jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Per Arne Dahl

Per Arne Dahl (født 18. august 1950 i Sarpsborg) er biskop emeritus og prest i Den norske kirke, forfatter og skribent.
Han vokste opp på Gjøvik, Vålerenga i Oslo og Kolbotn. Dahl er også kjent for et mangeårig engasjement som spaltist i Aftenposten sammen med tegneren Ulf Aas. Han er dessuten blitt brukt flittig som andaktsholder i NRK, vært engasjert i sjelesorg og kriser, og vært leder av Institutt for Sjelesorg og Samlivssenteret på Modum Bad.
Han var dessuten medlem av den første Bondevik-regjeringens verdikommisjon.
Han ble i 2003 utnevnt til statsstipendiat med virkning fra 2004. Ved bekjentgjørelsen ble det fremhevet at han med sitt allsidige virke bidrar «til å sprenge grenser når det gjelder kommunikasjon mellom kirke og folk».
Dahl hadde frasagt seg nominasjon ved bispeutnevnelsene i Oslo og Borg i 2005, men var kandidat til Tunsberg bispedømme. Han ble den 12. mars 2014 valgt til å etterfølge Laila Riksaasen Dahl som biskop av Tunsberg. Han ble vigslet som biskop 21. september 2014 og gikk av i august 2018.Per Arne Dahl forrettet blant annet i Jahn Teigens bisettelse i Tønsberg Domkirke 11. mars 2020.


== Bibliografi ==
Oss syndere imellom. Luther forlag, 1981
Den store kjærligheten : vi kan lære å elske. Schibsted,  1998 ISBN 82-516-1713-8 (ebok fra bokhylla.no)
Hvorfor har vi det ikke bedre når vi har det så godt? Schibsted, 2002 ISBN 82-516-1963-7
Sammen med Espen Olafsen: Hva skal vi med stjerner nå? Schibsted, 2007 ISBN 978-82-516-2442-8
Livet vil oss noe, Schibsted, 2004 ISBN 9788251623964
Velsignet er de enkle ting, Schibsted, 2008. ISBN 9788251625609
Å våge livet en gang til: den overraskende nåden, Schibsted, 2014. ISBN 9788251656252


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Per Arne Dahl - Store norske leksikon
De nordiske ambassader i Berlin

De nordiske ambassader i Berlin (tysk: Nordische Botschaften) er et felles ambassadekompleks bestående av Norges, Danmarks, Sveriges, Finlands og Islands ambassader i Berlin. Det ligger i Tiergartens sydlige utkant i bydelen Mitte (sentrum). Hver ambassade har sin egen bygning, bygget i materialer fra vedkommende land, og dessuten har ambassadene en felles bygning som inneholder bl.a. en nordisk restaurant og brukes til utstillinger. Hele komplekset forbindes av et markant arkitektonisk element.
Ambassadekomplekset er tegnet av det østerriksk-finske arkitektkontoret til Alfred Berger og Tiina Parkkinen i Wien, og ble åpnet av de fem nordiske lands statsoverhoder i 1999. Det er det første i sitt slag i verden.  Den norske ambassaden har adresse Rauchstrasse 1. 


== Norske sendemenn og ambassadører ==
Før den andre verdenskrig lå den norske representasjonen i Berlin. Etter krigen ble Tyskland delt. Fra 1955 til 1999 lå Norges ambassade i Vest-Tyskland i (datidens) hovedstad Bonn. Etter at Norge og Øst-Tyskland i 1973 etablerte diplomatiske forbindelser (se Norge og DDR) opprettet Norge ambassade i Øst-Berlin. DDR-ambassaden i det frigjorte Berlin ble omgjort til generalkonsulat i oktober 1990 og ambassadør Per Tresselt gikk over til å være generalkonsul.


== Se også ==
Norges ambassade i Berlin 1905–1940 og 1999–
Norges ambassade i Øst-Berlin 1973–1990
Norges ambassade i Bonn 1949–1999


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nordic Embassies – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nordische Botschaften Berlin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
http://www.nordischebotschaften.org/
Marianne Heske

Marianne Heske (født 21. februar 1946 i Ålesund) er en norsk billedkunstner. Hun bodde de første leveårene i Tafjord der faren var direktør ved kraftverket. Hennes verker har blant annet vært utstilt i kraftstasjonen Tafjord 1.Heske er utdannet ved Bergen Kunsthåndverkskole 1967–1971, École Superieure des Beaux-Arts i Paris 1971–1975, Royal College of Art i London 1975-1976 og Jan Van Eyck Academie i Maastricht 1976-79. Siden 1973 har hun separatutstillinger bak seg i inn- og utland, blant annet i Cité internationale des Arts i Paris, Henie Onstad Kunstsenter, Bergen Kunstforening og Galleri F15 i Moss. I 1993 var hun festspillutstiller i Bergen.
Sitt internasjonale gjennombrudd fikk hun med såkalte computermalerier. Dette er malerier som har sitt utgangspunkt i videoopptak av landskaper. Opptakene blir så digitalisert, eller overført til datamaskin. Utfra dette materialet lages enorme panoramabilder. 
Heske har deltatt på utstillinger rundt om i hele verden, som i Paris, London, Brussel, Düsseldorf, Lisboa, São Paulo-biennalen i Brasil, og regnes blant annet som en pionér innen konseptkunst. Verket «Gjerdeløa» (1980) er kåret til et av Morgenbladets 12 viktigste kunstverk.
Installasjonen Prosjekt Gjerdeløa ble stilt ut på  XI Biennale de Paris i 1980. I 2018 ble installasjonen kjøpt inn av Nicolai Tangen til sin samling og er tenkt utstilt i Kunstsilo i Kristiansand. Hun er representert med kunstverket Homage to Leo the Lion ved Kistefos-Museets skulpturpark.
Hun ble statsstipendiat fra 2004. Ved bekjentgjørelsen i 2003 ble det fremhevet at Heske med sine banebrytende bilder, installasjoner og prosjekter på tvers av teknikker og begreper hadde skapt oppmerksomhet både nasjonalt og internasjonalt. 
Heske er innkjøpt av blant annet Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet og Norsk kulturråd, og en lang rekke store offentlige og private samlinger i mange land. Hun har undervist på kunstskoler i blant annet Norge, Canada og Tyskland.


== Referanser ==


== Litteratur ==
«Project Gjerdelöa» : Tafjord, Paris, Oslo, Tafjord 1984


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Marianne Heske – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
HODET N.N. (2014) Skulpturstopp i Torshovdalen Oslo
Pressedirektoratet

Pressedirektoratet var en avdeling av Kultur- og folkeopplysningsdepartementet mellom 1940 og 1945. Anders Beggerud var direktoratets direktør under hele andre verdenskrig.
Mens direktoratet skulle jobbe med organiseringen av avisene sørget Presseabteilung for å forsyne avisene med innhold. Pressedirektoratet sendte imidlertid også ut direktiver om innhold, men begrenset til norske og lokale forhold.
Direktoratet hadde som hovedjobb å nyordne avisene i Norge og fikk februar 1942 lov til å legge ned aviser, samt erstatte redaktør eller andre ansatte eller innsette nye medarbeidere. På denne måten skulle man lettere kunne styre innholdet i avisene.
Nyordningen gav seg flere utslag, og en rekke aviser ble lagt ned i 1942. En rekke aviser fikk også innsatt NS-redaktør. Dette gjaldt blant annet Aftenposten, Fredriksstad Blad, Østlendingen, Tønsbergs Blad, Varden, Porsgrunns Dagblad, Bergens Tidende, Morgenavisen, Sunnmørsposten, Adresseavisen, Lofotposten, Tromsø, samt en rekke mindre aviser, særlig på Vestlandet.
I tillegg ble flere aviser slått sammen. I Stavanger ble Stavanger Aftenblad (V) og Stavangeren (H) bestemt slått sammen til Stavanger Avis, i Sandefjord ble Sandefjords Blad (H) og Vestfold (V) slått sammen til Sandefjords Presse, i Larvik ble Østlands-Posten (V) og Nybrott (Ap) slått sammen til Larvik Dagblad. Aftenposten ble utsatt for den kanskje sterkeste grad av sensur ettersom dette var landets største avis ved andre verdenskrigs start.
Direktoratet fikk ytterligere fullmakter til å stanse aviser i 1943, særlig med tanke på å frigjøre arbeidskraft og redusere papirforbruket. Papirrasjoneringen var til tider brutal og Pressedirektoratet selv beskrev høsten 1943 at den samlede presse nå brukte like mye papir som Aftenposten alene før krigen. Senere samme år ble derfor blant annet Akershus Arbeiderblad og Akershus (H) slått sammen til Nedre Romerike og Hamar Arbeiderblad og Hamar Stiftstidende (H) ble til Hedemarkingen.
Senere i 1943 mente Pressedirektoratet at norsk presse var ferdig rasjonalisert og lite skjedde på denne fronten resten av krigen.
Kultur- og folkeopplysningsdepartementet

Kultur- og folkeopplysningsdepartementet var et departement i Norge, opprettet 26. september 1940, og lagt ned ved krigens slutt. Statsråd i brorparten av denne perioden var Gulbrand Lunde fra Stavanger, som satt i stillingen som kulturminister fra 25. september 1940 (konstituert) inntil sin død i 25. oktober 1942. 
Departementet ble opprettet som en direkte følge av den tyske okkupasjonen, ved Reichskommissar Josef Terboven gjennom forordning av 25. september 1940. Det bestod til å begynne med av tre avdelinger (den alminnelige avdeling, kulturavdelingen og propagandaavdelingen) og fire direktorater, men ble stadig omorganisert under krigen. Propagandaavdelingen ble fra 1944 hetende Avdeling for folkeopplysning.
Det mest kjente av direktoratene var nok Pressedirektoratet. Departementet fikk blant annet også overført NRK, Nasjonalgalleriet, Statens kunstakademi og alle andre museer unntatt de vitenskapelige.
Departementets forbilde var Reichskommissariats Hauptabteilung Volksaufklärung und Propaganda, og ble etablert som et redskap i forsøket på å nazifisere Norge.
Materialet fra dette departementet oppbevares i Riksarkivet.


== Se også ==
Departementets midlertidige konsultative råd i kunstneriske spørsmål
Teaterdirektoratet, pressedirektoratet
Kulturtinget


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kultur- og folkeopplysningsdepartementet 1940-1945
Presseabteilung

Presseabteilung eller presseavdelingen ble opprettet like etter den tyske okkupasjonen av Norge i april 1940, og var en del av Reichskommissariat Norwegens avdeling for folkeopplysning og propaganda.
Både NS og Kultur- og folkeopplysningsdepartementet ville styre de norske avisene, men tyskerne ville ha siste ord, og fikk det ved hjelp av presseavdelingen. Avdelingen bestod av kontor for allmenn pressepolitikk, dagsaviser, illustrert presse, kulturstoff og økonomisk journalistikk, nyhets- og informasjonsstoff.
Arbeidet var basert på at avisene skulle styres politisk, noe som betydde direkte inngrep, stengning, avsettelse og avsettelse av redaktører og journalister, men også arrestasjoner.
Oslo-avisene som kom ut fikk meddelelse for hva som skulle på trykk gjennom de daglige pressekonferansene, de øvrige avisene fikk fortrolige dagsordre via telefon eller fjernskriver, sistnevnte en oppfinnelse som tyskerne brakte med seg til norske redaksjoner. Ordrene var ganske detaljerte om hvordan okkupasjonsmakten ville ha behandlet de enkelte nyheter, samt hvilke nyheter som ikke skulle behandles i hele tatt. Egne NS-aviser ble i tillegg startet, og den mest kjente og største var Fritt Folk, som overtok Arbeiderbladets tidligere lokaler på Youngstorget etter at denne ble stengt i august 1940.
Flere aviser som nektet å følge retningslinjer ble stengt for kortere eller lengre tidsrom. Noen ble underlagt forhåndssensur, (mens det normale var etterhåndssensur), men det som kanskje sved mest var papirrasjonering.
Antallet aviser ble redusert som følge av tiltakene, noe som lettet avdelingens eget sensurarbeid. Byer og tettsteder som før hadde hatt flere aviser satt ofte tilbake med en.
Anthony Daniels

Anthony Malcolm Daniels, også kjent under pseudonymet Theodore Dalrymple og andre, (født 11. oktober 1949) er en britisk skribent og pensjonert lege (fengselslege og psykiater). Han har skrevet mye om kultur, kunst, politikk, utdannelse og medisin, både i Storbritannia og utenlands. Han arbeidet som lege og psykiater i Zimbabwe og Tanzania, og ved et fengsel og et offentlig sykehus i Birmingham. Han har reist i mange land i Afrika, Sør-Amerika, Øst-Europa og andre steder.


== Liv og virke ==
Han er født i London av en far som var en kommunistisk forretningsmann av sovjetisk opphav, mens hans jødiske mor ble født i Tyskland og kom til England som flyktning fra naziregimet.I sine tekster argumenterer Daniels ofte for at radikale ideer, vanlige blant vestlige intellektuelle, tenderer til å minske individets ansvar for dets egne handlinger og underminere tradisjonelle verdier. Dette vil ifølge ham føre til en stor underklasse av mennesker plaget av vold, kriminalitet, seksuell promiskuitet og skadelig bruk av rusmidler. Han blir ofte anklaget for å være misantrop, men benekter anklagen; hans forsvarere peker til at hans arbeider er anti-ideologiske, skeptiske, rasjonelle og baserte på erfaring.
Selv om han tidvis blir anklaget for å være en pessimist og misantrop, har hans forsvarere rost hans konservative filosofi som de beskriver som antiideologisk, skeptisk, rasjonell og empirisk. I 2010 skrev Daniel Hannan at Dalrymples bøker «tar menneskelig pessimisme til et nytt nivå. Dog er dens tone aldri nedlatende, skingrende eller belærende. Straks du kommer forbi det innledende lesesjokk om skamslåtte hustruer, småskurker og rusmiddelavhengige fra et ikke-venstre perspektiv, finner du menneskelighet og patos.»I 2005 flyttet han fra England til Frankrike, hvor han planlegger å fortsette som skribent.


== Bibliografi (utvalg) ==
Coups and Cocaine: Two Journeys in South America (1986)
Fool or Physician: The Memoirs of a Sceptical Doctor (1987)
Zanzibar to Timbuktu (1988)
Sweet Waist of America: Journeys around Guatemala (1990)
The Wilder Shores of Marx: Journeys in a Vanishing World (utgitt i USA som Utopias Elsewhere) (1991)
Monrovia Mon Amour: A Visit to Liberia (1992)
If Symptoms Persist: Anecdotes from a Doctor (1995)
So Little Done: The Testament of a Serial Killer (1996)
If Symptoms Still Persist (1997)
Mass Listeria: The Meaning of Health Scares (1998)
An Intelligent Person's Guide to Medicine (2001)
Life at the Bottom: The Worldview That Makes the Underclass (2001)
Romancing Opiates: Pharmacological Lies And The Addiction Bureaucracy (2005)
You Couldn't Make It Up: Our Culture--What's Left of It (2005)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Theodore Dalrymple – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Anthony Daniels på Internet Movie Database 
(en) «Compassionate Conservative», portrett i New York Sun, 2004)
Dorthonion

Dorthonion (Furuenes land) var en høylandsregion i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard i det første tidevervet. Dette området ble senere kalt Taur-nu-Fuin. Det lå rett nord for Beleriands nordre grense, og like sør for slettene Ard-galen (senere Anfauglith) som grenset til Morgoths festning i Thangorodrim.
I nord reiste høylandene seg gradvis fra slettelandet, med store furuskoger. Fjellene Ered Gorgoroth skapte den søndre grensen til området Dorthonion, for så å bøye av mot nord på østsiden av landet og skapte der passet Aglon mellom Dorthonion og Himring åsene. I sør og øst av Dorthonian lå fjellene Echoriath (Omkransende fjell) og i dem lå alveriket Gondolin. Den øverste delen av elva Sirion rant forbi de vestre hellingene av Dorthonions høyland mellom dem og fjellene Ered Wethrin.
Dorthonion ble opprinnelig styrt av Angrod og Aegnor, sønner av Finarfin, men de ble overmannet av Morgoth i Dagor Bragollach, og etter det var landet kjent som Taur-nu-Fuin (Skog under natt).
De nordøstre hellingene av Dorthonion var kjent som Ladros, og dette området var gitt i len (utleid) til Boromir av Bëors hus. Det var her at Barahir, og senere også hans sønn Beren, streifet omkring i villmarken.
Sammen med de andre landene vest for Ered Luin (Blåfjellene), ble det meste av Taur-nu-Fuin ødelagt i Vredens krig på slutten av det første tidevervet. Men de høyeste delene av landet overlevde, og ble da kjent som Tol Fuin (Nattens øy), og var en del av De vestre øyer.
Pelle Parafins Bøljeband

Pelle Parafins Bøljeband var navnet på et band i Tramteaterets TV-serier for barn og ungdom, vist på NRK. Seriene med Pelle Parafins Bøljeband var Serum Serum (1980), Pelle Parafins Bøljeband og automatspøkelsene (1981) og Randi og Ronnis restaurant (1986). De ble vist i NRKs lørdagsprogram Halvsju. Seriene, som ble populær underholdning for hele familien, ble skrevet av Terje Nordby, musikken av Arne Garvang og Anders Rogg, regissør var Kalle Fürst.
PPB som popkulturell referanse dukket opp i en sketsj i NRKs Team Antonsen-serie i februar 2004, der Harald Eia, utstyrt med liknende pannebånd som Pelle Parafin brukte, ble utsatt for et politiavhør som besto av de første linjene i kjenningsmelodien. Pelle Parafins Bøljeband ble også parodiert en 4-ruters stripe i tegneserien M i humorbladet Pondus i 2005. 


== Diskografi ==
Pelle Parafins Bøljeband (1981, gjenutgitt i 2003)
Randi og Ronnis restaurant (1986)
Tramteatrets krøniker (1995)
25 beste (2001)
40 beste (2003)


== Medlemmer av bandet ==
Billy Betong (spilt av Billy Johansson): Bass
Frida Frosk (spilt av Liv Aakvik): Sang, kor
Guttorm Grevling (spilt av Thorsten Dulsrud): Trommer, perkusjonsinstrumenter (til 1982)
Kåre Kelner (spilt av Henning Westeng): Trommer, perkusjonsinstrumenter (fra 1982)
Leon Latex (spilt av Anders Rogg): Tangentinstrumenter, sang, kor
Pelle Parafin (spilt av Arne Garvang): Gitar, munnspill, sang, kor
Ragna Rekkverk (spilt av Anne Nyutstumo): Sang, kor
Sandra Salamander (spilt av Marianne Krogness): Gitar, sang, kor
Randi (spilt av Kine Hellebust)
Ronny (spilt av  John Nyutstumo)
læreren og spøkelse (Spilt av Magne Berteig)


== Eksterne lenker ==
(en) Pelle Parafins Bøljeband på Discogs 
OM Tramteateret og Pelle Parafins bøljeband
Hjemmesiden til Arne Garvang
Tekster til de mest populære låtene fra Pelle Parafins Bøljeband
Fritt Folk

Fritt Folk kan også vise til en arbeideravis i Sogn og Fjordane, se Fritt Folk (Høyanger)Fritt Folk var en avis som ble utgitt i Oslo fra 1936 til andre verdenskrig sluttet våren 1945. Avisa var hovedorgan («riksorgan») for Nasjonal Samling (NS), Quislings nasjonalsosialistiske fascistparti før og under krigen.


== Historie ==

Fritt Folk ble utgitt i perioden fra 26. mars 1936 til 7. mai 1945 . Avisa erstattet Nasjonal Samling som utkom mellom 1934 og 1936. Fritt Folk ble utgitt som dagsavis fram til oktober 1936, deretter som ukeavis fram til 1. april 1940 da den på ny ble dagsavis. 
11. april 1940 krevde NS' riksøkonomisjef John Thronsen at Nasjonal Samlings partiavis skulle trykkes av Aftenpostens trykkeri. Samtidig kom det pålegg om at avisa skulle ligge som vedlegg i samtlige Oslo-aviser.
I august 1940 ble Arbeiderbladets lokaler og trykkeri på Youngstorget i Oslo beslaglagt og stilt til Fritt Folks disposisjon. Fritt Folk ble aldri særlig utbredt ut over NS' egen medlemsmasse og inneholdt stort sett propaganda for okkupasjonsmakten og NS, om krigens forløp, politiske nyordninger og annet, men kunne også være kritisk til NS' virksomhet, særlig mot slutten av andre verdenskrig. Fritt Folk var som alle andre aviser som fikk lov til å komme ut, underlagt Presseabteilungs sensurbestemmelser. Etter krigen ble det dokumentert at opplaget sjelden passerte 20 000 eksemplarer, selv om det påstås å ha vært opp mot 100 000 inkludert gratis-distribusjon.
Andre NS-publikasjoner ble i perioder lagt ved som tillegg, deriblant Hirdmannen og Norsk Arbeidsliv.


== Redaktører ==
Herlof Harstad 1936
Arnt Rishovd 1937–1944
Odd Melsom 1944–1945Fra høsten 1937 og ut året 1939 redigerte i praksis Halldis Neegaard Østbye partiavisa. Hun var propagandasjef i NS og innbitt jødehater.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fritt Folk (Nasjonal Samling) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ragnar Andersen

Ragnar Andersen (født 29. april 1947 i Arendal) er ph.d. i teologi og prest i Det evangelisk-lutherske kirkesamfunn. Han var tidligere i Den norske kirke.


== Virke ==
Ragnar Andersen ble cand.theol. i 1970 fra Menighetsfakultetet i Oslo, og tok fakultetets praktisk-teologiske seminar året etter. Han var bibelskolelærer ved Indremisjonsselskapets bibelskole i Oslo 1972–77, og deretter sokneprest i Tjøtta og Vevelstad på Helgeland 1977-83.
Deretter foretok han fordypende studier om den lutherske reformasjonen, og var reiseprest i Hordalandsaksjonen mot fosterdrapsloven / Ja til livet Norge 1987–88. Han var sokneprest i Kvæfjord 1989–93. I 1991 ble Andersen oppsagt som sokneprest etter en intens kirkestrid. Herredsretten gav han i 1993 medhold i at oppsigelsen ikke var lovhjemlet, men gav staten medhold i dens subsidiære påstand om at han måtte fratre på grunn av forholdene i menigheten.
Ragnar Andersen var del av nettverket rundt abortmotstanderen Børre Knudsen (1937-2014). I 1997 deltok Andersen ved en omstridt bispevigsel av Børre Knudsen i Kautokeino. Da truet KrF-statsråd Jon Lilletun med å frata Andersen, Børre Knudsen og flere andre prester retten til å utføre kirkelige tjenester.
Ragnar Andersen fikk første gang et statsstipend i 2001 (for 2002–2004). Han ble statsstipediat på ny fra 1. juni 2005 frem til pensjonering i 2014. 
Han er engasjert i kirkehistorisk forskningsarbeid, og tok doktorgrad i 2011 ved Menighetsfakultetet, med avhandlingen «Concordia Ecclesiae. En undersøkelse av spenning og sammenheng i Philipp Melanchthons teologi og innsats for kirkelig enhet, særlig i 1527-1530.»Han er østlandskontakt for Aksjon La Barna Leve, og ble i 2009 formann i Østfold lokallag av Foreningen For Bibel og bekjennelse.  Fra 23. september 2013 ( trettiårsdagen for høyesterettsdommen i Børre Knudsen-saken) ble han medlem av og prest i Det evangelisk-lutherske kirkesamfunn (DELK).


== Verker ==
«De to skal være ett: Om ekteskap, skilsmisse og gjengifte», For Bibel og Bekjennelses skriftserie, 2, Råde 2014 ISBN 978-82-999629-0-2
«Concordia Ecclesiae - An Inquiry into Tension and Coherence in Philipp Melanchthon's Theology and Efforts for Ecclesiastical Unity, Especially in 1527-1530», i Reihe: Arbeiten zur Historischen und Systematischen Theologie, Bd. 21, 2016, 530 s., ISBN 978-3-643-90630-4


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmesider. Sist sett 21. mai 2014
Pitch (vinkel)

Pitch kan beskrives som rotasjonsvinkel i forhold til et gitt utgangspunkt rundt en akse.


== Fartøy ==

Innen fartøydynamikk og kjøretøydynamikk viser pitch, på norsk også kalt stamping eller setting, til en rotasjon om den tverrgående aksen eksempelvis på en bil, båt eller fly. Mer spesifikt med flyving betyr dette rotasjonen om flyets horisontale tverrakse, altså flyets forandrede stilling (nese opp/ned), som typisk oppstår ved endring av høyderorets innstilling.


== Skruegjenger ==
Stigningen til gjengen på en skrue kalles pitch på engelsk.


== Propell- og turbinblader ==
Endring av pitch kan også bety å endre vinkelen på rotorbladene på et helikopter, en båt- eller flypropell, for å optimalisere virkningsgraden, som også, blant annet, bestemmes av forholdet mellom rotasjonshastighet og vehiklets fart. Endring av virkningsgraden ved forandring av pitch brukes også for å styre den aksialt rettede bevegelsen.
Et helikopter kan, for eksempel, vris rundt den vertikale tverraksen ved bruk av halerotorens pitch.
På grunn av at hastigheten på en propell øker fra sentrum mot ytterkanten er den faste vinkelen, pitchen, avtagende utover for beste totale virkningsgrad.
En turbin kan sies å fungere omvendt av en propell, da den i stedet tar opp bevegelsesenergi, men dets pitch er like betydningsfull.


== Referanser ==


== Se også ==
Tait-Bryan rotasjoner, generelt om rotasjon om 3 akser.
Flyinstrumenter
Ulike typer turbiner
Universität St. Gallen

Universität St. Gallen (HSG) er et universitet i St. Gallen i Sveits som ble grunnlagt som handelsakademi i 1898. Det konsentrerer seg om bedriftsledelse, økonomi, samfunnsvitenskap og internasjonal politikk. Universitetet hadde i 2016 8 337 studenter og 2 824 ansatte. Andelen utenlandske studenter er fastsatt til maksimalt en firedel. Hver tredje økonomistudent i Sveits studerer ved Universität St. Gallen.Universitetet er underlagt kantonen St. Gallen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Universität St. Gallen
alumni.unisg.ch Arkivert 11. april 2021 hos Wayback Machine.