jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ladji Doucouré

Ladji Doucouré (født 28. mars 1983 i Juvisy-sur-Orge) er en fransk friidrettsutøver, og en av verdens raskeste hekkeløpere.
Ladji Doucouré startet med å spille fotball, og begynte deretter med tikamp før han spesialiserte seg på 110 meter hekk. 


== Meritter ==


=== 2004 ===
Fransk mester på 110 meter hekk
Fransk rekord (13,18 i det franske mesterskapet, deretter 13,06 i OL)
Finalist i OL i Athen (8.-plass)


=== 2005 ===
Gullmedalje på 110 meter hekk i innendørs-EM i Madrid
Fransk rekord med 13,02 under Golden League-stevnet på Stade de France.
Fransk mester på 110 meter hekk, forbedret rekorden til 12,97.
Gullmedalje på 110 meter hekk i VM i Helsingfors


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Ladji Doucouré – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Ladji Doucouré – Olympics.com 
(en) Ladji Doucouré – Olympic.org 
(en) Ladji Doucouré – Olympedia 
(en) Ladji Doucouré – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(fr) Ladji Doucouré – Frankrikes olympiske komité 
(en) Ladji Doucouré – World Athletics 
(fr) Ladji Doucouré – Fédération française d athlétisme 
(en) Ladji Doucouré – Diamond League 
(en) Ladji Doucouré – Track and Field Statistics 
Ladji Doucourés offisielle nettsted
Florian Geyer

Florian Geyer (født ca. 1490 i Giebelstadt/Ochsenfurt i Tyskland; død 10. juni 1525 i Gramschatzer Wald ved Würzburg) var en tysk velstående ridder og diplomat.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Florian Geyer stammet fra den frankiske adelsslekten Geyer von Giebelstadt, og var den yngste av tre brødre. Etter at faren Dietrich († 1492) og begge srorebrødrene var døde, arvet han i svært ung alder en betraktelig formue og omfangsrike landegods, slik at han med stor letthet kunne leve et behagelig og sorgfritt liv.
På en reise i 1512 til 1513 kom han til England der han traff kong Henrik VIII. 
I 1517 ble han bannlyst i kjølvannet av en rentestrid med klosteret Neumünster, og forble bannlyst resten av livet. Han gjorde militær tjeneste blant annet for Den tyske ordens høymester Albrecht von Brandenburg-Preussen i striden som utviklet seg i Polen, og dro også på diplomatiske oppdrag for høtmesteren til forskjellige europeiske hoff. 


=== Reformatorisk hærfører ===
Han ble i 1520 en overbevist tilhenger av Martin Luthers reformasjon og engasjerte seg som hærfører for bøndene under bondeopprøret i 1525. Han kommanderte da en elitestyrke på noen hundre mann som ble alment kjent som «Den svarte hop» (Schwarzer Haufen). Flere av sine seirer vant han likevel ved forhandlinger, blant annet byen  Rothenburg ob der Tauber. 
Etter bøndenes avgjørende nederlag ved Ingolstadt, i Unterfranken og Königshofen, ble han overfalt i et skogparti mens han red alene nordover fra Rothenburg, som hadde utvist ham. Natten fra 9. til 10. juni 1525 ble han stukket ned i Gramschatzer Wald ved Würzburg. 
På grunn av hans frivillige avkall på et liv i velstand, hans helhjertede engasjement for sin overbevisning, og hans militære innsats, ble han trukket frem som forbilledlig av kommunistene på 1800-tallet og av nazistene på 1900-tallet. I Friedrich Engels' bok Der Bauernkrieg fra 1870 fremstiller Geyer som en tidlig forkjemper for proletariatet. Nasjonalsosialistene oppkalte en av Waffen-SS sine kavaleridivisjoner etter ham, 8. SS Kavaleridivisjon «Florian Geyer».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Friedrich Engels: Der deutsche Bauernkrieg. Zweite deutsche Ausgabe, Leipzig 1870.
Dagobert von Mikusch: Florian Geyer – Kampf um das Reich. 1941.
Günther Franz: Der deutsche Bauernkrieg. 1956.
Georg Metzler

Georg Metzler, vertshusvert, var en av anførerne for Odenwälder Haufen, bondeopprørere fra Odenwald i Tyskland, under bondekrigen i Tyskland i 1525. 


== Referanser ==
Jäcklein Rohrbach

Jakob (kalt Jäcklein) Rohrbach (antagelig født i Böckingen i Tyskland, død 20. eller 21. mai 1525 ved Heilbronn-Neckargartach i Tyskland) var en av bøndenes anfører under den tyske bondekrigen 1525.  
Han hadde i lang tid ligget i konflikt med klosteret St. Peter ved Wimpfen, som var lensherre for hans lille gods. Dessuten var han livegen under herren av Neipperg. Kort tid etter at bondeopprøret brøt ut gjorde han seg i mars 1525 til anfører av en styrke på flere hundre opprørske bønder. Han var ikke beredt til å la dem gjennomføre enhver terror, men det ble utført enkelte grusomheter. 
Etter bøndenes nederlag i slaget ved Böblingen den 11. mai ble han tatt til fange, og kort etter ble han levende brent.


== Referanser ==
Klosterneuburg

Klosterneuburg er en østerriksk by i delstaten Niederösterreich og hadde i 2001 24.442 innbyggere.
Byen ligger ved Donau, umiddelbart nordvest for Wien. En del av kommunen er naturpark. Den har vært atskilt fra søsterbyen Korneuburg etter at Donau endret sitt løp i senmiddelaldersk tid.
Byen ble grunnlagt av markgreven Leopold III og oppstod sammen med og rundt Stift Klosterneuburg. Den har navnet etter klosteret og den nye borgen («Neuburg») som han reiste. Der residerte Leopold III og senere tidvis Leopold VI. Augustinerkorherrene kom til Stift Klosterneuburg i 1133.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Klosterneuburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Klosterneuburg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Sjukamp

Sjukamp (7-kamp), (internasjonalt kalt heptatlon, fra gresk hepta for sju), er en friidrettsøvelse som er satt sammen av 7 separate øvelser. Sjukamp kommer under en øvelsesgruppe innen friidretten som blir kalt mangekamp. Utendørs er sjukamp en øvelse for kvinner, innendørs for menn.


== Om øvelsen ==
Sjukamp utendørs er tradisjonelt en øvelse for kvinner. Den erstattet femkamp som olympisk øvelse i 1984, og har stått på det olympiske programmet siden. Det har vært kåret norgesmestere siden 1981. Tikamp har tradisjonelt vært forbeholdt menn, men det ble åpnet for tikamp også for kvinner fra 2003. Tikamp for kvinner har sin offisielle verdensrekord, men det er sjukamp som er mesterskapsøvelse.
Sjukamp er mennenes innendørs mangekampøvelse, der er det upraktisk å gjennomføre tikamp (spyd og diskos ville kreve svært store haller). Kvinnenes mangekamp innendørs er femkamp.
I hver øvelse tildeles utøverne poeng i henhold til en poengskala fra en internasjonal tabell, og den sammenlagte summen av poengene fra hver øvelse avgjør konkurransen. I de tekniske øvelsene får utøverne tre forsøk, hvorav det beste teller (i motsetning til seks forsøk blant spesialøvelsene). I løpsøvelsene deles konkurrentene inn i heat, oftest seedet (sortert) etter personlige rekorder, eller årsbeste. Verdens beste utøvere i sjukamp blir av mange ansett som de ultimate idrettsutøverne, på grunn av kravet til allsidighet innen de ulike, tradisjonelle og klassiske øvelsene.


== Konkurranser ==
Kvinnenes sjukamp består av følgende øvelser, som det konkurreres i over to dager:

Mennenes sjukamp innendørs består av følgende øvelser, som det konkurreres i over to dager:


== Rekordene ==


=== Sjukamp, kvinner utendørs ===
Verdensrekorden for kvinner innehas av Jackie Joyner-Kersee fra USA med 7291 poeng (1988) for følgende serie:  12,69 (100 m hekk), 1,86 (høyde), 15,80 (kule), 22,56 (200 m), 7,27 (lengde), 45,66 (spyd) og 2.08,51 (800 m).
Europarekorden: for kvinner innehas av Carolina Klüft fra Sverige med 7032 poeng fra VM 2007 for følgende serie  13,15 (100 m hekk), 1,95 (høyde), 14,81 (kule), 23,38 (200 m), 6,85 (lengde), 47,98 (spyd) og 2.12,56 (800 m).
Den norske rekorden for kvinner innehas av Ida Marcussen fra IK Våg med 6226 poeng fra VM 2007 for følgende serie:  14,16 (100 m hekk), 1,68 (høyde), 13,00 (kule), 24,59 (200 m), 6,47 (lengde), 51,02 (spyd) og 2.13,69 (800 m).


=== Sjukamp, menn innendørs ===
Verdensrekorden for menn innendørs innehas av Ashton Eaton fra USA med 6645 poeng (2012) for følgende serie:  6,79 (60 m), 8,16 (lengde), 14,56 (kule), 2,03 (høyde) / 7,68 (60 m hekk), 5,20 (stav), 2:32,77 (1000 m).
Den norske rekorden for menn innendørs innehas av Sander Skotheim fra IK Tjalve med 5965 poeng fra innendørs-NM 2022 for følgende serie:  7,10 (60 m), 7,40 (lengde), 13,63 (kule), 2,08 (høyde) / 8,29 (60 m hekk), 4,70 (stav), 2:38,91 (1000 m).


== Eksterne lenker ==
IAAFs alle tiders liste kvinner
IAAFs alle tiders liste innendørs, menn
NFIFs alle tiders beste, kvinner
NFIFs alle tiders beste innendørs, menn
Juan Martínez Silíceo

Juan Martínez Silíceo  (født 1486 i Villagarcía della Torre i provinsen Badajóz i Spania, død 31. mai 1557 i Toledo) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Cartagena fra 1541 og ble forfremmet til erkebiskop av Toledo i 1546.
Han ble utnevnt til kardinal i 20. desember 1555 av pave Paul IV.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Gianbernardino Scotti

Gianbernardino Scotti (født 1478 i Magliano di Sabina i Italia, død 11. desember 1568 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet det pavelige diplomati, og vendte i høy alder tilbake fra sin tjeneste som pavelig utsending i Tyskland og ble utnevnt til erkebiskop av Trani i Italia samme dag som han ble kardinal.
Han ble utnevnt til kardinal i 20. desember 1555 av pave Paul IV.
I 1559 ble han forflyttet til bispestolen i Piacenza. Han var involvert i reformarbeidet i forbindelse med Tridentinerkonsilet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Scipione Rebiba

Scipione Rebiba  (født 3. februar 1504 i S. Marco d'Alunzio ved Messina i kongedømmet Sicilia, død 23. juli 1577 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
De fleste av de katolske biskoper som lever i dag kan føre sin apostoliske suksesjon tilbake til kardinal Rebiba.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han fikk sin utdannelse i Palermo, og arbeidet der inntil han dro til Roma der han fikk engasjement i husholdet til kardinal Gian Pietro Carafa, erkebiskop av Chieti. Han var generalvikar av Napoli, og i 1549 regjerte han erkebispedømmet Napoli for kardinal Carafa, som var blitt forflyttet dit.


=== Biskop ===
Han ble titulærbiskop av Amiclea og utnevnt til hjelpebiskop av Chieti i 1541. I 1551 ble han forflyttet til Motula. Mellom 5. juli og 20. desember 1555 var han guvernør av Roma.


=== Kardinal ===
Han ble utnevnt til kardinal i 20. desember 1555 av pave Paul IV.
Han ble erkebiskop av Pisa i 1556, men fratrådte i 1560 til fordel for kardinal Giovanni de' Medici og ble i stedet biskop av Troia. Denne bispestolen fratrådte han etter få måneder til fordel for sin nevø Prospero Rebiba.
Han ble på pave Pius IVs ordre innesperret i Castel Sant'Angelo mistenkt for å ha vært en av Carafaenes medsammensvorne, men ble funnet uskyldig og løslatt. Han var imidlertid så krenket av beskyldningene at han nektet ethvert senere oppdrag fra paven under hans pontifikat. Under de senere paver tok han imidlertid på seg arbeid i den romerske kurie igjen, og ble suburbikarbiskop av Albano i 1573.
Han døde i Roma 23. juli 1577. På graven hans i San Silvestro nel Quirinale er det feilaktig skrevet at han døde 24. juli (OBIIT. DIE. XXIV. IVLII. MDLXXVII.).


== Bibliografi ==
Basilio Rinaudo, Il cardinale Scipione Rebiba (1504–1577). Vita e azione pastorale di un vescovo riformatore, Patti, L'Ascesa, 2007. ISBN 978-88-903039-0-6.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Lujo Tončić-Sorinj

Lujo Tončić-Sorinj (født 12. april 1915 i Wien, død 20. mai 2005 i Salzburg) var en østerriksk diplomat og konservativ politiker (ÖVP).  I perioden 1966 til 1968 var han østerriksk utenriksminister, og fra 1969 til 1974 generalsekretær av Europarådet.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han tilhørte en østerriksk-ungarsk familie av kroatisk opprinnelse, og som i 1911 blitt adelsslekt i dobbeltmonarkiet, og bestefaren hadde vært guvernør i Dalmatia mens faren var konsul i Jidda i Saudi-Arabia. Tončić-Sorinj studerte jus, filosofi og slavistikkhistorie ved universitetene i Wien og Zagreb, og under andre verdenskrig arbeidet han som språklærer i en luftetterretningsenhet i tysk Luftwaffe (Nachrichtentruppe von Wehrmacht und Waffen-SS).


=== Politiker ===
I 1945 ble han formann for den politiske avdelingen ved det østerrikske institutt for økonomi og politikk i Salzburg, og sluttet seg til det konservative partiet. Senere ble han medlem av den østerrikske UNESCO-kommisjonen, og den østerrikske delegasjonen til det rådgivende konventet for Europarådet. Fra 1949 til 1966 var han medlem av det østerrikske parlamentet, Nasjonalrådet, for ÖVP. 
Mellom 1966 og 1968 var han Østerrikes utenriksminister i Josef Klaus' regjering. Byggende på Gruber–De Gasperi Agreement fra 1946, spilte minister Tončić-Sorinj ev viktig rolle i forhandlingene med italia om Sør-Tyrols autonomi. En ny austoitaliensk avtale kom i stand under hans etterføjger Kurt Waldheim. Det var også Tončić-Sorinj som initierte implementeringen av De forente nasjoners kontor i Wien (United Nations Office at Vienna -UNOV), med Vienna International Centre bygd fra 1973 og remover som et av de fire mest sentrale FN-administrasjoner.
Han var generalsekretær for Europarådet mellom 1969 og 1974.
I 1992 valgte han å søke kroatisk statsborgerskap på grunn av sine røtter i Dalmatia. Hans ønske og antagelse var å dermed ha dobbeltstatsborgerskap. Det dette viste seg ikke å kunne gjennomføres unnder de dagjeldende lover, ble han senere østerriksk statsborger igjen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lujo Tončić-Sorinj hos Europarådets parlamentarikerforsamling
Willie Banks

William Augustus Banks III (født 11. mars 1956 på Travis Air Force Base, California) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver.
Willie Banks var i verdenstoppen i tresteg i en årrekke. 16. juni 1985 satte han verdensrekord med 17,97 under det amerikanske mesterskapet i Indianapolis.
Han deltok i OL i 1984 og 1988, og i VM i 1983 og 1987.
Banks huskes som en av de mest markante personlighetene på friidrettsbanen. Han var den første som begynte å klappe i hendene for å få publikum til å trampeklappe. Han holdt verdensrekorden i tresteg inntil Jonathan Edwards forbedret den med én centimeter i 1995 til 17,98 m.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Willie Banks – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Willie Banks – Olympics.com 
(en) Willie Banks – Olympic.org 
(en) Willie Banks – Olympedia 
(en) Willie Banks – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Willie Banks – World Athletics 
(en) Willie Banks – National Track & Field Hall of Fame
Abu Hamid Ghazali

Abu Hamid Muhammad ibn Muhammad al-Ghazali (født 1058 i Tus i Khorasan, Persia, død 19. desember 1111 i Tus) var en muslimsk teolog og filosof, kjent som Algazel i den vestlige middelalderske verdenen.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Det lille man vet om hans unge år, stammer antagelig fra en tradisjon som oppstod etter hans død. Ifølge denne skal han ha mistet sin far i ung alder, og da skal han og hans bror, Ahmad, ha blitt tatt vare på av en sufi. Al-Ghazalis samtidige og første biograf, 'Abd al-Ghafir al-Farisi, skriver imidlertid bare at al-Ghazali begynte å få undervisning i fiqh (islamsk rettsanvendelse) fra Ahmad al-Radhakani, en lokal læremester.


=== Karriere ===
Etter at hans senere læremester al-Juwayni (1028-1085) døde, dro Ghazali til Nizam al-Mulks hoff. Han var seldsjukksultanenes vesir, og utnevnte ham til professor ved det sunnittiske lærestedet al-Nizamiyya i Bagdad.
Al-Ghazali underviste 1091–95 i islamsk lov og teologi ved al-Nizamiyya, og skrev omfattende kritiske verker mot en rekke av tidens filosofiske og teologiske retninger. I denne stilling opparbeidet han seg ry som den aller fremste lærde i det islamske Bagdad; han var også etterspurt som politisk rådgiver.
I ettertid er Al-Ghazali ofte blitt framstilt som syndebukken og årsaken til at den frie islamske tenkningen stagnerte, blant annet ved at han i verket Filosofenes villfarelser (Tahâfut al-falâ-sifa) angivelig avviser tanken om årsakssammenhenger. Denne syndebukkrollen er en foreldet forenkling, og de lærde strides om hva han egentlig mente om årsakssammenhenger.Etter en sjelelig krise i tiden etter mordet på Nizam al-Mulk, orienterte han seg i retning av sufismen (islamsk mystikk), og forlot lærestedet og Bagdad i 1095 for å leve som en omstreifende asket i noen år, i Palestina og i Syria. Deretter vendte han tilbake til hjembyen Tūs, der han - med unntak av en kort gjenopptakelse av professorvirksomhet i professor i Nishapur (1106), forble frem til sin død og levde et tilbaketrukket liv.
I sin selvbiografi Al-munqidh min al-dalal (Redning fra villfarelsen), argumenterte han i ettertid for en teologisk posisjon som forkastet den rene skolastikken og bygde på den personlige opplevelsen/erfaringen (ma'rifa) av Guds kjærlighet og frykt for Guds dom. Han arbeidet for å bygge bro mellom mystikk og rasjonalitet, og «med sitt suverene utgangspunkt i islamsk teologi og jus greide han å sikre mystikken en plass i offisiell islam».Al-Ghazali skal ha påvirket europeiske tenkere som Thomas Aquinas og Blaise Pascal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Al-Ghazali – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
ghazali.org, privat nettsted «dedicated to academic study of Abu Hamid al-Ghazali»
Javier Sotomayor

Javier Sotomayor (født 13. oktober 1967) er en kubansk, tidligere friidrettsutøver med høydehopp som spesialitet.
Sotomayor tok gullmedalje i høydehopp under OL 1992 i Barcelona, to VM-gull (1993, Stuttgart og 1997, Athen) og fire innendørs VM-titler. Dessuten tok han sølvmedaljen i høyde under OL 2000. I siste delen av 1980-tallet og gjennom hele 1990-tallet var han den klart dominerende høydehopperen på herresiden og anses av mange som den beste mannlige hopperen gjennom tidene. Verdensrekorden han satte 27. juli 1993 på 2,45 meter, er fremdeles gjeldende (September 2019).


== OL-medaljer ==
OL 1992  Barcelona -  gull i høydehopp  Cuba
OL 2000  Sydney -  sølv i høydehopp  Cuba


== VM-medaljer ==
VM 1993  Stuttgart -  Gull i høydehopp
VM 1997  Athen -  Gull i høydehopp
VM 1991  Tokyo -  sølv i høydehopp
VM 1995  Göteborg -  sølv i høydehopp


== Doping ==
Mot slutten av hans karriere testet han to ganger positiv for forbudte substanser. Under de panamerikanske lekene i 1999 testet han positiv for kokain. En to-årig utestenging ble anket av det kubanske idrettsforbundet og i en omstridt avgjørelse kortet IAAF sperren til et år slik at han fikk delta i Sommer-OL 2000.
I juni 2001 testet han igjen positiv, denne ganger for det anabole steroidet nandrolon. Dette ville ha ført til livstidsutestengelse og før han ble dømt annonserte han i september 2001 at han trakk seg tilbake fra idretten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Javier Sotomayor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Javier Sotomayor på Internet Movie Database 
(en) Javier Sotomayor hos The Movie Database 
(de) Javier Sotomayor – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Javier Sotomayor – Olympics.com 
(en) Javier Sotomayor – Olympic.org 
(en) Javier Sotomayor – Olympedia 
(en) Javier Sotomayor – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Javier Sotomayor – World Athletics 
(en) Javier Sotomayor – Track and Field Statistics
Østerrike-Ungarns utenriksministre


== Østerriksk erkehertugdømme (1753–1806) og keiserrike (1806–1867) ==
Graf Wenzel Anton von Kaunitz-Rietberg 1753–1792
Graf Philipp von Cobenzl 1792–1793
Baron Franz Maria von Thugut 1793–1800
Graf Ferdinand von Trauttmansdorff 1800–1801
Graf Johann Ludwig von Cobenzl 1801–1805
Graf Johann Philipp von Stadion-Warthausen 1805–1809
Klemens Wenzel Fürst von Metternich-Winneburg 1809–1848
Graf Karl Ludwig von Ficquelmont 1848
Baron Johann Philipp von Wessenberg-Ampringen 1848
Felix Fürst zu Schwarzenberg 1848–1852
Graf Karl Ferdinand von Buol-Schauenstein 1852–1859
Graf Johann Bernhard von Rechberg und Rothenlöwe 1859–1864
Graf Alexander von Mensdorff-Pouilly 1864–1866
Graf Friedrich Ferdinand von Beust 1866–1867


== Østerrike-Ungarn, 1867–1918 ==
Graf Friedrich Ferdinand von Beust 1867–1871
Graf Gyula Andrássy 1871–1879
Baron Heinrich Karl von Haymerle 1879–1881
Graf Gustav Kálnoky 1881–1895
Graf Agenor Goluchowski 1895–1906
Graf Alois Lexa von Ährenthal 1906–1912
Graf Leopold von Berchtold 1912–1915
Baron István Burián 1915–1916
Graf Ottokar Czernin 1916–1918
Baron István Burián 1918
Graf Gyula Andrássy 1918


== Se også ==
Østerrikes utenriksministre


== Eksterne lenker ==
Østerrikes utenriksministerium
Engelvær naturreservat

Engelvær naturreservat er et naturreservat i Steigen. Det består av vel 100 indre øyer, tett utenfor kysten til Steigen. Øyene har stor bestand av fugler og forekomst av flere sjeldne arter, som for eksempel praktærfugl, laksand og alkekonge. Det er også store bestander av blant annet gråmåke, svartbak, fiskemåke, terner, tjeld, ærfugl.Naturreservatet har et areal på 16 829 dekar, hvorav 15 318 dekar sjøareal.


== Referanser ==
Vale of White Horse

Vale of White Horse er et administrativt distrikt i Oxfordshire, England. Det meste av området lå tidligere i Berkshire. Administrasjonssenteret er Abingdon. 
Distriktet har navn etter Vale of the White Horse, en dal mellom Berkshire Downs og Themsen, som i sin tur har navn etter fornminnet Den hvite hesten fra Uffington. 


== Steder i distriktet ==
Abingdon
Faringdon
Shrivenham
Wantage
Watchfield


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vale of White Horse District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Brunvær naturreservat

Brunvær naturreservat ligger nord for Engeløya, ut mot Vestfjorden, i Steigen, og er det nordligste av en rekke med strandflatevær som starter i Nord-Trøndelag.
Flatøya, som er den største av øyene i naturreservatet, er egentlig fire store, og en rekke mindre, lave bergknoller som er sammenhengende ved fjære sjø. Her er viker og sund med grus, sand, silt og frodige tangvoller med strandenger innerst.
Området har vært bebodd og bærer fremdeles litt preg av gårdsdrift. Her er også rester etter et naust og et gjerde.
Formålet med fredningen er «å ivareta et verdifullt kystområde, med det naturlig tilknyttede plante- og dyreliv.»Brunvær naturreservat ligger under Statens naturoppsyns lokalkontor i Bodø.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Miljøstatus: Brunvær naturreservat
Lovdata: Forskrift om Kystvernplan, Nordland - Brunvær naturreservat
Direktoratet for naturforvaltning
«Miljøverna steder i Steigen»: Prosjektoppgave av Thor-Rune Hansen
Bilder og turbeskrivelse fra turliv.no. Besøkt 16. februar 2012.
Hopvasslia naturreservat

Hopvasslia naturreservat er et naturreservat i Steigen kommune i Nordland. Naturreservatet verner ei svært innholdsrik løvskogli. Det ligger på nordøstsiden av Hopvatnet, og har et areal på 567 dekar.


== Referanser ==
Prestegårdsskogen naturreservat

Prestegårdsskogen naturreservat er et naturreservat i Steigen. Prestegårdsskogen er stort sett en hasselskog, og bortsett fra noen få mindre skoger er denne den nordligste sådane kjent. Det finnes også andre sørlige kravstore arter, for eksempel skogvikke som også er den nordligste bestanden kjent. Området ble vernet i 2000, og har et areal på 276 dekar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Miljøstatus: Prestegårdsskogen naturreservat
Verneforskrift for Prestegårdsskogen på Lovdata.no
Prosjektoppgave (med kart)
Den persiske korridor

Den persiske korridor er navnet på en forsyningsrute gjennom Iran inn i sovjetiske Aserbajdsjan hvor britisk hjelp og amerikansk lend-lease-forsyninger ble transportert til Sovjetunionen under andre verdenskrig. De allierte hadde militær kontroll over Iran etter Den anglo-sovjetiske invasjonen av Iran.


== Kilder ==
«The Persian Corridor and aid to Russia», fra history.army.mil (engelsk)
«The Persian Corridor as a Route for Aid to the USSR», fra Command Decisions, fra history.army.mil (engelsk)