jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ekstraterritoriell status

Ekstraterritoriell status er en tilstand som gis til områder eller eiendommer som ligger i en stat, men som ikke er underlagt statens jurisdiksjon.
Det hevdes av og til at ambassader har ekstraterritoriell status, ved at de ikke er en del av territoriet til den staten de ligger i, men derimot del av territoriet til senderstaten. Dette er ikke riktig. En ambassade er underlagt vertsstatens lovgivning, noe som blant annet innebærer at straffbare handlinger vil være underlagt nasjonal straffelov fullt ut, utbygging på eiendommen vil kreve byggetillatelse osv. 
Ambassadeområdet og ambassadens personell har derimot diplomatisk immunitet, slik at vertsstatens myndigheter ikke kan gjennomføre tvangstiltak på ambassadens eller residensen område eller overfor utsendte diplomater.  Et unntak gjelder for pågående forbrytelser som kan stanses, for eksempel fyllekjøring.  Dersom tvister oppstår er det forutsatt at disse løses gjennom diplomatiske kanaler.  Det er imidlertid verdt å være oppmerksom på at immuniteten ikke eksisterer for å verne den enkelte person eller ambassade, men for å verne senderstaten. Av dette følger at senderstaten kan velge å oppheve immuniteten, slik at vertsstaten kan sette i verk tvangstiltak på vanlig måte.  Det er bare akkrediterte diplomater i vertsstaten som nyter slik status, ikke enhver person som besitter et diplomatpass.
Vatikanstaten er en av de stater som har flest ekstraterritorielle områder. Da Vatikanstaten ble opprettet i 1929 måtte pavestolen gi opp sine territorielle krav i Italia, men en rekke eiendommer i Roma, samt det pavelige landstedet Castel Gandolfo, har ekstraterritoriell status og er dermed ikke underlagt italiensk lov. Dette gjelder en rekke av Vatikanets kontorbygninger og en del kirker. De fleste kristne katakomber i Roma er også ekstraterritorielle eiendommer under Vatikanstaten, og administreres av Den pavelige kommisjon for hellig arkeologi i stedet for de italienske arkeologiske myndigheter.


== Kilder ==
Wienkonvensjonen om diplomatisk samkvem. Undertegnet i Wien 18. april 1961 – PDF
Nucor Corporation

Nucor Corporation er den største stålprodusenten i USA. De rapporterte i 2003 en årlig omsetning på over 6,2 milliarder dollar. 
Nucor resirkulerer årlig over 19 millioner tonn skrapstål. Nucor kommer fra bilprodusent Ransom E. Olds, som grunnla Oldsmobile og Reo Motor Cars. Gjennom en serie transaksjoner ble organisasjonen Olds grunnla til Nuclear Corporation of America. Nuclear Corporation var involvert i atominstrument og elektronisk anliggende forretninger på 50 - og 60-tallet. Organisasjonen kjempet seg gjennom mange år med negative resultater, og i 1964 var konkursen nær. Samme året ble F.Kenneth Iverson innsatt som administrerende direktør og Samuel Siegel som assisterende direktør for finansavdelingen. Denne forandringen i ledelsen ledet til en omstrukturering og en avgjørelse om å bygge firmaet rundt de mest lønnsomme delen av driften. 
Organisasjonen flyttet hovedkvarteret fra Phoenix, Arizona til Charlotte, North-Carolia i 1966. Nucor Corporation, som de heter i dag, fikk navnet i 1972. De bygde opp en by som stort sett var basert på minimøllen de brukte for å produsere stål. Området de bygde i var fram til da preget av primærindustrien (bønder).


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Louise Ulrike av Preussen

Louise Ulrike av Preussen (født 24. juli 1720, død 16. juli 1782) var datter av kong Fredrik Wilhelm I av Preussen og Sophie Dorothea av Hannover, prinsesse av Storbritannia. Hun var det femte av seks søsken av Fredrik den store. Dronning av Sverige (som Lovisa Ulrika) fra 1751 til 1771.
Etter brorens ønske giftet hun seg den 29. august 1744 med Adolf Fredrik av Holstein-Gottorp, som ble svensk konge i 1751.
Paret fikk fire barn:

Gustav III, konge av Sverige
Karl XIII/II, konge av Sverige og Norge
Fredrik Adolf, hertug av Östergötland
Sofia Albertine, prinsesse av Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Louise Ulrike hos Runeberg
Trompet

Trompet er et blåseinstrument i messing med et munnstykke formet som en skål/kopp. Trompeten har vanligvis tre ventiler og det vanligste er instrumenter som er stemt i B♭ eller C og har et omfang på nesten tre oktaver fra lille fiss. Trompeter lages i dag med stemming også i D, E♭, A, G og F. Forløperen til trompeten var romernes tuba.


== Trompetens utvikling ==
De første typene av trompeter var signalinstrumenter, som f.eks. jakthorn. Opprinnelig var trompeten rett. Den kom i to utgaver en kort (clara) og en lang (busina). Den tilbøyde formen fikk trompetinstrumentene ca. år 1500 etter at araberne hadde innført lange og smale trompeter ca. år 1000; instrumenter som i Frankrike betegnes Buisine. Senere forsøkte man å komme over de begrensningene som naturtoneskalaen hadde. På 1700-tallet forsøkte man å utvide toneregisteret ved å plassere løse rørdeler på trompetene, og en tid ble det laget klaffetrompeter med klaffer som på en klarinett, men helt i begynnelsen av 1800-tallet startet man å konstruere trompeter med ventiler. Etter denne «revolusjonen» har ikke så store forandringer funnet sted.


== Bruksområder ==

Trompeten har en gjennomtrengende klang og brukes ofte med tromboner og valthorn, noe som skaper en mektig og fanfareaktig klang. Trompeten fungerer med sitt store dynamiske register og fleksibilitet ypperlig som soloinstrument. I symfoniorkester er det vanligvis 2–4 trompeter som spiller sammen med de andre messinginstrumentene valthorn, trombone og tuba. Hver trompet pleier, slik som de andre blåseinstrumentene i orkesteret, å ha individuelle stemmer.
Trompet brukes i alle mulige musikkgenre og i jazz har trompeten ofte en viktig rolle.


== Nærliggende instrumenter ==
Basstrompeten er en nær slektning av trompeten, men er stemt en oktav lavere. Piccolotrompeten er i sin tur stemt en oktav høyere enn en vanlig trompet og har ofte fire ventiler. Pockettrompeten er i all vesentlighet en vanlig trompet som er bygget svært kompakt, for at den skal ta liten plass; klangen skiller seg dog også litt fra en vanlig trompet på den måten at den blir tørrere. Flügelhorn og kornett er nære slektninger av trompeten, men disse har en mer konisk konstruksjon (boring).


== Kjente trompetister ==
Maurice André
Tine Thing Helseth
Ole Edvard Antonsen
Louis Armstrong
Alison Balsom
Miles Davis
Dizzy Gillespie
Nils Petter Molvær
Chet Baker
Wynton Marsalis
Enrico Rava


== Se også ==
Liste over trompetister
Kornett
Flygelhorn
Trombone
Tuba
Messingblåseinstrument
Blåseinstrument
Musikkinstrument


== Eksterne lenker ==
«DigitaltMuseum: Søk:  'trompet'».
Sylvia Brustad

Sylvia Kristin Brustad (født 19. desember 1966 i Elverum) fra Drevsjø i Hedmark er en norsk tidligere Arbeiderparti-politiker og tidligere stortingsrepresentant og statsråd i fire departementer.
Brustad har eksamen fra videregående skole 1985 og var elev ved Arbeiderbevegelsens Folkehøgskole, Ringsaker (medialinjen) 1985–1987. Hun har arbeidet som journalist i LO-bladene LO-Aktuelt (1987–88) og Aktuelt perspektiv (1988–1989). Hun ble stortingsrepresentant i 1989 og var fulltidspolitiker i 20 år. Hun tok ikke gjenvalg til Stortinget i 2009. Brustad var statsråd i Thorbjørn Jaglands regjering og i Jens Stoltenbergs første og andre regjering. Hun gikk av som statsråd høsten 2009. Fra februar 2010 til 2013 var Sylvia Brustad konstituert som fylkesmann i Hedmark.Brustad var daglig leder for Aker Kværner Holding AS fra 2013 til 2015, fire år etter at hun var sentral i striden mellom Aker og regjeringen i 2009. I tiden 2017 til 2019 var hun helsedirektør i Arbeidsgiverforeningen Spekter.


== Politisk karriere ==
Sylvia Brustad ble innvalgt til Stortinget for Hedmark i 1989 for første gang. I 1990 ble hun med i Aps kvinnepolitiske utvalg og var leder fra 1992 til 1998. Brustad var medlem av Arbeiderpartiets sentralstyre fra 1992 til 1998 og fra 2003 til 2009. Hun var også medlem av Aps gruppestyre i Stortinget fra 1993 til 2005, avbrutt med opphold som statsråd i periodene 1996 til 1997 og 2000 til 2001. 


== Stortingskomiteer ==
1989 – 1993: Medlem av Forbruker- og administrasjonskomiteen
1993 – 1996: Leder av Sosialkomiteen
1997 – 2000: Leder av Kommunalkomiteen
2001 – 2005: Medlem av Energi- og miljøkomiteen


== Regjeringsmedlem ==
1996–1997: Statsråd i Barne- og familiedepartementet. Hun var en av de yngste statsrådene i Norgeshistorien da hun 29 år gammel ble barne- og familieminister i 1996.
2000–2001: Statsråd i Kommunal- og regionaldepartementet
2005–2008: Statsråd i Helse- og omsorgsdepartementet
2008–2009: Statsråd i Nærings- og handelsdepartementet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sylvia Brustad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sylvia Brustad på Internet Movie Database 
(no) Sylvia Brustad hos Stortinget 
(no) Sylvia Brustad hos Norsk senter for forskningsdata
Liste over Norges barne-, familie-, likestillings- og inkluderingsministre

Dette er en liste over Norges familieministre. Den første ministeren for familier og forbrukere ble utnevnt i 1956. Mellom 1972 og 1990 eksisterte ikke departementet lenger, og det meste av arbeidet ble overført til Sosialdepartementet. Fra 1991 til 2005 het ministerposten det Barne- og familieminister. I 2006 ble den offisielle tittelen endret til barne- og likestillingsminister. I 2010 fikk stillingen tittelen barne-, likestillings- og inkluderingsminister. I 2016 ble begrepet inkludering droppet igjen. Siste navneskifte fant sted i januar 2019 og det tilhørende departementet har siden blitt kalt Barne- og familiedepartementet.
Nåværende barne- og familieminister er Kjersti Toppe (Sp).


== Navn på departementet ==
Familie- og forbrukerdepartementet (1956–1972 og 1990)
Barne- og familiedepartementet (1991–2005)
Barne- og likestillingsdepartementet (2006–2009)
Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet (2010–2016)
Barne- og likestillingsdepartementet (2016–2019)
Barne- og familiedepartementet (2019–)


== Liste ==


== Referanser ==
Brød

Brød er en matvare bakt av mel fra en eller flere kornsorter. 
Brød har vært en viktig og næringsrik del av kostholdet siden begynnelsen på jordbrukssamfunnet. Opprinnelig ble melet blandet med vann og stekt i glør eller på hete steiner som uhevet brød. Eksempler fra i dag er flatbrød og knekkebrød. 
I 2013 ble det funnet 14.400 år gamle brødrester i det nordøstlige Jordan. 24 forkullete brødsmuler dukket opp da arkeologer undersøkte ildsteder etter jeger- og samlerkultur. Brødbaking er dermed 4.000 år eldre enn jordbruk og korndyrking. Fra arkeologiske funn bl.a. i Egypt vet man at man allerede for 5.000 år siden kjente til hevet brød. 
Brød lages i en rekke varianter, alt fra helt lyst (loff) til grovt. Kneippbrød er det mest bakte brødet i Norge. Jo grovere brødet er, desto rikere blir brødet på kostfiber, mineraler og vitaminer. Brød regnes for grovt når minst 50 % eller mer av melmengden er sammalt mel eller hele korn.
Vanlige tilsetninger i brød er diverse frø, som sesamfrø eller solsikkefrø.
Brød kan enten spises som det er, ofte som tilbehør til varme retter, eller skjæres i skiver og smøres som smørbrød med pålegg. Blant annet i Frankrike er det vanlig å spise brød der pålegget (for eksempel modnet ost) spises separat i annenhver bit, men i Skandinavia er det vanlig å skjære pålegget i tynne skiver og legge det oppå.


== Bildegalleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bread – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bread – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Søkbar digitalkopi av Brød fra hele verden av Eric Treuille & Ursula Ferrigno, utgitt av Teknologisk forlag 1999
Gottlieb von Jagow

Gottlieb von Jagow (født 22. juni 1863 i Berlin, død 11. januar 1935 i Potsdam) var en tysk diplomat og politiker. Han var riks-statssekretær for utenrikssaker fra 1913 til 1916.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Jagow kom fra en gammel adelsslekt fra Brandenburg som første gang nevnes i 1268 og som siden 1300-tallet har hatt sin tilknytning og slott i Altmark. Før Jagow ble utenriksminister, var han i årene 1907 til 1909 ambassadør i Luxembourg og deretter fram til 1913 i Italia.


=== Utenriksminister ===
Den 11. januar 1913 ble han utnevnt til utenriksminister av keiser Wilhelm II. Han førte en forsiktig utenrikspolitikk og var opptatt av å sikre gode forbindelse til Storbritannia.
Han støttet rikskansler Theobald von Bethmann-Hollwegs blankofullmakt til Østerrike-Ungarn under julikrisen i 1914 i håp om å unngå en storkrig, samtidig som han mente at en krig mot Russland måtte komme. Han advarte tidlig om at Storbritannia og Frankrike ville bli dratt med i en ny krig. Videre advarte han mot å ha tiltro til Schlieffenplanen og at Tyskland slik risikerte den tofrontskrigen en søkte å unngå. Etter krigserklæringen mot Russland, gikk han derfor mot at Tyskland i henhold til Schlieffenplanen skulle rykke inn i Belgia, da dette måtte føre til at Storbritannia gikk inn i krigen.
Jagow var sterkt imot at Tyskland skulle innlede uinnskrenket ubåtkrig, da han forutså at dette ville trekke USA med i krigen. Da han heller ikke denne gangen fikk gehør for sine synspunkter, gikk han av som utenriksminister i november 1916.


=== Biografi og memoarer ===
Han gikk for å være stillfaren og lærd, men samtidig som en av de dårligste talere i den tyske Reichstag. James W. Gerard, som den gang var ambassadør for USA i Tyskland, skrev i sin erindringsbok My Four Years in Germany at Jagow var blitt tvunget ut av sitt embede på grunn av agitasjon mot ham fordi han manglet styrke og gjennomslagskraft i sitt forsvar av landets politikk i Riksdagen.
Om skyldspørsmålet etter første verdenskrig, skrev Jagow i sine memoarer Ursachen und Ausbruch des Weltkriegs («Verdenskrigens årsaker og utbrudd») i 1919:

Så lenge det har vært politikk – d.v.s. historie – har forskjellen mellom folkene vært en appell til våpnenes avgjørelse. Heltene til alle tider og i alle land vil dermed også være 'skyldige'. Halvparten av alle statuer i verden må rives ned som følger av dette. Tyskland, Keiseren, Kansleren, og alle andre ansvarlige lederne ønsket ikke krigen. Bruken av begrepene 'skyld' og 'straff' nærmer seg motbydelig hykleri. Ønsker Ententen virkelig å rettferdiggjøre foran sine egne folk de 'ublu' kravene som de stiller sine beseirede motstandere, i blindt hat, eller er det et kaldt ønske om å ødelegge?


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Hellmut Seier: «Jagow, Gottlieb.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 10, Duncker & Humblot, Berlin 1974, ISBN 3-428-00191-5, s. 299 f. (digitalisering).
Ulrich von Brockdorff-Rantzau

Ulrich von Brockdorff-Rantzau (født 29. mai 1869 i Schleswig, død 8. september 1928 i Berlin) var en tysk greve, diplomat og politiker (partiløs). Han var statssekretær, senere minister, og dermed leder av utenriksdepartementet fra 1918 til 1919. Han var i 1919 leder av den tyske delegasjonen til fredskonferansen i Paris. Han nektet til sist å underskrive det siste utkastet til fredstraktat, som han karakteriserte som «diktat». Dette førte til regjeringen Scheidemanns avgang.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var sønn av den prøyssiske embetsmannen Hermann Graf zu Rantzau (1840–1872) og Juliane von Brockdorff. Begge foreldrene kom fra fra gammel schleswig-holsteinsk adel. Slekten Rantzau kan spores tilbake til 1100-tallet. Den bereiste Johann Rantzau var stattholder i Danmark og var til stede ved Martin Luthers opptreden i Riksdagen i Worms. Daniel Rantzau, som kjempet for Danmark mot svenskene og ble besunget av nasjonaldikteren Oehlenschläger. Hans mest berømte ane var stattholderen Heinrich Rantzau, som assisterte tre danske konger og forvaltet flere hertugdømmer. Det gjaldt blant annet Schleswig-Holstein, Wellingsbüttel og Wandsbeck. Han eide 6.300 bøker og var kunstsamler og forfatter. Portrettet av den franske marskalk Josias Rantzauh, fantes i Versailles, da fredsforhandlingene fant sted der.
Hans grandonkel på morssiden, Ludwig Ulrich Hans Baron von Brockdorff (1806–1875), en tidligere dansk sendemann i Berlin, Madrid og Lisboa, og hans hustru  Cäcilie, hvis eneste barn døde i 1866, adopterte i 1873 den foreårige Ulrich, som fikk dobbeltnavnet Brockdorff-Rantzau. Fra adoptivforeldrene arvet han landgodstet Annettenhöh ved Schleswig.


=== Studier ===
Rantzau studerte jus i Neuchâtel og Freiburg im Breisgau, og ble dr. jur. i 1891.


=== Diplomatisk og politisk karriere ===
Mellom 1891 og 1893 tjenestegjorde han i den prøyssiske hæren, og ble dimittert som sekondløytnant etter å ha blitt skadet. Han trådte deretter inn i utenrikstjenesten. Fra 1897 til 1901 var han sekretær ved ambassaden i St. Petersburg. I 1901 ble han forflyttet til Wien. Mellom 1909 og 1912 var han tilknyttet generalkonsulatet i Budapest. I 1912 ble han gesandt til Danmark.
Fra 1918 var han statssekretær og leder av utenriksdepartementet, og fra februar 1919 til juni samme år, med tittelen utenriksminister i Philipp Scheidemanns regjering. Brockdorff-Rantzau ledet den tyske delegasjonen under fredsforhandlingene i Paris, og som til slutt resulterte i Versaillestraktaten. De alliertes motforslag 20. juni 1919 betegnet han som diktat, og nektet å underskrive. Hele regjeringen Scheidemann gikk deretter av.I september 1922 ble von Brockdorff-Rantzau utnevnt til tysk sendemann i Moskva og deltok deretter i de forhandlinger som i oktober 1925 førte til den tysk-russiske handelsavtale og i april 1926 til den tysk-russiske vennskapsavtale. 
I 1920 utgav Brockdorff-Rantzau under tittelen Dokumente en samling av sine programuttalelser fra sin tid som utenriksminister.


== Referanser ==
Xingu

Xingu (portugisisk: Rio Xingu) er ei sideelv til Amazonas i Brasil, og er om lag 1 980 kilometer lang.
Elva har sitt utspring i delstaten Mato Grosso. Der starter den som elva Tamitatoaba og renner etter hvert sammen med elvene Romero og Colisu. Disse tre elvene danner Xingu eller Parana-Xingu som renner nordover gjennom delstatene Mato Grosso og Pará. Fossen Itamarca danner det øverste punktet hvor elva er farbar med større fartøy. Ved utløpet til Amazonaselva, ved Porto de Moz danner Xingu en stor sjø og de to elvene løper sammen i en labyrint av mindre øyer og grupper av trær.
Xingu har fått navnet sitt etter den indianske urbefolkningsgruppen Xingu. Det er også navnet på en nasjonalpark i området.
Det har vært sterke protester mot utbygging av demninger i elva, bare prosjektet Belo Monte-demningen kan gi en oversvømming som fører til flytting av minst 16 500 personer nedenfor Volta Grande, stort sett urbefolkning.


== Referanser ==
Monte Roraima

Monte Roraima (også Mount Roraima, Cerro Roraima, Pico do Roraima, Roraima) er et fjellmassiv (eller tepui) som grenser til Venezuela, Guyana (uenighet med Venezuela) og Brasil. Det er det høyeste fjellet i Guyana (2 772 moh.) og den brasilianske delstaten Roraima (2 734 moh.). 
Roraima er en tepui, et platåfjell, av sandstein som stiger opp av et landskap med skog og savanne. Den er en av flere tepuier i Canaima nasjonalpark i Venezuela hvor Roraima utgjør et hjørnepunkt i sørvest for omrisset av nasjonalparken. Disse platåfjellene er sett på som noen av de eldste geologiske formasjonene en finner på jorden. De er datert til prekambrium, geologer mener tepuiene ble dannet for ca. to milliarder år siden. I hele Gran Sabana i Venezuela finnes det 97 slike platåfjell. 
Fjellsidene rundt Roraima er steile og bratte, men det finnes ei rute opp til platået fra venezuelansk side som ikke krever klatring og som er mye brukt av turister med utgangspunkt fra byen Paratepui.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mount Roraima – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mount Roraima – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Triztán Vindtorn

Triztán Gyldenløwe Vindtorn (født 31. juli 1942 i Drammen, død 4. mars 2009), tidligere navn Kjell Erik Larsen, Kjell Erik Vindtorn og Triztán Vindtorn (fra 1999), var en norsk surrealistisk lyriker og artist.
Han debuterte i 1970 med samlingen Sentrifuge. Vindtorn var også kjent utenfor Norges grenser og høstet applaus for sine diktopplesninger i Mexico, USA og Japan. I Tyskland er hans dikt utgitt på plate. Vindtorn utgav nærmere 30 diktsamlinger siden debuten i 1970. På 80-tallet var han med på å starte gruppen stuntpoetene. Han brøt gjerne med vanlige språklige regler, slik at diktene av og til kan virke «meningsløse». Ofte brukte han viltre ordspill, besjeling av livløse gjenstander og personifisering av abstrakte begreper.   
I 2013 ble Triztan Vindtorn poesipris etablert i hans navn.


== Bibliografi ==
Sentrifuge – dikt (1970)
Med solbriller i tunnelen  – dikt (1973)
Froskemannskoret – dikt (1974)
Versjoner i feberpels – dikt (1975)
Barbeinte skyskrapere – dikt (1976)
Koden til muskelskapet – dikt (1977)
Hamrende vaffelhjerter – dikt (1978)
Huset gråt mye som barn – dikt (1979)
Trafikklys for elver – dikt (1980)
I vingenes fotspor – dikt (1981)
Vi pusser tankens briller – dikt (1982)  (i Tappet i 1942, sammen med Arne Ruste og Terje Johanssen)
Vokt Dem for huden – dikt (1983)
Duften av kompassroser – dikt (1984)
Det nedbrente luftslott. En diktsyklus – dikt (1988)
Drammen i 4 temperaturer, Prosalyrikk, 1989 (sammen med Devegg Ruud)  
Til deg som søv bort dine draumar  – dikt (1990)
Vindblomster fra den innerste esken. Dikt og collager – dikt (1991)
Hvit hegre over Silkeveien – dikt (1992)
Som sunket i orda – dikt (1993)
Danneborg i mitt langbente hjerte – dikt (1994)
Mellom barken og verden – dikt (1996)
Hodet er den eneste trekrone som vokser inn i himmelen. En diktkrets om kjærlighet – dikt (1998)
På fantasiens barrikader – dikt i utvalg (2002)
Å skjøte en regnbue – dikt (2003)
Skriften bak speilet – dikt (2005)
Slik trær føder barn – dikt (2006)
Jeg kan høre din hånd synge – dikt (2007)
Sirkus for usynlige elefanter. En diktsyklus – dikt (2008)


== Priser ==
Aschehougprisen 1982
Doblougprisen 1991
Brakeprisen 2004, for Å skjøte en regnbue


== Filmer ==
På Fantasiens Barrikader - dokumentarfilm/ roadmovie av Sondre H Bjørgum (2007)
Homo Ludens- eller 7 kapittel frå eit rastlaust liv - dokumentarfilm av Sondre H Bjørgum. (2011)


== Diskografi ==
Nattkonsert med lydskulpturer: Sandvika 8. september 1991 (1996), med Kjell Samkopf & Sverre Hoel


=== Deltar på ===
Jonas Fjeld: Texas Jensen (1993)
Deo Kiligitto: Shinengera – Livslyst og glede (1995)
Taktløs: Norsk muntlig (2003)
MTG Music: Fight Apathy – 46 artister, 31 nyinnspillinger (2009)
Nordicae: Drammens hjerte (2011)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Triztán Vindtorn hos Sceneweb 
(no) Kjell Erik (Triztan) Vindtorn i NRK Forfatter
(no) Kjell Erik Vindtorn i Drammens Tidende