jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Torleiv Spake

Torleiv Spake (Þorleifur spaki) var en stormann i Meldal i Trøndelag i siste halvdel på 900-tallet som var kjent for sine kunnskaper i lovgivningen og for å ha fostret opp Håkon jarls sønn Eirik.


== Fosterfar til Eirik jarl ==
Torleiv Spake Hordasson var sønn av hersen Horda-Kåre Aslaksson i Hordaland, og vi vet lite om Torleiv. Antagelig kom han til Meldal på grunn av ekteskap ettersom slekten satt i Hordaland, men vi kjenner ikke til om han hadde avkom. Tilsynelatende bodde han tidvis begge steder, både i Hordaland og i Meldal. Han nevnes i Håkon jarls saga og Olav Tryggvasons saga ved at han tok i mot Håkon jarls frillesønn Eirik, og fostret ham opp. Torleiv Spake må ha vært en mann med midler, for da Eirik var 12 år gammel, var Torleiv i stand til å gi gutten et langskip, ei femtenesse (15 roere på hver side) med fullt utstyr, telter og kost.


== Lovkyndig ==
Torleiv Spake var også en lærd, han kunne loven utenat og kunne utrede den. Det tilsier at han hadde stor posisjon i samfunnet og på tinget. Snorre Sturlason skrev at Håkon den gode satte Gulatingsloven med råd av Torleiv Spake, men det var sannsynligvis revisjon av lovverket som Torleiv sto for. Alltinget på Island omkring 930 hadde Gulatingets lov som forbilde for Ulvljotsloven. Are Frode forteller at en nordmann ved navn Ulvljot ble sendt fra Island til Hordaland og tilbrakte 3 år i Norge for å lære Gulatingsloven. Han bodde da sannysnligvis hos Torleiv og fikk undervisning av ham. Med seg tilbake til Island hadde med seg lovregler fra Norge, stort sett Gulatingsloven, men med tillegg og endringer etter råd fra Torleiv Spake.
Det finnes en annen Torleiv Spake som Halvdan Svarte gikk til for å spørre om råd i forbindelse med en drøm.
Paul Abraham

Paul Abraham (født 2. november 1892 i Apatin, Østerrike-Ungarn (idag Serbia), død 6. mai 1960 i Hamburg) var en ungarsk komponist. Han skrev blant annet operettene Viktoria und ihr Husar (1930), Die Blume von Hawai (1931) og Ball im Savoy (1932).


== Paul Abrahm på norske scener ==


=== Viktoria und ihr Husar ===
Den Nationale Scene satte i 1931 opp operetten Victorias husar med Inez Köhler som den ungarske grevinne Victoria og Lars Egge som husaroffiser Koltay. Regissør var Karl August Bergmann og librettoen var oversatt av . Trøndelag Teater oppførte i 1958 Victoria og hennes husar. Regien var ved Ellen Isefjær, og svenske Gun Andras gjestet i hovedrollen som den ungarske grevinne Victoria mot Øistein Frantzen som husaren.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pál Ábrahám – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Paul Abraham på Internet Movie Database 
(sv) Paul Abraham i Svensk Filmdatabas 
(da) Paul Abraham på Filmdatabasen 
(fr) Paul Abraham på Allociné 
(en) Paul Abraham på AllMovie 
(en) Paul Abraham hos The Movie Database 
(en) Paul Abraham på Discogs 
(en) Paul Abraham på MusicBrainz 
(en) Paul Abraham på AllMusic
Kalevi Aho

Kalevi Ensio Aho (født 9. mars 1949 i Forssa, Finland) er en finsk komponist.


== Priser (utvalg) ==
1990 – Henrik Steffens-prisen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kalevi Aho på Internet Movie Database 
(en) Kalevi Aho på Discogs 
(en) Kalevi Aho på MusicBrainz 
(en) Kalevi Aho på Spotify 
(en) Kalevi Aho på Last.fm 
(en) Kalevi Aho på AllMusic 
«Aho, Kalevi». Biografiskt lexikon för Finland (svensk). Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-4345-1416928956951.
Per Hjort Albertsen

Per Hjort Albertsen («Pjort») (født 27. juli 1919 i Trondheim, død 12. august 2015 samme sted) var en norsk komponist og organist. Han var utdannet både arkitekt og organist.
Han virket som organist i Vår Frue kirke i Trondheim fra 1947–68, før fire år som universitetslektor ved Musikkvitenskapelig Institutt, Universitetet i Trondheim. I 1972 ble han rektor ved Trøndelag musikkonservatorium.
Albertsen dirigerte Trondhjems studentersangforening fra 1958 til 1979, og satte i disse årene sterkt preg på korets virke både som dirigent og gjennom sin komponistvirksomhet.


== Utmerkelser ==
Albertsen mottok en rekke utmerkelser. Han var innbudt livsvarig medlem av Studentersamfundet i Trondhjem. Her ble han i 1964 lambslaat til ridder av De Sorte Faars Ridderskab, og mottok i 2008 storkorset, samtidig som han ble Cantzler Emeritus, og fikk tittelen «Storinquisitor til Vuku og Vinne Abbedier». Han var også innehaver av storkorset til Trondhjems studentersangforenings orden, Vrangstrupen. I tillegg var han ridder av Studentersamfundets Interne Teaters orden, Den Gyldne Kat og siden 1954 ridder av Polyhymnia, Musikerlåftes ridderorden. Til 70-årsdagen fikk Per Hjort Albertsen tildelt Trondheim bys kulturpris og Kongens fortjenstmedalje i gull.


== Verk ==

Han har komponert en rekke verker for både mannskor og blandakor, samt orgelverker og ymse symfoniske verker.


== Utgivelser ==
Siste utgivelse/CD med verk av Per Hjort Albertsen ble utgitt av pianist Lisbeth Skogen i Trondheim  sommeren 2012.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Festskrift til Per Hjort Albertsen: 1919–1989. Trøndelag musikkonservatorium: Trondhjem studentersangforening. 1989. ISBN 82-991996-0-3. 
«Per Hjort Albertsen». Store norske leksikon. Besøkt 21. mars 2017.
Hugo Alfvén

Hugo Emil Alfvén (uttales alv'en, født 1. mai 1872 i Stockholm, død 8. mai 1960 i Leksand) var en svensk komponist, fiolinist og dirigent. Han er en av de fremste komponistene innenfor den nasjonalromantiske tradisjonen i svensk musikk.Alfvéns hovedverk omfatter fem symfonier, tre svenske rapsodier, et symfonisk dikt og to orkestersuiter.Den storsvenske tonen i mange av korverkene hans har ført til at han ofte er blitt kalt  «festens komponist». Likevel går det en understrøm av alvor og uro i mange av komposisjonene.


== Liv og arbeid ==
Hugo Alfvén var gift med den danske maleren Marie Triepcke Krøyer Alfvén, som han skilte seg fra i 1936. Ekteparet hadde datteren Margita Alfvén sammen.
Alfvén studerte malerkunst før han satset for fullt på en karriere som komponist. På det svenske Hugo Alfvénsällskapets nettsider kan man se eksempler på Alfvéns malerier, akvareller og tegninger.
I 1934 komponerte Hugo Alfvén musikk til filmen Synnøve Solbakken, som var basert på Bjørnstjerne Bjørnsons bondefortelling med samme tittel, og regissert av Tancred Ibsen. Det ble laget både en norsk og en svensk versjon av filmen, som begge hadde premiere i 1934.
Til minne om Hugo Alfvén har det svenske Kungliga Musikaliska Akademin siden 1974 delt ut Hugo Alfvénprisen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hugo Alfvén – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hugo Alfvén på Internet Movie Database 
(da) Hugo Alfvén på Filmdatabasen 
(en) Hugo Alfvén på Discogs 
(en) Hugo Alfvén på MusicBrainz 
(en) Hugo Alfvén på Spotify 
(en) Hugo Alfvén på AllMusic 
Hugo Alfvénsällskapet
Peder Alhaug

Peder Alhaug (født 19. desember 1921 på Brøttum i Ringsaker, død 12. desember 2003) var en norsk barytonsanger. Han er særlig kjent for sin plateinnspillinger med tolkninger av kristne sanger.


== Referanser ==
Bjarne Amdahl

Bjarne Amdahl (født 17. august 1903 i Trondheim, død 14. april 1968 i Oslo) var en norsk komponist og dirigent. Han laget blant annet musikken til de norske spillefilmene To på topp (1965), Johan på Snippen (1956), Å ett sånt hundliv (1958) og Ugler i mosen (1959). Amdahl fikk tildelt NOPA-prisen Årets verk for Lille Idas blomster i 1969.
Han var kjent for sitt samarbeid med Alf Prøysen, som blant annet resulterte i Sønnavindsvalsen og Tango for to samt i musikalen Hu Dagmar, som ble satt opp på Sommerteateret i Frognerparken i 1964 med Nora Brockstedt i tittelrollen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bjarne Amdahl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gilbert Amy

Gilbert Amy (født 29. august 1936 i Paris) er en fransk komponist og dirigent.
Amy ble utdannet ved Conservatoire de Paris, der han fra 1954 studerte under Olivier Messiaen, Darius Milhaud og Yvonne Loriod. 
I 1955 komponerte han Œil de fumée. Hans første verk. Amy møtte Pierre Boulez i 1957, og under hans ledelse komponerte han sin Piano Sonata. Et år senere bestilte Boulez verket Mouvements fra ham. Dette ble oppført av Orchestre du Domaine Musical i Darmstadt. Dette ensemblet hadde som mål å fremme ny musikk. 

1958 – 1961: han fulgte undervisning hos Karlheinz Stockhausen i Darmstadt.
1962 ansatt av Jean-Louis Barrault som adjunkt misukkdirector ved Odéon Teateret i Paris. Samtidig hadde han en karriere som dirigent i Europa og Argentina.
1967 – 1973 etterfulgte han Pierre Boulez som «Director of the Domaine Musical».
1973 – 1975 var han ORTFs rådgiver med hensyn til musikk og arbeidet for å "reformere" musikken som ble spilt på radio. * 1976 – 1981 musikalsk direktør for Radio Frances «Nouvel Orchestre Philharmonique».
1984: han etterfulgte Pierre Cochereau som direktør ved «Conservatoire National Supérieur de Musique» i Lyon, mens han fortsatte å komponere.Hans komponisttalent har sørget for at han har vunnet flere priser som for eksempel «Grand Prix National de la Musique» i 1979, SACEMs «Grand Prix» i 1983, Paris bys «Grand Prix Musical» i 1986 og i 1987 ga «Academy Charles Cros» ham «Prix of the President of the Republic».


== Referanser ==


== Kilder ==
Hans biografi på Radio Frances nettsted
Informasjon om Amy på IRCAMs nettsted


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Gilbert Amy på Internet Movie Database 
(en) Gilbert Amy hos The Movie Database 
(en) Gilbert Amy på Discogs 
(en) Gilbert Amy på MusicBrainz 
(en) Gilbert Amy på AllMusic
Belmont (Maine)

Belmont er en by i Waldo County, Maine, USA. Under folketellingen i 2010 hadde byen 942 innbyggere.


== Geografi ==
Byen har et areal på totalt 36.8 km². 35.3 km² av det er lann og 1.5 km² av det (4.08%) er vann.


== Referanser ==
Karsten Andersen

Karsten Anker Andersen (født 16. februar 1920 i Fredrikstad, død 15. desember 1997 i Oslo) var en norsk dirigent og fiolinist.
Andersen er utdannet fra Oslo musikkonservatorium (1938–39) og Academia Chigiana i Siena i Italia (1947). Han debuterte som fiolinist i 1939. Han var ansatt i Filharmonisk selskap i Oslo fra 1940 til 1945. Deretter var han kapellmester for Stavanger byorkester og Stavangerensemblet (NRKs radioensemble i Stavanger) fra 1945 til 1964. I 1964 ble han kunstnerisk leder og førstedirigent ved Musikkselskabet Harmonien i Bergen, en stilling han hadde til 1985. Fra 1970 til 1976 var han også sjefdirigent for Islands symfoniorkester.
Fra 1985 til 1988 var Andersen professor i orkesterledelse ved Norges musikkhøgskole. Han var en av de tre stifterne av Ungdomssymfonikerne som han initierte sammen med fiolinisten Leif Jørgensen og trompetisten Harry Kvebæk.
Andersen har vært gjestedirigent ved tallrike utenlandske orkester, så som Royal Philharmonic Orchestra i London og Moskva radiosymfoniorkester.
Han fikk Norsk kulturråds musikkpris i 1974 og Den norske stats kunstnerpris i 1975.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karsten Andersen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Karsten Andersen på Discogs 
(en) Karsten Andersen på MusicBrainz
Finn Arnestad

Finn Arnestad (født 23. september 1915, død 30. januar 1994) var en norsk komponist og musiker.
Arnestad studerte fiolin og teoretiske fag ved Musikkonservatoriet i Oslo, og hadde studieopphold i Frankrike, Tyskland, Nederland og Belgia. I tillegg til vanlige komposisjonsstudier studerte han i Paris også afrikansk og orientalsk folkemusikk. Som komponist regnet han seg som autodidakt.Han kompositoriske stil kjennetegnes av en sterk ekspressivitet. Man kan finne spor av såvel neo-klassiske idealer som av serialisme i hans verker. Men først og fremst var han vært opptatt av akustikk og problemene rundt harmonisk struktur og polaritet. Ved studier av akustisk teori fant han frem til et tonesystem basert på interferenstoner. Her anses de toner som er en del av en interferensklang som konsonerende harmonier og de andre som dissonerende. Interferensklangen fungerer som strukturerte solide harmonier, som hvilepunkter i det polyfone forløp, mens dissonansharmoniene blir uselvstendige og urolige.Arnestad var medlem av Norsk Komponistforenings sakkyndige råd i årene 1974–79, og medlem og varamedlem i komponistforeningens stipendiekomite i perioden 1971–81.


== Verker ==
Orkesterverkene står sentralt i Arnestads produksjon. Han var en dyktig instrumentator og hans klangbehandling i det sentrale verket «INRI» er blitt karakterisert som nesten brutalt ekspresjonistisk.  Verket vakte betydelig oppsikt ved urfremførelsen i 1958. Mest kjent av orkesterverkene er kanskje «Aria Appassionata» fra 1962. Andre verker er «En fiolinkonsert» (1962) og «Suite i gamle danserytmer» (1966), som bygger på Smeden og Bageren for baryton og kammerorkester til tekst av Johan Herman Wessel. Arnestad komponerte også kammermusikk, vokal- og klaververker.


== Produksjon ==


=== Verkliste (utvalg) ===
Konsert for klaver og orkester (1976)
Arabesk (1975)
Toccata (1972)
Musikk for tre treblåsere (1971),
Sonate for trombone og piano (1971)
Væsletjennet for fløytesolo og strykere (1970)
Ritagliata (1967), Ouverture (1970)
Klaversonate (1967)
Smeden og Bageren (J. H. Wessel, bariton og orkester, 1966)
Cavatina Cambiata (uroppført 1965)
Dopplersonans (1964)
Kvintett for fløyte og strykekvartett (1963)
Suite i gamle danserytmer (kammerorkester med fløyte og obo 1963)
Aria appassionata (1962)
Sekstett for fløyte, klarinett, fagott, klaver, bratsj, cello (1959)
Konsert for fiolin og orkester (1956, uroppført 1960)
Suite nr. 2 (uroppf. 1964)
2 konsert-suiter fra et symfonisk mysteriespill: Suite nr. 1 (1953)
Missa Brevis for kor og orkester (uroppført 1951), I. N. R. I. (1954)
Conversation for klaver og orkester (1949, uroppført 1950)
Constellation (uroppført 1948)
Strykekvartett (uroppført 1947)
Meditation for orkester (1947)


=== Diskografi ===
Christian Eggen, Oslo Sinfonietta, Norges Musikkhistorie - Bind 5 (2001)
Oslo Filharmoniske Orkester, Orchestral Interference / Finn Arnestad (1996)
Geir Henning Braaten, Norwegian Pianorama (1984)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Verkliste fra NB noter
Tyholmen

Tyholmen er Arendals eldste bydel som befinner seg i nedre del av Arendal sentrum. Her befinner flere av byens eldste hus seg samt to monumentalbygnnger fra seilskutebyen Arendals gullalder i 1880-årene før Arendalskrakket. 
Tyholmen og Pollen utgjør Riksantikvarens NB!-område, et kulturmiljø i by av nasjonal interesse, i Arendal sentrum. 


== Historie ==
Som navnet sier er Tyholmen opprinnelig en holme; det er en av de syv holmene som Arendal sentrum er bygd på. Inntil 1930-årene var det en kanal mellom Tyholmen og resten av byen. Det har vært omstridt om deler av disse kanalene skal graves opp igjen. Tyholmen har gamle ærverdige kjøpmannsgårder og flere store offentlige bygninger. Tyholmen er i dag den del av Arendal by som først og fremst forbindes med sin gamle trehusbebyggelse. Da bybrannene herjet på 1800-tallet var det kun Tyholmen som ble spart etter tre bybranner, da ble deler av kanaler gjenfylt og bebyggelsen gjenreist i mur, med unntak av Tyholmen. Den vellykkede restaureringen av trearkitekturen gav Tyholmen Europa Nostra-prisen for miljøbevaring i 1991.


== Bygningsmiljøer ==
Det var på Tyholmen mange av Arendals velstående kjøpmenn bodde på 1700- og 1800-tallet. Tyholmen har bevart mye av sitt særpreg takket være bevaring og fornyelse av den gamle bebyggelsen. Noen av disse bygningene ligger med fasaden mot Pollen. En av dem er Kløckers hus som i dag er museum. En annen er Den gamle Toldboden fra 1676, ett av Arendals eldste hus. På sørsiden av Tyholmen ligger en husrekke med Arendal gamle rådhus, som også kalles Kallevigs palé, etter byggherren. Byens gamle rådhus var en gang regnet for å være landets nest største trebygning, bare Stiftsgården i Trondheim var større.
Trefoldighetskirken er det mest ruvende byggverket såvel på Tyholmen som i Arendal sentrum. Den har landets nest høyeste kirketårn, 82 meter høyt. Byens rådhus frem til år 2005, har også vært regnet som Norges høyeste trebygning, tegnet av arkitekt Peder B. Pollen.  En annen ruvende murbygning er skolebygningen fra 1881 på toppen av Tyholmen. Skolen har skiftet navn mange ganger, men heter i dag Arendal videregående skole. Arendals Museum bygde i 1840 sin egen museumsbygning på toppen av Tyholmen. I 1881 flyttet også museet inn i den nye skolebygningen. Statens hus på Tyholmen rommer både Arendal politistasjon og posthus. 
På Tyholmen finner man også to av byens hoteller. Det mest eksklusive er Clarion Hotel Tyholmen, og ligger ytterst ved kaia med utsikt over hele havnebassenget. Hotellet ble påbygget med et lite tårnbygg i glass ytterst på kaia i 2006. Tyholmens andre hotell er Thon Hotel Arendal, som ligger vegg i vegg med byens kino, rett ved Statens hus.


== Adkomst med båt ==
De lokale rutebåtene legger til på Tyholmen. Herfra går båtruter hver halvtime til Kolbjørnsvik på Hisøy og Skilsø på Tromøy. I sommersesongen går det flere avganger daglig ferje til Merdø. Arendal gjestehavn for fritidsflåten ligger utenfor Arendal gamle rådhus og har høy standard. 


== Priser ==
Tyholmen i Arendal fikk i 1991 tildelt prisen kulturvernprisen Europa Nostra.


== Referanser ==
Vladimir Asjkenazi

Vladimir Davidovitsj Asjkenazi (russisk: Владимир Давидович Ашкенази; født 6. juli 1937 i Gorkij) er en russisk-islandsk pianist og dirigent.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vladimir Ashkenazy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Vladimir Asjkenazi på Internet Movie Database 
(en) Vladimir Asjkenazi hos The Movie Database 
(en) Vladimir Asjkenazi på Discogs 
(en) Vladimir Asjkenazi på MusicBrainz 
(en) Vladimir Asjkenazi på Spotify 
(en) Vladimir Asjkenazi på Songkick 
(en) Vladimir Asjkenazi på AllMusic
Sigwardt Aspestrand

Sigwardt Julius Aspestrand (født 13. november 1856 i Aremark, død 31. desember 1941 i Oslo) var en norsk opera-komponist.Han studerte i Christiania hos Gudbrand Bøhn, så fra 1881 i Leipzig. Han var bosatt i Tyskland fram til 1910. Hans mest kjente verk, operaen "Sjømannsbruden", ble oppført i Gotha i Tyskland 29. mars 1894. I Christiania ble den oppført i mai 1907 med Johan Halvorsen som dirigent. 


== Verker ==
Sigwardt Aspestrand er mest kjent for operaer. Han skrev tekst selv til alle operaene.

"Die Seemansbraut" (Sjømannsbruden).
"Der Recke von Lyrskovsheid"
"Freyas Alter"
"Die Wette"
"Der Kuss auf Sicht"
"Robin Hood"
"Pervonte"


== Referanser ==
Bjørn Brøymer

Bjørn Brøymer (født 1946) er en norsk journalist og forfatter.
Brøymer er født og oppvokst i Oslo. Han begynte som journalist i Morgenbladet i 1967, der han etterhvert ble kulturredaktør. Han kom til Aftenposten i 1984 og ble etterhvert en del av avisas feature- og forbrukerredaksjon. Brøymer har særlig vært opptatt av tema som berører dansk og tysk historie, samt politikk, kulturliv og samfunnsliv.  
Han har skrevet en reisebok om København og en biografi om Leif Juster kalt Da lo folk! (i samarbeid med Siri Juster).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bjørn Brøymer på Internet Movie Database
Fast eiendom

Fast eiendom er i juridisk sammenheng grunn, samt eventuell bebyggelse som finnes på denne. Også utvinnbare naturressurser, som for eksempel mineraler, regnes som del av den faste eiendommen inntil de blir utvunnet og dermed går over til å bli løsøre. Alle faste eiendommer skal matrikuleres, det vil si tildeles et gårdnummer og bruksnummer, slik at de kan identifiseres.
Rettigheter til fast eiendom, som for eksempel eiendomsrett, panterett eller en servitutt kan registreres (tinglyses) på eiendommens blad i grunnboka. Ulike måter en fast eiendom kan registreres som er blant annet grunneiendom, festetomt eller som en seksjon. Fast eiendom vil være registrert med en eller flere hjemmelshavere.


== Se også ==
Grunneiendom


== Eksterne lenker ==
Statens kartverk, tinglysingen
«Kjøp av fast eiendom – dine rettigheter», fra forbrukerportalen.no
Amhrán na bhFiann

«Amhrán na bhFiann» («En soldats sang») er Irlands nasjonalsang. Den er en oversettelse til irsk gælisk fra den originale «A Soldier's Song» på engelsk, og begge versjoner brukes ved forskjellige anledninger. Teksten ble skrevet av Peadar Kearney og melodien av Kearney og Patrick Heeney. Den ble skrevet i 1907, og først publisert i Irish Freedom i 1912. Oversettelsen til irsk er ved Bulmer Hobson.
Nasjonalister regner ofte sangen som hele Irlands nasjonalsang, og den brukes derfor under Gaelic Athletic Associations kamper på hele øya. Unionister setter ikke pris på den innstillingen, og ved internasjonale kamper i den allirske Irish Rugby Football Union synges i stedet bare «Ireland's Call» i Nord-Irland og begge sanger i Irland.


== Historie ==
«Amhrán na bhFiann» var en nokså ukjent sang inntil den ble sunget i General Post Office under påskeopprøret i 1916, og senere i interneringsleirene opprørerne ble plassert i. Den ble, i sin irske form, offisiell statshymne i 1926, som erstatning for «God Save Ireland».
Frem til opprettelsen av Den irske fristaten i 1922 hadde «God Save the King» vært felles nasjonalsang for Det forente kongerike Storbritannia og Irland. Noen valgte å fortsette å bruke denne etter opprettelsen av Fristaten, og generalguvernør James McNeill valgte ved et tilfelle å nekte å være til stede på en offentlig tilstelning på Trinity College fordi han fikk vite at de hadde planer om å spille hymnen under hans besøk. Etter at «Amhrán na bhFiann» ble nasjonalsang i 1926 var det fortsatt en minoritet som fortsatte å regne «God Save the King» som nasjonalhymne, og som fortsatte å be for den britiske monarken i religiøse seremonier.
I 1934 kjøpte Fristaten rettighetene til sangen for 1200 pund.
Det har vært noen endringer i teksten i årenes løp. I den opprinnelige oversettelsen løs første linje «Sinne Laochra Gaedhael» («Vi Irlands helter»). Dette ble erstattet av «Sinne Fianna Fáil», som kan lese med samme betydning, men som for enkelte var et tegn på at partiet Fianna Fáil hadde «kapret» nasjonalsangen.
Enkelte irske aviser og spaltister har foreslått å bytte ut nasjonalsangen, fordi den er for militant og anti-britisk. Andre mener at melodien er for komplisert; ved flere internasjonale idrettsarrangementer har den blitt spilt med gal hastighet eller man har tatt med hele melodien og ikke bare de delene av den som utgjør nasjonalsangen.


== Eksterne lenker ==
Tekst og musikk, fra Taoiseachs nettside
RealMedia file 3.9 MB audiovisuell fil av Amhrán na bhFiann slik den tidligere ble spilt på RTÉ
GoldVish

GoldVish SA er et sveitsisk selskap som produserer luksuriøse mobiltelefoner. Selskapet ble etablert i Genève i 2003, og begynte å distribuere telefoner i mars 2006. Mobiltelefonene heter GoldVish, og kapsles i gull, noen av dem dekoreres med diamanter. Designer er Emmanuel Gueit. 
Pr 2006 leverer selskapet 2 modellserier, «Illusion» og «Plato». 


== Illusion ==
Illusion er en serie med 15 ulike modeller. Alle er i ekte gull. Prisene på disse starter på ca. € 19 000. 


== Plato ==
Plato er en enda mer eksklusiv serie. Denne skal det produseres kun 100 stk av. Én av disse, Piece Unique, med over 100 karat diamanter i kvaliteten VVS-1, hadde en pris på € 1 million. Den er lagd i 3 eksemplarer. Guinness rekordbok har godkjent denne som verdens dyreste mobiltelefon. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Aller Edge Media

Aller Edge Media var et selskap som drev med kringkasting på internett. Selskapet ble etablert i oktober 2005 idet Nordic Web Radio AS og Aller Digitale Media AS fusjonerte.
Aller Edge Media AS hadde på et tidspunkt 50 ansatte og var et heleid datterselskap av Norsk Aller AS og var etablert i Norge, Sverige og Danmark.
Selskapet ble fusjonert med et annet Aller-eid selskap, Aller Internett i 2007


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Ivar Skei

Ivar Skei (født 5. juli 1943) er en tidligere, norsk politiker (SV).
Han var ordfører i Klæbu kommune 1992–2007, hele perioden i valgteknisk samarbeid med Høyre.Skei er utdannet lektor med fagene norsk, tysk og historie.


== Referanser ==