jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nellikveien (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Nellikveien.Nellikveien (1-3, 2-6) er en vei på Refstad i Bydel Bjerke i Oslo. Veien er en tverrforbindelse mellom Åkerøveien i nord og  Ribstonveien i sør. Veien er ca. 150 meter lang og består av villabebyggelse. 
Veien er oppkalt etter blomsterverdenens nellik.


== Se også ==
Liste over Oslos gater


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kvasir - Bilde fra Nellikveien (2005)
Samferdsel

Samferdsel omfatter transport av gods, personer og informasjon lokalt, regionalt og internasjonalt. Til samferdselssektoren hører planlegging, forvaltning og drift av anlegg (veg, bane, havner, fyr, radiomaster, telefonlinjer, bredbånd osv); og utvikling, vedlikehold og kontroll av transportmidler (bil, jernbanetog, fly, båt osv).
Viktige delområder av samferdsel er:

Jernbane, - tog/jernbanetog (tog som materiell - Den gjengse betydningen)
Vei: - biltrafikk, gående, - og syklende
Luftfart
Sjøfart
Buss, trikk, bybane og tunnelbane
Telefoni
Radiokommunikasjon


== Referanser ==


== Se også ==
Reise
Samferdsel (tidsskrift)
Samferdselsdepartementet
North Warwickshire

North Warwickshire er et administrativt distrikt i Warwickshire i England. Administrasjonssenteret er Atherstone, som også er den største byen. 
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av Atherstone landdistrikt og deler av Meriden landdistrikt. Distriktet dekker et areal på 284,27 km² og hadde 62 014 innbyggere i 2011. Det består for det meste av landsbygd, med en del små byer. Historisk har det vært mye kullgruvedrift der, men nesten alle gruver er nedlagt. 
North Warwickshire grenser mot Nuneaton and Bedworth i øst, Leicestershire i nordøst, Staffordshire i nordvest og West Midlands i sør og sørvest. 


== Steder i distriktet ==
Ansley, Arley, Astley, Atherstone, Austrey
Baddesley Ensor, Baxterley, Bentley, Blythe End
Caldecote, Coleshill, Corley, Curdworth
Dordon
Fillongley
Gilson, Great Packington, Grendon
Hartshill, Heath Whitacre
Kingsbury
Lea Marston, Little Packington
Mancetter, Maxstoke, Merevale, Middleton, Moxhull
Nether Whitacre, Newton Regis
Over Whitacre
Polesworth
Seckington, Shustoke, Shuttington,
Warton, Water Orton, Whitacre Heath, Wiggins Hill, Wishaw


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Borough of North Warwickshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bleikvasslia

Bleikvasslia er ei bygd og poststed (8647) i Hemnes kommune, 20 km sør for kommunesenteret Korgen. Det har vært bosetning i Bleikvasslia siden 1700-tallet, og en årestue fra 1750-tallet er fremdeles intakt. Øst for Bleikvasslia ligger Okstindmassivet og Bleikvatnet, i sør ligger Røssvatnet, Norges nest største innsjø. Bleikvassli gruber driver nå entreprenørvirksomhet etter at gruvedriften ble lagt ned for noen år siden da gruva ble oversvømt. Forøvrig er landbruk hovednæring. Ved sentrum av bygda ligger en kopi av en sørsamisk boplass. 
På Karihaugen lå en arbeidsleir under andre verdenskrig. Brakkene er nå revet, og det er oppført et nytt bygg som brukes som leirsted. Bygda har butikk, skole og ungdomsklubb. Nå brukes Karihaugen som leirskole og den brukes under samlinger for konfirmanter.


== Eksterne lenker ==
Bleikvasslia.com
Willemstad

Willemstad er hovedstaden i Curaçao og den største byen i De små Antiller. Den var fram til 2010 hovedstaden i De nederlandske Antiller. Den har en befolkning på om lag 140 000 (1. januar 2009).


== Geografi ==
Byen ligger ved det 1,6 km lange og 90–300 meter brede sundet Bahia di Santa Ana (nederlandsk: Sint Annabaai, engelsk: Santa Anna Bay) som ligger ved innløpet til Schottegat, bukta som danner en dyp naturlig havn.


== Historie ==

Willemstad ble grunnlagt i 1634, da nederlenderne erobret Curaçao fra Spania. Byen ble bygget som en befestet by beskyttet av Fort Amsterdam ved innløpet til havnen og med en bymur som omga byen på landsiden. Den opprinnelige bykjernen lå på østsiden av sundet og ble kalt Punda. På 1700-tallet spredte bebyggelsen seg til Pietermaai og Scharloo på samme side Punda og til Otrabanda på den andre siden av sundet. Otrobanda kommer fra papiamento otro banda, som betyr «den andre siden».
Bymuren ble revet 1861–1866. Etter dette ekspanderte den bymessige bebyggelsen. Ferger sørget for transport over sundet inntil det ble bygget bruer mot slutten av 1800-tallet.Punda og Otrobanda er forbundet med en svingbro på pongtonger, Koningin Emmabrug, som ble bygd i tre i 1888. Etter at biltrafikk over broen ble forbudt på 1970-tallet går nå det meste av trafikken mellom de to bydelene over Konigin Julianabrug.
På grunn av plasseringen er Willemstad en utmerket havn. Selskapet Royal Dutch Shell etablerte et oljeraffineri i havnen i 1915. Virksomheten ved oljeraffineriet førte til at byen vokste. Nye boligstrøk for funksjonærer og arbeidere ble anlagt. På 1930-tallet ble det bygget leilighetsbygg etter nederlandsk mønster på Negropont like ved raffineriet. Rimeligere boliger for arbeiderne ble senere bygget i Surinamendorp og Suffisantdorp. Emmastad nord for Schottegat og Julianadorp i innlandet vest for Willemstad ble bygget som boligområde for funksjonærer ved oljeraffineriet.


== Verdensarv ==
Willemstads bysentrum ble erklært som verdensarvsted av UNESCO i 1997. De eldste bygningene i det gamle bysenteret er inspirert av nederlandsk 1600-tallsakitektur, med smale og høye hus. Flere bygninger fra 1700-tallet er i curaçobarokk kjennetegnet av bueformer.


== Samferdsel ==
Byen er et viktig turistmål.
Willemstad betjenes av Hato internasjonale lufthavn, som også er hjemmebasen til Insel Air, Curaçaos flyselskap.


== Bildegalleri ==

		
		


== Referanser ==


== Kilder ==
Newton, M.A og G.J.M. Gehlen (2013): «Willemstad Curaçao, a UNESCO World Heritage City», i Ieteke Witteveen, Wim Kamps og Guido Rojer jr. (red.): Contemporary Curaçao. A Caribbean Community, Amsterdam: Uitgeverij SWP, s. 69–73. ISBN 9789088504037
Römer-Kenepa, Nolda (2013): «A brief history of Curaçao», i Ieteke Witteveen, Wim Kamps og Guido Rojer jr. (red.): Contemporary Curaçao. A Caribbean Community, Amsterdam: Uitgeverij SWP, s. 23–43. ISBN 9789088504037
Bidenkaps gate (Oslo)

Bidenkaps gate (1-3, 2-4) er en tverrgate på Meyerløkka i Oslo mellom Nordahl Bruns gate og Wessels gate. 
Den fikk i 1901 sitt navn etter stadsfysikus Johan Lauritz Bidenkap (1828–1892), konstituert stadsfysikus i Christiania fra 1867 og utnevnt fra 1869.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Oslo byleksikon
Checkpoint Charlie Audio Productions

Checkpoint Charlie Audio Productions (CCAP) er et norsk plateselskap basert i Stavanger. Det ble grunnlagt i 2000 av Tom Brekke, eieren av Checkpoint Charlie Hard Rock Café i Vågen i Stavanger. CCAP har gitt ut musikk av artister og band som Thomas Dybdahl, The Low Frequency in Stereo, Popface, The Substitutes, Helldorado og Lano Places.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Markus Rotvold

Markus Rotvold (født 2. oktober 1914  I Tromsø, død 30. mars 2012 samme sted) var fra Tromsø, deltok i kampene rundt Narvik i 1940 under andre verdenskrig og var en av dem som loset den jødiske familien Smith over til Finland fra Signaldalen i 1940. Denne hendelsen gjorde at han fikk medaljen Righteous Among the Nations (Rettferdige blant nasjonene) av den israelske ambassadøren Miryam Shomrat i august 2006. Han mottok samme år Tromsø kommunes kulturpris.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Markus Rotvold ble fødi i Storgatbakken i Tromsø. Han var på båt på Ishavet allerede som 14-åring. Han har også vært aktiv i Tromsøs revyliv siden ungdommen. I sin ungdom var Markus Rotvold dessuten politisk aktiv i AUF. Før krigen var han sekretær i de arbeidsløses forening.


=== Innsatsen under krigen ===
Markus Rotvold begynte motstandsarbeide allerede før krigen. Han gikk ombord i tyske trålere som lå i havn i Tromsø for å fortelle hva Hitler stod for. 9. april ble han arrestert av tyskerne i Narvik, men klarte å rømme. Han deltok senere i kampene rundt Narvik.
Sammen med Kåre Kleivan var Markus Rotvold senere på tur til Finland. På fjellet traff de den jødiske familien Smith fra Tromsø, som hadde ligget i skjul i Balsfjord og nå prøvde å komme seg til Finland. Kleivan og Rotvold tok ansvaret for å hjelpe familien frem. Rotvold bar en av de minste i familien i ryggsekken.


=== Etter krigen ===
Etter krigen vervet han seg i marinen i noen år. Rotvold avsluttet sitt yrkesaktive liv som kioskeier da han overtok kiosken ved fryseriet på Strandvegen etter sin tante. 
Hans innsats i Tromsøs revy- idretts- og yrkesliv, samt hans heltemodige innsats under krigen, dannet bakgrunnen for kulturprisen han mottok av Tromsø kommine i 2006. Pengene Rotvold fikk med kulturprisen, ga han til Tromsø Sanitetsforening, Tromsø Bymisjon, Bjørg Karin Macks innsamlingsaksjon til kapellet, og til Frelsesarmeen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kulturprisen fra Tromsø kommune
Hedret med den israelske medaljen Righteous Among the Nations
Llyfr coch Hergest

Llyfr coch Hergest eller Hergests røde bok er et av de mest betydningsfulle walisiske manuskripter fra middelalderen. Det inkluderer både prosa og poesi og ble skrevet en gang i tidsrommet 1382–1410. Verket blir nå oppbevart på Jesus College, Oxford (MS 111) etter at det ble gitt som en gave av presten Thomas Wilkins i 1701.
Et av flere avskrivere som har bidratt på dette manuskriptet (MS 111) har blitt identifisert som Hywel Fychan fab Hywel Goch av Buellt. Man kjenner til at han har arbeidet for Hopcyn ap Tomas ab Einion (ca. 1330 – etter 1403) av Ynysforgan i Swansea, og det er mulig at manuskriptet ble satt sammen for ham. Manuskriptets navn er avledet fra det faktum at det er innbundet i rødt lær og for dets forbindelse til stedet Hergest Court (Plas Hergest) i Herefordshire i grenseområdet mellom England og Wales fra rundt 1465 og til begynnelsen av 1600-tallet.
Den første delen av manuskriptet inneholder prosa, inkludert Mabinogion som også er en del av manuskriptets kilder (det andre er Llyfr Gwyn Rhydderch eller Rhydderchs hvite bok), andre fortellinger, historiske tekster (inkludert en walisisk oversettelse av Geoffrey av Monmouths Historia Regum Britanniae), og andre forskjellige tekster inkludert en serie av walisiske triader (folklorer). Resten av manuskriptet inneholder poesi, spesielt fra perioden for hoffpoesi kjent som Gogynfeirdd eller Beirdd y Tywysogion eller Prinsenes poesi.
Manuskriptet inneholder også en samling av urtelegemidler assosiert med Rhiwallon Feddyg, grunnleggeren av et middelalderdynasti som varte i over 500 år – Legene fra Myddfai.
J.R.R. Tolkien lånte tittelen Hergests røde bok for sin egen fiktive Westmachs røde bok, en tenkt legendarisk kilde for Tolkiens fortellinger.


== Litteratur ==
'Red book of Hergest'. In Meic Stephens (Ed.) (1998), The new companion to the literature of Wales. Cardiff : University of Wales Press. ISBN 0-7083-1383-3.
Parry, Thomas (1955), A history of Welsh literature. Translated by H. Idris Bell. Oxford : Clarendon Press.


== Eksterne lenker ==
Red Book of Hergest, or Jesus College MS 111, is part of the Early Manuscripts at Oxford University digitisation project;  reprints relevant section of Historical Manuscripts Commission, Report on manuscripts in the Welsh language, vol. II part I, (London, 1902), describing the MS and its contents; Gives access to colour images of the entire manuscript.
Mary Jones, Celtic Encyclopedia: Llyfr Coch Hergest (entry on manuscript)
Mary Jones, Celtic Literature Collective: Llyfr Coch Hergest (contents & translations)
British Medical Association – Wales & Medicine
Gabriel Narutowicz

Gabriel Narutowicz (født 17. mars 1865 i Telsiai, Litauen, død 16. desember 1922 i Warszawa) var det første valgte statsoverhodet i den andre polske republikken.
Narutowicz bodde i mange år i Sveits, hvor han arbeidet som ingeniør og professor. Etter at Polen ble uavhengig ble han utnevnt til polsk transportminister. Etter forslag fra Józef Piłsudski ble han i desember 1922 valgt til Polens president, med stemmer fra bondepartiet og venstresiden. Forgjengeren Piłsudski hadde ført tittelen «statssjef», og var ikke valgt.
Valget av Narutowicz ble tatt dårlig imot av nasjonalister, og han ble kort etter valget myrdet av fanatikeren Eligiusz Niewiadomski utenfor kunstgalleriet Zachęta i Warszawa.


== Referanser ==
Johan Lauritz Bidenkap

Johan Lauritz Bidenkap (født 6. november 1828 i Drammen i Buskerud, død 20. oktober 1892 i Kristiania) var en norsk lege.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Johan Lauritz Bidenkaps foreldre var undertollbetjent Johan Jacob Bidenkap (1787–1864) og Bolette Vilhelmine Schive (død 1858). Han tok examen artium 1847 og ble cand.med. i 1853. Bidenkap var student under Carl Wilhelm Boeck og til å begynne med tilhenger av dennes «syfilisasjonslære». Kunstnerisk begavet laget Bidenkap illustrasjonene til en del av Boecks vitenskapelige arbeider.


=== Karriere ===
Han kartla mellom 1857 og 1859 utbredelsen av lepra på Vestlandet og mottok H.K.H. Kronprinsens gullmedalje 1863 for å ha påvist årsakene til syfilis. Han ble lærer for hudsykdommer i 1866. 
Johan Lauritz Bidenkap giftet seg 9. mai 1866 med skuespiller Elisabeth Jensine («Elisa») Berg (1837–1885), datter av hospitalforstander Gabriel Berg og Andrea Bjønne.
Bidenkap arbeidet senere som overlege ved hudavdelingen på Rikshospitalet i Christiania 1868-88,  og ble konstituert stadsfysikus fra 1867 og utnevnt fra 1869. Svært mye av det offentlige helsearbeidet i siste del av 1800-tallet dreide seg om smittsomme sykdommer, noe som var et særlig problem i de voksende byene. I 1860-årene var smitteforholdene ved viktige sykdommer, f.eks. ved kolera, ennå ikke tilstrekkelig klarlagt. Da Bidenkap tok over som leder av hovedstadens helsearbeid som stadsfysikus i 1867, var man midt oppe i en bitter faglig diskusjon om grunnlaget for hvilke bekjempelsesprinsipper som var de beste. Dette var problematisk, idet myndighetenes programmer for hygieniske tiltak uansett måtte gjennomføres med relativt hård hånd, skulle man lykkes. Og sunnhetskommisjonene hadde ganske vide fullmakter til å iverksette inngripende tiltak med hjemmel i sunnhetsloven av 1860.
Bidenkaps gate på Meyerløkka i Oslo ble oppkalt etter Bidenkap.


== Verv og utmerkelser ==
H.K.H. Kronprinsens gullmedalje 1863
Christiania Arbeidersamfund formann 1871–75
Det Norske Studentersamfund formann 1877


== Referanser ==
Britt Lafforgue

Britt Lafforgue (egentlig Brigitte Lafforgue, født 5. november 1948 i Bagnères-de-Luchon) er en tidligere fransk alpinist. Hun er tvillingsøster til Ingrid Lafforgue og datter av Maurice Lafforgue.
Under OL 1972 i Sapporo kom hun på åttendeplass i storslalåm. Hun oppnådde ingen topplasseringer i verdensmesterskapene, men hadde mye større suksess i verdenscupen, hvor hun oppnådde fem seire i slalåm og to i storslalåm. I sesongene 1970/71 og 1971/72 gikk hun til topps sammenlagt i slalåmcupen.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Britt Lafforgue – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Britt Lafforgue – Olympedia 
(en) Britt Lafforgue – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Britt Lafforgue – FIS (alpint) 
(en) Britt Lafforgue – ski-db.com
Maurice Lafforgue

Maurice Lafforgue (født 26. mars 1915 i Bagnères-de-Luchon, død 1970) var en fransk alpinist. Lafforgue var den første franske utøveren som tok medalje i et verdensmesterskap i alpine grener. 
Lafforgue kom fra den lille byen Luchon i Pyreneene. I 1931 ble han, bare 17 år gammel, for første gang fransk mester i slalåm. Karrierens høydepunkt kom i 1937, da han tok sølv i utfor og i kombinasjonen under VM i Chamonix. 
Lafforgue var gift med den svenske alpinisten May Nilsson. Deres tvillingdøtre Ingrid og Brigitte var også suksessrike alpinister.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maurice Lafforgue – Olympics.com 
(en) Maurice Lafforgue – Olympic.org 
(en) Maurice Lafforgue – Olympedia 
(en) Maurice Lafforgue – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Maurice Lafforgue – FIS (alpint) 
(en) Maurice Lafforgue – ski-db.com
Kari Martinsen

Kari Marie Martinsen (født 20. januar 1943 i Oslo) er en norsk sykepleier, magister i filosofi og dr.philos. Hun er professor emerita i sykepleievitenskap ved Universitetet i Tromsø (tidligere Høgskolen i Harstad) og VID vitenskapelige høgskole. Martinsen er anerkjent for å har kommet med egne bidrag innenfor omsorgstenkning og sykepleie.
Martinsen har vært ansatt ved Danmarks sygeplejerskehøgskole, nå Institutt for sygeplejevidenskab ved Århus universitet, og senere ved Avdeling for sykepleie, Universitetet i Tromsø. I 1998 ble hun tilknyttet Lovisenberg diakonale høgskole, og i 2002 ble hun ansatt ved Institutt for samfunnsmedisin, Seksjon for sykepleievitenskap, Universitetet i Bergen. Martinsen har skrevet en rekke bøker og artikler innenfor omsorgsfilosofi, historie og sosialpolitikk.
Martinsen opplevde i sine studiedager herskende teorier om sykepleie som problematiske og søkte å omformulere dem. I stedet for fokus på begrepsdefinisjoner og tekniske oppgaver har hun søkt å rette blikket mot hva pleie og omsorg egentlig handlet om. Derfor påbegynte hun studier i filosofi for å finne ut av dette, og hun markerte seg som en kritiker av den herskende positivismen, influert av Hans Skjervheim. Utover i hennes karriere har hun lagt større og større vekt på den danske filosofen Knud Ejler Løgstrup. På mange måter er Martinsens tanker på et mer metafysisk nivå enn et rent sykepleie-praksis nivå, men det tar opp grunnleggende problemstillinger som man møter som sykepleier i kontakt med pasienter. 
Martinsens utgivelser på 90-tallet ble betraktet som samfunnskritiske, og hun mottok kritikk fra Norsk Sykepleierforbund som oppfordret sine medlemmer til ikke å lese hennes tekster. De utestengte Martinsen fra NSF, men i 1993 ba forbundet offisielt om unnskyldning.Kongen utnevnte i 2011 Martinsen til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hennes innsats innen sykepleie.» I 2013 mottok hun Admiral Carl Hammerichs minnelegat for sin innsats for dansk-norsk samarbeid innen sitt fagområde.
I mars 2013 ble boken "Nødvendige omveier" utgitt i forbindelse med Martinsens 70-årsdag. I boken diskuterer 23 ulike forfattere flere av de temaene som hun har skrevet om i sitt forfatterskap; som omsorgsfilosofi og etikk, kunnskap og dannelse og historie og helsepolitikk.


== Utvalgt bibliografi ==
Omsorg, medisin og sykepleie (1989) Universitetsforlaget.
Fra Marx til Løgstrup (1993) Universitetsforlaget.
Fenomenologi og omsorg (1996) Universitetsforlaget.
Samtalen, skjønnet og evidensen (2005) Akribe Forlag.
Care and vulnerability (2006) Akribe Forlag.
Å se og å innse (2009) Akribe Forlag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Intervju hos Forskning.no
Ingrid Lafforgue

Ingrid Lafforgue (født 5. november 1948 i Bagnères-de-Luchon) er en tidligere fransk alpinist. Hun er tvillingsøster av Britt Lafforgue og datter av Maurice Lafforgue.
Ingrids største suksess var seieren i slalåm under VM 1970 i Val Gardena, foran Barbara Cochran og Michèle Jacot. I verdenscupen vant hun ett storslalåmrenn og seks slalåmrenn i løpet av karrieren. I sesongen 1970/71 gikk hun til topps sammenlagt i slalåmcupen.


== Verdenscupseire ==
* VM-rennene i Val Gardena talte også med i verdenscupen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingrid Lafforgue – FIS (alpint) 
(en) Ingrid Lafforgue – ski-db.com
Ismaël Béko Fofana

Ismaël Béko Fofana (født 8. september 1988 i Abidjan) er en fotballspiller fra Elfenbenskysten. I hjemlandet spilte han for ASEC Mimosas, som er farmerklubb for engelske Charlton Athletic. Spilleren kom til Fredrikstad Fotballklubb foran 2006 sesongen, i 2008 vraket FFK Fofona og landsmannen Serge Konan Kouadio.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ismael Beko Fofana – FIFA 
(en) Ismael Beko Fofana – UEFA 
(en) Ismael Beko Fofana – Transfermarkt 
(en) Ismael Beko Fofana – FootballDatabase.eu 
(en) Ismael Beko Fofana – Soccerway 
(en) Ismael Beko Fofana – FBref 
(es) Ismael Beko Fofana – as.com
Radetzkymarsch

Radetzkymarsch kan ha flere betydninger:

Radetzkymarsch (musikkverk), en marsj av Johann Strauss d.e.
Radetzkymarsch (roman), en roman av Joseph Roth
Jason Talbot

Jason Talbot (født 30. september 1985 i Irlam, Stor-Manchester, England) er en engelsk fotballspiller som har spilt for fire engelske klubber. Han er forsvarsspiller og spiller nå for Livingston FC i Skottland.


== Biografi ==
Jason Talbot startet sin profesjonelle karriere i Bolton Wanderers i 2003. I september 2004 signerte han på en utlånsavtale med Derby County, og han debuterte for Derby 25. september 2004 i en ligakamp mot Wigan Athletic. Etter 2 ligakamper for the Rams returnerte han til Bolton i oktober 2004. I november 2004 var han klar for nok et låneopphold, og denne gang gikk turen til Mansfield Town. Hans første ligakamp for Mansfield var mot Boston United 20. november 2004 i en kamp som endte 0-0. Etter to ligakamper for Stags vendte han tilbake til Bolton i desember 2004.
Sommeren 2005, og uten å ha spilt en obligatorisk kamp for klubben, ble han frigitt av Bolton Wanderers og kort tid etter skrev han under for Mansfield. Etter å ha spilt bare 6 ligakamper for Mansfield i første del av 2005/06-sesongen ble han lånt ut til Port Vale i januar 2006. Han debuterte for Port Vale 14. februar 2006 da de spilte mot Barnsley. Talbot spilte 5 ligakamper under dette låneoppholdet før han vendte tilbake til Mansfield da 2005/06-sesongen var over. Kort tid etter gikk han gratis til Port Vale.


== Karriere som spiller ==


== Kilder ==
Rollin, Glenda & Rollin, Jack: SKYSPORTS FOOTBALL YEARBOOK 2006-07 (side 499).  Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7553-1526-X


== Eksterne lenker ==
(en) Jason Talbot – Transfermarkt 
(en) Jason Talbot – Soccerbase.com 
(en) Jason Talbot – FBref
Ignacy Mościcki

Ignacy Mościcki (født 1. desember 1867 i Mierzanów ved Ciechanów i Polen, død 2. oktober 1946 i Versoix ved Genève i Sveits) var en polsk politiker og kjemiker. Han var president fra 1926 til 1939. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Ignacy Mościcki tilhørte en velstående adelsslekt og studerte kjemi ved det tekniske universitetet i Wien og i Riga. I 1912 ble han utnevnt til professor i kjemi i Lemberg (nå Lviv, polsk Lwów), hvor han virket frem til 1922. Han publiserte i tiden frem til 1926 over 60 vitenskapelige arbeider og høstet internasjonal anerkjennelse.


=== President ===
Etter Józef Piłsudskis statskupp i mai 1926, som førte til at den polske presidenten, Stanisław Wojciechowski, gikk av, ble Mościcki foreslått som president av Piłsudski og valgt av Sejmen den 1. juni 1926. Det var likevel Piłsudski som hadde den faktiske makten frem til han døde i 1935.
Den 23. april 1935 trådte en ny polsk forfatning i kraft, som gav presidenten omfattende fullmakter, bl.a. retten til å utpeke en etterfølger under en krig eller unntakstilstand. Selv om det hadde blitt forventet at presidenten skulle gå av etter at forfatningen trådte i kraft og at det skulle bli holdt et nytt valg, ønsket Mościcki ikke å gå av. Hans embedsperiode hadde uansett først endt i 1940.
Etter Piłsudskis død oppstod to maktsentre i Polen, den såkalte «slottsgruppen» rundt Mościcki (med navn etter presidentens residens, kongeslottet i Warszawa) og den såkalte «oberstgruppen» rundt den nye marskalken Edward Rydz-Śmigły.


=== Fratreden og eksil ===
Det polske nederlaget i krigen i september 1939 tvang Mościcki til å gå av. Mościcki gikk av som president da invasjonen førte til at han måtte forlate hovedstaden. Han utnevnte, ved et dekret utstedt i Kuty 17. september, Władysław Raczkiewicz til sin etterfølger, i henhold til grunnloven av 1935. Mościcki flyktet deretter til Romania. Han flyktet først til Romania, og derfra reiste han i desember 1939 til Sveits, hvor han døde i oktober 1946. 
I 1993 ble hans urne overført til Warszawa og bisatt i krypten i Johanneskatedralen.


== Litteratur ==
Zaremba, P.: Historia dwudziestolecia (1918 – 1939), I-II, Paris 1981


== Referanser ==