jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ivo Papazov

Ivo (Ibrjama) Papazov (Иво (Ибряма) Папазов, født 16. februar 1952 i Kardjali, Bulgaria) er en bulgarsk musiker (klarinett) av romani avstamning, kjent for sin formidling av bulgarsk folkemusikk og lange konserter. 
Som barn trakterte han trekkspill frem til en alder av ni, hvorpå han antok klarinetten og som ti-åring var fast husklarinettist i en av hjembyens restauranter. Inspirert av Charlie Parker og bebop, utviklet han og hans kolleger en egen stil, gjenspeilet i Papazovs egen gruppe, «Trakiya», som siden 1974 har stått som en internasjonal meget kjent eksponent for bulgarsk bryllups-musikk, Stambolovo. 
Den jazz-inspirerte musikken i Trakiya, ble initielt forsøkt forbudt av det sovjetiske apparat, men da populariteten ikke avtok, ble Trakiya etterhvert offentlig støttet, for derved å fungere som kulturell-politisk propaganda i utlandet. Papazov har dog vært politisk aktiv, fengslet for anti-kommunistisk propaganda (1982).
Han har utgitt en rekke plater, mest kjent er Orpheus Ascending (Hannibal, 1989) og spesielt det av Frank Zappa lovpriste albumet Balkanology (Hannibal, 1991). 
I 2005 er han gjenforent med tre av Trakiyas medlemmer, Yuri Yunakov saksofon, Salif Ali perkusjon, og søskenbarnet Neshko Neshev trekkspill (Together Again, Traditional Crossroads, 2005). Disse turnerte på amerikansk vestkyst og figurerte i oppsetningen «Bulgarian Bebop» ved UCLA, under navnet «Yuri Yunakov Ensemble».
Han mottok BBCs utmerkelse «Audience Award» innen world music.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
(en) Ivo Papazov på Internet Movie Database 
(en) Ivo Papazov på Discogs 
(en) Ivo Papazov på MusicBrainz 
(en) Ivo Papazov på Songkick 
Ivo Papazov på Facebook 
Ivo Papazov på Myspace
Kuwaitisk dinar

Kuwaitisk dinar er myntenheten som brukes i Kuwait.
Kuwaitiske dinare' er en av de få myntenheter i verden med tre desimaler. Det vanligste er to desimaler, som for eksempel norske kroner: det går 100 øre på en krone, dvs en øre er 0,01 krone, altså to desimaler.


== Se også ==
Dinar
Bernt Rosengren

Bernt Rosengren (født 24. desember 1937 i Stockholm) er en svensk jazzmusiker (tenorsaksofon, fløyte) og komponist, lenge ansett for å være en av Europas ledende.


== Debut ==
Rosengren var opprinnelig inspirert av bl.a Charlie Parker, Dexter Gordon, Sonny Rollins, Bjarne Nerem, John Coltrane, Bill Evans og Sonny Stitt. Han debuterte i 1957 som vikar for Lars Gullin. I 1958 ble han valgt til å representere Sverige i «The International Youth Band» på Newport-festivalen og Verdensustillingen i Brussel. Hans spill fra denne tiden kan høres på plata Jazzklubb '57 (Dragon, 2000). Rosengren ble engasjert i filmmusikk gjennom Roman Polańskis Knife in Water (1962). Han spilte mange år fast med den svenske  jazzkomponisten og barytonsaksofonisten Lars Gullin, som bl.a. tilegnet et orkesterverk til Rosengren kalt Aeros Aromatic Atomica Suite, for Bernt Rosengren og det Danske Radiostorbandet (1976). Rosengren har etter Gullins død vært med på å dokumentere hans komposisjoner på flere utgivelser, sammen med pianist Lars Sjösten på plater som Late Date (Mirrors, 1994 og Inside Pictures (Mirrors, 2002).


== Utmerkelser ==
Han har vært mottaker av jazzmagasinet Orkesterjournalens pris Gyllene Skivan en rekke ganger, første gang i 1965 med Bernt Rosengren for Stockholm dues (Columbia). Bernt Rosengren Quartet hadde flere utgivelser, With Bobo Stenson (1975), Surprise Party (1983). Prosjektet Summit Meeting med bl.a tenorsaksofonisten Nisse Sandström er spilt inn på Full of Life (1991), som mottok Gyllene Skivan.
I sin Bernt Rosengren Octet, etablert 1995, utgav han Plays Evert Taube (vol. 1 og 2, Arietta 1999/2000), som gav den svenske Grammy i 1999. Orkesterjournalen deler ut den årlige «Lars Gullin Prize» til en jazzmusiker som har virket i Gullins ånd. Mottaker i 2004 var Bernt Rosengren.
Bernt Rosengren har mottatt kunstnerlønn fra den svenske stat fra slutten av 1970-tallet.


== Solist ==
Rosengren har vært «side man» på innspillinger med Doug Raney, Doug Raney Sextet Meeting the Tenors, (Criss Cross Jazz, 2006), og Cuttin' Loose, (SteepleChase, 1978). På sistnevnte utgivelse består bandet ellers av Niels-Henning Ørsted Pedersen, Billy Hart og Horace Parland 
Andre innspillinger innbefatter Thorgeir Stubø, Live at Jazz Alive (Odin Records, 1983) og Storytellers, hvor han spiller til tekster av bl.a. Henrik Wergeland, Gunvor Hofmo, Inger Hagerup, Kristoffer Uppdal, Rolf Jacobsen med norske musikere (Hot Club Records, 1998).
I 2003 innledet han et samarbeide med Hallgeir Pedersen, noe som ble dokumentert i en helaftens radiokonsert for NRK P2, Jazzklubben i opptak fra deres konsert på Oslo Jazzfestival i 2003. I 2006 spilte Hallgeir Pedersen Trio med Rosengren og den finske altsaksofonisten Jukka Perko på bestilling fra Dølajazz.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bernt Rosengren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bernt Rosengren på Internet Movie Database 
(en) Bernt Rosengren på Discogs 
(en) Bernt Rosengren på MusicBrainz 
(en) Bernt Rosengren på Last.fm 
(en) Bernt Rosengren på AllMusic 
Bernt Rosengren på Myspace
Hubert Wilkins

George Hubert Wilkins (født 31. oktober 1888, død 30. november 1958) var en  australsk polarforsker, flyver/flyfotograf og oppdager.


== Livshistorie ==
Wilkins ble født i  Hallett i Sør-Australia som den siste av  13 barn i en innvandrer-/pionerfamilie hvor faren drev en sauefarm. Som tenåring flyttet han til Adelaide, hvor han fikk jobb som kinomaskinist ved et reisende kinoteater. Senere kom han seg til England, hvor han begynte å arbeide som filmfotograf og ble en pioner på flyfotografering.  Hans kunnskaper om fotografering ledet han inn på den banen som skulle bli hans livsverk, polarekspedisjoner og polarforskning. Først som deltaker og senere som leder for egne ekspedisjoner.
Den 22. april 1928, bare et år etter Charles Lindberghs atlanterhavsflyvning, fløy Wilkins og hans flyver Carl Ben Eielson over Polhavet fra Point Barrow i Alaska til Spitsbergen langs Grant Land og Ellesmere Island.  For denne bragden ble han adlet og kunne deretter sette sir foran sitt navn. Han ble også hedret med Norsk Aero Klubbs hederstegn.
I kjølvannet at den store oppmerksomheten han fikk ved hjemkomsten til New York, giftet han seg med den australske skuespilleren Suzanne Bennett.
Med finansiell støtte av William Randolph Hearst fortsatte Wilkins sine polarekspedisjoner, denne gang i Antarktis.  På den australske halvøy navnsatte han Hearst Land etter sin sponsor, og Hearst takket tilbake ved å invitere han og Suzanne på en bryllupsreise jorden rundt med luftskipet «Graf Zeppelin».
Wilkins ledet en mislykket ekspedisjon sommeren 1931 som skulle ta seg frem under isen til Nordpolen med en amerikansk ubåt fra første verdenskrig. Denne hadde han gitt navnet «Nautilus». Til tross for at han ikke gjennomførte turen som planlagt, så hadde han banet veien for senere ekspedisjoner under isen i Polhavet, noe som skjedde da den amerikanske marines atomubåt USS «Nautilus» krysset Polhavet under isen i 1958.
Etter Wikins død 30. november 1958 tok atomubåten USS «Skate», den første som  brøt gjennom isen på Nordpolen 17. mars 1959 hans aske og strødde den over Polhavet.
Wilkins isbrem og Wilkinssundet er begge oppkalt etter han.


== Bibliografi ==
1928 Flying the Arctic
1928 Undiscovered Australia
1931 Under The North Pole


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thomas, Lowell Sir Hubert Wilkins: His World of Adventure McGraw-Hill 1961.
Nasht, Simon The Last Explorer: Hubert Wilkins Australia’s Unknown Hero Hachette 2005


== Eksterne lenker ==
Sir Hubert Wilkins biography from Flinders Ranges Research
In Search of Sir Hubert Short bio on Sir Hubert Wilkins
Searching for Sir Hubert Documentary Filmmaker site
Bobo Stenson

Bobo Stenson (født 4. august 1944 i Västerås, Sverige) er en svensk jazzmusiker (piano), kjent gjennom flere plateutgivelser i eget navn og egen trio (Underwear 1971; The Sounds around the House  1983; Very Early  1986; Reflections 1996; War Orphans 1998; Serenity 1999; og Goodbye 2005), de fleste på ECM.  
Hans tidlige karriere ga samarbeid med lokale musikere som Lars Färnlöf, Sven Åke Johansson og Staffan Abeleen, noe senere deltakelse i Börje Fredrikssons kvartett.  Han samarbeidet med Bernt Rosengren, Palle Danielsson, Rune Carlsson,
og bidro i oppsetninger med Don Cherry som på den tiden bodde i Sverige, samt med George Russells «Nordic Orchestra» på 70-tallet.
Da ECM ble etablert var Stenson tidlig med, som i Sart (1971) med Arild Andersen, Terje Rypdal, Jon Christensen og Jan Garbarek.  Bobo Stenson Quartet med Jan Garbarek ga deretter ut Witchi-tai-to (ECM, 1973) og Dansere (ECM, 1975) som av Down Beat fikk utmerkede kritikker.  Stenson medvirket på Bjørn Alterhaugs Constellations (Odin Records, 1991).
Utenfor Skandinavia har han med Charles Loyd gitt ut The Call, Fish Out of Water (1989) og Notes from Big Sure (1992).  Stenson har også turnert med  Gary Burton, Sonny Rollins, Stan Getz, Billy Bailey, Thomas Stanko, Theo Jörgensmann og Dexter Gordon.
Han mottok Gyllene Skivan for Reflections 1996 og Goodbye 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bobo Stenson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bobo Stenson på Discogs 
(en) Bobo Stenson på MusicBrainz 
(en) Bobo Stenson på Songkick 
(en) Bobo Stenson på AllMusic
Börje Fredriksson

Börje Fredriksson (født 30. juni 1937 i Eskilstuna, Sverige, død 21. september 1968) var en svensk jazzmusiker (tenorsaksofon) og kjent som leder av egen kvartett, innbefattende  Bobo Stenson piano, Palle Danielsson bass og Fredrik Norén slagverk.  Tidlig skolert i munnspill og valthorn, ble han via Eje Thelin og Bernt Rosengrens ungdomsstorband rundt 1960, samt Rune Gustafssons Young Guitar (Metronome, 1961) en del av miljøet rundt Gyllene Cirkeln i Stockholm.  Han etablerte eget orkester og utgivelsen Intervaller (Columbia, 1967) som ga Gyllene Skivan 1967 og statlig arbeidsstipend for perioden 1967-1970.
Etter hans bortgang ble det utgitt minneplater som Börje Fredriksson (Odeon), Fredriksson spesial (intervju og radioopptak), samt Fredrik Norén band's Sister Maj's Blouse (1993), vinner av svenske Grammy samme året, og den senere Epilogue (1998), også nominert.
Börje Fredrikssons Minnesfond ble av Eskilstuna jazzklubb og ABF Eskilstuna etablert i 1999.

1999 Rolf Boström
2000 Krister Andersson
2001 Jan Hendén
2002 Marcus Lewin
2003 Lasse Müller
2004 Arne Wilhelmsson
2005 Emil Strandberg


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Börje Fredriksson på Discogs 
(en) Börje Fredriksson på MusicBrainz
Saint-Dié-des-Vosges

Saint-Dié-des-Vosges er en kommune i departementet Vosges i regionen Grand Est øst i Frankrike. I 2015 hadde kommunen 20 079 innbyggere.


== Historie ==
1507 : Cosmographiae introductio  (Martin Waldseemüller)


== Arkitektur ==
Katedralen
Kloster
Eglise Saint-Martin
Chapelle Saint-Roch
Tour de la Liberté
Usine Claude et Duval  (arkitekt Le Corbusier)
Camp celtique de la Bure


== Bildegalleri ==

		
		


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Saint-Dié-des-Vosges


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Saint-Dié-des-Vosges – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Saint-Dié-des-Vosges – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Kommunedata fra INSEE
John McTiernan

John McTiernan (født 8. januar 1951) er en amerikansk filmregissør, mest kjent for å ha regissert spenningsfilmer. Han ble født i Albany i New York. 


== Utvalgt filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John McTiernan på Internet Movie Database 
(sv) John McTiernan i Svensk Filmdatabas 
(da) John McTiernan på Filmdatabasen 
(da) John McTiernan på Scope 
(fr) John McTiernan på Allociné 
(en) John McTiernan på AllMovie 
(en) John McTiernan hos Rotten Tomatoes 
(en) John McTiernan hos The Movie Database 
«Filmmaker Says He Lied in FBI Probe» The Los Angeles Times, 18. april 2006.
«Links Between Pellicano, Director Come Into Focus» The Los Angeles Times, 5. april 2006.
«Pellicano Inquiry Expands to Snare Director of 'Predator'» The Los Angeles Times, 4. april 2006.
«Film Director Accused of Lying to FBI in Pellicano Scandal» The LA Weekly, 3. april 2006.
Stig Elvis Furset

Stig Elvis Furset (født Stig Furset 31. mai 1967 i Høyanger) er en norsk forfatter, bibliotekar og Elvis-imitator. Han tok hovedfag i litteraturvitenskap ved Universitetet i Bergen i 1995 med hovedoppgaven Det kløyvde ordet: Om vald og religion i Flannery O'Connors The violent bear it away.
Stig Elvis Furset er oppvokst på Husnes i Kvinnherad. Han er i dag bibliotekkonsulent ved Buskerud fylkesbibliotek. Han arbeidet tidligere som bibliotekar i Rygge kommune sør for Moss. Etter en konflikt om voldelige tegneserier i biblioteket ble han kjent som «bibliotekaren fra helvete».
Furset er medlem av BBØ og Avdeling Vest. Han hater Beatles og NFF.
I debutromanen Den brennande sitaren lar Furset fortelleren Jeremias, en kommuneansatt brannsupporter fra Moss, skildre fotballsesongen 2001. Sammen med Elvis og Diego tar Jeremias opp kampen mot Rosenborg og NFF for å sikre at gullet havner i Bergen.
I den vanskelige andreboken, Den raude veggen, treffer vi igjen Jeremias, Elvis og Diego som nok en gang tar opp kampen mot NFF. Denne gangen får de hjelp av kompisen Pels, og da går alt meget bedre. Gullet kom hem til Bergen etter 44 år.


== Bibliografi ==
Den brennande sitaren – roman fra 2002
Den raude veggen – roman fra 2008


== Kilder ==
Presentasjon av Stig Elvis Furset i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Forfatterside hos Barberblad forlag
Intervju i Dagbladet 
Teksteksempler
Asociación Internacional de Escritores Policíacos

Asociación Internacional de Escritores Policíacos (AIEP) er en internasjonal forening for forfattere som skriver eller skriver om kriminallitteratur. Foreningen ble grunnlagt i 1986 av Paco Ignacio Taibo II fra Mexico og Julian Semionov fra Sovjetunionen. AIEP har over 1 000 medlemmer i 22 land, med en rekke regionale datterorganisasjoner. 


== Formål ==
AIEPs opprinnelige formål var å kjempe for trykkefrihet, særlig for forfattere i Østblokken og Latin-Amerika. I senere år har den endret seg til hovedsalig å arbeide for fremme av kriminallitteraturen. Organisasjonens charter uttrykker innledningsvis at AIEP er

Et verdensomspenende samfunn av skribenter til fremme for oversettelse, fri spredning av ideer og kommunikasjon mellom kriminalforfattere av alle nasjoner for -

å fremme skriving av kriminallitteratur i land der det denne ikke har noen tradisjon
å samle inn og distribuere informasjon om genren kriminallitteratur over hele verden
å støtte utgivelse av litterære verker, hovedsakelig gjennom å oppmuntre oversettelse av kriminalromaner
å kjempe for uttrykksfrihet og mot sensur


== AIEP i Norden ==
I Norden er AIEP representert ved den uavhengige regionale organisasjonen Skandinaviska Kriminalsällskapet (som også har medlemmer fra Finland og Island). Den svenske kriminalforfatteren K. Arne Blom har tjent som AIEPs president.


== Noen norske medlemmer ==
Blant annet følgende norske forfattere er eller har vært medlemmer av AIEP:

Olav Angell
Sverre Årnes
Jon Bing
Tor Åge Bringsværd
Lars Saabye Christensen
Willy Dahl
Tor Edvin Dahl
Kjell Ola Dahl
Torolf Elster
Jon Ewo
Kjartan Fløgstad
Karin Fossum
Jørgen Gunnerud
Kjell Hallbing
Kolbjørn Hauge
Aage Hauken
Anne Holt
Eirik Ildahl
Alf R. Jacobsen
Arnold Jacoby
Jan H. Jensen
Idar Lind
Unni Lindell
Øivind Madssen
Jon Michelet
Marit Nerem
Nils Nordberg
Gert Nygårdshaug
Tron Øgrim
Pål Gerhard Olsen
Morten Harry Olsen
Olav Ottersen
Anne Birkefeldt Ragde
Edith Ranum
Arild Rypdal
Gard Erik Sandbakken
Kjersti Scheen
Audun Sjøstrand
Fredrik Skagen
Michael Grundt Spang
Kim Småge
Gunnar Staalesen
Reidar Thomassen
Tor Torkildsen
Harald Tusberg
Fredrik Wandrup
Kjell Arnljot Wig
Herman Willis


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Joakim Milder

Joakim Milder (født 24. september 1965 i Stockholm) er en svensk jazzmusiker (tenorsaksofon) og professor i musikk.
Han ble tidlig kjent for medvirkning i Fredrik Noréns band, men har også gitt ut egne skiver. Fra 1984 til 1987 studerte han ved Kungliga Musikhögskolan i Stockholm. Året efter utkom hans første, Life in Life. Hans andre egne utgivelse var Still in Motion (Dragon 1990)  og ga ham Gyllene Skivan, en svensk jazzpris delt ut av Orkesterjournalen. På Consensus (Opus 3, 1995) spiller han med Johan Hörlén altsax Anders Persson piano, Christian Spering bass og Magnus Gran trommer. Han utga med Red Mitchell og Roger Kellaway (Live in Stockholm, Dragon, 1995), samt med Tomasz Stańko Septet (Litania – The Music of Krzysztof Komeda, ECM, 1997). I Palle Danielssons «Nordan» har han utgitt jazzifisert svensk folkemusikk. Hans egne Ways (Dragon, 1993), Remains (Dragon, 1995) og  New Spring (Dragon, 2000) kan også nevnes. Joakim Milder Quintet utga Monolithic (Apart Records, 2004) med Peter Dahlgren trombone, Peter Danemo trompet, Christian Spering bass og Staffan Svensson trompet. I 2014 tok han del i en utgivelse med den polakkiske trio Marcin Wasilewski, Slawomir Kurkiewicz og Michal Miskiewicz.I 2006 ble Milder utnevnt til professor i jazz og improvisasjon ved Kungliga Musikhögskolan i Stockholm, der han har undervist siden 1994.


== Fortjenelser ==
1990 – Gyllene skivan for Still in Motion
1993 – "Grammis" for Sister Majs Blouse i kategorien "Årets jazz" (med Bobo Stenson, Fredrik Norén og Lars Danielsson)
1994 – Svenska Jazzriksförbundets utmerkelse Jazzkannan
1999 – Jan Johansson-stipendet
2006 – Kungliga Musikaliska Akademiens Jazzpris
2008 – Ledamot av Kungliga Musikaliska Akademien
2009 – Lars Färnlöf-stipendet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joakim Milder på Discogs 
(en) Joakim Milder på MusicBrainz 
(en) Joakim Milder på Songkick 
(en) Joakim Milder på AllMusic 
joakimmilder.com
Vismunda

Vismunda er ei elv som renner fra Fåberg vestfjell og har sitt utløp ved tettstedet Biri i Gjøvik kommune. Fra elvas høyeste punkt til Mjøsa er det nesten 800 høydemeter. Elveoset i Biri er kanalisert, delvis på grunn av fløtning og industri, delvis på grunn av behov for opprydding etter flom. Svennesvollene ved utløpet er et naturreservat for våtmark og løvskog.
Fra 1700-tallet og langt inn på 1900-tallet ble elva brukt som fløtningselv. Storlondammen, en kunstig anlagt dam i elva, ble brukt som utgangspunkt. Tømmeret ble fløtet til utløpet ved Biri. Der ble det lenset videre med båt sørover Mjøsa.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Jan Lundgren

Jan Lundgren (født 22. mars 1966 i Kristianstad), oppvokst i Ronneby, er en svensk jazzmusiker (piano), kjent for sine innspillinger og egen jazztrio.
Lundgren tablerte tidlig egen gruppe «St. Thomas» før han studerte musikk i Malmø (1986–1991), samtidig som han spilte med etablerte jazzstorheter som Arne Domnérus, Putte Wickman (En sommarkonsert, 2004) og Bernt Rosengren og nå senest med Georg Riedel (Lockrop, Gemini, 2006).  Hans første utgivelse var Conclusion (FLC, 1994) og Bird of Passage (FLC, 1995), etterfulgt av samarbeid med Peter Asplund quartet (California Collection, 1997).
I 1995 etablerte egen trio med Mattias Svensson/Matthias Hjort bass og Morten Lund/Rasmus Kihlberg trommer som har hatt en rekke utgivelser på Sittel (Swedish standards 1997; Something to live for 1999; For Listeners only 2001; Swedish landscapes 2003; Plays the music of Jules Styne 2004).  Lundgren og trioen mottok Gyllene Skivan for Swedish Standards 1997.
Internasjonalt deltok trioen i 2000 i Carnegie Hall-eksponeringen av svensk jazz.  
Han ga ut plate med Chuck Berghoefer og Joe LaBarbera (Cookin' at the Jazz Bakery, 1996), samt turnerte nylig med Lee Konitz på Sverigeturne i 2005.
Han var kåret til årets svenske jazzmusiker i 1994 (Sveriges Radios kåring).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jan Lundgren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Saffir–Simpson-skalaen

Saffir–Simpson-skalaen er en skala som brukes til å inndele orkaner i grupper etter deres styrke.Skalaen ble utviklet i 1969 av Herbert Saffir og Robert Simpson.


== Referanser ==
Post Office Rifles

Post Office Rifles var et regiment i den britiske hæren, opprettet i 1867 med vervede soldater. Avdelingen gjennomgikk en rekke endringer frem til 1921, hvoretter navnet gikk tapt i forbindelse med reorganisering.
Post Office Rifles ble dannet etter at 1600 tjenestemenn ved Post Office ble innrullert som spesialkonstabler under major John Lowther du Plat Taylor ved 21st Middlesex Civil Service Volunteers (Post Office Company). Dette ble gjort som svar på eksplosjoner i London og Manchester og uro andre steder i 1867, forårsaket av forkjempere for irsk uavhengighet.
Etter at de umiddelbare urolighetene opphørte, ble det foreslått at de spesialkonstablene som var villige skulle danne et permanent gevorbent regiment. 13. februar 1868, etter at generalpostmesteren gav sitt samtykke, godkjente krigsministeriet et regiment på 1000 mann. 2. mars samme år ble du Plat Taylor utnevnt til oberstløytnant og sjef for 49th Middlesex Rifle Volunteers (Post Office Rifles).
I 1877 foreslo du Plat Taylor opprettelsen av et eget postkorps i den regulære hæren, men på grunn av pengemangel ble foreslaget ikke tatt til følge. I 1880 ble regimentet omnummerert til 24. som følge av en nasjonal omorganisering av gevorbne korps.
Fornøyelsespark

En fornøyelsespark er en park med forlystelser så som karuseller, berg-og-dal-bane, rutsjebaner, lotterispill og annen underholdning. Omreisende fornøyelsesparker blir kalt tivoli etter den italienske byen Tivoli, eksempler på dette er Lunds Tivoli, Hugos Tivoli og Skandinavisk Tivolipark.
En fornøyelsespark som er basert på ett eller flere temaer kalles en temapark. Typiske eksempler på temaparker er Disneyland, Legoland, Europa Park og Alton Towers


== Kjente fornøyelsesparker ==
Kristiansand Dyrepark
Brændesgårdshaven
Bø Sommarland
Heide-Park
Kongeparken
Hunderfossen familiepark
Tusenfryd


== Norske familieparker ==
Mikkelparken, Kinsarvik i Hardanger 
Namsskogan familiepark


== Sesongtider ==
Etter internasjonal standard åpner alle fornøyelsesparker den siste helgen i april, enten på lørdagen eller søndagen. Sesongavslutningen bestemmes derimot fritt av hver enkelt park, men det tradisjonelle er å stenge etter høstferien.


== Utenlandske fornøyelsesparker ==
Europa-park
Bobbejaanland (Belgia)
Tivoli (København)
Liseberg (Göteborg)
Gröna Lund (Stokholm)
Gorkijparken (Russland)


== Se også ==
Sirkus
Spillehaller
Parker
Miniatyrpark


== Referanser ==