jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Dragefjellets Musikkorps

Dragefjellets Musikkorps er et norsk janitsjarkorps i elitedivisjonen fra Bergen.
Starten av korpset kan spores tilbake til 1909, da navnet var «Dragefjellets skoles musikkorps». 1. september 1914 startet tidligere skolekorpsmedlemmer Dragefjellets musikkorps, Norges første amatørkorps, med skolens rektor Sverre Vigander. 
Korpset var relativt lite fram til Ragnar Maalen ble dirigent i 1970. Han ledet korpset i perioden 1970-1982, og i denne perioden utvidet "Dragen" medlemsmassen og etablerte sitt mål; å være et av Norges ledende janitsjarkorps.
Korpset vant sitt første NM i 1981 under ledelse av Maalen. 
Lars Kristian Brynhildsen dirigerte korpset i ti år fra 1986-1996, og korpset vant NM to ganger i denne perioden. Etter Brynhildsen har korpset vært uten en fast dirigent i nærmere ti år, og har i stedet jobbet med en mengde dirigenter (inkludert Brynhildsen) på prosjektbasis. 
Korpset har i alt vunnet NM for janitsjarkorps syv ganger: 1981, 1983, 1988, 1992, 2006, 2007 og 2009. Dragefjellet har nå nære bånd til Griegakademiet i Bergen og mange av medlemmene er nåværende og tidligere studenter ved akademiet.


== Tidslinje ==
1909 – Dragefjellets Skole Musikkorps startet.
1914 – Dragefjellets Musikkorps startet av eldre medlemmer av skolekorpset sammen med rektor Sverre Vigander.
1918 – Korpset har 18 medlemmer.
1921 – (29. juni) Dragen kjøper en tomt utenfor Bergen, hvor Dragehytten senere blir bygget.
1958 – Korpset spiller inn sin første plate.
1968 – Kvinner får lov å være med for første gang.
1970 – Ragnar Maalen, solotrombonist i Bergen Filharmoniske Orkester blir dirigent. Korpset har 15-20 medlemmer.
1981 – Dragefjellet vinner NM for janitsjarkorps for første gang.
1982 – Korpset spiller inn sin andre plate.
1983 – Dragefjellet vinner NM for janitsjarkorps for andre gang.
1987 – Lars Kristian Brynildsen, soloklarinettist i Bergen Filharmoniske Orkester, blir dirigent.
1988 – Dragefjellet vinner NM for janitsjar for tredje gang.
1989 – Korpset mottar 1. pris med utmerkelse, ved VM for janitsjarkorps i Nederland.
1992 – Dragefjellet vinner NM i janitsjar for fjerde gang.
1993 – Korpset spiller inn sin tredje plate, og sin første i CD format.
1996 – Korpset begynner en 10 års periode uten fast dirigent, og engasjerer dirigenter på prosjektbasis.
2002 – Dragefjellet deltar i French Reeds Riviera Festival i La Croix Valmer, Frankrike.
2005 – Tidligere dirigent Lars Kristian Brynildsen går bort.
2006 – Dragefjellet vinner NM for janitsjar for femte gang, slipper albumet Merit.
2007 – Dragefjellet vinner NM for janitsjar for sjette gang, har over 50 medlemmer. Gary Peterson blir ansatt som  kunstnerisk leder.
2007 – Tidligere dirigent, Ragnar Maalen mottar fortjenestemedaljen for tro tjeneste til Norges musikkliv.
2008 – Dragefjellet blir nr 2 i NM.
2009 – Dragefjellet vinner NM for janitsjar for sjuende gang.
2010 – Dragefjellet blir nr 2 i NM.
2011 – Dragefjellet blir nr 2 i NM.
2013 - Dragefjellet blir nr 3 i NM, dirigert av Bjørn Breistein.


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Dragefjellets Musikkorps på Discogs 
(en) Dragefjellets Musikkorps på MusicBrainz
De tre små grisene

De tre små grisene er et eventyr om griser som bygger hus som beskyttelse mot den store stygge ulven. Ulven vil gjerne spise de tre grisene ved å blåse ned huset deres. Eventyret ender med at den største grisen bygger et murhus som ulven ikke klarer å blåse ned. Det er et type 124-eventyr i Aarne–Thompsons klassifikasjon av eventyr.
Eventyret ble først trykt i 1840-årene, men antas å være eldre. Den vanligste versjonen har utgangspunkt i The Nursery Rhymes of England (1886) av James Orchard Halliwell-Phillipps. Herfra gikk eventyret videre til den mest kjente formen som presenteres i English Fairy Tales (1890) av Joseph Jacobs; Jacobs oppgir Halliwell-Phillipps som sin kilde.


== Handling ==
En fattig purke har tre grisunger som hun ikke lenger kan gi mat, og sender dem ut i verden for å klare seg på egen hånd. Den første bygger seg et hus av strå. Plutselig kommer en ulv forbi, blåser ned huset hans og spiser grisen. Den andre grisen bygger hus av greiner, men ulven kommer også til ham, blåser ned huset og spiser ham opp. Den tredje grisen bygger seg hus av murstein, og når ulven kommer for å prøve seg, klarer han ikke å blåse murhuset ned. 
I stedet forsøker ulven å lure grisen ut av huset, for å kunne fange ham. Ulven foreslår at de sammen drar på utflukter for å skaffe mat: først til en turnipsåker, så til en eplehage og deretter til markedet i byen. Grisen takker ja til alle disse invitasjonene, men aner uråd og drar hver gang til stedet før avtalt tid, slik at han unngår å møte ulven ansikt til ansikt. Ulven skjønner hva som skjer, og kommer hver gang tidligere og tidligere, men uten hell. 
Til slutt blir ulven så rasende at han klatrer opp på taket på grisens hus. Grisen forstår hva ulven planlegger, og setter over en gryte med vann på grua. Når ulven kommer ned pipa, havner han i det kokende vannet, og dør. Grisen koker og spiser ham, og lever lykkelig alle sine dager.


== Eldre versjoner ==


== Yngre varianter ==
Disney brukte eventyret i en kortfilm i Silly Symphonies-serien i 1933. Denne vant en Oscar for beste animerte kortfilm. Her blir ingen av grisene spist. Den første grisen flykter inn i den andre grisens hus, og når dette også blåses ned flykter begge til storebrorens murhus. Etter dette har grisene vært faste Disney-figurer, og opptrer blant annet som en bitegneserie i Donald Duck & Co, der de opptrer sammen med Storeulv, Lilleulv og Bamse og familien hans. Storeulv prøver å fange dem ved hjelp av alle merkverdige metoder, mens Lilleulv er venn med dem. Bamse forsvarer grisene og slår ofte Storeulv med en klubbe.
Sangen «Who's Afraid of the Big Bad Wolf» i tegnefilmen fra 1933 er en av Disneys mest velkjente sanger.
Da Gyldendal forlag i 1934 utga Walt Disneys De tre små griser, var det kuriøst nok Johan Borgen som var ansvarlig for den norske oversettelsen. I utgivelsen er oversetteren navngitt som «Mumle-Gåsegg»; dette var et pseudonym som Borgen ofte benyttet, spesielt når han skrev petiter.


== Referanser ==
William Bourke Cockran

William Bourke Cockran (født 28. februar 1854 i Irland, død 1. mars 1923 i Washington D.C.) var en irsk-amerikansk politiker. 
Cockran var født i Sligo i Irland, ble utdannet der og i Frankrike og emigrerte til USA da han var 17 år gammel. Han arbeidet som lærer i New York, studerte jus, og begynte som advokat i 1876, først i Mount Vernon, deretter i New York.
Cockran ble første gang valgt til Kongressen for Demokratene i 1887 og ble siden valgt inn en rekke ganger, siste gang i 1921. Cockran var en bekjent av Jeanette Jerome, mor til Winston Churchill og introduserte unge Winston til New Yorks sosietet ved hans første besøk der i 1895.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) William Bourke Cockran – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) William Bourke Cockran hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) William Bourke Cockran hos American National Biography
Liste over småbåthavner i Norge

Liste over småbåthavner i Norge er en oversikt over de mest aktuelle marinaer, gjestehavner og naturhavner på strekninger frekventert av småbåter i Norge. Lukkede havner er ikke tatt med, og ikke naturhavner der tilgang til disse er stengt.


== Småbåthavner i Norge ==


== Usortert ==
Bragdøya
Håholmene
Jomfruland
Hvasser
Bolærne
Horten
Oscarsborg
Missingen
Harstensund
Grebbstad
Borøya
Sætre
Sandspollen
Drøbak
Horten
Holmsbu


=== Åsgårdstrand ===
Hankø
Flatskjær
Stavern-distriktet
Langøykilen
Blindleia
Kilen


=== Sverige ===
Väderöerna
Smøgen
Marstrand
Utkjeften
Vinga
LångedragPopup Koster
Resö
Hamnholmen
Alvö/Persholmen
Hunnebostrand  NY!
Lilla Kornö
Fiskebäckskil
Gullholmen
Ellös
Rörö
Källö Knippla
Göta kanal


=== Danmark ===
Skagen
Østerby
Sæby
Grenaa
Korsør
Gilleleje
Cristianshavn
Bornholm
Læsø?
Ebeltoft


==== Limfjorden ====
Thyborøn
Lemvig
Thisted
Løgstør


== Eksterne lenker ==
havneguide
Båtwiki - havner
Svetozar Borojević von Bojna

Svetozar Borojević von Bojna eller Svetozar Boroëvić von Bojna (født 13. desember 1856 i Umetići ved Kostajnica (i det nåværende Kroatia), død 23. mai 1920 i Klagenfurt) var en østerriksk-ungarsk feltmarskalk under første verdenskrig.
Boroëvić var ved siden av Conrad von Hötzendorf en av de mest fremtredende østerriksk-ungarske hærførere i sin tid. Hans navn er særlig knyttet til Slagene ved Isonzo og Piave på den italienske fronten. Han ble beskrevet som en seriøs mann med jernvilje, som la stor vekt på disiplin.
Svetozar Boroëvić von Bojna tilhørte en ortodoks, etnisk-serbisk familie i dagens Kroatia, med røtter fra den såkalte Militærgrensen.


== Referanser ==
Morten Schakenda

Morten Schakenda (født 7. juni 1966 i Gjerdsvika på Sunnmøre, død 14. mars 2022) var en norsk kokk og baker.


== Karriere ==
Schakenda var opprinnelig fra Gjerdsvika på Sunnmøre.Etter utdannelse på skoleskipet MS «Gann» arbeidet han på Ulstein Hotell. Videre var han ansatt ved Gastronomisk institutt i Stavanger i åtte år, hvorav han var leder ved instututtet i de siste to. Han debuterte på kokkelandslaget (1997).  Han har arbeidet på Bagatelle, Jans Mat og Vinhus, Terra Restaurant, D'Artagnan og Holmenkollen Restaurant.
Etter tre år som lærling på Åpent Bakeri etablerte han bakeri i Lom i 2004.


== Bøker ==
Med skjell fra gaffelen (2004), utgitt med Stein Mortensen og Charles Tjessem
Morten Schakenda om boller, brød og tilfeldigheter fra Bakeriet i Lom (2009), skrevet sammen med John Rørdam
Schakendas bakeskole (2010), skrevet sammen med John Rørdam


== Dokumentarfilm ==
I 2019 hadde filmen Hel ved – Historien om Morten Schakenda premiere. Dokumentaren var regissert av Samy El Mekkaoui, og produsert av Jannicke Tolfsen.


== Referanser ==
Breitenau

Breitenau er en liten by i Rheinland-Pfalz i det vestlige Tyskland med 704 innbyggere (2004). Byen ligger omtrent midt mellom Frankfurt am Main og Köln.
Stedet er omtalt som en landsby med navnet «Bredenowe» fra 1265. Fra 1343 til 1664 var byen en del av grevskapet Isenburg underlagt den franske kongen, men denne måtte avstå området etter den pfalziske arvefølgekrig da dette ble en av Det tysk-romerske riket. Fra 1802 ble byen og området en del av hertugdømmet Nassau fram til 1866 da området ble en del av Preussen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Breitenau (Westerwald) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Den gresk-tyrkiske krig (1897)

Den gresk-tyrkiske krig (1897) også kalt trettidagerskrigen var en krig mellom Hellas og Det osmanske riket. Årsaken til krigsutbruddet var gresk bekymring for situasjonen på Kreta der den greske befolkningen fremdeles levde under osmansk styre. Hellas var den tapende part i konflikten, måtte avstå mindre landområder og betale betydelige krigsskadeerstatninger til Det osmanske riket.
Mot slutten av 1896 brøt opprør blant den greske befolkningen på Kreta, mot det osmanske styret. Den 21. januar 1897 ble en gresk hærstyrke landsatt på øya for å frigjøre befolkningen og få den inn under gresk styre. De europeiske stormaktene grep imidlertid inn og erklærte Kreta for et internasjonalt protektorat.
Den greske hærstyrken trakk seg tilbake til Hellas og forsøkte i stedet et fremstøt inn i Thessalia og Epirus. I Thessalia hadde tyrkerne konsentrert seks divisjoner med totalt 60 000 soldater, mot en gresk styrke på 46 000. Grekerne kontrollerte imidlertid havet, den greske marinen var den osmanske flåten overlegen.
Greske styrker krysset grensen i begynnelsen av april 1897, og forsøkte å starte et opprør i Makedonia. De to hærstyrkene møttes ved Mati, og den underlegne greske styrken ble tvunget på flukt. Retretten gikk forbi Larissa, som ble evakuert. Nær Farsalos etablerte de greske styrkene en forsvarslinje og et motangrep ble planlagt; det var mislykket og de greske styrkene ble reddet av at den osmanske sultanen erklærte våpenstillstand den 20. mai.
I Epirus sto det 15 000 greske styrker mot 30 000 osmanske. Den 18. april begynte tyrkerne å bombardere Arta, de klarte imidlertid ikke å innta byen. De osmanske styrkene trakk seg tilbake til Filippiada, de greske styrkene forsøkte motangrep men led store tap og den 15. mai trakk de seg tilbake.
De europeiske stormaktene arrangerte en fredsavtale som ble undertegnet den 20. september. Det osmanske riket ble tilkjent en stor krigsskadeerstatning og fikk også mindre landområder på grensen ved Thessalia.
Anne-Marie Giørtz

Anne-Marie Giørtz (født 19. mars 1958 i Stockholm) er en norsk vokalist, orkesterleder og sangpedagog innen sjangeren jazz og har en rekke innspillinger med forskjellige band.Giørtz er datter av Fridtjov Sæverud Giørtz, hvis mor var storesøster til komponisten Harald Sæverud. Hun har studier i piano- og saksofonspill ved Universitetet i Oslo (1976–80). I Oslos jazzmiljø spilte hun i EIM (1980–82) før hun etablerte sin egen Anne-Marie Giørtz Kvintett (1982–86), sammen med blant annet broren Ole Henrik Giørtz. Bandet ble videreført i hennes Ab und Zu.  Av andre partnere nevnes Radiostorbandet og Danmarks Radiostorband.
Hun ble kjent som frontfigur i Trio de Janeiro (1988–), der hun sammen med Tom Steinar Lund ga ut to plater og fikk Spellemannprisen 1993.
Sammen med broren Ole Henrik utviklet hun bestillingsverket Den akustiske skyggen til Moldejazz (1993).
I trio med Kaia Huuse og Veslemøy Solberg ga hun ut Jenter fra Jante (Nordicae, 1999) med dikt av Aksel Sandemose.  Hun er også medvirkende på Skrapjern og silke (Grappa, 1999), basert på sceneforestillingen med tekster av Lars Saabye Christensen og tonesatt av Ole Henrik Giørtz.
Anne-Marie Giørtz har  utdannet seg som Qigong-Instruktør i Sverige. Hun er i 2018 listet som førsteamanuensis i kunst og pop ved Westerdals Oslo School of Arts, Communication and Technology. Er nå professor i populærmusikk og låtskriving ved Høyskolen Kristiania.
I 2008 startet hun trio med gitaristen Eivind Aarset og Peter Baden som også jobber ved Westerdal.  Trommisen Wetle Holte har også vært med.


== Diskografi ==
AlbumBreaking Out (1983)
Tigers of Pain (1985)
Jenter fra Jante – Tonesatte dikt av Aksel Sandemose (1999), med Kaia Huuse & Veslemøy Solberg
På egne vegne (2009)
Capital Punishment for Cars (2016)SinglerTilbake (1986)


=== Ab und zu ===
AlbumAb und zu (1989)
Totally (1996)
Spark of Life (2002)SinglerCarneval (1989)
Your Eyes Behind Dark Glasses (1996)
Dark Glasses (Smooth Trip Mix by David Eriksen) (1997)


=== Trio de Janeiro ===
Brazilikum (1993)
Amoregano (1995)Deltar påGuttormsen & Ekholt Storband: Guttormsen & Ekholt Storband 10 år (1980)
Camp Records: Little Shop of Horrors (1985)
Melodi Grand Prix: Norsk Grand Prix '86 (1986)
Oslo Tangoforening: Årsrapport (1987)
Funhouse: Funhouse (1990)
Anne Grete Preus: Og høsten kommer tidsnok (1991)
Birgitte Grimstad: Ord over grind (1994)
Else Barratt-Due: Kong Neptun og perlejakten (1996)
Lars Saabye Christensen & Ole Henrik Giørtz: Skrapjern og silke (1999)
Vidar Sandbeck-hyllest: Gull i fra grønne skoger (2003)
Wasp: 7 Oliphaunt Images (2004)
Melodisc: Stellar Voyage – Rare Rock Grooves and Fusion from Norway (2005)
Claudio Latini: Receita para a Vida (2006)
Stockfisch Records: The Absolute Sound 2008 (2008)
Anne Grete Preus: Anne Grete Preus komplett 1988–2013 (2013)
Bendik Hofseth: IX Remastret (2016)
Paolo Vinaccia: Mystery Man (2018)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anne-Marie Giørtz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Anne-Marie Giørtz på Discogs 
(en) Anne-Marie Giørtz på MusicBrainz 
(en) Anne-Marie Giørtz på AllMusic
Bjarne Ness

Bjarne Ness (født 17. mars 1902 på Lademoen i Trondheim, død 13. desember 1927) var en norsk tegner og maler.


== Unge år ==
Han var sønn av en industriarbeider, og som eldst i en søskenflokk på seks, vokste han opp i nokså trange kår. Han viste tidlig interesse og talent for billedkunst. Etter folkeskolen på Lilleby gikk han på den kommunale middelskolen fra 1916 til 1919. I denne perioden fikk han også sin første profesjonelle undervisning i tegning hos NTH-professor Harald Krohg Stabell, som drev kunstskole på fritiden. Ness ble etterhvert regnet som en av Trondheims store sønner som følge av sin kunst.
Men han måtte legge kunsten til side til fordel for pengeinnbringende arbeid, og ble aspirant ved jernbanen. I 1923 begynte han på Jernbaneskolen på Hamar, og samme høst fikk han med hjelp jobb i Oslo.


== Kunstnermiljøet i Oslo ==
I Oslo fikk han for alvor nærkontakt med kunstmiljøet i hovedstaden, og hans intense interesse for bildekunst skjøt fart. I 1924 ble han elev ved malerskolen til Axel Revold. Han tilegnet seg med selvstendighet og talent Matisse-skolens lærdommer, men studerte også gamle mestere som Michelangelo, Rafael og Delacroix m.fl. Han arbeidet målbevisst med de klassiske komposisjonsproblemer for å gi sine figurgrupper fasthet og sammenheng, men utviklet også en rik og følsom koloritt av kjølig klarhet.
I 1925 fikk han stor oppmuntring gjennom å bli antatt og få gode kritikker ved den tradisjonelle Høstutstillingen. Tida framover var delt mellom jernbanen og maling. Etter hvert fikk han solgt noen av arbeidene sine, og han fikk også et større utsmykkingsoppdrag ved Østensjø skole i Oslo.
De siste par årene av hans liv var hans produksjon hektisk, og innebar flere verk som regens som klassiske: De tre ryttere, Gjøglere, Seierherren, Selvportrett, m.fl.


== Paris og død ==
Høsten 1927 fikk han endelig oppfylt drømmen om å reise til Paris, men han led av tuberkulose og døde en måned etter, den 13. desember 1927, bare 25 år gammel. Den 2. januar 1928 ble han gravlagt på Lademoen kirkegård.
I 1965 ble en gate oppkalt etter ham på Nardo (Steindal/Othilienborg) i Trondheim, Bjarne Ness' veg.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Mæhle, Ole. 1947. Bjarne Ness. Gyldendals Fakkel-bøker. Gyldendal Norsk Forlag. 1980. ISBN 82-05-12081-1
Piper PA-28 Cherokee

Piper PA-28 Cherokee er et amerikansk privatfly utviklet av Piper Aircraft Corporation. Prototypen fløy første gang 14. januar 1960 og de første produksjonsmodellene var i salg fra 1961. Over 30 000 PA-28 har blitt produsert.
De siste årene har flyene fått betegnelsen P28A eller P28B i flygeplanleggingsøyemed, avhengig av motorytelse.


== Utvikling og varianter ==
Etter at de første modellene med 140, 150 og 160 hk motorer ble introdusert i 1961 ble en versjon med en motor på 180 hk introdusert i 1962 som PA-28-180. I 1963 fulgte den enda kraftigere Cherokee 235 utstyrt med en Lycoming O-540 6-sylindret motor på 235 hk, og i 1964 et to-seters treningsfly under betegnelsen PA-28-140 Flite Liner som alene ble produsert i over 10000 eksemplarer.

Senere modeller inkluderer:

PA-28-151 Warrior
PA-28-161 Warrior II
PA-28-161 Warrior III
PA-28-161 Cadet
PA-28-180 Cherokee Challenger
PA-28-180 Cherokee Archer
PA-28-181 Archer II
PA-28-181 Archer III
PA-28-235 Cherokee Charger
PA-28-235 Cherokee Pathfinder
PA-28-236 Dakota
PA-28-236T Turbo Dakota


== Spesifikasjoner ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Piper PA-28 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Piper PA-28 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
PA-28 ved Luftfartsmuseet i Bodø
Oscar Nissen

Oscar Nissen (født 1843, død 1911) var en norsk lege, politiker og formann i Det norske Arbeiderparti fra 1906 til 1911. Han var en sentral person i avholdsarbeidet på 1900-tallet. Han var formann i Det norske Totalafholdsselskab og han var med å starte Santalmisjonen i Norge. Han var også partipolitisk engasjert, først som venstremann, senere som formann i både Kristiania Arbeidersamfund og Det norske Arbeiderparti. Han skrev også i Social-Demokraten, der han var redaktør fra 1894 til 1898.
Han tilhørte slekten Egede-Nissen og var sønn av lege Christian Heinrich Nissen (1802–66) fra Wilster i Holstein. Han var gift med pianisten Erika Nissen fra 1874 til 1895 og fikk sønnen Karl Nissen med henne. I 1895 giftet han seg med aktivisten Fernanda Nissen.
Han har en vei oppkalt etter seg på Lørenskog, og en gate oppkalt etter seg på Notodden og på Gjøvik.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oscar Nissen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Politiske taler av Oscar Nissen, virksommeord.uib.no
Skorpionene (Serbia)

Skorpionene (serbisk: Škorpiona / Шкорпиона) var en paramilitær enhet som opererte i det tidligere Jugoslavia. De ble opprettet i 1991, hovedsakelig som beskyttelse for oljefeltene i det østlige Slavonia og i 1996 ble de underlagt en antiterrorenhet i Serbia, Specijalna antiteroristička jedinica SAJ. Den siste kommandøren for enhenten var Slobodan Medić. Under rettssaken mot Slobodan Milošević ble det forsøkt å bevise at gruppen var under serbisk kontroll. Da saken ble avsluttet på grunn av Miloševićs bortgang var ingenting avgjort.
Enheten kom i medias søkelys da det ble offentliggjort en video fra Srebrenica-massakren der gruppen henretter seks sivile bosnjaker, noen av dem så unge som 16 år. Soldatene som ble identifisert på videoen – Slobodan Medić, hans to brødre Aleksandar og Branislav Medić, Pero Petrasević, og Aleksandar Vukov – ble umiddelbart arrestert av serbiske myndigheter. Rettssaken mot gruppen startet 20. desember 2005 i Beograd og de fikk dommer på 15 og 20 år i fengsel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Trond Lepperød (21.12.2005). «Serbisk oppgjør med Srebrenica». na24.no. Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 28.02.2007.