jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sonett

Sonetten (italiensk: sonetto, «liten sang») er en lyrisk sjanger som oppstod i Italia omkring midten av 1200-tallet, og siden har fått en vid utbredelse i mange språk. Den kjennetegnes av en streng metrikk.
Sonetten oppstod trolig på Sicilia, som en videreutvikling av de eldre formene strambotto og canzone. Senere har den blitt tilpasset et stort antall språk, og har holdt seg som en levende og produktiv sjanger til i dag. I utgangspunktet var sonetter kjærlighetsdikt, men formen er i tidens løp blitt brukt til et stort antall emner.
Formen regnes å være oppfunnet av Giacomo da Lentini, men den første viktige sonettedikteren var Francesco Petrarca. Hans 317 sonetter til Laura har satt en standard for sonetter som alle senere sonettediktere har måttet forholde seg til. 
Petrarca-sonetten har 14 verselinjer, fordelt på to kvartetter à fire vers og to tersetter à tre vers. Rimstillingen er vanligvis abba abba cdc dcd, men Petrarca har mange sonetter med en noe avvikende rimstilling. Versene har vanligvis 11 stavelser; versemålet kalles på italiensk endecasillabo.
Grunntonen i sonettene er sensuell og lidenskapelig, men likevel kontrollert og høvisk. Mellom kvartettene og tersettene er det vanligvis en tankemessig vending, en volta. Hallvard Lie kaller forholdet mellom de to delene «demonstrasjon» og «konklusjon».
I fransk litteratur har sonetten vært en svært utbredt form helt opp på 1900-tallet. Det vanligste skjemaet i franske sonetter er 

abba abba ccd ede.Her brukes vanligvis en aleksandriner med cesur i midten.
De to store navnene i engelsk sonettediktning er Edmund Spenser og William Shakespeare. Begge bygger opp sonetten med tre kvartetter og en kuplett à 2 vers. 

Hos Spencer er rimstillingen abab bcbc cdcd ee og hos Shakespeare abab cdcd efef gg.Vendingen kommer mellom kvartettene og kupletten.


== Sonettkrans ==
En sonettkrans er en samling på femten sonetter hvor den femtende sonetten (mestersonetten) består av førstelinjen fra de foregående fjorten sonettene. Det finnes også varianter hvor mestersonetten dannes av siste linje fra de foregående sonettene, eller hvor mestersonetten settes sammen av første linje fra første sonett, andre linje fra andre sonett og så videre til fjortende linje fra fjortende sonett.
Margaret Skjelbreds Du smiler mot meg fra et falmet bilde og Stein Erik Lundes Nissens natt er to av få norske sonettkranser i nyere tid. I nordisk sammenheng kan nemnes Inger Christensens Sommerfugledalen.


== Eksterne lenker ==
Sonett; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Agostino Rivarola

Agostino Rivarola (født 14. mars 1758 i Genova i Italia, død 7. november 1842 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie. Franskmennene forviste ham og fengslet ham ved flere anledninger. Han ble kreert til kardinal av pave Pius VII i oktober 1817. Han overlevde i 1826 et mordforsøk i Ravenna.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII, ved konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII, og ved konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.
Han var i slekt med kardinal Domenico Rivarola (kreert 1611).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Kommunikasjonsmodell

Det finnes flere ulike modeller for kommunikasjon som alle stort sett bygger på samme grunntanke, men som kan ha ulike fokus. De mest generiske modellene er prosessorienterte og inneholder stort sett bare «sender» – «budskap» – «mottaker».
Den mest kjente modellen for språklig kommunikasjon er utarbeidet av lingvisten Roman Jakobson. I enhver meddelelsessituasjon er det et budskap som overføres fra en sender til en mottaker. For at kommunikasjonen skal lykkes, kreves det at sender og mottaker kjenner den koden (dvs. det språket) som meldingen framstilles i, det mediet (f.eks. skrift) den sendes gjennom, den situasjonen den overføres i og den konteksten som budskapet viser til. 
Ut fra denne modellen kan vi beskrive ulike tekster – skriftlige og muntlige – ut fra den vekten de legger på ulike sider ved overføringen. Roman Jakobson skiller mellom seks ulike måter å bruke språket på; «funksjoner» i hans terminologi.

Den ekspressive eller emotive funksjonen. Fokus på avsenderen, som er opptatt av å formidle sin holdning til eller sine følelser overfor det omtalte.
Den appellative eller konative funksjonen. Fokus på mottakeren. Hensikten med teksten er å påvirke, overbevise eller overtale mottakeren.
Den informative eller referensielle funksjonen. Fokus på det som omtales, på konteksten.
Den metaspråklige funksjonen. Fokus på koden. Hensikten kan være å oppklare misforståelser.
Den fatiske funksjonen. Fokus på situasjonen. Hensikten kan være å etablere et forhold mellom sender og mottaker; «small talk».
Den poetiske eller estetiske funksjonen. Fokus på selve meldinga, på vellyden, skjønnheten eller stilen i teksten mer enn på informasjonen.Vanligvis vil mer enn én av funksjonene være til stede samtidig i en tekst.


== Eksterne lenker ==
Fatisk språkfunksjon
Giant Sand

Giant Sand, opprinnelig The Giant Sandworms, er et amerikansk rockegruppe som domineres av Howe Gelb som hans viktigste musikalske konstellasjon. Giant Sand startet opp på midten av 1980-tallet og har bak seg over 25 utgivelser.


== Musikere ==
Giant Sand er basert i Tucson, Arizona, skjønt Los Angeles, California, har vært hjemstedet i mange år. Leder for gruppen har vært Howe Gelb, låtskriver, gitarist og pianist, mens de øvrige medlemmene har skiftet i årenes løp, tidvis etter hvert album, men lenge ble trommer og bass håndtert av John Convertino og Joey Burns, inntil de gikk videre for danne gruppen Calexico. Andre medlemmer har vært Chris Cacavas (fra Green on Red), bassist Paula Jean Brown (fra Go-Go, og som giftet seg med Gelb ved samme tidspunkt) og trommeslager Tom Larkins (senere med Jonathan Richman). 
Gjestemusikere, skjønt det er stundom vanskelig å se hvem som tilfeldigvis spiller med gruppen og hvem som er faste medlemmer, inkluderer navn som Victoria Williams, Neko Case, Juliana Hatfield, PJ Harvey, Vic Chesnutt, Steve Wynn, Vicki Peterson, Rainer Ptacek, bortimot alle fra Poi Dog Pondering og regulære gjesteopptredener fra Gelb og Browns datter, Indiosa Patsy Jean.
Prosjekter på siden av er ofte å betrakte som forlengelser av Giant Sand enn som alternativer, og inkluderer den country-orienterte gruppen The Band of Blacky Ranchette, OP8 (et samarbeid med Lisa Germano), og Gelbs soloalbum. Gjester på The Band of Blacky Ranchette-albumene har vært navn som Lucinda Williams, Kurt Wagner (fra Lambchop) og Chan Marshall.


== Musikken ==
Akkurat som personalutskiftningene har også lyden og musikken variert. Fra Gelbs opplagte rollemodell Neil Young med tynne akustisk strengeplukking til kvasimetalliske gitarskrik, noen ganger også innenfor samme sang. Det har også vært eksplosjoner i Thelonious Monk-inspirert piano-jazz fra Gelbs side, spilt med en frynset tilnærming som har karakterisert det mest av hans arbeid.


== Plateutgivelser (inkludert konsertalbum og samlealbum) ==


=== Giant Sand ===
Valley of Rain (1985)
Ballad of a Thin Line Man (1986)
Storm (1987)
The Love Songs (1988)
Long Stem Rant (1989)
Swerve (1990)
Ramp (1991)
Center of the Universe (1992)
Purge and Slouch (1993)
Glum (1994)
Chore of Enchantment (2000)
Cover Magazine (2002)
...Is All Over...The Map (2004)
proVISIONS (2008)
Provisional Supplement (2008)
Blurry Blue Mountain (2010)


=== Howe Gelb ===
Dreaded Brown Recluse (1991)
Hisser (1998)
Confluence (2001)
Lull (some piano) (2001)
The Listener (2003)
Ogle Some Piano (2004)


=== The Band of Blacky Ranchette ===
The Band of Blacky Ranchette (1985)
Heartland (1986)
Sage Advice (1990)
Still Lookin' Good to Me (2003)


=== OP8 ===
Slush (1997)


== Eksterne lenker ==
Giant Sand website Arkivert 18. desember 2005 hos Wayback Machine.
Howe Gelb intervjuet i The Guardian, September 2004, ved Sylvie Simmons (engelsk)
(en) Giant Sand – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Giant Sand på Apple Music 
(en) Giant Sand på Discogs 
(en) Giant Sand på MusicBrainz 
(en) Giant Sand på Spotify 
(en) Giant Sand på Songkick 
(en) Giant Sand på AllMusic
Stil

Stil (av latin stilus, det vil si «griffel») er det særpreget som kjennetegner et (kunst)verk, en utøver eller en periode. Begrepet stil har vært brukt i lingvistikken, i arkitektur og formgiving, og i alle kunstarter. Det er blitt mer og mer vanlig å erstatte stilbegrepet med et periodebegrep i kunst og arkitektur fordi dette forteller mer om de historiske og kulturelle forholdene som er med på å bestemme kunstverkets utforming.

Stil (språk)
Stil (arkitektur)
Stil (kunst)
Stil (grafisk formgiving)
Stil (musikk)
Stil (idrett)
Stil (fallskjermgren)
Stil (språkoppgave i skoleverket)


== Se også ==
STIL
Arkitektoniske perioder
Kunsthistoriske perioder
Stilhistorie
Mote
Sigurd Lie

Sigurd Lie (født 23. mai 1871 Drammen, død 30. september 1904 i Kristiania) var en norsk komponist og dirigent.
Han vokste opp i Kristiansand, studerte på begynnelsen av 1890-tallet i Leipzig, flyttet til Oslo i 1898 for å arbeide der som dirigent. Han døde i 1904 av tuberkulose. 
Romansen Sne med tekst av Helge Rode er Lies mest kjente stykke, men han skrev også andre som kan sies å høre til de beste norske romanser, deriblant Hav og Det er vaar, begge med tekst av Idar Handagard. 


== Verk ==
Konsertstykke for fiolin og orkester
Norsk dans nr. 2
Wartburg for bassbaryton og orkester
Symfoni i a-moll (1903)
Sne


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sigurd Lie i  Nils Grinde: Norsk musikkhistorie  s. 254ff Universitetsforlaget ISBN 82-00-05639-2
Alexandre-Angélique de Talleyrand-Périgord

Alexandre-Angélique de Talleyrand-Périgord  (født 18. oktober 1736 i Paris i Frankrike, død 20. oktober 1821 i Paris) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Reims 1777–1816, men måtte – på grunn av sin avvisning av sivilkonstitusjonen for kleresiet i 1791 flykte fra den franske revolusjon og ta tilflukt i Aachen i Weimar og til sist i Braunschweig.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius VII i juli 1817.
Han ble erkebiskop av Paris den 1. oktober 1821, men døde tre uker etter.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
Pave Sixtus IV (1414-1484) *bispeviet 1471
Pave Julius II (1443-1513) *1481
Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
Pave Leo X (1475-1521) *1513
Pave Klemens VII (1478-1534) *1517
Kardinal Alessandro Farnese (1468-1549) *1519
Kardinal Francesco Pisani (1494-1570) *1527
Kardinal Alfonso Gesualdo di Conza (Gonza) (1540-1603) *1564
Pave Klemens VIII (1536-1605) *1592
Kardinal Pietro Aldobrandini (1571-1621) *1604
Biskop Laudivio Zacchia (1565-1637) *1605
Kardinal Antonio (Marcello) Barberini sr., O.F.M. Cap. * (1569-1646) *1625
Erkebiskop Nicolò Guidi di Bagno (1583-1663 *1644
Erkebiskop François de Harlay de Champvallon (1625-1695) *1651
Erkebiskop Hardouin Fortin de la Hoguette (1643-1715) *1676
Kardinal Henri-Pons de Thiard de Bissy (1657-1737) *1692
Erkebiskop Charles-Antoine de la Roche-Aymon (1697-1777) *1725
Kardinal Alexandre-Angélique Talleyrand de Périgord (1736-1821) *1766


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Stil (språk)

Stil er i språklig sammenheng en måte å skrive på. Begrepet kan knyttes til visse historiske perioder, f.eks. barokkens stil, realismens stil osv. Det kan også brukes om den enkelte forfatters særlige skrivemåte innafor en historisk periode.
Stilen i en tekst framkommer gjerne i spenningsfeltet mellom det som kan sies å være normalstil for en sjanger og en periode, og bevisste eller ubevisste stilbrudd. I tidligere tider var det en sterk normering av stilen, både i skjønnlitteraturen og i sakprosaen. Siden antikken har retorikken beskjeftiget seg med å klassifisere ulike stilfigurer, analysere virkningen av dem og gi anvisninger for bruken. Lærebøker i stilistikk satte opp regler for riktig språkbruk i ulike sammenhenger, ofte knytta til tanker om hva som var godt og vakkert.
Siden romantikken har dikterne lagt lite vekt på slike eksplisitte stilistiske normer. Tvert imot har originalitet og bevisste brudd vært et ideal i diktninga. Også innafor sakprosaen har slik normativ stilistikk blitt mindre aktuell i vår tid. Like fullt eksisterer det uskrevne lover for hva som er passende i ulike sammenhenger og ulike sjangre. Det som er normalstil i én tekst kan te seg som lågstil i en annen og høgstil i en tredje. Men forskjellene mellom høgstil (f.eks. i en preken eller i offentlig språkbruk – «kansellistil») og lågstil (f.eks. i et kåseri) ser ut til å minke.
I norsk prosa har det vært en utvikling mot en stadig mer talemålsnær stil i alle typer tekster. På setningsplanet gir det seg utslag i en dreining fra en hypotaktisk stil med utgangspunkt i tysk og dansk skrifttradisjon, mot en mer parataktisk stil. På 1800-tallet var Bjørnstjerne Bjørnson og Aasmund Olavsson Vinje viktige foregangsmenn i denne utviklinga.


== Eksterne lenker ==
Stilistikk; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
César-Guillaume de La Luzerne

César-Guillaume de La Luzerne  (født 17. juli 1738 i Paris i Frankrike, død 21. juni 1821 i Paris) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Langres 1770–1821, men måtte – på grunn av sin avvisning av sivilkonstitusjonen for kleresiet  i 1791 – flykte fra den franske revolusjon og ta tilflukt i Sveits, Østerrike og til sist i Venezia, og vendte ikke tilbake til hjemlandet før i 1814. Hans bispedømme var også nedlagt av det franske regime mellom 1801 og 1817.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius VII i juli 1817.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
Pave Sixtus IV (1414-1484) * bispeviet 1471
Pave Julius II (1443-1513) *1481
Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
Pave Leo X ( 1475-1521) *1513
Pave Paul III (1468-1549) *1519
Kardinal Francesco Pisani (1494-1570) *1527
Kardinal Alfonso Gesualdo di Conza (Gonza) (1540-1603) *1564
Pave Klemens VIII (1536-1605) *1592
Kardinal Pietro Aldobrandini (1571-1621 *1604
Biskop Laudivio Zacchia (1565-1637) *1605
Kardinal Antonio (Marcello) Barberini den eldre, O.F.M. Cap. (1569-1646) *1625
Kardinal Marcantonio Franciotti (1592-1666) *1637
Erkebiskop Nicolò Guidi di Bagno (1583-1663) *1644
Erkebiskop François de Harlay de Champvallon (1625-1695) *1651
Erkebiskop Louis-Antoine de Noailles (1651-1729) *1679
Biskop Jean-François Salgues de Valderies de Lescure 1644-1723) *1699
Erkebiskop Louis-Jacques Chapt de Rastignac (1690-1750) *1722
Erkebiskop Christophe de Beaumont du Repaire (1703-1781) *1741
Biskop César-Guillaume de La Luzerne (1738-1821) *1770


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Massageterne

Massageterne var et iransk folk i antikken. Ifølge Herodot døde Kyros den store av Persia i et slag med massageterne som levde på den andre siden av Jaxartes-elven, et folk fra de sørlige ørkenene i Khwarezmia i dagens Usbekistan. Dronningen av massageterne, Tomyris, vant etter at Kyros tidligere hadde beseiret Tomyris sin sønn Spargapises.
Ammianus Marcellinus regnet alanerne som de tidligere massageterne. 
På gammelpersisk betyr massa «stor».


== Eksterne lenker ==
Herodotus Histories
Ammianus Marcellinus
Louis-François de Bausset-Roquefort

Louis-François de Bausset-Roquefort  (franskmann, født 14. desember 1748 i den franske koloni Pondichéry, nå i India, død 21. juni 1824 i Paris) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Alés 1784–1801, men måtte – på grunn av sin avvisning av sivilkonstitusjonen for kleresiet  i 1791 flykte fra den franske revolusjon og ta tilflukt i Sveits. Han kom imidlertid tilbake i 1792, bare for å bli arrestert og fengslet. Han kom ikke fri før etter Robespierres fall.
Etter 1801 var hans helsetilstand så svekket at han ikke ble utnevnt til noen ny bispestol.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius VII i juli 1817.
Han deltok ikke ved konklavet 1823.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Eksponeringsterapi

Eksponeringsterapi, ved siden av kognitiv terapi, er kanskje den mest brukte terapiformen i vesten i dag, når det gjelder behandling av forskjellige typer angst (som f.eks panikkangst,   fobier osv). Målet og hensikten med denne terapiformen er å få pasienten til å skjønne det irrasjonelle ved angstlidelsen sin. Ved å få pasienten til å utsette seg for det han/hun frykter mest (der angsten har sitt opphav), er håpet å få igjennom til pasienten at han/hun ikke har noe å frykte annet enn frykten i seg selv, at ingenting fryktelig skjedde, at ingen døde. Erfaring viser at det kan være en enorm seier for mange å møte sin egen angst på denne måten.
Professor Gerd Kvale og psykolog Bjarne Hansen i Helse Bergen har utviklet et konsentrert format for behandling av Obsessive Compulsive Disorder (OCD).Behandlingen går ut på at pasientene i løpet av fire sammenhengende dager skal gjennom behandlingen som skal gjøre dem fri fra tvangslidelsen. Sammen med terapeuten oppsøker man det han eller hun frykter mest.  . Basal eksponeringsterapi (BET), en behandlingstilnærming ved sammensatte og alvorlige psykiske vansker og redusert fungering, viser lovende resultater. Fagfolkene bak tilbudet oppgir reduksjon av symptomer, mindre av bruk av psykofarmaka, innleggelser og tvang, og økt psykososial fungering 


== Referanser ==
Francisco Antonio Cebrián y Valdá

Francisco Antonio Cebrián y Valdá  (født 19. februar 1734 i San Felipe i Valencia i Spania, død februar 1820 i Madrid) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var patriark av Vestindia 1815–1820.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius VII i september 1816.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1649-1730) *1724
Kardinal Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Kardinal Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Francisco Antonio de Lorenzana y Butrón (1722-1804) *1765
Kardinal Francisco Antonio Cebrián y Valdá (1734-1820) *1797


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Pedro Benito Antonio Quevedo y Quintano

Pedro Benito Antonio Quevedo y Quintano  (født 12. januar 1736 i Villanueva del Fresno ved Badajoz i Spania, død 27. mars 1818 i Orense) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Orense 1776–1818.
To ganger avslo han tilbud om å bli erkebiskop av Sevilla. Under den franske revolusjon tok han imot i sitt bispedømme franske prester på flukt fra forfølgelse. I 1812 nektet han å akseptere den nye spanske konstitusjon, og dro i eksil til Portugal, og bodde i den lille byen Torey som lå i hans bispedømme. Han kunne vende tilbake til Spania i 1814 da kong Ferdinand VII også vendte tilbake.
Han ble kreert til kardinal in pectore av pave Pius VII i mars 1816, publisert i september 1816.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Kardinal Gasparo Carpegna (1625-1714) *1670
Erkebiskop Francesco Acquaviva d’Aragona (1665-1725) *1697
Patriark Carlos Borja Centellas y Ponce de León (1663-1733) *1705
Erkebiskop Luis de Salcedo y Azcona (1667-1741) *1713
Erkebiskop Andrés Mayoral Alonso de Mella (1685-1769) *1731
Biskop Felipe Beltrán Serrano (1704-1783) *1763
Kardinal Pedro Benito Antonio Quevedo y Quintano (1736-1818) *1776


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Dionisio Bardaxí y Azara

Dionisio Bardaxí y Azara  (født 7. oktober 1760 i Puyarruego ved Barbastro i Spania, død 3. desember 1826 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie.
Under den franske okkupasjon av Roma satt han fengslet først i Castel Sant'Angelo, deretter i Grenoble, Pierre-Chatel og Nevers.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius VII i mars 1816, med Santi XII Apostoli som tittelkirke.
Han deltok ved konklavet 1823.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Francisco Antonio Javier de Gardaqui Arriquíbar

Francisco Antonio Javier de Gardaqui Arriquíbar  (født 9. oktober 1747 i  Bilbao i Spania, død 27. januar 1820 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Den 1. juni 1776 ble han presteviet som prest i Madrid for bispedømmet Palencia; fem år etter ble han Palencias generalvikar. Gardoqui var rådgiver for kongene Karl III og Karl IV av Spania og deltok i fohandlingene om traktaten i Amiens i 1802.
Hsn var bestemt motstander av Napoleons innflytelse både med hensyn til Spania og overfor Pavestolen. Sammen med sin bror Diego utviklet de et prosjekytt for å bosette baskiske bønder på den argentinske pampas.
an ble kreert til kardinalprest av pave Pius VII den 8. mars 1816, med Sant'Anastasia som tittelkirke. Han ble aldri bispeviet, og døde i høy alder i 1820.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Luis María de Borbón y Vallábriga

Luis María de Borbón y Vallábriga  (født 22. mai 1777 i Cadalso de los Vidrios ved Toledo i Spania, død 19. mars 1823 i Madrid) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var sønn av den tidligere kardinal Luis Maria de Borbón y Farnesio (kreert 1735).
Han ble biskop i meget ung alder; erkebiskop av Sevilla 1799–1814, og erkebiskop av Toledo 1800–1823.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius VII i oktober 1820.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Korbinian Brodmann

Korbinian Brodmann (født 17. november 1868, død 22. august 1918) var en tysk lege (nevrolog), som er best kjent for å ha laget det første cytoarkitektoniske kart av den menneskelige hjerne, s.k. Brodmanns områder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Korbinian Brodmann (1868–1918), Laurence Garey
Korbinian Brodmann. WhoNamedIt.