jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Agapythidae

Agapythidae er en familie av biller som bare omfatter én eneste kjent art, Agapytho foveicollis, som lever i New Zealand. Denne billen ble inntil nylig gjerne regnet til familien Phloeostichidae, men en fylogenetisk analyse publisert i 2005 tyder på at den ikke er nært beslektet med disse. Lite synes å være kjent om biologien til denne billen, men de spiser trolig muggsopper av gruppen Dothideales. Den har blitt funnet mellom "sooty molds" på barken av sørbøk (Nothofagus).


== Utseende ==
En liten (2,5 – 3 mm), avlang bille, hode, bryst og dekkvinger er tydelig skilte. Oversiden er matt og fint hårete. Hodet er omtrent så bredt som brystskjoldet, med små, runde, utstående fasettøyne. Snuten (clypeus) er fremstående. Antennene er omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen, 11-leddete, perlekjedeformede, litt tykkere mot spissen. De er kledt med grove, utstående hår. Brystskjoldet (pronotum) er litt lengre enn bredt, omtrent firkantet sett ovenfra, med en knøl midt på hver sidekant, et par groper litt bak midten og en svakt opphøyet midtlinje. Dekkvingene er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige, med tydelige skuldre, tydelig lengdestripete. De har en lys flekk ved hver skulder, et par skråstilte lyse flekker nær midten og en stor lys flekk rundt sømmen i den bakerste tredjedelen. Beina er middels lange, lårene (femorae) er tykke, leggene og føttene slanke.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
Familien Agapythidae
Agapytho foveicollis Broun, 1921  – New Zealand


== Kilder ==
Leschen, R.A.B., Lawrence, J.F. og Slipinski, S.A. 2005. Classification of basal Cucujoidea (Coleoptera: Polyphaga): cladistic analysis, keys and review of new families.
Invertebrate Systematics 19 (1): 17-73. Med tegning av A. foveicollis.[1]


== Eksterne lenker ==
(en) Agapythidae i Encyclopedia of Life 
(en) Agapythidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Agapythidae hos Fossilworks 
(en) Agapythidae hos ITIS 
(en) Agapythidae hos NCBI 
(en) Kategori:Agapythidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Agapythidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Kjørefelt

Kjørefelt eller kjørefil er den delen av kjørebanen som er bestemt for én vognrekke. Alle kjøretøy i et kjørefelt kjører i samme retning.


== Merking av kjørefelt i Norge ==
På veier med veibredde mindre enn 6,0 meter er ikke kjørebanen inndelt i kjørefelt, og har stiplet kantlinje. På smale veier er det ikke alltid plass for at biler kan passere hverandre uhindret. Da må veien tilrettelegges med møteplasser. På smale veier med stor trafikk, er møteplassene skiltet med en hvit «M» på blå bakgrunn.
På veier av god bredde er kjørefelt adskilt med gul midtlinje (mellom felt i motsatt kjøreretning) og hvit linje mellom felt i samme kjøreretning, og veikanten merket med heltrukken hvit linje. Veier som bygges for høye hastigheter skal ha bredere kjørebaner og gode veiskuldre i tilfelle nødstopp. Høyhastighetsveier har midtdeler eller separate kjørefelt på motsatte kjøreretning. Slike midtdelere blir også satt opp på spesielt ulykkesbelastede strekninger såfremt det er mulig uten å få for forsnevrede kjørebaner. Det er en målsetting at de mest trafikkerte hovedveiene skal ha midtdelere.


== Se også ==
Fartsendringsfelt
Midtdeler
Autovern
Rumlefelt


== Referanser ==
Cecil Aagaard

Cecil Aagaard (født 18. september 1916 i Larvik, død 19. desember 1984) var en norsk jazzvokalist og orkesterleder, kjent som «The biggest thing in swing» i Skandinavias jazzmiljø og en av Kløverjazz-utøverne.
Etter å ha sunget med sitt idol, den Oslo- og Kaba Bar-gjestende Fats Waller (1938), ledet han sitt eget «C.A. & his Swingsters» (39-40) som bestod av
Fred Lange-Nielsen bass, Finn Westbye gitar og saksofon, 
Ernst Aas piano og Per Gregersen bass.
Aagaard spilte mye med skandinavias ledende musikere som 
de danske Kjeld Bonfils vibrafon og Leo Mathisen piano, samt de svenske Gösta Törner trompet/Thore Jederby bass/Arne Hülphers piano.
Etter krigen turnerte han Europa med bl.a. Rowland Greenberg og Arne Astrup. 
Aagaard viet siden sitt virke til fotoforretning (1961–).  Et av hans siste bidrag til jazz var vokalopptredener med Big Chief Jazzband (1961).  Hans musikalske virke kan høres på utgivelsen Portrait of a norwegian jazz artist (Gemini Records, 2005), samt Jazz in Norway, vol. 1 og 2 utgitt av Norsk jazzarkiv (2001).


== Filmografi ==
1944 Ti gutter og en gjente Brannmannen


== Se også ==
Cecil Aagaards diskografi


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cecil Aagaard på Internet Movie Database 
(en) Cecil Aagaard på MusicBrainz
Myraboliidae

Myraboliidae er en liten gruppe av biller som bare finnes i Australia. Det er bare beskrevet sju eller åtte arter, men australske forskere arbeider nå med å revidere gruppen og det er sannsynlig at det vil komme til flere i nær framtid. Inntil nylig ble Myraboliidae regnet som en undergruppe av familien Phloeostichidae, eller til skogflatbiller (Silvanidae), men i 2005 førte en fylogenetisk undersøkelse til at de ble skilt ut fra denne. Lite eller ingenting synes være kjent om biologien til disse billene, det er sannsynlig at de er knyttet til død ved. De har blitt funnet under barken på levende eukalyptus-trær.


== Utseende ==
Små (1,7 – 3,5 mm), avlange biller, nokså jevnbrede, oversiden matt og fint hårete. Hodet er stort og trekantet, med ganske små, runde fasettøyne. Antennene er 11-leddet med en tre-leddet kølle. Brystskjoldet er firkantet sett ovenfra, bredere enn langt. Dekkvingene er avlange med utydelige lengdestriper. Beina er ganske korte. De kan minne om noen medlemmer av familien fuktbiller (Cryptophagidae).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien "Glans- og maurbiller", Cucujoidea
Familien Myraboliidae
Slekten Myrabolia Reitter, 1876
Myrabolia australis Tomaszewska & Slipinski, 2008
Myrabolia blackburni Tomaszewska & Slipinski, 2008
Myrabolia brevicornis (Erichson 1842)
Myrabolia championi Szawaryn & Tomaszewska, 2011
Myrabolia elongata Tomaszewska & Slipinski, 2008
Myrabolia grouvelliana Reitter 1878
Myrabolia kioloa Tomaszewska & Slipinski, 2008
Myrabolia lawrencei Tomaszewska & Slipinski, 2008
Myrabolia leai (Grouvelle, 1911)
Myrabolia lindensis Blackburn 1892
Myrabolia longicornis Blackburn 1903
Myrabolia malgosiae Szawaryn & Tomaszewska, 2011
Myrabolia micra Tomaszewska & Slipinski, 2008
Myrabolia pelion Tomaszewska & Slipinski, 2008
Myrabolia tasmanica Tomaszewska & Slipinski, 2008
Myrabolia weiri Szawaryn & Tomaszewska, 2011


== Kilder ==
Leschen, R.A.B., Lawrence, J.F. og Ślipiński, S.A. 2005. Classification of basal Cucujoidea (Coleoptera: Polyphaga): cladistic analysis, keys and review of new families.Invertebrate Systematics 19 (1): 17-73. Med tegning av Myrabolia sp..[1]

Szawaryn, K. og Tomaszewska, W. 2011: Three new species of Myrabolia Reitter (Coleoptera: Cucujoidea: Myraboliidae). Annales zoologici, 61(2): 367-374. doi:10.3161/000345411X584834 PDF
Tomaszewska, W. og Ślipiński, A. 2008: Review of the genus Myrabolia Reitter (Coleoptera: Cucujoidea: Myraboliidae). Australian journal of entomology, 47(1): 32-50. doi:10.1111/j.1440-6055.2007.00625.x PDF


== Eksterne lenker ==
(en) Myraboliidae i Encyclopedia of Life 
(en) Myraboliidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Myraboliidae hos Fossilworks 
(en) Myraboliidae hos ITIS 
(en) Myraboliidae hos NCBI 
Myraboliidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Big Chief Jazzband

Big Chief Jazzband (etablert 1. februar 1952 i Oslo) er et norsk jazzorkester, kjent for flere innspillinger i en Dixieland-stil, inspirert av den kontinentale «revival» som oppstod på 1950-tallet.  
Besetning de første årene var 
Eivind Solberg trompet,
Bjørn Pedersen bass,
Per Lund (artist) banjo,
Svein Sundby klarinett,
Egil Fjelddahl/Einar Helgeby piano,
Øystein Lund trommer,
Gerhard Aspheim orkesterleder og trombone (-1978). I tidsrommet 1953 - 1963 var Gustav Kramer med på klarinett.
De antok kjenningsmelodien Big Chiefs battle axe (1952), spilte på deres egen Big Chief Jazzklubb (1953–65), før de ble fast husband og drivkraft bak  Metropol Jazz Club (1960–65), i en tid da orkesteret også tok initiativ til NM i amatørjazz (1954–64).  De flyttet til Down Town Key Club (1965–86).
Orkesteret har vært et av landets mest populære jazz-orkester og benyttet som bursdagsgave fra Harald til Sonja (1982, 1997) og vice versa (1987), samt til Kongeparets feiring av sølvbryllup (1993).  Orkesterets 40-årsjubileum ble sendt over det ganske land (NRK, 1992).  Flere Nobels fredspris-seremonier har hatt deres musikkbidrag.
Inntil deres død var Solberg (1933–2008) og Pedersen (1935–2007) sentrale, i tillegg til nyere medlemmer av besetningen som

Harald Bergersen, klarinett og saxofon
Ole Reitan, trombone (1978–),
Arild Berger, piano
Olav Gustafsson, trommer.Andre medvirkende var Karl Otto Hoff trommer (1963–1994), Peter Strohkorb klarinett og Terje Larsen klarinett (1964–1992).


== Utgivelser ==
Big Chief Live, Stortorvets Gjæstgiveri (2002)


== Eksterne lenker ==
(en) Big Chief Jazzband på Discogs 
(no) bigchief.no
Melrose-krønikene

Melrose-krønikene er en middelaldersk opptegnelse fra et manuskript som kalles for «Cottonian Manuscript, Faustina B. ix» og oppbevares i dag i British Museum. Det er skrevet av ukjente forfattere, men skriftspor gjør det sannsynlig at det er skrevet av munker på klosteret Melrose Abbey i Skottland. Det er en av de fremste primærkildene til skotsk historie.Krøniken begynner i året 731, fra der Beda avsluttet, og slutter brått, midt i en setning, i år 1270. Den består av to ulike segmenter. Den første delen går fra år 745 og ender omtrent i år 1140 da Melrose Abbey ble grunnlagt. Denne delen er kompilert fra Den angelsaksiske krønike foruten andre historiske skrifter av Symeon av Durham. Den andre delen begynner i 1140 og ender i 1270. Den består av et originalt arbeid og er ansett av historikere for å ha være mer troverdig enn den første delen. Imidlertid ble det oppdaget i 2002 ytterligere en del som dekker årene fra 1 til 249. Denne delen ble oppdaget i manuskriptet MS Cotton Julius B xiii i British Library.Krøniken er i dag oppbevart i British Museum i London og antagelig ble manuskriptet fjernet fra klosteret i Melrose under reformasjonen.I 2014 ble det gjenoppdaget at Krøniken inneholdt den eldste uavhengige redegjørelse av undertegnelsen av Magna Carta ved Runnymede.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Broun, Dauvit; Harrison, Julian, red. (2007): The Chronicle of Melrose Abbey: a Stratigraphic Edition. Volume I: Introduction and Facsimile Edition, Scottish History Society, ISBN 9780906245293
Stevenson, Joseph, overs. (1991): A Mediaeval Chronicle of Scotland: Chronicle of Melrose,  Llanerch Press
Stevenson, Joseph, red. (1835): Chronica de Mailros, e Codice Unico, Edinburgh: The Bannatyne Club. På latin.


== Eksterne lenker ==
Broun, Dauvit: A recently discovered Latin chronicle of the Wars of Independence (PDF)
«Chronicle of Melrose», Catholic Encyclopedia
Fylkesvei 6524

Fylkesvei 6524 (Fv6524) går mellom Doktertjønna og fylkesgrensen ved Rektørsvollen i Røros kommune..
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 531 (Sør-Trøndelag).
2019 ble fylkesvei 531 (Hedmark) del av veien.


== Kommuner og knutepunkter ==
 Trøndelag fylke

RørosGamle Kongevei 

 Innlandet fylke

OsAlmannveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Kartverkets norgeskart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv6524
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Svetlana Allilujeva

Svetlana Josifovna Allilujeva (russisk: Светлана Иосифовна Аллилуева, georgisk: სვეტლანა ალილუევა født 28. februar 1926 i Moskva, Sovjetunionen, død 22. november 2011), senere kjent under navnet Lana Peters, var det yngste barnet og eneste datter av den sovjetiske diktatoren Josef Stalin og hans kone Nadezjda Allilujeva, Stalins andre kone. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun vokste opp med barnepiker og så lite til sine foreldre i oppveksten.


=== Kjærester, ektefeller ===
Da hun var 16 år gammel, ble hun forelsket i Aleksei Kapler, en førti år gammel filmregissør. Hennes far likte ikke forholdet og sendte kjæresten til Sibir.17 år gammel fikk Svetlana lov til å gifte seg med Grigory Morozov, en medstudent fra Universitetet i Moskva. De fikk sønnen Josef i 1945, men ble skilt i 1947.
Hennes andre ektemann var Jurij Zjdanov, sønn av Andrej Zjdanov og selv en av Stalins nære medarbeidere. De ble gift i 1949 og fikk datteren Katarina i 1950. Ekteskapet ble oppløst kort tid etterpå. 
I 1963 møtte hun Brajesh Singh, en indisk kommunist. De fikk aldri lov å gifte seg, men hun omtalte ham som sin mann, og da han døde i 1966, reiste hun til India for at familien skulle spre asken hans i Ganges.


=== Avhopper ===

Etter å ha bodd med familien hans en tid, valgte hun å hoppe av til USA, noe som førte til internasjonale komplikasjoner. Da hun i april 1967 kom til New York City, holdt hun en pressekonferanse der hun fordømte farens regime og den sovjetiske regjeringen.Den første tiden i USA bodde hun i Princeton i New Jersey, hvor hun underviste og skrev. I 1970 flyttet hun til Scottsdale i Arizona, hvor hun møtte  William Wesley Peters. De giftet seg og fikk datteren Olga i 1971. Det var i denne sammenheng hun tok navnet Lana Peters. Også dette ekteskapet ble oppløst, og i 1982 flyttet hun sammen med datteren til Cambridge i Storbritannia. 
Etter to år her returnerte hun til Sovjetunionen og slo seg ned i Tbilisi i Georgia, hvor hennes fars familie kom fra. Hun fikk sovjetisk statsborgerskap igjen. Hun beholdt sitt amerikanske statsborgerskap, og etter to år returnerte hun til USA. Hun døde 22. november 2011 i Richland Center i Wisconsin.


== Bibliografi ==
Twenty Letters To A Friend. London, Hutchinson 1967
Only One Year. Harper & Row 1969. ISBN 0-06-010102-4.
Faraway Music. India 1984. ISBN 978-0836413595


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
How Stalin's daughter defected in India Artikkel hos bbc.co.uk, besøkt 29. oktober 2012
Lana Peters, Stalin’s Daughter, Dies at 85 Artikkel hos New York Times 28. november 2011, besøkt 29. oktober 2012
Mattias Andersson (fotballspiller)

Mattias Christer Andersson (født 7. oktober 1981) er en svensk fotballtrener og tidligere fotballspiller.Andersson ble hentet til Strømsgodset fra Häcken i januar 2006 og var en suksess i sin første sesong da han ble toppscorer i 1. divisjon med 19 scoringer. Han vant også tre priser for årets spiller i 1. divisjon: Kniksenprisen, ligaadministrasjonens egen utmerkelse og Drammens Tidendes kåring. Andersson gikk til Fredrikstad i august 2009, før han ett år senere ble gjenforent med sin tidligere trener Dag-Eilev Fagermo i Odd.
Mattias Andersson har også spilt for Myresjö IF, Mjällby AIF og Raufoss. Han er nå ansatt som assistenttrener i Start


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mattias Andersson – Transfermarkt 
(en) Mattias Andersson – Transfermarkt (manager) 
(en) Mattias Andersson – Soccerway 
(en) Mattias Andersson – FBref
Priasilphidae

Priasilphidae er en liten gruppe av biller som bare lever på den sørlige halvkule. Den omfatter 11 kjente arter, de fleste nylig beskrevet. Inntil nylig ble de regnet som en undergruppe av familien Phloeostichidae, men en fylogenetisk undersøkelse publisert i 2005 førte til at de ble skilt ut fra disse. Disse billene finnes i løvstrø, på råtnende ved og mellom mose, og er sannsynligvis soppetere.


== Utseende ==
Små (3 – 5,5 mm), ganske brede biller, oversiden uten lange hår. Hodet er kort og bredt (Priastichus) eller avalngt med tydelig "snute". Fasettøynene er nokså store, ovale og noe utstående. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen. Det innerste leddet er tykt, de tre ytterste danner en lite markert kølle. Brystskjoldet (pronotum) er lengre enn bredt (Chileosilpha) eller bredere enn langt (Priasilpha og Priastichus), tilsmalnet framover, med markert sidekant, ofte med knøler på siden. Bortsett fra hos Chileosilpha har sidekanten en "knekk" omtrent på midten, foran og bak denne er det rettlinjet. Brystskjoldet er tydelig smalere enn dekkvingene hos Chileosilpha, omtrent like bredt hos Priasilpha og bredere enn dekkvingene hos Priastichus. Dekkvingene er avlange, langt tilspisset bak. De mangler punktrekker, men har ofte noen store, ovale knøler som av og til er vokst sammen til lengdelister. Beina er middels lange og slanke. Larvene er noe avlange, mer eller mindre elliptiske på form, hodet er temmelig flatt med sylindriske, kraftige antenner. Ryggsiden er ganske hard (sterkt sklerotisert). Hvert ledd har en fingeraktig utvekst på hver side av ryggplaten, denne er kledt med lange hår. Både larvene og de voksne billene er ofte dekket av rusk og rask som fester seg i ujevnheter på kroppen og bidrar til å kamuflere dem.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
Familien Priasilphidae
Slekten Chileosilpha Leschen et al., 2005 – Chile
Chileosilpha elguetai Leschen et al. 2005
Slekten Priasilpha Broun, 1893     – New Zealand
Priasilpha angulata Leschen et al. 2005
Priasilpha aucklandica Leschen et al. 2005
Priasilpha bufonia Leschen et al. 2005
Priasilpha carinata Leschen et al. 2005
Priasilpha earlyi Leschen et al. 2005
Priasilpha embersoni Leschen et al. 2005
Priasilpha obscura Broun, 1893
Slekten Priastichus Crowson, 1973    – Tasmania
Priastichus crowsoni Leschen et al. 2005
Priastichus megathorax Leschen et al. 2005
Priastichus tasmanicus Crowson, 1973


== Kilder ==
Leschen, R.A.B., Lawrence, J.F. og Slipinski, S.A. 2005. Classification of basal Cucujoidea (Coleoptera: Polyphaga): cladistic analysis, keys and review of new families.
Invertebrate Systematics 19 (1): 17-73. Med tegning av de fleste artene.[1]


== Eksterne lenker ==
(en) Priasilphidae i Encyclopedia of Life 
(en) Priasilphidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Priasilphidae hos Fossilworks 
(en) Priasilphidae hos ITIS 
(en) Priasilphidae hos NCBI 
(en) Kategori:Priasilphidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Priasilphidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Gratisbutikken

Gratisbutikk (engelsk: Free store) er et konsept der grunntanken er at man kan dele goder uten at dette behøver å koste penger. En av de første slike gratisbutikker ble startet av en gruppe hippier kalt «The Diggers» på 1960-tallet i New York. Ideen har siden da spredt seg over hele verden. 
Eksempler på gratisbutikker er «The Auroville Freestore» og «Warren Wilson College Free Store». I Norge er det tre Gratisbutikker. Den ene holder til i Trondheim og er tilknyttet alternativmiljøet på Svartlamon. Den drives på dugnad, og har eksistert i 10 år. Den andre ligger i Fredrikstad, ble åpnet 20. mai 2009 og drives av Månefestivalen.
Konseptet er at man kan hente det man trenger uten penger, eller levere det man ikke lenger har bruk for. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Svartlamons oversikt over aktiviteter
Heggstadmoen gjenvinningsstasjon - BrukOm
Verningen

Verningen er et tettsted i Larvik kommune i Vestfold. Tettstedet har 1 003 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger på toppen av Bommestadbakkene, den gamle veien som førte fra fergestedet nede ved Numedalslågen til toppen av raet der hovedveien gikk videre østover.


== Historie ==
Tettstedet utviklet seg lenge som en båndby med tettbebyggelse langs stedets hovefartsåre, Raveien, som fra gammelt av har vært en av hovedveiene i nord-sørlig-retningen langs Vestfold-kysten. Det er mange kulturminner på Verningen, bl.a. et område med gravhauger. Stedet ble kraftig utbygd på 80-tallet, både i  sørvestlig og nordøstlig ende, på gårdene Hem og Teiens grunn.
I nyere år har Verningen også blitt utvidet med et nytt boligfelt i nordøstlig retning, mot den gamle Rødbøl skole. Det nye området har fått navnet Solåsen Park av eiendomsutviklerne og vil kunne omfatte så mange som 170 nye eneboliger dersom det blir realisert i full skala.Larvik kommune har anmodet om at det blir anlagt et nærmiljøanlegg og at det avsettes en tomt til ny barnehage i forbindelse med prosjektet.


== Idrett ==
Sporty IL holder til på Verningen og rekrutterer hovedsakelig medlemmer med tilknytning til tettstedet og nabogrenda Ringdal. Idrettslaget ble stiftet i 1938, har rundt 300 medlemmer og lag både i fotball og håndball. Idrettsplassen inneholder to fotballbaner i full, internasjonal størrelse, én mindre grusbane, én ballbinge og en asfaltbane med håndballmål og kurver for basketball. Idrettslaget eier også ei klubbhytte som står på idrettsplassens område og brukes både til aktiviteter i regi av idrettslaget selv og til utleie.
Årlig arrangerer Sporty IL Sporty Cup, som har blitt holdt i juni siden 90-tallet. Turneringen er for aldersbestemte lag, spilles på 7-er-baner og samler lag fra hele fylket. Grunnet tilbakevendende værmessige utfordringer har arrangementet lokalt spøkefullt vært kjent som «regnværscupen».


== Skole ==
Nordøst for hovedbebyggelsen på Verningen ligger den tidligere barneskolen Rødbøl skole, som ble lagt ned og slått sammen med Bommestad skole i 2010 til den nye skolen Hedrum skole. Etter at skolen ble lagt ned ble det i flere år drevet en barnehage på stedet. I 2015 ble bygningsmassen kjøpt opp av Kongshaugen kristne grunnskole, og høsten 2016 åpnet de en tiårig kristen skole på stedet. Skolen kaller seg evangelisk-luthersk, men er ikke tilknyttet et bestemt kirkesamfunn.


== Annet ==
På Verningen ligger også et bedehus tilknyttet Norsk Luthersk Misjonssamband, som ble innviet i 1958. Bedehuset huser barnekor, ungdomsskor, voksenkor, ungdomsforeningen Tenningen og jevnlige religiøse møter.


== Eksterne lenker ==
http://www.op.no/skoler/nyheter/ung/vil-starte-kristen-grunnskole/s/5-36-104896
https://web.archive.org/web/20161008200058/http://sportyil.no/ - Sporty ILs hjemmesider
http://vbh.no/ - Verningen bedehus' hjemmesider
https://web.archive.org/web/20161114082714/http://kongshaugen.123hjemmeside.no/421247448 - Kongshaugen kristne grunnskoles hjemmesider
Tasmosalpingidae

Tasmosalpingidae er en gruppe av biller som finnes i Australia. De ble inntil nylig regnet til familien Phloeostichidae. Det er kjent to arter, og de har blitt funnet på Tasmania og i Victoria, sørøstlige Australia. Lite er kjent om biologien deres, men de er trolig soppetere.


== Utseende ==
Små biller (1,2 – 2 mm), bredest bak midten. Av utseende kan de minne om små bladbiller (Chrysomelidae). Oversiden er tett og grovt punktert med fine, nedliggende hår. Hodet er kort og bredt med små, utstående fasettøyne, snuten (clypeus) stikker fram og dekker de underliggende munndelene. Antennene er 11-leddete, litt kortere enn hodet og brystskjoldet til sammen, perlekjedeformede, litt tykkere mot spissen, men uten en tydelig kølle. Brystskjoldet (pronotum) er litt bredere enn langt, med avrundede sider og markert sidekant. Bakhjørnene er markerte som litt uttrukne knøler. Pronotum er tett og grovt punktert uten noen groper eller knøler på oversiden. Dekkvingene er litt bredere enn brystskjoldet, bredest bak midten. De har tydelige skuldre og et uregelmessig, grovt punktert, punktene er grovere og glisnere enn de på brystskjoldet. Dekkvingene har et par svake lengdeinntrykk. Beina er middels lange og slanke. Larvene er falte og parallellsidige, hvite med gult hode.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
Familien Tasmosalpingidae
Tasmosalpingus promiscus Lea
Tasmosalpingus quadrispilotus Lea


== Kilder ==
Leschen, R.A.B., Lawrence, J.F. og Slipinski, S.A. 2005. Classification of basal Cucujoidea (Coleoptera: Polyphaga): cladistic analysis, keys and review of new families.
Invertebrate Systematics 19 (1): 17-73. Med tegning av Tasmosalpingus sp..[1]


== Eksterne lenker ==
(en) Tasmosalpingidae i Encyclopedia of Life 
(en) Tasmosalpingidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Tasmosalpingidae hos Fossilworks 
(en) Tasmosalpingidae hos ITIS 
Tasmosalpingidae – detaljert informasjon på Wikispecies