jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gianluca Vialli

Gianluca Vialli (født 9. juli 1964, død 6. januar 2023) var en italiensk fotballspiller og -trener. Han spilte for US Cremonese, UC Sampdoria, Juventus og Chelsea FC. Han var også manager i engelsk fotball.


== Klubb karriere ==


=== Cremonese ===
Spilte i klubben fra 1980 til 1984 og fikk med seg 105 kamper og scoret 23 mål. Han vant ingen titler med klubben.


=== Sampdoria ===
Kom til klubben i 1984. Vialli scoret den 13. september 1989 på Brann Stadion da Sampdoria slo Sportsklubben Brann 2-0 i en tidlig runde av Cupvinnercupen 1989/90. Sampdoria vant senere denne cupen. Året etter opplevde han selve høydepunktet i sin karriere da Sampdoria vant sitt første og hittil eneste seriemesterskap. Klubben ledet serien fra start til mål. Sampdoria hadde et utrolig godt lag, men Vialli var den store stjernen og ble toppscorer i Serie A den sesongen med 19 mål. I 1992 ble han den daværende dyreste spiller i verden da Juventus kjøpte han fra Sampdoria for 160 millioner kroner. Han spilte 223 kamper og scoret 85 mål for klubben.


=== Juventus ===
Han spilte i klubben fra 1992 til 1996, men vant ikke noe med klubben før i 1995. Juventus tok «the double» og Vialli ble toppscorer. I 1996 fulgte de opp og vant Champions League. Finalen i Champions League ble hans siste kamp for Juventus. Da han dro til England hadde han 102 kamper og 38 mål i klubben.


=== Chelsea ===
Han spilte tre sesonger i Chelsea, og var med på å vinne både Cupvinnercupen, FA-cupen og Ligacupen. Han spilte 58 kamper for klubben og scoret 21 mål.


== Landslaget ==
Vialli spilte 59 kamper på landslaget og scoret 16 mål. Han var med i Italias tropp under VM i 1986 og i 1990.


== Manager ==


=== Chelsea ===
I 1998 ble han ansatt som spillende manager for Chelsea, og i 1999 sluttet han som spiller men fortsatte som manager. Chelsea tok med ham som manager titlene FA-cupen, Ligacupen, Cupvinnercupen. Da Chelsea vant Cupvinnercupen i 1998 så ble Vialli med en alder av kun 33 år og 308 dager den inntil da yngste manageren som hadde vunnet en stor europeisk tittel. I 2001 fikk han sparken fra Londonklubben.


=== Watford ===
Han var manager i Watford sesongen 2001-02.


== Annet ==
I 2018 offentliggjorde han at han året før hadde hatt kreft, men at han var blitt frisk. I april 2020 opplyste han at han igjen hadde hatt kreft (denne gangen bukspyttkjertelkreft), men etter sytten måneders cellegiftbehandling var blitt erklært kreftfri. 6. januar 2023 døde han av sykdommen, 58 år gammel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gianluca Vialli – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gianluca Vialli på Internet Movie Database 
(en) Gianluca Vialli på Discogs 
(de) Gianluca Vialli – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Gianluca Vialli – FIFA 
(en) Gianluca Vialli – UEFA 
(fr) Gianluca Vialli – LÉquipe 
(en) Gianluca Vialli – Transfermarkt 
(en) Gianluca Vialli – Transfermarkt (manager) 
(en) Gianluca Vialli – national-football-teams.com 
(en) Gianluca Vialli – WorldFootball.net 
(en) Gianluca Vialli – Soccerbase.com 
(en) Gianluca Vialli – Soccerbase.com (manager)
Jordforsk

Jordforsk – Senter for jordfaglig miljøforskning var et nasjonalt kompetansesenter for miljøspørsmål knyttet til både jord, vann, avfall og landskap, støttet av Miljøverndepartementet og Landbruksdepartementet. Senteret ble opprettet i 1989 ved sammenslåing av GEFO (Institutt for georessurs- og forurensningsforskning) og Det norske jord- og myrselskap. 1. januar 2006 ble Jordforsk slått sammen med Planteforsk og Norsk senter for økologisk landbruk (NORSØK) til Bioforsk.
Jordforsk var et av de nasjonale miljøinstituttene som utgjorde Miljøalliansen. De andre var Norsk institutt for vannforskning (NIVA), Norsk institutt for luftforskning (NILU), Norsk institutt for by- og regionforskning (NIBR), Norsk institutt for naturforskning (NINA), Norsk institutt for kulturminneforskning (NIKU) og CICERO Senter for klimaforskning.


== Virksomhet ==
På oppdrag fra næringsliv, offentlige styresmakter og virksomheter, konsulentfirmaer og enkeltpersoner drev Jordforsk forskning for å bidra til langsiktig og utviklende forvaltning av jord, vann, avfall og landskap.


== Organisasjon ==
Jordforsk var organisert som en privat stiftelse og hadde fire faggrupper:

Vannkvalitet og arealbruk
Jordkvalitet og jordressurser
Avfall og miljøgifter
Naturbaserte rensesystemer


== Eksterne lenker ==
Jordforsks hjemmeside
Det norske jord- og myrselskap

Det norske jord- og myrselskap (DNJM) ble stiftet i 1972 ved at selskapene Ny Jord og Det norske myrselskap gikk sammen. 
Nydyrking og bureising var viktige oppgaver for dette selskapet. 


== Virksomheten i dag ==
I 1986 overtok selskapet Statens jordundersøkelse ved NLH, og bygde ut sin egen virksomhet, Landbrukets analysesenter, med moderne apparat og utstyr. I 1989 fusjonerte DNJM og Institutt for georessurser og forurensningsforskning (GEFO) til Jordforsk.
Det norske myrselskap

Det norske myrselskap ble stiftet 11. desember 1902 og hadde som formål «tilgodegjørelse av landets myrer». 
På begynnelsen av 1900-tallet opplevde Norge en periode med dårlige arbeidsvilkår og lave lønninger. Det var økonomiske kriser i jordbruket, og industrien var dårlig utbygd og kunne ikke ta imot den økende befolkningsveksten. Myrene var en ressurs, både til oppdyrking og til bruk til tekniske formål. Arbeidsoppgavene i Det norske myrselskap endret seg gjennom de ulike epokene. De første 30 åra stod produksjon av brenntorv og torvstrø, samt myrdyrking i fokus. Senere dreide arbeidet seg mer om jordvern og registrering av landskapstyper, og i perioden 1952-72 var det stor aktivitet omkring fôrproduksjon og fellesbeite.
I 1972 gikk Det norske myrselskap og Selskapet Ny Jord (stiftet i 1908) sammen til Det norske jord- og myrselskap (DNJM). Da ble utvikling på bureisingsfeltene en viktig oppgave. I samsvar med vedtak i Stortinget overtok selskapet Statens jordundersøkelse ved NLH i 1986 og bygde ut sin egen virksomhet, Landbrukets analysesenter, med moderne apparater og utstyr. I 1989 fusjonerte DNJM og GEFO (Institutt for georessurser og forurensningsforskning) til Jordforsk.
Norsk institutt for kulturminneforskning

Norsk institutt for kulturminneforskning (NIKU) er en norsk stiftelse som ble opprettet i 1994 som et nasjonalt og internasjonalt senter med kompetanse på kulturminneforskning. Fra 1994 og til og med 2002 inngikk NIKU sammen med Norsk institutt for naturforskning (NINA) i Stiftelsen for naturforskning og kulturminneforskning. NIKU driver forskning og oppdragsvirksomhet for offentlig forvaltning og private aktører på felter som by- og landskapsplanlegging, konservering, arkeologi og bygningsvern.


== Organisasjon ==
NIKU består av seks fagavdelinger og stab.  
Fagavdelingene er: 

Digital arkeologi
Arkeologi
Konservering
Bygning
Nordområde
Kulturarv og samfunnNIKUs fagansatte er konservatorer, arkeologer, arkitekter, ingeniører, geografer, etnologer, samfunnsvitere, kunsthistorikere, forskere og rådgivere med spesiell kompetanse på kulturarv og kulturminner. Instituttet fokuserer på bygningers kulturhistoriske verdier og tilbyr kunnskap om forvaltning, drift, vedlikehold og utvikling, og gjennomfører bygningsundersøkelser, dateringer, tilstandsvurderinger, sårbarhetsanalyser og fargeundersøkelser. I tillegg har NIKU et lovfestet ansvar for arkeologiske undersøkelser i middelalderbyene i Norge, samt ved kirkebygg, kloster- og borganlegg fra middelalderen.


== Tjenesteområder ==
Konservering av kunst og inventar
Konservering eldre bygninger og anlegg
Arkeologiske utgravinger i middelalderbyene og ved middelalderske kirkebygg
Forskning og utvikling av arkeologiske metoder, herunder arkeologisk geofysikk og flybåren laserskanning (LiDAR)
Kulturminner og forvaltning
Arealplanlegging og konsekvensutredninger
Næringsutvikling og verdiskapningNIKU hadde ved utgangen av 2022 om lag 100 fast ansatte og har kontorer i Oslo, Bergen, Trondheim, Tromsø og Tønsberg.
NIKU er en del av Miljøalliansen, som er et strategisk samarbeid mellom miljøforskningsinstituttene i Norge. NIKUs nordområdeavdeling i Tromsø er en del av Framsenteret. 


== Ledere ==
Carsten Palludan-Müller (2003–2017)
Kristin Bakken (2017–)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NIKU
CICERO Senter for klimaforskning

CICERO Senter for klimaforskning (av Center for International Climate and Environmental Research Oslo) er et norsk tverrfaglig forskningsinstitutt. Det ble opprettet av den norske regjeringen i 1990. Det er organisert som en selveiende stiftelse og er en del av Universitetet i Oslos «randsone». Stiftelsen har internasjonal klimaforskning som spesialfelt og tar på seg oppdrag for næringslivet, nasjonale og utenlandske styresmakter. CICERO har fra 1994 arrangert det nasjonale Klimaforum og er ansvarlig utgiver av klimatidsskriftet Klima. 
Fra formålsparagrafen: «Stiftelsens oppgave er å drive forskning, utredning, rådgivning og informasjon om klimarelaterte globale miljøspørsmål og internasjonal klimapolitikk med sikte på å fremskaffe kunnskap som kan bidra til å redusere klimaproblemet og å styrke det internasjonale klimasamarbeidet.» 
CICERO er en del av CIENS – Forskningssenter for miljø og samfunn, og er tilknyttet Universitetet i Oslo gjennom en samarbeidsavtale som definerer CICERO som del av UiOs «randsone». Frem til 2018 lå CICEROs hjemmeside som et underdomene på UiOs domene. Senteret har 70 ansatte, hvorav 40 prosent av forskerne er økonomer, 30 prosent er statsvitere og antropologer og 30 prosent er naturvitere.CICERO jobber med forsknings- og formidlingsoppdrag finansiert av blant annet Norges forskningsråd og EUs rammeprogrammer. I tillegg utføres forsknings- og konsulentoppdrag for departementer og underliggende etater, næringslivet og nasjonale og internasjonale organisasjoner, blant annet Verdensbanken. I november 2013 godkjente senteret verdens første private grønne fond. 


== Direktører ==
Ted Hanisch (1990–1993)
Helga Hernes (1993–1996)
Knut H. Alfsen (1997–2002)
Pål Prestrud (2002–2012)
Cecilie Mauritzen (2012–2013)
Kristin Halvorsen (2014–)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
CICEROs nettsted
Gerhard Munthe (1919–1997)

Gerhard Frantz Wilhelm Munthe (født 28. januar 1919 i Oslo, død 5. oktober 1997) var en norsk bibliotekar. Han var riksbibliotekar, det vil si leder for  Riksbibliotektjenesten (RBT), statens øverste organ for faglig dokumentasjon og fag- og forskningsbibliotek, fra 1975 til 1989.


== Referanser ==
Andrea Barzagli

Andrea Barzagli (født 8. mai 1981) er en italiensk tidligere fotballspiller.29. januar 2011 ble det bekreftet at han er klar for italienske Juventus i Serie A.
11. mai 2016 skrev han under en ny kontrakt til 30. juni 2018 med Juventus.


== Landslaget ==
Under VM 2006 i Tyskland fikk han plass i startoppstillingen i kvartfinalen mot Ukraina.
Han ble tatt ut i Italias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.Han ga seg på landslaget etter tapet mot Sverige i kvalifiseringen til VM 2018.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Andrea Barzagli – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Andrea Barzagli – Olympics.com 
(en) Andrea Barzagli – Olympic.org 
(en) Andrea Barzagli – Olympedia 
(en) Andrea Barzagli – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Andrea Barzagli – Italias olympiske komité 
(en) Andrea Barzagli – FIFA 
(en) Andrea Barzagli – UEFA 
(fr) Andrea Barzagli – LÉquipe 
(en) Andrea Barzagli – Transfermarkt 
Spillerprofil (på Palermos offisielle nettsted)
Sejer – Se deg ikke tilbake

Sejer – Se deg ikke tilbake er en norsk krim- og dramaserie om etterforsker Konrad Sejer som gikk på NRK1 i 2000. Handlingen tar utgangspunkt i drapet på en ung tenåringsjente. Liket av henne blir funnet ved et tjern. Hovedrollen som Konrad Sejer spilles av Bjørn Sundquist.  Regien er ved Eva Isaksen. Serien er basert på Karin Fossums roman med samme tittel fra 1996.  
Serien ble belønnet med en Amanda i klassen beste dramatisk fjernsynsproduksjon, mens Sundquist vant en Amandapris i klassen beste skuespiller for rollen. Sundquist ble også kåret til beste TV-skuespiller i Gullruten 2000 mens serien ble nominert til beste TV-drama.
Serien ble i snitt sett av 850 000.Serien ble også vist på svensk TV. Den gikk i reprise på NRK i 2006.


== Handling ==
Den 15 år gamle Annie Sofie Holland blir funnet drept ved et tjern i skogen. Førstebetjent Konrad Sejer og hans assistent, Jacob Skarre, settes på saken og starter avhørene av nærmeste familie og naboene i det lille samfunnet Lundeby. Etter hvert innser de at gjerningsmannen må være en som har full oversikt over stedet og befolkningen. Flere mistenkelige personer avhøres. De oppdager også dystre hemmeligheter om både jenta og hennes familie. 


== Rollebesetning ==
(utvalg)

Bjørn Sundquist (Konrad Sejer)
Christian Skolmen (Jacob Skarre)
Bjørn Skagestad (Johnas)
Jan Sælid (Raymond)
Grethe Ryen (Ada Holland)
Linn Skåber (Ingrid, Sejers datter)
Thomas Robertsen (Halvor)
Wenche Foss (Halvors farmor)


== Se også ==
Sejer – Svarte sekunder (2006)
Sejer – Elskede Poona (2003)
Sejer – Djevelen holder lyset (2002)


== Referanser ==
Bruce Kulick

Bruce Howard Kulick (født 12. desember 1953 i Brooklyn, New York) er en amerikansk gitarist og medlem av bandet Grand Funk Railroad. Han er mest kjent for å ha vært gitarist i bandet KISS fra 1984 til 1996. 


== Kiss ==
Han tok over for Mark St. John på Animalize-turneen fordi St. John ikke lengre kunne spille på grunn av en sykdom. Hans bror, Bob Kulick, spilte gitar på KISS-vokalist Paul Stanleys soloalbum. Sangen «I Walk Alone» fra Carnival of Souls: The Final Sessions er den eneste sangen der Bruce synger hovedvokal.
I 2005 medvirket han også på det norske hardrockbandet Wig Wams cover av «I Was Made For Loving You» på CD-en God of Thunder: Norwegian Tribute to Kiss. I 2006 medvirket han også på sangen «It Snows In Hell» på den finske hardrocksgruppen Lordis nye plate, The Arockalypse.
Kulick har også gitt ut tre soloalbum og turnerer nå med bandene Grand Funk Railroad og Eric Singer Project.


== Diskografi ==
Solo

2001 Audio Dog
2003 Transformer
2010 BK3Med Mike Katz, Guy Bois

1974 KKB 1974Med Billy Squier

1980 Tale of the TapeMed Blackjack

1979 Blackjack
1980 Worlds ApartMed The Good Rats

1981 Great American MusicMed Michael Bolton

1983 Michael Bolton
1985 Everybody's CrazyMed KISS

1985 Asylum
1987 Crazy Nights
1989 Hot in the Shade
1992 Revenge
1993 Alive III
1996 Kiss Unplugged
1997 Carnival of Souls: The Final SessionsMed Union

1998 Union
1999 Live in the Galaxy
2000 The Blue Room
2005 Do Your Own Thing (DVD)Med Eric Singer Project

1998 Lost & Spaced
1999 ESP
2006 Live in Japan
2006 Live at the Marquee (DVD)Med andre artister (utvalg)

1989 Don Johnson: Let It Roll
1999 Graham Bonnet: The Day I Went Mad
2000 Eric Carr: Rockology  (produsent)
2004 KISS Tribute Spin The Bottle
2004 Gene Simmons: Asshole
2005 Bruce Kulick, Bob Kulick: KISS Forever (DVD)
2006 Lordi: The Arockalypse
2006 Paul Stanley: Live to Win
2008 Michael Schenker: Doctor, Doctor – The Kulick Sessions
2008 Led Box – The Ultimate Led Zeppelin Tribute: Dazed & Confused


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Bruce Kulick – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bruce Kulick på Internet Movie Database 
(en) Bruce Kulick hos The Movie Database 
(en) Bruce Kulick på Apple Music 
(en) Bruce Kulick på Discogs 
(en) Bruce Kulick på MusicBrainz 
(en) Bruce Kulick på Encyclopaedia Metallum 
(en) Bruce Kulick på SoundCloud 
(en) Bruce Kulick på Spotify 
(en) Bruce Kulick på Spotify 
(en) Bruce Kulick på Songkick 
(en) Bruce Kulick på Last.fm 
(en) Bruce Kulick på Genius — sangtekster 
Bruce Kulick på Twitter 
Bruce Kulick på Facebook 
Bruce Kulick på Instagram 
Bruce Kulick på LinkedIn 
Bruce Kulick på YouTube 
Bruce Kulick på Myspace
Eric Singer

Eric Singer (født Eric Doyle Mensinger 12. mai 1958 i Cleveland i Ohio) er en amerikansk trommeslager og låtskriver, mest kjent som nåværende trommeslager for Kiss og som tidligere trommeslager for Black Sabbath. Singer er også en ofte benyttet studiomusiker. 


== Karriere ==


=== Black Sabbath ===
Han startet sin profesjonelle karriere som trommeslager da han i 1984 turnerte med Lita Ford. Veien var kort fra Ford til hennes mann, Tony Iommi, som ville at Singer skulle spille på hans soloalbum. Dette prosjektet ble etter hvert til Black Sabbath-albumet Seventh Star. Singer spilte også på det neste albumet til Black Sabbath, The Eternal Idol i 1987. 
Han spilte med blant andre Gary Moore og Alice Cooper, men tok over som trommeslager i Kiss da Eric Carr døde av kreft i 1991. Han ble enstemmig valgt som erstatter etter at han hadde vært trommeslager på Paul Stanleys soloturné i 1989. 


=== Kiss ===
I 1996 ble Kiss' opprinnelige medlemmer gjenforent og Eric Singer måtte dermed forlate bandet til fordel for Peter Criss. Han startet da sitt eget band, Eric Singer Project, samtidig som han var aktiv både som studiomusiker og som turnémusiker for andre artister. 
Da Criss forlot Kiss igjen i 2001 ble Singer spurt om han ville komme tilbake, noe han takket ja til. Han spiller nå igjen i Kiss, og benytter The Catman-kostymet under konserter.
Han turnerte også med Queen-gitarist Brian May på Another World-turnéen i 1998. Han erstattet da Cozy Powell som døde i en bilulykke 5. april 1998.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Eric Singer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Eric Singer på Internet Movie Database 
(en) Eric Singer hos The Movie Database 
(en) Eric Singer hos Behind The Voice Actors 
(en) Eric Singer på Apple Music 
(en) Eric Singer på Discogs 
(en) Eric Singer på MusicBrainz 
(en) Eric Singer på Encyclopaedia Metallum 
(en) Eric Singer på Spotify 
(en) Eric Singer på Spotify 
(en) Eric Singer på Songkick 
(en) Eric Singer på Last.fm 
(en) Eric Singer på Genius — sangtekster 
(en) Eric Singer på AllMusic 
Eric Singer på Facebook 
Eric Singer på Facebook 
Eric Singer på Myspace
Goldstar

Goldstar (hebraisk: גולדסטאר) er et israelsk øl som har blitt brygget siden 1950-årene. Det er et mørkt fatøl. Goldstar inneholder 4,9 % alkohol. Brygges av Tempo Beer Industries Ltd..


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Goldstar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hanoi Rocks

Hanoi Rocks var en finsk rockegruppe etablerti Helsingfors i 1979 av vokalist og saksofonist Michael Monroe (Matti Fagerholm), gitarist Nasty Suicide (Jan Stenfors), gitarist Stefan Piesnack, bassist Nedo og trommeslager Peki Sirola. Bandet hadde sin storhetstid på 1980-tallet.
Piesnack, Sirola og Nedo ble i 1980 erstattet av gitarist Andy McCoy (Antti Hulkko), bassist Sam Yaffa (Sami Takamäki) og trommeslager Gyp Casino (Jesper Sporre). I 1981 flyttet de til Stockholm og i 1982 til London for å dra nytte av musikkmiljøene i disse byene. Senere dette året ble Casino sparket og erstattet av Razzle (Nicholas Dingley). Gruppa splittet første gang opp i 1985 på grunn av dødsfallet til trommeslageren Nicholas «Razzle» Dingley. Vokalist Michael Monroe og gitarist Andy McCoy fra originalbesetningen begynte å spille sammen igjen i 2002 og brukte navnet Hanoi Rocks fram til bandets siste konsert i Helsingfors 12. april 2009.


== Personell ==


=== Siste medlemmer ===
Michael Monroe – vokal, keyboard, piano, saksofon, munnspill, harpe (1979-1985, 2002–2009)
Andy McCoy – gitar, bakgrunnsvokal (1980-1985, 2002–2009)
Conny Bloom – gitar (2004–2009)
Andy «A.C.» Christell – bass (2004–2009) 
George Atlagic – trommer, perkusjon (2008–2009) 


=== Tidligere medlemmer ===
Gitarister

Nasty Suicide (1979–1985)
Stefan Piesnack (1979–1980)
Costello Hautamäki (2002–2004)Bassister

Nedo (1979–1980)
Sami Yaffa (1980–1985)
René Berg (1985)
Timpa (2002–2004)Trommeslagere

Peki Sirola (1979–1980)
Gyp Casino (1980–1982)
Razzle (1982–1984)
Terry Chimes (1984–1985)
Lacu (2002–2008)


== Diskografi ==
Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks (1981)
Oriental Beat (1982)
Self Destruction Blues (1982)
Back to Mystery City (1983) #87 UK
Two Steps from the Move (1984) #28 UK #49 JPN
Twelve Shots on the Rocks (2002) #5 FIN #27 JPN
Another Hostile Takeover (2005) #5 FIN # 51 JPN
Street Poetry (2007) #6 FIN #41 SWE


== Videografi ==
All Those Wasted Years – The Marquee Club
TNT – The Nottingham Tapes – Nottingham Rock City
A Day Late, A Dollar Short promo


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Hanoi Rocks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hanoi Rocks – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hanoi Rocks på Apple Music 
(en) Hanoi Rocks på Discogs 
(en) Hanoi Rocks på MusicBrainz 
(en) Hanoi Rocks på SoundCloud 
(en) Hanoi Rocks på Spotify 
(en) Hanoi Rocks på Songkick 
(en) Hanoi Rocks på Last.fm 
(en) Hanoi Rocks på Genius — sangtekster 
(en) Hanoi Rocks på AllMusic 
Offisiell Myspace-side
Hanoi Rocks diskografi-nettsted


=== Intervjulenker ===
Intervju med Michael Monroe på Trilogy Rock (Spania)
Andy McCoy-intervju på WickedInfo.com
Videointervju med Michael Monroe på baconmusic.co.uk
Lesjaskog

Lesjaskog er en skolekrets og et kirkesogn i Lesja kommune i Innlandet fylke. Lesjaskog stasjon er et tidligere stoppested langs Raumabanen. Lesjaskog ligger lengst nord i Gudbrandsdalen, og er en fjellbygd der landbruk frem til nå har vært viktigste næringsvei. 
Klimaet så nær fjellet er lite egnet til kornproduksjon, så her er det sauehold og storfe med melk- og kjøttproduksjon som er dominerende. Saueholdet har de siste 20 årene vært sterkt plaget av at jerv dreper og lemlester store mengder lam i løpet av sommeren når dyrene går på fjellbeite. Melkeproduksjonsbrukene er i ferd med å bli færre fordi bruk blir slått sammen eller leid ut til andre. En del av innbyggerne er sysselsatt i offentlig tjenesteyting, industri og transport.
Lesjaskogsvatnet ligger 612 meter over havet og har utløp i begge ender. Det ligger på vannskillet mellom øst og vest. Det er Rauma som renner vestover og Gudbrandsdalslågen som renner østover.


== Kulderekord ==
Lesjaskog innehar kulderekorden for Oppland fylke på - 45,0 grader, satt den 6. januar 1982.


== Referanser ==
Hatem Trabelsi

Hatem Trabelsi (født 25. januar 1977 i Ariana) er en tunisisk tidligere fotballspiller som har spilt for blant annet Sfaxien, Ajax, Manchester City og Al-Hilal.


== Meritter ==
Tunisias landslag i fotball

A-landskamper: 59 stk
Med i VM i fotball 2006, 2002 og 1998.Ajax Amsterdam

Seriemester: 2001/02, 2003/04
Cupmester: 2001/2002, 2005/2006
Nederlandsk supercup: 2001/2002, 2004/2005


== Karriere som spiller ==
Oppdatert 1. juli 2006

Inklusive nasjonale cuper, UEFA-cup og Mesterligaen


== Eksterne lenker ==
(en) Hatem Trabelsi – FIFA 
(en) Hatem Trabelsi – Transfermarkt 
(en) Hatem Trabelsi – national-football-teams.com 
(en) Hatem Trabelsi – WorldFootball.net 
(en) Hatem Trabelsi – Soccerbase.com 
(en) Hatem Trabelsi – FootballDatabase.eu 
(en) Hatem Trabelsi – FBref
Saunet Sparell

Saunet Sparell (født 1. januar 1971 i Addis Abeba i Etiopia) er en svensk skuespiller og artist som hadde rollen som Nadia Selam Tefari i den norske såpeserien Hotel Cæsar. Hun har også vært med i den svenske eurodance-gruppen Basic Element.
I 1995 ga hun ut singelen «The Ride». Hun har også hatt vokalen på singelen «Deep Under» i 97, sammen med DJ-en The Saint fra Skodje.


== Eksterne lenker ==
(en) Saunet Sparell på Internet Movie Database 
(en) Saunet Sparell på Discogs
Måker (film)

Måker er en norsk film fra 1991. Regien er ved Vibeke Løkkeberg. I hovedrollene spiller Helge Jordal og Vibeke Løkkeberg


== Handling ==
En skipsrederfamilie settes på bar bakke etter en, for deres livsmønster, katastrofal konkurs. De tar tilflukt i et sommerparadis ute i havgapet hvor hjemmebrenning og smugling råder grunnen. Kjærligheten og kunsten ofres når den tuberkuløse skipsrederen vil gjenopprette sin ødelagte samfunnsposisjon og den borgerlige idyllen. Ofrene blir barna og deres liv og kjærlighet.


== Eksterne lenker ==
(en) Måker på Internet Movie Database 
(no) Måker hos Filmfront 
(sv) Måker i Svensk Filmdatabas