbredelse og levevis ==
Russeflua er vidt utbredt og finnes over det meste av den palearktiske sone (Europa og Nord-Asia), men i Sør-Europa bare i fjellene. Nært beslektede arter finnes i Nord-Amerika. I Norge finnes den over hele landet, men er gjerne mindre tallrik ytterst ved kysten i Sør-Norge, unntatt på lyngheier. Særlig tallrik er arten på lynghei og i fjellbjørkeskogen, men den finnes også opp til 1350 moh i fjellet, i Jotunheimen ved Kyrkjevatnet observert 2016 i store mengder ca. 1485 moh. Larven lever i tette klynger i strølaget, og bruker to eller flere år på larveutviklingen. De voksne hannene henger stille i lufta 2 til 5 meter over bakken, med bakbeina hengende ned. Man finner også ofte russeflua på blomster der de drikker nektar. Arten blir ikke regnet som en skadegjører.


== Krigsflue ==
Russeflua varierer kraftig i antall mellom ulike år. Enkelte år er det umulig å finne voksne mygg, andre kan de være veldig tallrike. Ifølge nordnorsk folketro skulle store massesverminger av denne arten varsle en kommende krig. Arten ble derfor kalt krigsflue. Navnet russeflue kommer av at man trodde de store mengdene store mygg som av og til dukket opp var blåst inn fra Russland. På Island blir arten kalt Galdrafluga eller galdralöpp, som henspiller på at den ble satt i sammenheng med magi (galdring). Navnet russeflue har enkelte steder blitt brukt om sommerfuglen fjellbloddråpesvermer (Zygaena exulans).


== Systematisk inndeling ==

orden Tovinger, Diptera
underorden Mygg, Nematocera
overfamilie Bibionoidea
familie Hårmygg, Bibionidae
Russeflue, Bibio pomonae (Fabricius, 1775)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) russeflue i Encyclopedia of Life 
(en) russeflue i Global Biodiversity Information Facility 
(no) russeflue hos Artsdatabanken 
(sv) russeflue hos Dyntaxa 
(en) russeflue hos Fauna Europaea 
(en) russeflue hos NCBI 
(en) Kategori:Bibio pomonae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Lyndon B. Johnson Space Center

Lyndon B. Johnson Space Center (JSC) er et romfartssenter i Clear Lake-området i det sørøstlige Houston i Texas i USA. Det er NASAs senter for bemannede romferder. Det ble bygget på en tomt som ble donert av Rice University som ligger like ved.
JSC inneholder Mission Control Center, som er NASAs kontrollsenter for koordingering og overvåking av alle bemannede romferder i USA. NASA's astronaut-utdanning ligger også ved JSC.


== Historikk ==

NASAs senter i Houston har sin opprinnelse i et lovforslag fremsatt av daværende senator Lyndon B. Johnson, som var fra Texas.  JSC ble den gang kalt for "Manned Spacecraft Center," og ble åpnet i 1961, senere omdøpt til "Lyndon B. Johnson Space Center" i 1973, det året Johnson døde.
I 1965 var JSC i full operasjonell drift og har vært senter for koordingering og overvåking av alle bemannede operasjoner for siden Gemini 4 i 1965.  
I tillegg til å huse NASAs astronaut-prosjekter, er også Lunar Receiving Laboratory plassert ved JSC. Her ble de første astronautene som kom tilbake fra måneferden satt i karantene og her er også jord- og stenprøver fra månen lagret.
20. april 2007 klarte William Philips (60) å få med seg en pistol gjennom sikkerhetskontrollen og tok to personer som gissel. Philips drepte den ene mannen, David Beverly, før han skjøt seg selv. William Philips hadde vært ansatt hos NASA i 12-13 år.


== Se også ==
NASA
Lyndon B. Johnson


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Lyndon B. Johnson Space Center – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lyndon B. Johnson Space Center – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Lyndon B. Johnson Space Center
Space Center Houston
Space Center Houston Tour - My Big Adventure (556 Bilder)Suddenly, tomorrow came... En historie om Johnson Space Center (PDF format) 1993
NASA Johnson Space Center Oral History Project – Intervju med Thomas W. 'Tommy' Holloway


== Kilder ==
Lynsjakk

Lynsjakk er sjakk der spillerne har 10 minutter eller mindre til å utføre alle trekkene sine. Hvis det spilles med bonustid, faller partiet inn under lynsjakkbegrepet hvis grunnbetenkningstiden pluss 60 ganger bonustiden er 10 minutter eller mindre. De vanligste variantene er 5 minutter på hele partiet, eller 3 minutter med 2 sekunder bonus per trekk. For å holde rede på tidsforbruket, bruker spillerne et sjakkur. Lynsjakk er temmelig populært på mange Internett-sjakksider. Fram til 1950-tallet var det vanlig med en variant hvor en klokke ga lyd fra seg hvert 5. eller 10. sekund, og spilleren som var i trekket måtte da umiddelbart utføre trekket sitt. Hurtigsjakk har ikke så kort betenkningstid.
Den korte betenkningstiden gjør at man har kortere tid på å vurdere hvert enkelt trekk. Dette fører til mer oppjaget spill, særlig når tiden er i ferd med å renne ut. Hvis en spiller bruker opp tiden sin, går seieren til motstanderen, med mindre motstanderen ikke har nok brikker til å vinne spillet. I så fall er resultatet remis. Som i normal sjakk fører også sjakkmatt til vunnet parti. En vanlig regel i lynturneringer er at dersom en spiller gjør et ulovlig trekk, kan motstanderen påpeke det og kreve seieren. Hvis en spiller for eksempel setter sin egen konge i sjakk, kan motstanderen kreve seieren. Det er imidlertid ikke tillatt å slå motstanderens konge, gjør man det kan faktisk spilleren som fikk kongen slått kreve seier på ulovlig trekk.


== Eksterne lenker ==