jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Darwins rev

Darwins rev (Lycalopex fulvipes) kalles også chiloerev og er monotypisk. Den tilhører slekten av søramerikanske rever, som består av 6 arter med små til mellomstore rovpattedyr som hører hjemme i hundefamilien. Arten ble ansett som kritisk truet fram til i 2016, da den ble nedgradert til sterkt truet.


== Beskrivelse ==
Darwins rev ble ført oppdaget på øya Chiloé utenfor Chile av Charles Darwin i 1834. Helt fram til 1990 trodde man at darwins rev var samme art som argentinsk grårev (L. griseus), men da oppdaget man også en liten populasjon av arten på fastlandet, nærmere bestemt i  Nahuelbuta nasjonalpark. Det ledet til en genetisk analyse, som i sin tur kunne fastslå at darwins rev var en egen art.
Darwins rev er en fysisk liten rev som gjerne veier omkring 2-4 kg og har en skulderhøyde på omkring 22,5-25 cm. Den har også forholdsvis kortere ben enn andre arter i slekten. Pelsen er mørk gråsprengt grå til nærmest sort i fargen. Baksiden og kantene av ørene, og nedover bena har den en rødmusset farge. På undersiden av kjeven, innsiden av ørene, i brystet og i buken har den kremhvit eller nærmest hvit farge.


== Inndeling ==
Inndelingen av søramerikanske rever følger Tchaicka et al. (2016), men rekkefølgen regnes ikke som endelig avklart. Perini, Russo & Schrago (2010) regner L. sechurae som basal i treet, mens Tchaicka et al. (2016) har kommet fram til at L. vetulus er mest basal.

Canidae, hundefamilien
Vulpini, revelignende canider
Canini, hundelignende canider
Speothos, bushhund
Lycaon, afrikansk villhund
Cuon, asiatisk villhund
Lupulella, sjakaler
Canis, hundeslekten
Cerdocyon, krabberev
Lycalopex, søramerikanske rever
L. vetulus, hoaryrev (livskraftig)
L. sechurae, sechurarev (nær truet)
L. fulvipes, darwinsrev, monotypisk (sterkt truet)
L. gymnocercus, pampasrev (livskraftig)
L. griseus, gråpampasrev (livskraftig)
L. culpaeus, culpeo (livskraftig)
Dusicyon, falklandsulv (†)
Atelocynus, kortørehund
Chrysocyon, mankeulv


== Fylogeni ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Darwins rev i Encyclopedia of Life 
(en) Darwins rev i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Darwins rev hos ITIS 
(en) Darwins rev hos NCBI 
(en) Kategori:Pseudalopex fulvipes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pseudalopex fulvipes – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lycalopex fulvipes – detaljert informasjon på Wikispecies
Isaac Gálvez

Isaac Gálvez López (født 20. mai 1975 i Vilanova i la Geltrú, Catalonia, død 26. november 2006) var en spansk bane- og landeveissyklist. Han ble profesjonell i 2000. 
Gálvez var regnet som en av verdens beste spurtere. Han syklet for KELME-Costa Blanca fra 2000 til 2003, deretter for Illes Balears. Han ble verdensmester i banesykling (madison) i 1999 og 2006 sammen med Joan Llaneras.
Under et seksdagersløp på Kuipke-velodromen i Gent, lørdag 25. november 2006, kjørte han inn i barrieren etter en kollisjon med en annen syklist og døde på vei til sykehuset.


== Meritter ==
1999
 Verdensmester i madison
2000
Clásica de Almería
2001
Etappeseier GP dos Mosqueteiros
Etappeseier Volta ao Alentejo
2002
Trofeo de Palma
Trofeo Mallorca
2003
Trofeo Alcudia
Trofeo Mallorca
2004
Etappeseier Setmana Catalana
Etappeseier Catalonia rundt
2005
Etappeseier Critérium International
2006
 Verdensmester i madison
Trofeo Alcudia
Trofeo Mallorca
Etappeseier Quatre jours de Dunkerque


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Isaac Gálvez – Olympics.com 
(en) Isaac Gálvez – Olympic.org 
(en) Isaac Gálvez – Olympedia 
(en) Isaac Gálvez – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Isaac Gálvez – ProCyclingStats 
(en) Isaac Gálvez – Cycling Archives 
(en) Isaac Gálvez – Cycling Quotient
Mystikk

Mystikk eller mystisisme (fra gresk μυστικός mysticos, «som hører til mysteriene», «hemmelighetsfull»; av myein «å lukke», «være taus») er en tradisjon innenfor flere av religionene; som representerer en personlig, subjektiv og direkte opplevelse av det guddommelige, eller som en nærhet til Gud eller enhet med Gud. 
Mystikk forekommer i alle de teistiske verdensreligionerne; jødedom, kristendom og islam. Ettersom mystikeren ofte påberoper seg en direkte og autoritativ opplevelse av Gud, kommer mystikken i blant i konflikt med de etablerte institusjonene innenfor religionene. Eksempler på kristne mystikere som har blitt oppfattet som kjettere er Marguerite Porete, Mester Eckhart, Jakob Böhme og Madame Guyon. Motsatt finnes det også mystikere som er eksplisitt tro mot sin kirkes institusjoner, slik som Ignatius Loyola. 
Mystikken kan være ekstatisk eller meditativ. I noen få tilfeller brukes ytre stimuli. 
En kan skille mellom indre mystikk og naturmystikk; den siste har drag av panteisme, eller mer presist panenteisme: at Gud er til stede i alt det skapte.
Noen mystiske tradisjoner regner med at den mystiske erfaringen skjer gjennom nivåer av økende innsikt eller sterkere erfaringer. Det er vanlig å regne den mystiske erfaringen som noe som ikke fullt ut lar seg gjengi med ord. 
Selve begrepet «mystikk»/«mystiker» ble introdusert på 1500-tallet, men de ulike tradisjonene er betydelig eldre enn det. Sentrale vestlige mystikere er Teresa av Avila, Johannes av Korset, Jakob Böhme og Emanuel Swedenborg.


== I ulike religioner ==
Både i buddhismen og hinduismen legges det vekt på en selvopplevd, direkte erfaring av den åndelige, dypere virkeligheten
Tre ulike retninger innen kristen mystikk er Unio mystica – erfaringen av forening med Gud; brudemystikken hvor forholdet til Gud/Kristus kan skildres med bortimot erotiske lignelser – inspirert av Salomos høysang; og Imitatio Christi-idealet, hvor nærheten til Gud sees som en impuls til indre forandring og endret livsførsel.
Innenfor jødedommen er det særlig kabbala som regnes som mystikktradisjonen.
Innen islam er sufismen den viktigste mystiske tradisjonen.


== Litteratur ==
Vestens mystikk. Utvalg og innledende essay av Jan-Erik Ebbestad Hansen ; oversatt av Sverre Bagge mfl. De norske bokklubbene, 2005. LXIII, 408 s. (Verdens hellige skrifter; 29). ISBN 82-525-4117-8
Jan-Erik Ebbestad Hansen. Den levende kjærlighets flamme. Kristen mystikk fra Augustin til vår tid. Gyldendal 2000 ISBN 82-05-26505-4
Per Kværne og Kari Vogt. Religionsleksikon. Cappelen akademisk forlag, 2002


== Se også ==
Magi


== Referanser ==
Tom Colbjørnsen

Tom Colbjørnsen (født 31. mai 1951 i Oslo) er en norsk professor i ledelse og organisasjon ved Handelshøyskolen BI. Han var rektor ved Handelshøyskolen BI i Oslo fra 1. august 2006 til 2014.
Han er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole og cand.polit. med sosiologi som hovedfag fra Universitetet i Bergen. Han har sin doktorgrad (dr.philos.) fra 1984 på et arbeid om ulikhet i arbeidsmarkedet. 
Colbjørnsen ble professor ved Sosiologisk institutt ved UiB i 1986. Han har siden vært professor i organisasjon og ledelse ved Norges Handelshøyskole (NHH), dekan for NHHs executiveutdanning og professor i organisasjon og ledelse ved Institutt for strategi og ledelse, Norges Handelshøyskole.
Colbjørnsen var i 2006-2008 medlem i Likelønnskommisjonen. Han tok dissens i kommisjonens anbefalinger til regjeringen, og mente de foreslåtte tiltakene ville ha liten innvirkning på å minke lønnsforskjellene. Han foreslo i stedet bla økt vekt på lokale lønnforhandlinger i kvinnedominerte sektorer.


== Publiseringer ==
Reisen til markedet 1995
Norske ledere i omskiftelige tider 2001
Fleksibilitet og forutsigbarhet
Arbeid og organisasjoner i endring 2003
Ledere og lederskap 2004
Modernisering og fornyelse i staten


== Referanser ==
Felix Perez Camacho

Felix Perez Camacho (født 30. oktober 1957 på militærbasen Camp Zama i Japan) er guvernør på den amerikanske stillhavsøya Guam (Guahan på chamorro). Han representerer Det republikanske partiet. 


== Eksterne lenker ==
(en) Felix Perez Camacho – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Saggrenda

Saggrenda er et tettsted i Kongsberg, ca. en mil vest for sentrum. I Saggrenda ligger blant annet Kongens Gruve, som er et stort turistmål.
I Saggrenda ligger det tidligere danske Astmahjemmet, et sanatorium drevet av Dansk Røde Kors for danske barn med astma 1949-1979. Bygningen brukes nå som helsepensjonat («Fredheim») drevet av Adventistene.


== Eksterne lenker ==
(no) Saggrenda i Store norske leksikon
Fylkesvei 2538

Fylkesvei 2538 går mellom Vingrom i Lillehammer og Skulhusodden i Gjøvik kommune. 
Veien var del av riksvei 4 inntil Mjøsbrua og E6 på vestsida av Mjøsa åpnet og riksvei 4 ble forkortet til Mjøsbrua.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 330 (Oppland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Lillehammer

 GjøvikBiristrandvegen 

Birivegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv2538
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Bjørn Carlsen

Bjørn Øivind Carlsen (født 4. september 1945) er en norsk maler, bosatt i Heggedal.
Han er utdannet ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole, Oslo (1965–1967) og på Statens kunstakademi (1967–1971) og (1974–1975). Han hadde sin første separatutstilling i Kunstnerforbundet, Oslo i 1972.  Han har senere vært lærer ved kunstakademiet. Han deltok i gruppe Zink, med fellesutstillinger i 1983, 1985 og 1986. 
Carlsens malerier er ekspressive i uttrykket, meget fargesterke, og særmerkes av groteske gjengivelser av populærkulturelle uttrykk som Donald og Dolly Duck. Han forener en grotest lekenhet med dypt alvor i bilder som formmessig kan minne om både Edvard Munch og moderne splatter sci-fi. Bjørn Carlsen har i hovedsak arbeidet med oljemaleri, men i de siste par år har han begynt å bruke pastell. Karakteristiske titler på hans bilder er Seksualsex, Kadaveret suges, Donaldfrisen, Tomheten fylles og Narkotisk orgasme. 

Carlsen har helt siden debuten i 1972 vært en av Norges ledende billedkunstnere og viste tidlig et sjeldent koloristisk talent. Hans arbeider preges av en kraftig og kontrastrik koloritt, som lar sterke følelsesmessige krefter komme til uttrykk. Carlsens formspråk er ekspresjonistisk, det vil si et maleri som først og fremst gir en malerisk tolkning av indre følelser og opplevelser. Det var Edvard Munchs kunst som åpnet opp for hans kunstinteresse, og som førte til at han bestemte seg for å bli kunstner. Han har også fra første stund søkt et forenklet figurativt uttrykk som engasjerer og utfordrer. Motivmessig går ikke Carlsen av veien for å drøfte de store og eksistensielle problemer. Hans bilder kan være satiriske såvel som humoristiske og samfunnskritiske. Han velger motiver som beskriver menneskers isolasjon, ensomhet og undertrykkelse i det moderne samfunnet.
Carlsens bilder er tilsynelatende fulle av paradokser og selvmotsigelser. Den som leter etter altfor presise svar, kan fort oppleve at bildene forblir hemmelighetsfulle og tvetydige. Carlsen er undringens maler. Han ønsker å male bilder som stimulerer og engasjerer til tanker.

I 2004 stilte Carlsen ut i Munchmuseet under tittelen Møte med Munch. Under Ibsenåret 2006 bidro han til prosjektet ART PRO IBSEN 2006 med et grafisk trykk til Vildanden.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hans-Jakob Bruun. Bjørn Carlsen, fabel aktig. Press forlag, 2000. ISBN 82-7547-068-4
Holger Koefoed. Bjørn Carlsen : undring over tingenes tilstand. Labyrinth press, 1995. ISBN 82-7393-057-2
kunstbib 19 bøker/artikler om Carlsen


== Eksterne lenker ==
Nordnorsk kunstmuseum
kik.no Kunstnernes informasjonskontor: CV
Galleri Nova ca. 25 av Carlsens bilder
Ibsen 2006 Carlsens Vildanden
folk.uio.no Carlsens utsmykning i hovedbiblioteket, Universitetet i Oslo.
Bilder av Bjørn Carlsen Kunsthistorie.com
Skiffle

Skiffle var musikkstil som oppsto på 1920-tallet, men ble særlig utover på 1950-tallet i USA og spesielt i England på 1950-tallet og tidlig på 1960-tallet. Musikkstilen som var sterkt influert av jazz og blues og preget etterhvert også disse musikkstilene. En spilte og særlig improviserte på vaskebrett og andre husholdningsredskap. Navnet skiffle kommer av et kjælenavn på vaskebrettet (eng: washboard) «skiffleboard» etter lyden som kom når en skrubbet skjorteknapper langs brettet. 
Den mest kjente skifflemusikeren var Lonnie Donegan, opprinnelig jazzgitarist, som fikk en overraskende hit med «Rock Island Line» i 1955, og deretter gjorde karriere med energiske versjoner av amerikanske folk- og blues-klassikere. Donegan var en viktig  inspirasjon for musikerne i den britiske beat-bølgen på 1960-tallet.
Det var populariteten til den enkle skiffle-musikken som gav de unge britene ideen om at de selv kunne spille musikk og skape populære plater. Flere kjente britiske musikkgrupper startet som skifflegrupper: 

The Beatles utviklet seg fra et skiffle-band kalt The Quarrymen
The Whos forgjenger, the Detours, var et skiffleband.
Mick Jagger hevdes å ha vært  medlem av det ellers ukjente Barber-Colyer Skiffle Band.
Graham Nash og Alan Clarke fra The Hollies startet karrierene sine i et skiffle-band som het the Two Teens.
Led Zeppelin-gitarist Jimmy Page spilte første gang på BBC i et skiffle-band som tenåring, sent på 1950-tallet.
Van Morrison startet i et skiffle-band som het the Sputniks.
The Spinners startet som en skiffle-gruppe.
Alex Harvey fra Sensational Alex Harvey Band startet som skifflemusiker før han dannet SAHB.
Ron Wood, som senere ble medlem av Rolling Stones spilte sin første konsert i 1957, 9 år gammal, da han spilte vaskebrett i brorens band, Candy Bison Skiffle Group.
Skolematten

Skolematten i sjakk er en åpningsfelle der den uflyttede sorte kongen på e8 blir satt matt av en hvit dronning på f7. I sin reneste form vil skolematten ta fire trekk å gjennomføre, f.eks.

1.e4 e5
2.Dh5 Sc6
3.Lc4 Sf6??
4.Dxf7 matt (diagram 1)eller

1.e4 e5
2.Lc4 Lc5
3.Dh5 Sf6
4.Dxf7 mattI motsetning til den enda kortere narrematten, dukker skolematten ofte opp i praksis blant nybegynnere som overser at hvit truer det svake f7-feltet. I det ovenstående eksempelet kan oppstå hvis svart tror at man kunne vinne tid ved å jage vekk dronningen, en sunn ide i åpningsspill om ikke for hvits taktiske poeng.
Tross at skolematten ofte fungerer regnes Dh5-trekket til hvit som tvilsomt, og dersom svart er årvåken vil angrepet avverges mens hvit mister tid fordi dronningen må slå retrett. I det første eksempelet spilte sort riktig i trekk 2, etter 1.e4 e5 2.Dh5 Sc6 har sort dekket sin truede e-bonde og utviklet springeren. (En del utrente spillere prøver 2...g6?? som mister tårnet på h8 etter 3.Dxe5+.) Etter 3.Lc4 bør sort spille 3...g6, som jager vekk dronningen, hvis hvit nå gjenoppretter mattrusselen med 4.Df3 kan svart dekke med 4...Sf6. Tross at dette regnes som tvilsomt for hvit har den amerikanske stormesteren Hikaru Nakamura spilt slik.I det andre eksempelet kan sort etter 1.e4 e5 2.Lc4 Lc5 3.Dh5 fint dekke f7-feltet med 3...De7, for deretter å vinne tid mot den hvite dronningen med ...Sf6.
Tross at forsøk på skolematten i sin reneste form ikke er bra for hvit, er f7-feltet tema for flere åpninger siden dette er et svakt punkt kun dekket av kongen. For eksempel, etter 1.e4 e5 2.Sf3 Sc6 3.Lc4 Sf6 (Prøyssisk åpning) tar 4.Sg5 sikte på f7.


== Referanser ==
Cozumel

Cozumel (yukatansk maya: Kùutsmil) er en meksikansk øy og kommune i Det karibiske hav som hører til delstaten Quintana Roo. Øyen er berømt som turiststed, spesielt for dykking. Cozumel befinner seg omtrent 20 kilometer fra fastlandet, og transport dit foregår med båt fra Playa del Carmen. Størstedelen av befolkningen på Cozumel bor i byen San Miguel. Cozumel er Mexicos største øy befolkningsmessig, og arealet er 647,33 km². I 2010 hadde den 79 535 innbyggere. Cozumel ble hardt rammet av orkanen Wilma i 2005.
Utenfor sørsiden av øya ligger nasjonalparken Arrecifes de Cozumel.
Det er flere mayaruiner på øya. Det største arkeologiske funnstedet er San Gervasio som ligger midt på øya.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Cozumel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cozumel – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Fylkesvei 310 (Oppland)

Fylkesvei 310 i Oppland gikk mellom Vingrom i Lillehammer og Forset bru i Gausdal kommune. Veiens lengde var 26,7 km.
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 2518 og fylkesvei 2524.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Gausdal
 Ånrudbrua (Augga, 11 m)
 LillehammerSaksumdalsvegen 

Døsvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Simone Martini

Simone Martini (født 1284 i Siena, Italia, død 1344 i Avignon, Frankrike) var en italiensk kunstmaler som var virksom i Siena, Pisa, Assisi, Orvieto og Napoli.
Martini regnes som Sienaskolens viktigste kunstner på 1300-tallet og levde samtidig med Giotto. Der Dante beskrev Giotto som den fremste, priset Petrarca Martini. Vasari påstod feilaktig at Martini var lærling til Giotto; han studerte for Duccio. Jevnført med Giottos dramatiske fremstillinger utmerker Martini seg med en enkel, gjerne symmetrisk komposisjon og lyrisk situasjonsskildring. Foruten Duccio viser hans verker påvirkning fra såvel fransk gotikk som billedhuggeren Giovanni Pisano.


== Liv og verk ==
Martini utgikk fra Duccios fargeharmonier samtidig som han fortsatte forsøkene med å anvende linjen til dekorative formål, og hans senere verk har nesten karakter av abstrakte komposisjoner. I 1315 hadde han tilstrekkelig formue til å få oppdraget å male en Maestà i Sienas byhus. I dette verket fremgår tydelig Martinis påvirkning fra Duccio, men det avslører også han kjennskap til Pisano-familiens skulptur samt den sienesiske kunstens anvending av linjen.
Martini kom i direkte kontakt med hoffet og den franske litteraturen da Robert d'Anjou i 1317 kalte ham til Frankrike. I 1320 var han virksom i Pisa og Orvieto, og i 1328 befant han seg i Siena for å male det berømte portrettet av Guidoriccio da Fogliano i ferd med å inspisere sine stridslinjer fra hesteryggen samt andre fresker i byhuset.
I 1333 var Martini i Firenze og arbeidet sammen med sin svoger Lippo Memmi. I 1339 besøkte han pavehoffet i Avignon, hvor han ble god venn med Petrarca; man vet at han malte et portrett av Petrarcas Laura (senere forsvunnet). «Sikkert har min venn Simone en gang sett Paradiset,» sa Petrarca, og det var Martinis bilde av det jordiske paradiset som scene for den høviske kjærligheten som kom til å påvirke den internasjonale gotikkens kunstnere i hele Europa.


=== «Bebudelsen og to helgener» (1333) ===
I alterbildet «Bebudelsen og to helgener», som ble utført for Sant'Ansano-kapellet i Sienas domkirke, finnes det reneste uttrykket for det italienske 1300-tallets høyt utviklede linjebetonte kunst. Omgitt av gullglansen synes figurene å befinne seg i et uvirkelig rom. Mellom erkeengelen Gabriels gest og jomfru Marias følelsesmessige reaksjon oppstår en spenningsfylt dynamikk. Verkets hovedaktører flankeres av Sankt Ansanus, Sienas skytshelgen og Sankt Julitta.


== Verk i utvalg ==
«Maestà», Siena, 1315
«Den hellige Ludvig fra Toulouse kroner Robert d'Anjou», Napoli, 1317
«Den hellige Martins liv», Assisi, 1312-1317
«Sankt Katarina-polyptyken», Pisa, 1319
«Orvieto-polyptyken», Orvieto, ca. 1321
«Guidoriccio da Fogliano», Palazzo Pubblico, Siena, 1328
«Bebudelsen», Firenze, 1333
«Korsnedtagelsen», 1333


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Simone Martini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Simone Martini – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Cascadas de Agua Azul

Cascadas de Agua Azul (spansk for «Fosser med blått vann») er en serie fossefall i den meksikanske delstaten Chiapas, mellom byene Palenque og Ocosingo. Som navnet antyder er fossene kjent for det asurblå vannet.


== Eksterne lenker ==
(en) Cascadas de Agua Azul – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ocosingo

Ocosingo er en kommune og en liten by i den meksikanske delstaten Chiapas som befinner seg mellom San Cristóbal de las Casas og Palenque. Byen ble okkupert av den revolusjonære gruppen EZLN i 1994.
Foss-Eikeland holdeplass

Foss-Eikeland holdeplass åpnet samtidig med Ålgårdbanen 20. desember 1924. Etter opprinnelig kilometring lå holdeplassen 21,95 km fra Stavanger. Fra 1957 regnes det som 2,94 km fra Ganddal. Holdeplassen ble nedlagt da banen mistet persontrafikken i 1955.
Stasjonsbygningen står imidlertid fortsatt. Den ble tegnet av Ralph Werenskiold ved NSB Arkitektkontor og er av samme type som den som stod på Bråstein holdeplass. Bygningen er omtalt som forsamlingshus i NSBs bygningsregistrering fra 1983.


== Litteratur ==
Thor Bjerke, Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 284–285. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1983). NSBs bygningsregistrering: Stavanger distrikt. NSB Arkitektkontoret. s. 323–324. 


== Eksterne lenker ==
(no) Foss-Eikeland holdeplass i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Ålgårdbanen
Ålgårdbanens venner
Cantus

Cantus er et damekor fra Trondheim, stiftet 1986. Tove Ramlo-Ystad har vært Cantus’ dirigent og kunstnerisk ansvarlige siden oppstarten.Cantus består av rundt 30 kvinnelige erfarne korsangere i alderen 20–40 år. Koret har et variert repertoar, men med nyere klassisk vokalmusikk og folkemusikk som satsningsområder.
Cantus har markert seg nasjonalt med konserter, urfremføringer og ni CD-utgivelser på høyt kunstnerisk nivå. Internasjonalt har Cantus gjort seg bemerket med flere priser for beste plassering i korkonkurranser. Dette har gitt Cantus og Tove Ramlo-Ystad et navn i korverdenen, noe som fører til jevnlige invitasjoner og deltagelse ved eksklusive festivaler, konserter og i korkonkurranser verden over. Cantus har ved flere anledninger representert Norge i internasjonale festivaler og konferanser. Koret har tre ganger deltatt i Interkulturs Choir Olympics (World Choir Games), i Kina (2006), Østerrike (2008) og Sør-Afrika (2018). Alle gangene tok koret hjem gullmedaljer.
Cantus har også gjort seg bemerket gjennom å synge åpningsmelodien, Frode Fjellheims «Vuelie», i Disneys Frost (2013). Korets klang ble avgjørende for Disneykonsernet da de valgte Cantus som artist til denne sangen. Dette har resultert i stor oppmerksomhet og mange spennende invitasjoner, og i 2019 ble Cantus invitert tilbake for å medvirke også i oppfølgeren, Frost 2 (2019). Cantus har også deltatt med sang på filmen Kristin Lavransdatter (1995), og på Sissel Kyrkjebøs plate Nordisk vinternatt (2005).
Cantus ble invitert til å delta under avslutningsseremonien av Stavanger som Europeisk kulturhovedstad i 2008. 


== Diskografi ==
2019: Fryd
2017: Northern Lights
2014: Spes
2011: Norwegian Voices
2007: Rætt hjæm
2005: Far
2001: Ledig
1996: Hei, for en vakker julesong
1994: Cantus


== Priser ==
2018: Førsteplass i klassen for dame kammerkor i The 10th World Choir Games i Tshwane, Sør-Afrika.
2012: Førsteplass i klassen for damekor i The 1st Xinghai Prize International Choir Championships i Guangzhou, Kina.
2009: OlavsHallens og Stiftelsen DrivHusets kulturpris
1995: Koret har mottatt Trondheim kommunes kulturpris (1995),
1996: Sør-Trøndelag fylkes kulturpris (1996) og


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Cantus på MusicBrainz 
Innspillingen av Frode Fjellheims «Njoktje» til albumet Spes, med Frode Fjellheim og Cantus under ledelse av Tove Ramlo-Ystad, produsert av 2L.
Giovanni Pisano

Giovanni Pisano (født omkring 1245 i Pisa, død omkring 1317 i Siena, italiensk billedhugger og byggmester. Han var sønnen til Niccolò Pisano.
Både Giovanni og Niccolò ble påvirket av Giotto. Men der farens verk kjennetegnes ved åpne influenser fra antikken blandet med romanske forbilder, er sønnens verker snarere inspirert av det gotiske, med bølger og ekspressive linjer. Der faren undergrav det bysantinske hegemoniet innenfor skulpturen kan man se Giovanni som en forgjenger til Michelangelo.


== Referanser ==


== Se også ==
Andrea Pisano
Antonio Pisano
Niccolò Pisano
Leonardo Pisano


== Eksterne lenker ==
Web Art Gallery (engelsk)
Lippo Memmi

Filippo di Memmo (født omkring 1290 i Siena, død omkring 1356 samme sted), bedre kjent som Lippo Memmi, var en italiensk maler.
Memmi var elev og svoger av Simone Martini. Helgenen på Martinis «Bebudelsen og to helgener» (1333) tilskrives Memmi.
Memmi malte fresker i San Gimignano og tegnet klokketårnet på Torre del Mangia i Siena.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lippo Memmi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons