jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Boomslange

Boomslange (Dispholidus typus) er en giftslange som lever i Afrika, sør for Sahara. Den blir fra 100 til 170 cm lang. Arten lever i trær og er svært giftig.


== Litteratur ==
Verdens dyreliv, N.W.Damm & Søn AS 2002, ISBN 82-496-0037-1


== Eksterne lenker ==
(en) Boomslange i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Boomslange hos Reptile Database 
(en) Boomslange hos ITIS 
(en) Boomslange hos NCBI 
(en) Kategori:Dispholidus typus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Dispholidus typus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dispholidus typus – detaljert informasjon på Wikispecies
Indigosnok

Indigosnoken (vitenskapelig navn Drymarchon corais) er en slange som lever i Sør-Amerika, Mellom-Amerika og i USA. Den blir fra 2,1 til 2,9 meter lang. Indigosnoken lever på bakken. Arten blir ofte inndelt i flere underarter.


== Litteratur ==
Verdens dyreliv, N.W.Damm & Søn AS 2002, ISBN 82-496-0037-1


== Eksterne lenker ==
(en) Indigosnok – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Indigosnok i Encyclopedia of Life 
(en) Indigosnok i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Indigosnok hos Fossilworks 
(en) Indigosnok hos ITIS 
(en) Indigosnok hos NCBI 
(en) Kategori:Drymarchon – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Drymarchon – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Drymarchon – detaljert informasjon på Wikispecies
Kornsnok

Kornsnok også kalt rød rottesnok (vitenskapelig navn Pantherophis guttatus, tidligere Elaphe guttata) er en slangeart i slekten klatresnoker (Pantherophis) som lever i de sørøstlige delene av USA. Den blir fra 100 til 180 cm lang. Arten blir normalt 6–8 år, men kan bli opp til 23 år gammel i fangenskap.Kornsnoken lever på bakken, men er også en god klatrer. Arten er representert i Kristiansand Dyrepark, Amadeus-parken, Haugaland Zoo, Akvariet i Bergen og Oslo Reptilpark.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Verdens dyreliv, N.W.Damm & Søn AS 2002, ISBN 82-496-0037-1


== Eksterne lenker ==
(en) Kornsnok i Encyclopedia of Life 
(en) Kornsnok i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Kornsnok hos Artsdatabanken 
(en) Kornsnok hos Fossilworks 
(en) Kornsnok hos Reptile Database 
(en) Kornsnok hos ITIS 
(en) Kornsnok hos NCBI 
(en) Kategori:Pantherophis guttatus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pantherophis guttatus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pantherophis guttatus – detaljert informasjon på Wikispecies
Æskulapsnok

Æskulapsnok (vitenskapelig navn Zamenis longissimus, tidligere Elaphe longissima) er en europeisk slangeart. Den tilhører snokene og er ikke giftig.
Den blir opptil 200 cm lang, men er som regel kortere enn 140 cm. Den er en stor og slank slange med et ganske smalt, lite markert hode og runde pupiller. Voksne individer er ensfarget gråbrune, olivenbrune eller brune. Buken er gul- eller hvitaktig. Æskulapsnoken trives på tørre steder som i åpen skog, buskmark og åkerkanter, men også i ruiner og steinmurer.
Den er dagaktiv og er svært dyktig til å klatre i trær. Føden blir ofte kvalt på kvelerslangevis og består mest av små pattedyr, men også firfisler og fugler. Den kan ta så store dyr som ekorn, men mus er viktigst. Hunnen legger 5–11 avlange egg. De plasseres i hule trær, nedgravd i jord, eller i råtnende materiale sammen med egg fra buorm.  
Æskulapsnoken er utbredt fra Frankrike og nordligste Spania i vest, østover til Ukraina og sørøstlige Polen og sørover til sentrale Italia og sørlige Hellas. Utenom Europa finnes den i nordlige Anatolia, Kaukasia og nordlige Iran. I Tyskland finnes den bare på noen få steder ved Heidelberg. I Tsjekkia finnes den i sørlige Mähren, men også noen få steder i dalen til elva Ohře nord i landet. På 1800-tallet fantes den også i Danmark på sørlige Sjælland, men regnes nå som utdødd der. En nærstående form i Sør-Italia ble tidligere regnet som en underart, men har nå status som egen art, Zamenis lineatus.
Arten har fått navn etter legeguden Asklepios (latin Aesculapius), og i antikken ble det lagt til rette for at denne arten skulle trives rundt templene til legeguden. En har forsøkt å forklare de isolerte, nordlige forekomstene med at de stammer fra slanger innført for religiøse formål. Det er likevel mer sannsynlig at de er relikter fra perioder med varmere klima. 


== Litteratur ==
N. Arnold (2002). A Field Guide to the Reptiles and Amphibians of Britain and Europe. Illustrert av D. Ovenden (2 utg.). Collins. s. 214–215. ISBN 9780002199643. 
(en) The Reptile Database - Zamenis longissimus Besøkt 12. desember 2015.
«Æskulapsnog». Naturhistorisk Museum: Aarhus. Besøkt 12. desember 2015. 
Karl P. Schmidt og Robert F. Inger (1966). Krypdyr, bind 6 i serien Verdens dyreliv. Oversatt av Per Høst. Oslo: Studieforlaget. s. 221.  [originalens tittel Living Reptiles of the World, Hanover House, 1957]


== Eksterne lenker ==

(en) Æskulapsnok i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Æskulapsnok hos Reptile Database 
(en) Æskulapsnok hos ITIS 
(en) Æskulapsnok hos NCBI 
(en) Kategori:Zamenis longissimus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Zamenis longissimus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Zamenis longissimus – detaljert informasjon på Wikispecies
Langness

Langness er en halvøy som stikker ut fra sørøstlige kysten av øya Man i Irskesjøen. Navnet har en norrøn opprinnelse og betyr rett og slett et langt nes. Det er forvansket til Langlish på mansk. Langness kapsler inn og gir den gamle middelalderbyen Castletown en naturlig havn der hvor Silverburn River renner ut i Castletown Bay innenfor Langness.
I forhistorisk tid var Langness en øy som over tid ble knyttet til fastlandet Man på grunn av strøm og avleiring i det som kalles for en tomboloeffekt.
Den lille bygda Derbyhaven ligger på den tynne stripen med land som er Langness, kort veg fra Castletown. Helt på sydtippen av halvøya er Dreswick Point, den del av Man som ligger lengst sørøst, mens den nordligste delen av Langness er St. Michael's Isle, og blir også populært referert til som «Fort Island». Stedet var tidligere ikke sammenføyd ved høyvann, men er nå forbundet med en tynn, opphøyd veg som ble bygget på midten av 1700-tallet. Øya består av skifer og av svært surt jordsmonn.
Krøniken om kongene av Mann og Øyene har nedtegnet to store slag på St. Michael's Isle på midten av 1200-tallet da England, Skottland og Man sloss om kontrollen over øya. Det første slaget var i 1250, og ble vunnet av manxmenn, men 25 år senere i 1275 tapte de mot Skottland. I begge slag gikk invasjonsstyrkene i land på St. Michael's Isle.
Men øya var også et sted for religiøs dyrkelse. Det ble først bygget et lite keeill og deretter et kapell og kirkegård. Fortsatt er det ruiner fra denne bebyggelsen. Øya ble omgjort til et fuglereservat i 1936 hvor vegetasjonen og klippene gir naturlige reirområder. Mange ulike insekter holder også til på øya.
Castletown Golf & Country Club, som også fungerer som hotell, ligger på halvøya og har hatt flere internasjonale mesterskap. I 2005 ble mesterskapet Duke of York Young Champions Trophy holdt av klubben.


== Eksterne lenker ==
Dan Karrans bilder av Langness
Castletown Golf & Country Club
Jon Wornham's Island-Images.co.uk
There are also pictures and stories at  Castletown website – Ladies Golf page
Rottesnok

Rottesnoken (vitenskapelig navn Elaphe obsoleta) er en slange som lever i Nord-Amerika. Den blir fra 120 til 180 cm lang. Rottesnoken lever på bakken, men er også en svært god svømmer. Fargen er fra lys brungrå til mellombrun og brun-oransje. Arten er representert i Kristiansand Dyrepark.


== Litteratur ==
Verdens dyreliv, N.W.Damm & Søn AS 2002, ISBN 82-496-0037-1


== Eksterne lenker ==
(en) Rottesnok i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Rottesnok hos Reptile Database 
(en) Rottesnok hos ITIS 
(en) Rottesnok hos NCBI 
(en) Kategori:Pantherophis obsoletus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pantherophis obsoletus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pantherophis obsoletus – detaljert informasjon på Wikispecies
Tora Jonsdatter

Tora Jonsdatter var frillen til kong Olav Kyrre (ca. 1050–1093) og fødte kongens eneste sønn, Magnus Olavsson, den senere kong Magnus Berrføtt.
Snorre Sturlason skriver i den korte Olav Kyrres saga at «Olav Haraldsson, som noen kalte Olav Kyrre (den rolige), og mange Olav bonde, fikk en sønn med Tora Jonsdotter. Han fikk navnet Magnus. Han var en vakker gutt og lovte godt; han vokste opp i hirden hos kongen».Forfatterne av henholdsvis Fagrskinna og Morkinskinna skriver også at Olav fikk sønnen Magnus med ei frille som het Tora, men i begge disse sagaene kalles hun "datter av Arne den låge".


== Referanser ==


== Litteratur ==
Fagerskinna, oversatt av Edvard Eikill. Saga Bok, Stavanger 2008
Morkinskinna, pergamentsbog fra første halvdel af det trettende aarhundre. Utgitt av C. R Unger, B. M Bentzens bogtrykkeri, Christiania 1867.
Morkinskinna, fulltekst på norrønt hos Google books
Snorre Sturlason, Norges Kongesagaer, oversatt av Anne Holtsmark og Didrik Arup Seip, Gyldendal norsk forlag, Oslo 1979
* Olav Kyrres saga, oversatt av Gustav Storm, hos Heimskringla.no
Dekade

Dekade er et begrep som har flere betydninger. Alle har med tallet ti (gresk: déka) å gjøre.

I fysikk og teknologi betyr dekade et intervall som spenner over en faktor 10, som eksempelvis 40 – 400. Begrepet passer spesielt godt der en logaritmisk inndeling faller naturlig.
Allment er betydningen ett sett eller serie med ti stykker.
Betegnelse for et tidsrom på ti år.
I litteraturvitenskapen brukes dekade om en samling av ti dikt eller av et sett på ti bøker.
I Frankrikes republikanske kalender var en dekade en slags uke à 10 dager.
Dekade brukes lignende som oktav (faktor 2) for intervaller.
Vinkelfrekvens

Begrepet vinkelfrekvens er et mål for rotasjonshastighet som brukes mye innen fysikk. Vinkelfrekvensen 
  
    
      
         
        ω
      
    
    {\displaystyle \ \omega }
   for rotasjonen uttrykkes gjennom frekvensen 
  
    
      
         
        f
      
    
    {\displaystyle \ f}
   eller perioden 
  
    
      
         
        T
      
    
    {\displaystyle \ T}
   ved 

  
    
      
         
        ω
        =
        2
        π
        f
        =
        
          
            
              2
              π
            
            T
          
        
      
    
    {\displaystyle \ \omega =2\pi f={2\pi  \over T}}
  der

ω er vinkelfrekvens (antall radianer per sekund), målt i 
  
    
      
        r
        a
        d
        
          /
        
        s
      
    
    {\displaystyle rad/s}
   eller bare 
  
    
      
        
          s
          
            −
            1
          
        
      
    
    {\displaystyle s^{-1}}
  
2π er antall radianer per rotasjon
f er frekvens (antall rotasjoner per sekund), målt i Hz
T er periode (antall sekund per rotasjon), målt i s
Tydalsdrakten

Tydalsdrakten (eller «kvinnebunad fra Tydal») er i likhet med en lang rekke, andre norske bunader rekonstruert etter gammel klesskikk i bygda på slutten av 1800-tallet. Drakten brukes i dag som festdrakt og ved spesielle anledninger.


== Tydalsdrakten består av følgende deler ==
Stakken er sydd i svart ullstoff med folder og smal linning. Originalen finnes på Tydal museum.
Kort trøye i svart, litt valka ullstoff. Smale ermer. Jakken er uten krage. Syes med kantebånd rundt halsåpning og i nedre kant. Svarte fløyelsbånd fremme på armene. Trøya skal være tilsittende fasongsydd.
Liv/vest er av rødt ullstoff med bomullsfôr. Svarte kantebånd og pyntet med svarte fløyelsbånd.
Forkleet er vevd i ensfarget, mosegrønt ullgarn, med mønsterbord i svart og hvitt.
Kjerringhuva er i ensfarga, svart silke. Jenthuva med brodering og rød sløyfe. 
Tørkleet er laget i ei blanding av silke og bomull, med mønsterborder i ruter. Det kan brukes gamle silketørklær. Alle bilder og annen informasjon viser at tørkleet alltid var knyttet i halsen.
Skjorte/serk syes i hvit halvlin. Vide armer uten linning. Brodering med rødt ankergarn og påsydde kroklisser fremme. Kort halslinning, halsåpning med luestige.
Brodering, initialer og årstall syes i rødt ankergarn. En skjortevariant har armlinning som skal knyttes med hvite, smale bendebånd. Ikke mansjettknapper. Brodering, initialer og årstall i rødt ankergarn. Uten halslinning.
Drakten har fire forskjellige vesker. Østbyveska i grønt. Auneveska i svart. Hilmoveska i rødt. Henmoveska i grønt. Alle skal ha messinglås.
Sølje/serkspenne i sølv: ring med låsnål og 3 anheng. Svarte eller hvite strømper og bunadssko. Brudekrone og brudestas er kopiert etter en original som ble gitt til museet i 1930-åra.
Underskjørt/punnistakk er i rødt og svart stripet Solbergstoff, utskrådd med smal linning i livet. Et 5 cm bredt, svart fløyelsbånd er sydd på 10 cm fra stakk-kanten.
Svart sopekant.


== Kilder ==
Tydal kommune (som har gitt tillatelse til å bruke stoff fra nettsida).


== Eksterne lenker ==
Tydalsdrakten
Bongna

Bongna (også skrevet Bogna) er ei smålakselv som ligger i Namsos kommune i Trøndelag.
Bogna renner ut i havet ved Bangsund ca. 15 km sørvest for Namsos. Bogna er 45,5 km lang fra utløpet ved Bangsund opp til dammen ved Bangsjøan. Bangsjøan ligger 307 moh. og er 21 km² stor. Bogna er lakseførende til Langbakkfossen 18 km opp i elva.


== Referanser ==
Tobe Hooper

Tobe Hooper (født 25. januar 1943 i Austin i Texas, død 26. august 2017 i Sherman Oaks i Los Angeles i California) var en amerikansk TV- og filmregissør. Han er best kjent innen skrekkfilmsjangeren.
Han er mest kjent for å ha regissert kultklassikeren Motorsagmassakren fra 1974, samt for samarbeidet med Steven Spielberg om filmen Poltergeist fra 1982.


== Filmer ==
Eggshells (1969)
The Texas Chain Saw Massacre (1974)
Eaten Alive (1977)
The Funhouse (1981)
Poltergeist (1982)
Lifeforce (1985)
Invaders from Mars (1986)
The Texas Chainsaw Massacre 2 (1986)
Spontaneous Combustion (1990)
I'm Dangerous Tonight (1990)
Night Terrors (1993)
Body Bags (1993)
The Mangler (1995)
The Apartment Complex (1999)
Crocodile (2000)
Toolbox Murders  (2004)
Mortuary (2006)
Djinn (2013)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tobe Hooper – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tobe Hooper på Internet Movie Database 
(sv) Tobe Hooper i Svensk Filmdatabas 
(da) Tobe Hooper på Filmdatabasen 
(da) Tobe Hooper på Scope 
(fr) Tobe Hooper på Allociné 
(en) Tobe Hooper på AllMovie 
(en) Tobe Hooper hos Turner Classic Movies 
(en) Tobe Hooper hos Rotten Tomatoes 
(en) Tobe Hooper hos The Movie Database
Archibald Leitch

Archibald Leitch (født 27. april 1865 i Glasgow, død 25. april 1939) var en skotsk arkitekt og ingeniør. Han var særlig kjent for å ha designet fotballstadioner i Storbritannia. Leitch satte sitt særpreg på stadionene han designet, selv om tribunene han designet ble sett på som mer funksjonelle enn estetisk elegante.
Leitch begynte arkitektkarrieren med å designe fabrikker. I 1899 fikk han oppdraget med å formgi Rangers' bane Ibrox Park (i dag Ibrox Stadium) i Glasgow. De neste 40 årene ble han engasjert til å formgi hele eller deler av mange stadionanlegg, og han ble Storbritannias største arkitekt av fotballstadioner.
Under en landskamp i 1902 raste deler av en tribune sammen på Ibrox Park. 26 tilskuere omkom og over 500 ble skadet. Tribunen var av tre, holdt oppe av stålbjelker. Etter denne ulykken ble slike fundamenter for tribuner erstattet med jordvoller eller armert betong. Ulykken skyldtes delvis svakheter ved Leitch' design, og den kunne ha ødelagt hans karriere som stadiondesigner. Men Leitch forble likevel ettertraktet som stadiondesigner også etter denne ulykken.
Blant fotballstadionene Archibald Leitch designet helt eller delvis var:

Anfield, Liverpool (Liverpool FC)
Celtic Park, Glasgow (Celtic FC)
Craven Cottage, London (Fulham FC)
The Den, London (Millwall FC)
Goodison Park, Liverpool (Everton FC)
Hampden Park, Glasgow (landskamparena og Queen's Park FC)
Highbury, London (Arsenal FC)
Hillsborough, Sheffield (Sheffield Wednesday FC)
Leeds Road, Huddersfield (Huddersfield Town FC)
Maine Road, Manchester (Manchester City FC)
Molineux, Wolverhampton (Wolverhampton Wanderers FC)
Old Trafford, Manchester (Manchester United FC)
Roker Park, Sunderland (Sunderland FC)
Selhurst Park, London (Crystal Palace FC)
Stamford Bridge, London (Chelsea FC)
Tynecastle Stadium, Edinburgh (Heart of Midlothian FC)
Villa Park, Birmingham (Aston Villa FC)
White Hart Lane, London (Tottenham Hotspur FC)Seks av de åtte banene som ble brukt under VM i fotball 1966 hadde tribuner designet av Archibald Leitch. Et annet eksempel på omfanget av Leitch' arbeid er at av de 22 klubbene i engelsk 1. divisjon i 1927, hadde Leitch vært involvert i stadionene til 16 av dem på et eller annet tidspunkt.Mange av tribunene og stadionene Leitch designet er revet i dag. Blant dem er Trinity Road Stand på Aston Villas bane Villa Park en av de mest kjente. Etter Hillsborough-tragedien i 1989 ble mange gamle tribuner revet eller ombygd, deriblant flere av tribunene Leitch hadde designet. Hovedtribunen på Craven Cottage i London og fasaden til Main Stand på Ibrox i Glasgow er blant de få tribunene Leitch designet, som fremdeles eksisterer. Begge disse tribunene er nå vernet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Simon Inglis: Engineering Archie: Archibald Leitch – Football Ground Designer. English Heritage, 2005. ISBN 1-85074-918-3
Artikkel om boka i The Times


== Eksterne lenker ==
Artikkel om Archibald Leitch i The Huddersfield Daily Examiner (18. april 2005)
Jørgen Aall

For stortingsrepresentanten og ordføreren med samme navn, se Jørgen Aall (1806–1894)
For juristen og professoren med samme navn, se Jørgen Aall (professor)Jørgen Aall (født 22. februar 1771 i Porsgrunn, død 7. april 1833 samme sted) var en norsk trelasthandler, eidsvollsmann og stortingsrepresentant. 


== Virksomhet ==
Jørgen Aall fikk handelsutdannelse i England og Frankrike og etter hjemkomsten arbeidet han i farens forretning. Etter farens død i 1798 ble virksomheten delt mellom brødrene og Aall grunnla sin egen forretningsvirksomhet i hjembyen.I Porsgrunn ble han etter hvert borgerrepresentant og stadskaptein samt fransk konsularagent. Uheldige konjunkturer innen trelasthandelen etter betydelige tap under krigen med blant annet kapring av skipene hans medførte at han måtte legge ned handelsvirksomheten.


== Eidsvoll og Stortinget ==
Aall var medlem av i Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814 som 1. representant fra Porsgrunn. Han knyttet seg til Selvstendighetspartiet. Han var også medlem av Stortinget i 1814 og Stortinget i 1815.På Grunnloven 17. mai 1814 satt Jørgen Aall sitt segl med slektsvåpenet Aall, mens broren Jacob Aall benyttet et segl med monogram.Aalls dagbok fra Eidsvoll ble trykket i Yngvar Nielsens Bidrag til Norges historie i 1814.


== Familie ==
Han var sønn av trelasthandler og godseier Nicolai Benjamin Aall, Porsgrunn, og hustru Amborg Wesseltoft samt bror av Jacob, Nils og Benedicte Henrikke Aall gift med Ulrich Fredrich von Cappelen. Stattholder Severin Løvenskiold var deres fetter gjennom hans mor, Benedicte Henriette Løvenskiold født Aall, som var søster av deres far.
Jørgen Aall er gravlagt ved Østre Porsgrunn kirke. 17. mai 1901 ble en bautasten avduket på graven hans.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Haagen Krog Steffens: Slægten Aall, Kristiania 1908
Ivar Kokkersvold: "Eidsvollsmennene fra Telemark", Ætt og Annet, utgave 93, Grenland Ættehistorielag, Skien 2014, side 27-30 med bl.a. Jørgen Aall
Hans Cappelen: "Seglene på Grunnloven 17. mai 1814", medlemsbladet Ætt og Annet, utgave 93, Grenland Ættehistorielag, Skien 2014, side 31-32, med bl.a. Jørgen Aalls våpensegl
Hans Cappelen: «Hva seglene på Grunnloven av 17. mai 1814 kan vise oss», Heraldisk Tidsskrift, bind 11, nr. 110, København oktober 2014, side 452-467, med fotografi og omtale av hans segl på side 458
Jørn Holme (redaktør): De kom fra alle kanter – eidsvollsmennene og deres hus, Oslo 2014


== Eksterne lenker ==
(en) Jørgen Aall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Jørgen Aall hos Norsk senter for forskningsdata
1. FC Köln

1. FC Köln er en fotballklubb fra Köln i Tyskland. Deres hovedrivaler er Bayer 04 Leverkusen, Borussia Mönchengladbach og Fortuna Düsseldorf.
Laget ble til som en sammenslåing av flere klubber i byen, og dukket opp like etter andre verdenskrig. De hadde sin første store periode tidlig på 60-tallet, da de hadde kommet til den øverste divisjonen, og allerede i 1960 kom på andreplass i sluttspillet. I 1962 vant de sluttspillet, og ble tyske mestre, mens året etter tapte laget sluttspillet og kom på andreplass. Etter igjen å ha vunnet Bundesliga i 1964 og kommet på andreplass i 1965, kom laget lenger ned på listen igjen. I 1965 spilte de en UEFA-cupkamp mot Liverpool FC, som etter tre uavgjorte på rad ble avgjort gjennom myntkast, da straffesparkkonkurranse ikke fantes. Myntkastet ble først høykant, før Liverpool vant.
I 1968 var Köln tilbake på vinnersporet ved å vinne cupen, og deretter var de et nesten-lag, som i 1970, 1971 og 1973 tapte cupfinalen, og i 1973 også kom på andreplass i serien. Deres store år var imidlertid i 1978, da de vant både serie og cup. Det var også per avsluttet sesong 2009/10 siste sesong Köln vant serien, men de har i tillegg tre andreplasser. Köln markerte seg også i UEFA-cupen 1985/86, der de kom til finalen i den første UEFA-cupen uten engelske lag etter Heysel-tragedien. Köln tapte finalen mot Real Madrid.


== Kvinnefotball ==
1. FC Köln tok over FFC Brauweiler Pulheim den 1. juli 2009. I sin første sesong som kvinnelag, endte 1. FC Köln på tredjeplass i den nest øverste divisjonen.
Av lagets store spillere kan Sonia Fuss nevnes.Tidligere store spillere inkluderer landslagskeeper Silke Rottenberg.
Se egen artikkel: 1. FC Köln Frauen.


== Meritter ==
Bundesliga
1963–64, 1977–78
2. Bundesliga
1999–2000, 2004–05, 2013–14
DFB-Pokal
1967–68, 1976–77, 1977–78, 1982–83


== Spillerstall ==
Oppdatert 30. januar 2023.


=== Utlånte spillere ===


== Plasseringer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) 1. FC Köln – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 1. FC Köln – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
1. FC Kaiserslautern

1. FC Kaiserslautern er en tysk fotballklubb fra Kaiserslautern i Rheinland-Pfalz. Klubben ble stiftet i 1900 og kalles "Die roten Teufel" (de røde djevlene). Kaiserslautern var en av 16 lag som var med å grunnlegge nåværende Bundesliga i 1963 og spilte sammenhengende i ligaen fram til klubben rykket ned for første gang i 1996. Etter at de rykket direkte tilbake til det øverste nivået i 1997, vant de Bundesliga i 1998 som første, og hittil eneste, nyopprykkede klubb. Kaiserslautern har vunnet den tyske serien fire ganger (1951, 1953, 1991 og 1998) og den tyske cupen to ganger (1990 og 1996).
Kaiserslautern spiller sine hjemmekamper på Fritz-Walter-Stadion, oppkalt etter klubblegenden Fritz Walter, som var kaptein for Tyskland da de vant sitt første verdensmesterskap i 1954. Stadionet har en kapasitet på 49 850 tilskuere og var VM-arena under fotball-VM i Tyskland i 2006.
Kaiserslauterns trener er Marco Antwerpen, styrelederen i klubben er den tidligere FIFA-dommeren Markus Merk, og sportsdirektøren heter Thomas Hengen. Kjente spillere som har spilt for 1. FC Kaiserslautern er blant andre Fritz Walter, Stefan Kuntz, Andreas Brehme, Michael Ballack og Miroslav Klose.
Av norske spillere har Ruben Yttergård Jenssen flest kamper for klubben. Han spilte 89 seriekamper for 1. FC Kaiserslautern fra 2013 til 2016 og på lån i 2018. Azar Karadas og Jon Inge Høiland er andre nordmenn som har vært på lån i klubben. 
Kjetil Rekdal trente klubben i sesongen 2007/08, inntil han fikk sparken i februar 2008.


== Meritter ==
Tysk seriemester (4): 1951, 1953, 1991, 1998
Tysk visemester (4): 1948, 1954, 1955, 1994
DFB-cup vinner (2): 1990, 1996
DFB-cup tapende finalist (5): 1961, 1972, 1976, 1981, 2003
Tysk supercup vinner (1): 1991


== Plasseringer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) 1. FC Kaiserslautern – kategori av bilder, video eller lyd på Commons