jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kontorsystem

Et kontorsystem er en integrert programvarepakke som inkluderer all den programvare som en normal bedrift trenger.
En forutsetning for å være et kontorsystem er at programvaren er integrert, kommer fra en leverandør og har ett felles brukergrensesnitt. 
Normalt inkluderer en kontorpakke minimalt de følgende delene:

ERP (Regnskap/økonomi/faktura/logistikk etc)
CRM (Kundebehandling)I denne definisjonen vil vi derfor finne programvareselskaper som Visma, Mamutog SuperOffice. 
I den bredere definisjon, og for de fleste å bli et «ordentlig» kontorsystem bør også kontorsystemet dekke inn alle de oppgaver brukere normalt bruker annet programvare for å oppnå. For å komme inn under denne definisjonen bør programvarepakkene også inkludere systemer for:

E-post
Samarbeid (delte kalendere, oppgavefordeling osv)
Publiseringssystem for nettsider (CMS)
Funksjonalitet for takling av sikkerhetskopiering
Fil-lagring (funksjonalitet som fjerner behovet for en filserver)I selskaper som faller under denne kategorien finner vi stort sett de nettbaserte pakkene 24SevenOffice, Office123 og Vaxtra. 
24SevenOffice, HansaWorld og Office123 tar også kontorpakkekonseptet noe lenger og integrerer også telefoni.
Pål Vågaskalm

Pål Vågaskalm (Wågaskalm) (død 1245) var mest kjent som medlem i kongens hird.   
I 1217 ble han utnevnt til sysselmann for Alstahaug.
To år senere ble han utnevnt til lendmann for Håkon Håkonsson, representerte Hålogaland.
Han deltok med kongen i krigen mot Ribungerne ved Tønsberg og Oslo 1219–1220, og er nevnt 1223 i det store rettsmøte i Bergen som anerkjente kongens rett til kronen. I 1224 var han til stede i Vågan (datidens Vágar) sammen med Skule jarl som myrdet hans søstersønn Arne Harjadal. Tross dette tilhørte han senere Skules parti. Lite er kjent, utover det som er nevnt i Håkon Håkonssons saga, men han bodde på Dønnesgodset og forestod oppføringen av en høgendekirke i stein, omtrent år 1200.
Pål Vågaskalm var far til Nikolaus Pålson (død 1240), som også ble kongens mann.
Osterfjorden

Osterfjorden er en av tre fjorder rundt Osterøy. Fjorden går mellom Lindås og Osterøy og er 27 kilometer lang og 1–3 kilometer bred. Den strekker seg fra Sørfjorden og Salhusfjorden ved Knarvik i sørvest til Romarheimsfjorden ved Hokøy i nordøst. Langs Osterfjorden finner en tettstedene Knarvik, Leknes, Hjellvik, Eikanger, Hosanger, Fotlandsvåg og Tysso.Fjorden er opptil 639 meter dyp. 
Deler av handlingen i dokumentarfilmen Folk ved fjorden foregår langs Osterfjorden.


== Bilder ==


== Referanser ==
Louis Renault (jurist)

Louis Renault (1843–1918) var en fransk jurist og professor. I 1907 ble han tildelt Nobels fredspris, særlig for sitt arbeide under fredskonferansene i Haag i 1899 og 1907. Han delte prisen med Ernesto Teodoro Moneta. 


== Biografi ==
Renault ble født som sønn av en bokhandler. Han var best i sin klasse i Collège d’Autun og mottok priser i filosofi, matematikk og litteratur før han gikk til universitetet i Dijon for å ta en bachelorgrad i litteratur. Han studerte jus i Paris, fra 1861 til 1868, og tok innenfor samme periode en doktorgrad.Han underviste i jus i Dijon fra 1868 og returnerte i 1873 til Paris for å undervise i strafferett. Hans hovedinteresser var likevel internasjonal rett og han fikk en fast lærerstilling i faget i Paris i 1881.Renaults vitenskapelige produksjon var betydelig. Sammen med Charles Lyon-Caen, skrev han det ni bind store verket Traité de droit commercial (1889–1899). I tillegg til å forske foreleste han på på universiteter i Paris og militære høyskoler.Fra 1890 var Renault juridisk rådgiver for det franske utenriksdepartementet, utnevnt av Alexandre Ribot. I de påfølgende 20 årene representerte han Frankrike på internasjonale juridiske konferanser i Europa, i de forskjelligste juridiske emner. Det dreide seg om privatrett, internasjonal transport, militær luftfart, sjørett, salg av obskøn litteratur, avskaffelse av hvit slavedrift, handelsdokumenter og revisjonen av Røde Kors-traktaten fra 1864. I 1903 ble han forfremmet til ekstraordinær minister uten portefølje.Da den faste voldgiftsdomstolen ble opprettet i 1899 var Renault en av de 28 voldgiftsdommerne. Renault var i løpet av tribunalets første fjorten år, den av dommerne som oftest ble valgt av de stridende partene.


== Nobels fredspris ==
Under fredskonferansene i Haag i 1899 og 1907 vant Renault rennommé som en dyktig jurist med god praktisk sans. I 1899 ble han innvalgt i to kommisjoner. Den første kommisjonen arbeidet med spørsmålet om den daværende Genevekonvensjonene fra 1864 (Den første Genevekonvensjonen) også skulle gjelde også til sjøs. Under Haagkonferansen i 1907 var hans arbeid først og fremst knyttet til å klarlegge rettigheter og plikter for nøytrale stater i krigstid. Dette arbeidet utgjorde en vesentlig del av begrunnelsen for å tildele ham Nobels fredspris i 1907.Utdelingen av Nobelprisen foregikk dette året ikke på annen måte enn at den ble kunngjort 10. desember 1907. Kunngjøringen ble utført av statsminister Jørgen Løvland i Nobelinstituttets festsal. Møtet var innledet ved en minnestund over kong Oscar II som døde to dager tidligere.Renault pensjonerte seg aldri, men døde kort tid etter et illebefinnende. Han er gravlagt på Cimetière du Montparnasse.


== Referanser ==
Lucius Junius Brutus

Lucius Junius Brutus var grunnleggeren av den romerske republikk og etter tradisjonen en av de første konsulene i 509 f.Kr.
Ifølge Livius ble republikken grunnlagt da den siste kongen av Roma, Lucius Tarquinius Superbus, ble jaget fra byen. Kongens sønn, Sextus Tarquinius, skal ha voldtatt en adelskvinne ved navn Lucretia. Hun skal ha bedt sin familie og slektninger om å ta hevn, deretter hadde hun tatt sitt eget liv. Hennes slektninger skal ha startet et opprør som endte med at kongefamilien ble utvist av Roma og sendt i eksil til Etruria.
Lucretias enkemann, Lucius Tarquinius Collatinus og hennes bror, Lucius Junius Brutus, ble valgt til konsuler i den nye republikken. Marcus Junius Brutus, som senere var med på å drepe Julius Cæsar, hevdet å nedstamme fra Lucius Junius Brutus.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Livius.org: Lucius Junius Brutus
Elihu Root

Elihu Root (1845–1937) var en amerikansk jurist og politiker. Han var krigsminister og deretter utenriksminister under presidentene William McKinley og Theodore Roosevelt fra 1899 til 1909. Han representerte også delstaten New York i Senatet. Han tilhørte Det republikanske parti.
Som krigsminister sørget Root for å modernisere USAs armé og etablere en generalstab. Han forsvarte et hardt kolonistyre og undertrykkelse av opprør på Filippinene og Cuba, som USA hadde erobret i den spansk-amerikanske krigen. Samtidig bidrog han til overgangen til sivilt styre og tilbaketrekning av amerikanske militære styrker.Root ble utenriksminister i 1905 og sørget for at USAs konsulatvesen ble langt mindre preget av vennetjenester enn før. Han arbeidet for et godt forhold til de latinamerikanske landene og klarte å få Japan til å forhindre noe av sin store utvandring av ufaglært arbeidskraft til USAs vestkyst. Han forhandlet frem 24 bilaterale avtaler om å løse internasjonale konflikter med voldgift, noe som førte til etableringen av Den faste domstol for mellomfolkelig rettspleie i Haag. For dette arbeidet ble han tildelt Nobels fredspris for 1912.Elihu Root var en av de ledende advokatene på Wall Street i New York. Finansmagnaten Andrew Carnegie var blant Roots klienter, og Root ble formann ved blant andre Carnegie Endowment for International Peace. Han la ned et stort arbeid i slike institusjoner, som forbandt politikken, næringslivet og militæret i USA.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elihu Root – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Elihu Root – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Elihu Root hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Elihu Root hos American National Biography 
(en) Elihu Root hos The Peerage 
(en) Nobels fredspris 1912 hos Nobelprize.org
(en) Elihu Root hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobels fredspris 1912
Vincent Defrasne

Vincent Defrasne (født 9. mars 1977 i Pontarlier i Frankrike) er en fransk tidligere skiskytter. Defrasne er yrkesmessig knyttet til militæret, slik det er vanlig for skiskyttere i mange europeiske land. Han vant sin første verdenscupseier i Oberhof i januar 2006. Hans største prestasjon var da han vant olympisk gullmedalje på jaktstarten i Torino 2006, der han knivet lenge med tre nordmenn. Ole Einar Bjørndalen måtte melde pass på oppløpet, og Defrasne vant selv om han måtte ned på kne i siste sving da han tråkket på sin egen stav.


== Kortfattet merittliste ==
Olympiske leker:
Salt Lake City 2002: bronse på stafetten
Torino 2006: gull på jaktstart, bronse på stafetten
Verdensmesterskap:
Pokljuka 2001: gull på stafetten
Oberhof 2004: bronse på stafetten
Antholz 2007: bronse på 12,5 km jaktstart
Pyeongchang 2009: gull på mixed stafett
Verdenscup:
Sammenlagt: 7.-plass (2004/05)
Enkeltrenn: En seier,  to andreplasser, en tredjeplass (per 1. mars 2006)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vincent Defrasne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  på fransk
(de) Vincent Defrasne – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Vincent Defrasne – Olympedia 
(en) Vincent Defrasne – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(fr) Vincent Defrasne – Frankrikes olympiske komité 
(en) Vincent Defrasne – IBU
Graeme Souness

Graeme James Souness (født 6. mai 1953 i Edinburgh) er en skotsk fotballtrener og tidligere spiller. Hans foreløpig siste managerjobb var i den engelske klubben Newcastle United FC, der han fikk sparken den 2. februar 2006, etter bare drøyt ett år i stillingen. Han har tidligere trent blant annet Rangers FC, Liverpool FC og Blackburn Rovers FC, med varierende resultater.
Som spiller startet Souness sin karriere hos Tottenham Hotspur FC i London. Han fikk imidlertid aldri noen kamper for Tottenhams førstelag og ble solgt til Middlesbrough FC i 1972. Souness spilte seks sesonger for Middlesbrough, der han markerte seg som en dyktig og hardtarbeidende defensiv midtbanespiller. I 1978 ble han solgt til Liverpool FC, der han etter hvert ble lagkaptein og var med på å vinne fem ligamesterskap og to Europacup-titler. Han avsluttet spillerkarrieren med to sesonger i italienske UC Sampdoria og til slutt én sesong som spillende manager for Rangers. Souness spilte også 54 A-landskamper for Skottland, og han representerte sitt hjemland i tre VM-sluttspill.
Som manager ledet Souness Rangers til fire strake ligamesterskap i Skottland. Han var også på god vei til å vinne sitt femte strake ligagull i 1991, men forlot klubben før ligagullet var i havn for å overta som manager for Liverpool. Oppholdet i Liverpool ble derimot en stor nedtur. Riktignok vant Liverpool FA-cupen i 1992, men ligaplasseringene var klubbens svakeste på over 30 år, og Souness valgte å trekke seg i januar 1994.


== Managerkarriere ==
2004–2006: Newcastle
2000–2004: Blackburn
1997–1999: Benfica
1997: Torino
1996–1997: Southampton
1995–1996: Galatasaray
1991–1994: Liverpool
1986–1991: Rangers


== Spillerkarriere ==
1986–1987: Rangers
1984–1986: Sampdoria
1978–1984: Liverpool
1972–1978: Middlesbrough
1968–1972: Tottenham


== Meritter ==
Som spiller

Engelsk ligamester: 1978/79, 1979/80, 1981/82, 1982/83, 1983/84.
Skotsk ligamester: 1986/87.
Europacupen for serievinnere: 1980/81, 1983/84.
VM-sluttspill: 1978, 1982, 1986.
54 landskamper, 4 mål.Som manager

Skotsk ligamester: 1986/87, 1987/88, 1988/89, 1989/90.
Tyrkisk ligamester: 1995/96.
FA-cupen: 1992.
Ligacupen: 2002.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Graeme Souness – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Graeme Souness – FIFA 
(en) Graeme Souness – UEFA 
(en) Graeme Souness – Transfermarkt 
(en) Graeme Souness – Transfermarkt (manager) 
(en) Graeme Souness – national-football-teams.com 
(en) Graeme Souness – WorldFootball.net 
(en) Graeme Souness – Soccerbase.com 
(en) Graeme Souness – Soccerbase.com (manager) 
(en) Graeme Souness – FootballDatabase.eu 
(en) Spiller-profil på LFCHistory.net
(en) Manager-profil på LFCHistory.net
Slaget ved Dyrrhachium

Slaget ved Dyrrachium (eller Dyrrhachium) den 10. juli 48 f.Kr. var et av flere slag i borgerkrigen mellom optimatene (Pompeius) og popularene (Cæsar), som til slutt endte med nederlag for Pompeius ved Pharsalus. I dette slaget derimot, gikk seieren til Pompeius, og Cæsar måtte flykte for å unngå et totalt nederlag.
Paul A. Baran

Paul A. Baran (født 1909 eller 1910, død 1964) var økonomiprofessor og nymarxistisk filosof. Baran var født i Russland og fikk sin utdannelse delvis i Tyskland, delvis i Moskva og delvis ved Harvard i USA, der han til slutt slo seg ned. Etter å ha gjennomført militærtjeneste for USA begynte han å jobbe ved sentralbanken i New York. I 1949 ble han ansatt ved Stanford University, der han ble værende til sin død.
Baran var i stor grad inspirert av marxisme og var en del av kretsen rundt det uavhengige marxistiske tidsskriftet Monthly Review. Under bølgen av antikommunisme og mccarthyisme var han en av få marxister, om ikke den eneste, som fikk beholde sin undervisningsstilling ved et større universitet. Baran var særlig opptatt av spørsmål om økonomisk utvikling og 
underutvikling, og han regnes som en av grunnleggerne av avhengighetsteorien. Særlig har hans verk fra 1957, The Political Economy of Growth vært innflytelsesrikt. Her viser han med en rekke eksempler hvordan den økonomiske utviklingen i den rike og fattige delen av verden henger sammen, og han konkluderer med at bare en sosialistisk utvikling vil kunne sørge for virkelig global utvikling.
På 1960-tallet besøkte Baran blant annet det revolusjonære Cuba og møtte flere av revolusjonslederne. Han skrev også verket Monopoly Capital sammen med Paul Sweezy, et verk som ikke ble utgitt før etter Barans plutselige død. Her lanserer forfatterne en teori om at det ikke lenger er profittratens tendens til å falle som dominerer verdensøkonomien, men heller stadig mer sløsing og kapasitetsoverskudd innenfor økonomien. Selv om verket er blitt kritisert av mange, står det fortsatt som et av de viktigste vestlige marxistiske verkene fra annen halvdel av 1900-tallet.
Maksim Tsjudov

Maksim Aleksandrovitsj Tsjudov (ru. Максим Александрович Чудов; født 12. november 1982 i Mikhajlovka i Basjkortostan i Russland) er en russisk tidligere skiskytter. 
Han ble verdensmester på 10 km sprint i VM i skiskyting 2008 i Östersund, hvor han også var med på Russlands lag som vant stafetten. Tsjudov var også med på laget da Russland vant stafetten året før, i VM i skiskyting 2007 i Antholz. Han var med på Russlands lag som tok bronse på stafett i Vinter-OL 2010 i Vancouver. 
Tsjudov ble juniorverdensmester i jaktstart og stafett i 2003. Han tok sin første pallplassering i verdenscupen med andreplass på 20 kilometer i Brezno-Osrblie i desember 2005. 17. mars 2007 vant han sitt første individuelle verdenscuprenn på jaktstarten i Khanty-Mansiysk i Russland. Han studerte jus ved det bajkirske statsuniversitetet i Ufa.


== Meritter ==
(per 17. januar 2009)


=== Olympiske leker ===


=== Verdensmesterskap ===


=== Verdenscupen sammenlagt ===
2004/05: 60.-plass
2005/06: 13.-plass
2006/07: 12.-plass
2007/08: 7.-plass


=== Verdenscuprenn ===
4 seire
7 andreplasser
5 tredjeplasser


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Maksim Tsjudov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Maksim Tsjudov – Olympedia 
(en) Maksim Tsjudov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Maksim Tsjudov – IBU 
(en) Maksim Tsjudov – biathlon.com.ua
Monthly Review

Monthly Review er et uavhengig amerikansk marxistisk tidsskrift som har kommet ut siden 1949. Det har i perioder også vært utgitt på andre språk, og driver også et forlag, Monthly Review Press. Tidsskriftet har aldri vært knyttet opp mot bestemte partier eller regimer.


== Redaktører ==
Monthly Review har hatt seks redaktører:

Paul Sweezy, 1949–2004
Leo Huberman, 1949–1968
Harry Magdoff, 1969–2006
Ellen Meiksins Wood, 1997–2000
Robert McChesney, 2000–2004
John Bellamy Foster, 2000 -Etter Magdoffs død har assosiert redaktør Michael D. Yates overtatt flere oppgaver, men er fortsatt ikke likestilt med Foster.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Paul Baran

Paul Baran er navnet til flere personer:

Paul Baran (atomforsker)
 Paul A. Baran (marxistisk økonom)
Malayalam

Malayalam (മലയാളം malayāḷam) er et dravidisk språk som hovedsakelig blir snakket i den indiske delstaten Kerala. Språket er skrevet med et eget alfabet som ligner mye på, og antakeligvis hadde opphavet sitt i, grantha-skriften.
Som de andre dravidiske språkene er malayalam et agglutinerende språk. Språket bruker svært mange etterfester og noe førfeste for å endre betydningen eller grammatisk rolle av ord. Dette gir malayalam en spesiell ord- og setningsoppbygging. Et eksempel er tittelen til en sang som var populær på 1990-tallet, som betyr «og en annen dag nå, der ingen kommer», og bare er ett ord på malayalam, «varuvānillāruminnorunāḷum».
Selve ordet malayalam er et palindrom, hvilket vil si at det er identisk om man staver det baklengs.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Malayalam - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).
Information on Malayalam language at Department of Public Relations, Government of Kerala
Unicode Code Chart for Malayalam (PDF Format)
Ethnologue report for Malayalam
Malayalam Dictionary by Unicode
Malayalam Search Engine
Malayalam Online Dictionary
Romanised to Unicode Malayalam transliterator Arkivert 21. juli 2009 hos Wayback Machine.
Paul Sweezy

Paul Marlor Sweezy (født 1910, død 2004) var en amerikansk nymarxistisk økonom. Han studerte på Harvard under Joseph Schumpeter og oppnådde doktorgrad i 1937. I 1942 ga han ut boka The Theory of Capitalist Development der han tok for seg visse problematiske aspekter ved Marx' økonomiske teorier, før han sluttet seg til Office of Strategic Services, en forløper til CIA.
Etter å ha fått oppstartsstøtte fra F.O. Matthiessen, som Sweezy hadde blitt kjent med i forbindelse med tidligere visepresident Henry A. Wallace sitt forsøk på å bli valgt til president i 1948, startet Sweezy i 1949 tidsskriftet Monthly Review sammen med Leo Huberman, et tidsskrift han skulle være med å redigere frem til sin død.I forbindelse med de antikommunistiske kampanjene som ble ført i USA på 1950-tallet ble Sweezy dømt for forakt for retten for ikke å ha angitt sine politiske meningsfeller. Denne dommen ble til slutt opphevet av høyesterett i 1957.
Sweezy har skrevet en rekke bøker, både alene og i samarbeid med andre. Den mest utbredte av disse er Monopoly Capital, skrevet med Paul A. Baran, der de setter fokus på det de anser som kjernen i den moderne kapitalismen, nemlig tendensen til sløsing, dårlig utnyttelse og sentralisering. Andre kjente bøker er Four Lectures on Marxism, Socialism in Cuba (med L. Huberman) og The Irreversible Crisis (med Harry Magdoff).


== Referanser ==
Innvandring

Innvandring eller immigrasjon er det å «dra til og bosette seg i et fremmed land». Innvandring er en del av fenomenet folkevandring (migrasjon), som er bevegelse av folk mellom land. Personer som flytter fra et land til et annet, blir kalt utvandrere (emigranter) fra landet de har forlatt, og innvandrere i det landet de har kommet til.
I moderne sammenheng brukes begrepet om flytting over internasjonale grenser. Korttidsbesøkende og turister ansees ikke som innvandrere. Flytting på tvers av landegrenser uten hjemmel i mottakerlandets lover kalles ulovlig innvandring.
All empiri tilsier at det har vært mennesker på flyttefot så lenge mennesker har eksistert, men den nyere tids forståelse av migrasjon er knyttet til lovverket i det landet som mottar innvandrere. Statsborgerskap i en nasjonalstat normalt gir et menneske en ukrenkelig rett til opphold i det landet, mens opphold for de som ikke er statsborgere er knyttet til bestemmelser i lover om innvandring.
Det globale nivå i innvandring er høyt i absolutte tall, men lavt relativt. I 2005 var det om lag 190 millioner immigranter på verdensbasis, noe som er rundt 3 % av verdens totale befolkning. Midtøsten, noen deler av Europa, små områder i Sørøst-Asia og noen få områder i Karibia har størst migrasjon.


== Innvandring til Norge ==

I norsk statistikk defineres innvandrer som «en person som er bosatt i Norge, men er født i utlandet og har foreldre som begge er født i utlandet.»
Innvandrerbefolkningen omfatter personer som selv har innvandret til Norge (og som har to utenlandsfødte foreldre), samt personer som er født i Norge av to utenlandsfødte foreldre. Innvandrerbefolkningen i Norge utgjør (per 1. januar 2015) 805 000 personer, tilsvarende 15,6 % av totalbefolkningen. Innvandrerbefolkningen økte med 46 000 personer fra 1. januar 2014 til 1. januar 2015. Innvandrerne har bakgrunn fra 222 ulike land og selvstyrte regioner. Oslo er den kommunen med størst innvandrerandel; per 1. januar 2015 er 32 % av innbyggerne innvandrere.Siden innvandring til Norge økte i 1970-årene har det vært diskutert om den gir økonomisk gevinst for samfunnet eller om den er en byrde. Forskning synes å vise at mens arbeidsinnvandring generelt er økonomisk gunstig for landet, så bidrar den til å presse lønningene for noen grupper av arbeidstakere, særlig de med lav formell kompetanse og lite erfaring.


== Se også ==
NOU 2011: 7, Brochmann-utvalget (Brochmann-rapporten)
Migrasjon, folkevandring (inn- og utvandring)
Årsaker til migrasjon
Innvandring til Norge i nyere tid
Innvandringskritikk
Multikulturalisme
Flyktning
Asylsøker
Ulovlig innvandring og opphold


== Litteratur ==
Grete Brochmann og Knut Kjeldstadli Innvandringen til Norge : 900-2010, Pax 2014 ISBN 9788253035932


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Immigration – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Statistisk sentralbyrå: Faktaside om innvandring
Helsebibliotekets sider om flyktninger og innvandrere
Darfur

Darfur er en region i den vestre delen av Sudan. Navnet betyr furfolkets hjem. Den grenser mot Libya, Tsjad, Den sentralafrikanske republikk og Sør-Sudan. Darfur har cirka seks millioner innbyggere. Den er delt i provinsene Shamal Darfur, Gharb Darfur og Janub Darfur. De to største byene er Nyala og Al Fasher. 
Den nordligste delen av regionen er en del av Saharaørkenen, mens den sørlige delen klimatisk tilhører savannebeltet. Sentralt i Darfur finner vi et høylandsområde. Det høyeste fjellet her er Jebel Marra. Dette er en død vulkan på ca. 3000 meter. 
Høylandsrområdet mottar relativt stabil med nedbør, noe som gjør det egnet for jordbruk. Randsonen mot ørkenen har tradisjonelt blitt utnyttet av kamel- og sauenomader, mens savannebeltet i sør er kjerneområdet for kvegdrift. 


== Folkegrupper og språk ==
Darfur er en språklig og etnisk sammensatt region. Rundt 40 prosent av regionens innbyggere har arabisk som morsmål. De arabisktalende er dels etterkommere etter grupper som opprinnelig utvandret fra Den arabiske halvøy, dels opprinnelige afrikanske folkegrupper som har blitt arabisert. Arabisktalende grupper dominerer den sørlige og østlige delen av regionen, men det finns også en minoritet av nomadiske arabisktalende grupper i nord og vest.
Furfolket er den største ikke-arabiske folkegruppa i Darfur. Andre viktige ikke-arabiske folkegrupper i Darfur er masalittene,  zaghawaene, midobene og dajuene.


== Se også ==
Darfur-konflikten
Team Darfur