Vidar Sandbeck

Vidar Sandbeck (født 21. juli 1918 på Åsta i Hedmark, død 10. november 2005) var en norsk visesanger, visedikter og forfatter. 
Han debuterte i 1954 med visesamlingen I døragløtten, og fikk sitt gjennombrudd som visesanger med «Pengegaloppen» i 1958–1959. Andre kjente viser er «Menuett i mai», «Heksedans», «Ola Torader», «Regnbågåbrua» og «Bildilla». Han ble tildelt juryens hederspris under Spellemannprisen 1992 for et livslangt bidrag til norsk visekunst. Han vant også klassen visesang for albumet Legende.
Som forfatter nådde han høyest i årene rundt 1980. Da skrev han to serier med sorgmuntre barndomserindringer om «Påsan», som for det meste er direkte selvbiografisk; det ble ni barnebøker og sju romaner for voksne.
Han var en del av «generasjonen etter Prøysen» i NRK Radios Barnetimen for de minste. De fleste radiofortellingene for barn er utgitt i bokform.


== Liv ==
Sandbeck hadde en trang barndom, som han skildret i flere av bøkene sine – bare delvis skjult som fiksjon. Han ble født i 1918 som den yngste av fem søsken – to jenter og tre gutter. Faren Emil Antonsen Sandbæk (1884–1962) var født i Romedal og kom i 1903 til Åmot for å arbeide som skogsarbeider. Mora Lenny Alida Larsen (1881–1964) var husmannsdatter fra grenda Åsta i Åmot. De giftet seg i 1908 og bodde til leie ulike steder før de i 1926 bygget hjemmet Skoglund, som blir kalt «Myra» i Sandbecks romaner. Faren var kommunist og aktiv i fagforeningen, og gikk derfor ofte arbeidsledig.Vidar Sandbeck hadde et omskiftelig yrkesliv i yngre år, og skal ha hatt 12 ulike jobber før han slo gjennom som plateartist med «Pengegaloppen» i 1959. Blant disse yrkene er skogsarbeider, gårdsarbeider, anleggsarbeider og bygningsarbeider fra 1933 til 1941; fiolinist, snekker, handelsmann og treskjærer fra 1941 til 1946; treskjærer og handelsreisende fra 1947 til 1958; og musikklærer 1974–1978.Han debuterte som musiker i Losjelokalet i Stjørdal 20. september 1941 mens han oppholdt seg på Værnes som anleggsarbeider på flyplassen. Han giftet seg i 1942 med Gerd Bergersen, og tok 1943–1944 privatundervisning i fiolin hos Bjarne Brustad i Oslo, men avbrøt undervisningen – dels på grunn av økonomien, og dels på grunn av veivalget: å leve som yrkesmusiker i hovedstaden ville bety en avskjed med hjembygda. Han hadde tidligere også hatt andre musikklærere, som Ernst Glaser. Han bygde hjemmet «Vidarvoll» i 1951, på et hjørne av tomta til foreldrene. Fram til han slo gjennom i 1959 og ble artist på fulltid, hadde han forskjellige yrker. Han ble enkemann i 1969 og bearbeidet tapet i diktet/visa «Enkjemanns vise», som sto i Arbeiderbladet i 1971, og hadde preg av en selvironisk kontaktannonse. Han giftet seg på ny i 1972 med Målfrid Ljosland.I de siste årene av livet fikk han mye oppmerksomhet og heder: Spellemannprisens hederpris i 1992, fylkeskulturpris i 1994, og i 2003 «kongens gull» og Prøysenprisens ærespris. Han døde på Ryslingmoen sykehjem i Åmot i november 2005.Ved siden av virksomheten som forfatter og viseartist var Sandbeck også en dyktig treskjærer.


== Forfatter ==

Sandbeck debuterte som forfatter i 1954 med I døragløtten, viser og vers. VGs anmelder Paal Brekke mente at boka falt gjennom som litterær diktning betraktet, men også at det var «en uhøytidelig sjarm over disse visene hans, og et smilende lune som virker sympatisk enten han skriver om kjærlighetslengsel og lørdagsfrieri eller han søker å formulere sine hverdagsvise dypsindigheter.»I boka Langs bygdevegen (1960) samarbeidet Sandbeck med Dagfinn Grønoset, Grønoset skrev novelleaktige reportasjer fra livet i Østerdalen i nær fortid, og Sandbeck diktet viser til novellene. Stoffet ble også brukt i en programserie i NRK radio høsten 1960.Hans første roman Rundtramper og flatfele utkom i 1962. Allerede her i debutromanen skrev han om den samme skogsarbeiderfamilien som han siden fulgte i nesten alle romanene sine, en mildt maskert selvbiografi. Det selvbiografiske familieportrettet videreføres i Kjærlighet og gråbeinsild (1967); hvor hovedpersonen, skogsarbeideren Aksel Gran igjen er et portrett av forfatterens far. Per Petterson omtaler Kjærlighet og gråbeinsild som «ei hylende morsom og satirisk bok og på samme tid et bittert tidsdokument om livet bak noen av de hardeste og mest kjente arbeidskonfliktene i norsk historie, som Julussakonflikten.»De to andre tidlige romanene til Sandbeck har andre tema: Månen lo over Ravneberget (1964) handler om utvandringen til USA på 1800-tallet, og om bitterheten blant de som ikke hadde råd til å reise. Romanen Kjærtegn på vidvanke (1970) handler om en ung gårdsgutt og spillemann som må velge den rette blant flere mulige kjærester. Hovedpersonen Jens har klare likhetstrekk med forfatteren.Med de sju selvbiografiske romanene fra Fy skam deg! (1977) til Kanarifuglen (1988) fikk Sandbeck en «ny anerkjennelse som ‘seriøs’ forfatter», og litteraturhistorikeren Øystein Rottem nevner serien som «folkelig fortellerkunst med prosalyriske kvaliteter» og «blant de betydeligste i norsk etterkrigslitteratur». «Særlig vellykket er portrettet av den klassebevisste faren, skogarbeideren som nekter å bøye hodet i motgang.» Romanserien begynner med setningen «Da jordmora kom, var je født», og skildrer jeg-personens livsløp fra fødselen i 1918 til jeg-personen høsten 1941 debuterer som fiolinist i Stjørdal i siste kapittel. 
Mens barnebøkene om Påsan beskriver et lite og nært univers med kort avstand til kjøkkentrappa, er samfunnsbildet større og bredere i bøkene for voksne. Bøkene er skrevet med et egenutviklet dialektbasert skriftspråk som Per Petterson beskriver som et «litterært instrument med høy presisjon, en mangebunna enkelhet og samtidig med et tilfang av ord og uttrykk som er reine skattkista.»


=== Barnebokforfatter ===
Sandback opptrådte første gang i Barnetimen for de minste i 1965, og etter hvert laget han mer enn 40 programmer. I Barnetimen tilhørte han «generasjonen etter Prøysen», sammen med Kirsten Langbo, Berit Brænne og Ingebrigt Davik. Hans første barnebok, Skatten på jordbærøya (1968), er en samling nonsenseventyr med små sanger flettet inn. En av sangene var «Trøllgubben Lurvelegg».
Hovedtyngden av forfatterskapet for barn er de ni bøkene om «Påsan», fra Ferie i hamnehagan (1978) til Bryllupet i Brua (1989). Her bygger han på det samme selvbiografiske stoffet som i sin romanserie for voksne som utkom samtidig med sju bind, fra 1977 til 1988. I barnebøkene «bytter han blikk» og serverer et presist barneperspektiv. Mens voksenromanene tar vare på kronologien i livsløpet, utgjør barnebøkene et nærbilde av detaljer, et «forstørrelsesglass over deler av Påsans liv.»Jeg-personen Påsan er i barnebøkene utrustet med en bestevenn, Nils Brua. Nils kommer fra gård, og har et betydelig klasseovertak på Påsan, uten at det er noe tema guttene imellom. Tid og sted er fremdeles ei skogsbygd i Østerdalen i de hardeste av mellomkrigsårene. Klassemotsetningene og fattigdommen skildres likevel med varm humor og nostalgi, og Sandbeck legger bort den sosiale ironien han ofte bruker i bøkene for voksne.Bøkene utmerker seg ved den presise bruken av dialekt, og bøkene framstår som et kulturhistorisk tidsbilde.Bortsett fra den første, er alle barnebøkene illustert av Rune Johan Andersson, med en humoristisk strek som kan minne om Kjell Aukrust.


== Musiker ==

Sandbeck er opphavsmann til om lag 360 dikt og viser, både som komponist og tekstforfatter. I tillegg til å framføre egne viser, skrev han også sanger for andre artister som Wenche Myhre («Ei snerten snelle»), Thore Skogman, Dizzie Tunes («I et bitte lite miniskjørt») og skiløperen Gjermund Eggen («Gullgutten» og «Engerdalsvalsen»). Blant hans mest kjente viser kan nevnes «Pengegaloppen», «Gull og grønne skoger», «Menuett i mai», «Ved Gråten sjø», «Jens Vankelmodig», «Ola Torader», «På folkemunne», «Når livet danser», «Ved Sunnan å», «Regnbågåbrua» og «Bildilla». I Danmark gjorde Raquel Rastenni «Heksedansen» til en signatursang, mens Thore Skogman fikk en hit med den svenske oversettelsen av «Pengegaloppen». I noen tilfeller oversatte Sandbeck også svenske slagere til norsk, som «Är du kär i mig ännu, Klas-Göran?» for Nora Brockstedt. For skiløperen Ingrid Wigernæs skrev han i 1966 «Gulljentutn våre».
Han utga en samling med viser og vers i 1954, og gjorde seg gradvis synlig for offentligheten gjennom 1950-årene. Kontakt med Alf Prøysen gjorde at han fikk kontakt med viktige nettverk som Visens venner og NRK, i tillegg til at Prøysen ga råd om både visediktinga og framføring. Sandbeck hadde også tekster i avisa Østlendingen og i Magasinet for alle. Det var Prøysen som i 1955 første gang framførte en Sandbeck-vise på radio; det var «Kjerringa i stampen». Prøysen samarbeidet fra 1957 med Otto Nielsen om Søndagsposten og framførte flere Sandbeck-viser der før Sandbeck selv opptrådte i radio. Sandbeck ble presentert i radio i et program 27. oktober 1958; her samtalte han med Erik Bye og framførte fem viser. Utover våren 1959 klatret «Pengegaloppen» på hitlistene, og Sandbeck ble kjendis. Han hadde høsten 1958 spilt inn 8 sanger hos plateselskapet Columbia, og disse kom ut på to singler og en EP.
Karakteristiske trekk ved Sandbecks visekunst var «den umiskjennelige stemmen, den markant særpregede musikalske oppbyggingen av visene og Ragnar Danielsens orkesterarrangementer [som tilsammen] utgjorde det man senere ville kalt Sandbecks ‘sound’.» Andre peker på «lett språk og en fin lun humor.» I tillegg er dialektbruken en suksessfaktor, sammen med dette at han henter stoff og miljø fra hjembygda.Tekst og tema i Sandbecks viser varierer «fra det mykt melankolske til det burleskt muntre». Nils Johan Rud har skrevet at hos Sandbeck «er en østerdalsk skogbygdmelankoli en undertone i det spotske jekkeriet.» Sandbeck har på den ene siden lyriske viser, som «fanger opp en naturstemning, eller en erotisk stemning, eller en melankolsk grunnstemning». På den andre siden finnes også en løssluppen humor «som knytter seg til den voldsomme overdrivelsen». I en masteroppgave fra 2012 behandles Sandbecks lyriske viser, dels ut fra en antagelse om at de lyriske visene har kommet i skyggen av Sandbecks komiske slagere. Oppgava peker også på at hverdagslige motiver brukes for å skape poetisk kvaliteter, som strofa «men åra ble borte som røken frå grua» fra sangen «Regnbågåbrua».


== Sandbeck i ettertid ==

En byste laget av billedhuggeren Skule Waksvik ble avduket i Rena park 17. mai 1995, og på ny etter flytting til kulturhuset 29. oktober 2005. I 2015 ble bysten flyttet til Vidar Sandbecks plass utenfor kulturhuset.NRK barne-tv sendte novellefilmen Munnspell og snabelskøyter i 1987, basert på stoff fra Sandbecks bok Fy skam deg!.Sandbeckstiftelsen og Tom Steinar Lund sto i 2003 bak hyllestplata Gull i fra grønne skoger hvor flere norske artister framfører Sandbeckviser i nye arrangement. Sandbeckstiftelsen på Rena opprettet i 2008 Vidar Sandbecks kulturpris – Regnbågåbrua, i anledning at det var nitti år siden Vidar Sandbeck ble født.Hedmark Teater laget forestillingen Når livet danser i 1996, basert på hans selvbiografiske tekster; det var i en form som blandet en tradisjonell visefremføring med mer showpregede elementer. Det samme teatret laget barneteaterforestillingen Klomp og Kloss i 1996, med nypremiere i 2006, basert på viser og tekster av Sandbeck. John Nyutstumo var regissør og manusforfatter. Nyutstumos enmannsforestilling Blådansen med tekster og viser av Sandbeck hadde premiere på Teater Innlandet i 2015.


== Diskografi ==

Pengegaloppen ; Dagdrivervise (1958) singel
Gull og grønne skoger ; Kjærlighetsvisen (1959) singel
Dakota-Kalle ; Loffervise (1959) singel
Hei, hei Josefine ; Polka i B-dur (1959) singel
Med gråt og tenners gnissel ; Under heggen (1960) singel
Vidar Sandbeck (1960) singel
På barneball ; Han Pelle-Johnny og je (1960)
Frida og Frode ; Bildilla (1960)
Heksedansen ; Menuett i mai (1960)
Idyll ved Mjøsa ; Gamle formann Pedersen (1961)
Han Ola Torader (1961) EP
Døgnflua (1965) EP
Vidar synger Sandbeck (1969) LP
Vidar Sandbeck (1969) LP
Fra viseskuffen (1973) LP
…Kan du låne bort en femmer? (1975)
Påsans viser (1981) Barnesanger
Lasse synger Vidar Sandbeck (1988) Lasse Johansen, sang og gitar
Legende (1992)
Velvalgte viser (1993)
Gull i fra grønne skoger (2003) (tolket av andre artister)
En fergemanns vise (2003)
Jordbærstrå (2003)


== Bibliografi ==

I døragløtten, viser og vers, 1954
Pengegaloppen og andre viser, 1959
Gull og grønne skoger og andre viser, 1960
Langs bygdevegen, 1960. Sammen med Dagfinn Grønoset
Rundtramper og flatfele, 1962
Månen lo over Ravneberget, 1964
Viser om Lisalill, 1965
Kjærlighet og gråbensild, 1967
Kjærlighet på vidvanke, 1970
På lergjøk og lyre, 1970. Viser
Fjelltrall, 1973. Viser
Vidar Sandbecks visebok, 1974
Fy skam deg! 1977 (Påsan, 1)
Stakkars kroken 1978 (Påsan, 2)
Trøste oss!, 1979 (Påsan, 3)
En handelsreisendes liv, 1980
Husbondens røst, 1982 (Påsan, 4)
Anitras dans, 1983 (Påsan, 5)
Far, 1984 (Påsan, 6)
Kanarifuglen, 1988 (Påsan, 7)
Den store viseboka. Norsk Musikforlag. 1992. 
Øst for sol og vest for måne-, 171 viser av Vidar Sandbeck. Tiden. 1998. 
Skatten på Jordbærøya, 1968
Ferie i hamnehagan, 1978
Påsåns viser, 1979
Den rutete elefanten, 1980
Den nye gutten, 1981
Mistenkelige fotspor, 1982
Kjære Broder, 1983
Dobbeltgjengen, 1984
Jul i Myra, 1985
Heltene i Hungerholt, 1986
Bryllupet i Brua, 1989


== Priser ==
Sølvplate 1960 for «Pengegaloppen»
Fjellprisen 1967
TONOs ærespris som tekstforfatter 1978
Cappelens jubileumspris 1979
Språklig samlings litteraturpris 1980
Åmot kommunes kulturpris 1984
Juryens hederspris under Spellemannprisen 1992
Spellemannsprien 1992 i klassen visesang
Gammleng-prisen 1994 fra Fond for utøvende kunstnere
Hedmark fylkeskommunes kulturpris 1994
Tekstforfatterfondets ærespris 1995
Kongens fortjenstmedalje i gull 2003
Prøysenprisens ærespris 2003


== Referanser ==


== Litteratur ==
(no) Vidar Sandbeck i Norsk biografisk leksikon
Vidar Sandbeck. «Selvbiografi»; Først trykt i Norsk årbok for barne- og ungdomslitteratur 1983
«Vidar Sandbeck» Norsk pop- og rockleksikon fra 2005
Thorbjørn Bakken. Vidar Sandbeck. Hans liv og virke. Trysil-forlaget, 2005. ISBN 82-91352-52-6
Knut Fjeld. «Vidar Sandbeck er død». Østlendingen, 11. november 2005
Synnøve Heggem. «Paradis-viser og provins-salme». Kirke og kultur; nr 3, 2008
Knut Imerslund. «Vidar Sandbeck og Alf Prøysen». I: Prøysenårbok 2008; Sagan om sagan om gumman. Oplandske bokforlag, 2008. Side 87-102. ISBN 978-82-7518-151-8
Heidi Anine Larsen. "Jeg tar deg i handa og føljer deg over e regnbågåbru" : Den lyriske Vidar Sandbeck. Masteroppgave i nordisk litteratur. Universitetet i Oslo, 2011.
Oddvar Rakeng. «Vidar Sandbecks møte med NRK: -Je solgte to dresser på Marienlyst før je sang "Pengegaloppen"». I: Rakengs Når kastanjene blomstrer- : menneskene bak våre slagermelodier. Snøfugl forlag, 2004.
Nils Johan Rud. «Vidar Sandbeck – Påsan og hans biograf». I: Norsk årbok for barne- og ungdomslitteratur 1983. Også i Solørboka 1993 og i Bakken 2005.
Audun Thorsen (1983). «Vidar Sandbeck – eit forfattarpotrrett». Norsk årbok for barne- og ungdomslitteratur. Oslo: Lunde. s. 139-178. ISBN 8252036775. . Med bidrag av Nils Johan Rud, Arne Grimstad og Vidar Sandbeck


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Vidar Sandbeck – kategori av bilder, video eller lyd på Commons