jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Johnny Haynes

John Norman Haynes (født 17. oktober 1934 i Kentish Town, London, død 18. oktober 2005 i Edinburgh) er en tidligere engelsk landslagsspiller, og landslagskaptein, i fotball. 
Etter å ha spilt amatørfotball for Feltham, Wimbledon og Woodford Town, ble han profesjonell fotballspiller  for Fulham i mai 1952. Selv om han fikk tilbud fra både Tottenham Hotspur og AC Milan ble han trofast mot Fulham de neste 18 årene. I 1961 ble han kjent som den første spilleren som tjente mer enn £ 100 i uka etter at lønnstaket ble fjernet. Han var i november 1968 midlertidig manager i Fulham etter at Bobby Robson hadde fått sparken. I 1970 forlot han England for å spille fotball i Sør-Afrika for Durban City.
Johnny Haynes, som hadde kallenavnet The Maestro, debuterte på Englands landslag mot Nord-Irland den 2. oktober 1954. I denne kampen scoret han også sitt første landslagsmål. Han ble utnevnt som kaptein den 15. mai 1960 i en kamp mot Spania. Han var med i to VM-sluttspill. Det første var i 1958 der han spilte fire kamper, mens det andre var i 1962 der han også hadde fire kamper. 
Totalt spilte Haynes 56 landskamper, han scoret 18 landslagsmål og han var kaptein i 22 landskamper. 
Johnny Haynes var innblandet i en bilulykke mandag 17. oktober 2005, og han døde på Edinburgh Royal Infirmary dagen etter av skadene han pådro seg i bilulykken. Foran Fulhams hjemmekamp på Craven Cottage mot Liverpool den 22. oktober 2005 var det ett minutts stillhet til minne om John Norman Haynes.


== Karriere som spiller ==


=== Klubblag ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Johnny Haynes – Transfermarkt 
(en) Johnny Haynes – national-football-teams.com 
(en) Johnny Haynes – FootballDatabase.eu 
(en) Johnny Haynes – EU-Football.info 
(en) Johnny Haynes – FBref
EM i curling 1998

Curling-EM 1998 ble arrangert 5. desember – 12. desember 1998 i 
Die Alpenarena i Flims i Sveits. 
Det deltok 17 lag for herrer og 14 lag for kvinner. 


== Herrer ==

Sverige vant 6-5 i finalen over Skottland
Norge vant 6-5 i bronsefinalen over Finland
Sverige vant 7-6 i semifinalen over Finland
Skottland vant 4-3 i semifinalen over Norge
Norge endte opp med 7 seire og kun 1 tap (semifinalen mot Skottland)
Sverige endte opp med 8 seire og ingen tap


== Kvinner ==

Tyskland vant 12-4 i finalen over Skottland
Danmark vant 10-5 i bronsefinalen over Sveits
Skottland vant 9-1 i semifinalen over Sveits
Tyskland vant 7-6 i semifinalen over Danmark
Norge endte opp på 6.-plass med 5 seire og 4 tap
Tyskland endte opp med 8 seire og 1 tapFor Norge spilte Dordi Nordby, Hanne Woods, Marianne Haslum, Marianne Aspelin og Kristin Løvseth.


== Eksterne lenker ==
WCF Statistics
Joakim Lehmkuhl

Joakim Lehmkuhl (født 22. september 1895 i Bergen, død 15. oktober 1984 i Nassau på Bahamas) var en norsk industrileder, ingeniør og konservativ politiker.
Lehmkuhl ble født i Bergen, men bodde senere i Oslo og fra 1940 i USA. Lehmkuhl var sønn av Høyre-politiker Kristofer Lehmkuhl, som seilskipet «Statsraad Lehmkuhl» er oppkalt etter. Lehmkuhl var en av stifterne av organisasjonen Fedrelandslaget i 1925. Han var formann på livstid i Fedrelandslaget og satt offisielt frem til 1938, da han ble avløst av Victor Mogens. Derimot hadde Lehmkuhl annet enn i navnet trukket seg fra aktivt virke i organisasjonen etter 1936. Lehmkuhl tjente etterhvert gode penger på sin elektronikkvirksomhet og sine agenturer på kjøleskap. Da Fedrelandslaget ønsket eget tidsskrift, gikk Lehmkuhl sterkt økonomisk inn og støttet opprettelsen og driften av ukeavisen ABC, som ble utgitt fra 1932. Lehmkuhl var nær venn med skipsreder Thomas Olsen, far til skipsreder Fred. Olsen. Familien Lehmkuhl reiste fra Norge i april 1940 med Fred. Olsens skip MS «Bomma». Under krigen reiste Lehmkuhl og Olsen så videre til USA og kjøpte opp Waterbury Clock Company. Under krigen produserte de mekaniske urverk og instrumenter til de allierte. Under Lehmkuhls ledelse fikk selskapet produksjonsutmerkelser av den amerikanske hæren. Lehmkuhl fikk til og med direkte brev fra general Dwight D. Eisenhower. Etter krigen endret så Waterbury Clock Company navn til TIMEX Corporation som med Lehmkuhl som styreformann og administrerende direktør ble en av verdens ledende klokkeprodusenter.


== Referanser ==


== Kilder ==
Lehmkuhl, Joakim, Hvem er Hvem? 1973
Norland, Andreas. Håre Tider – Fedrelandslaget i norsk politikk. 1973. Oslo. Dreyers Forlag
Bang, Catincho. Lehmkuhl familien – Fra Tyskebryggen til Timex. 1998. Genève. Bang


== Eksterne lenker ==
(no) Joakim Lehmkuhl i Norsk biografisk leksikon
(no) Politiske taler av Joakim Lehmkuhl, virksommeord.uib.no
Vallestadfossen

Vallestadfossen er en foss i Sunnfjord kommune i Vestland fylke. Fossen ligger i Råheimsdalen, langs riksvei 13, like nedenfor Haukedalsvatnet, og er en av de mest kjente fossene i Gaularvassdraget. 
Fossekraften har tidligere blitt benyttet til kverner, sagbruk og kraftverk, nå er det et minikraftverk i fossen. Like nedenfor fossen ligger Viksdalen camping.
I sammenheng med turistveistatus på riksvei 13 er det planlagt bygging av en bro over fossen. Mulig også et utkikkspunkt ved veien.


== Se også ==
Øen gård med tilknytning til fossen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Viksdalen Camping
Tysklands regjering

Tysklands regjering (ty. Bundesregierung eller Bundeskabinett) er den øverste føderale utøvende myndighet i Tyskland. Den består av forbundskansleren og et antall forbundsministre.
Kansleren blir valgt av Forbundsdagen og deretter formelt utnevnt av presidenten sammen med sine ministre. Kansleren og ministrene må ved innsettelsen avlegge forsikring i Forbundsdagen.
Regjeringen ledes av Forbundskansleren som etter grunnloven har rett til å utpeke retningslinjene for Regjeringens politikk (retningslinjekompetanse, tysk: Richtlinienkompetenz).Den føderale regjeringen har sete i Berlin. Enkelte departementer ligger i Bonn. De departementene som har hovedsete i Bonn har likevel et andresete i Berlin.
Tysklands delstater har sine egne regjeringer. Den føderale regjeringens kompetanse er begrenset gjennom føderal lovgivning til bestemte områder. Alle andre områder er delstatenes ansvar.


== Dagens regjering ==
Etter valget i 2021 er Tysklands regjering basert på en koalisjon av SPD, FDP og Bündnis 90/Die Grünen. Forbundskansler er Olaf Scholz som leder sin første regjering (Scholz I).


== Bildegalleri ==

		
		
		


== Se også ==
Liste over Tysklands regjeringer
Tysklands politiske system


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Federal Government of Germany – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mir

Mir (Мир) var en sovjetisk romstasjon som ble skutt opp 19. februar 1986. I 1991 overtok Russland stasjonen etter oppløsningen av Sovjetunionen. Mir betyr både «fred» og «verden» på russisk. Mir var første tredjegenerasjons romstasjon og var forløper til Den internasjonale romstasjonen (ISS).
Stasjonen var opprinnelig bygget for å kunne holde i tre år, men fungerte i tilsammen 16 år. I løpet av disse årene bodde over 100 kosmonauter og astronauter i Mir i kortere eller lengre perioder. En enkelt russisk kosmonaut, Sergej Krikaljov, tilbrakte sammenlagt (over to perioder) litt over to år ombord på Mir.
Etter Sovjetunionens fall, deltok også amerikanske og andre vestlige astronauter i arbeidet ombord på Mir.
Mir ble planmessig styrtet i Stillehavet utenfor New Zealand i 2001. Romstasjonen var da blitt gammel og usikker for mannskap. Man besluttet dermed at stasjonen skulle styrtes. Størstedelen av den 136 tonn tunge stasjonen brant opp på vei gjennom jordens atmosfære, men opp mot 20 tonn rester av romstasjonen gikk gjennom atmosfæren og styrtet i Stillehavet.


== Mir-modulene ==
Romstasjonen Mir ble bygget ved sammenføyning av flere ulike moduler som ble sendt enkeltvis opp i rommet. Kjernemodulen som ble oppsendt i 1986 inneholdt beboerkvarterer og kontrollsenter. Kvant I (1987) og Kvant II (1989) inneholdt vitenskapelige instrumenter samt sanitæranlegg for besetningen. Kristall (1990) utvidet de vitenskapelige mulighetene. Spektr (1995) fungerte som beboelses- og arbeidsrom for de amerikanske astronautene. Priroda (1996) foretok jordobservasjoner. Landingsmodulen (1996) ga en sikker og stabil adgang for romfergene.


== Se også ==
Romfart
Liste over Sojuz-ferder
Shuttle–Mir-programmet


== Eksterne lenker ==
Encyclopedia Astronautica om romstasjonen Mir
Byrteåi

Byrteåi er en elv i Tokke kommune i Telemark. Den har sitt utspring i flere mindre fjellvann, og renner gjennom Byrtedalen før den munner ut i Byrtevatn ved øvre Byrte. Elva er en del av Skiensvassdraget.


== Referanser ==
Rukkeåi

Rukkeåi er ei elv i Tokke kommune i Telemark. Den er en del av Skiensvassdraget og er ei sideelv til Tokke. Den har utspring fra Byrtevatn og munner ut i Tokke rundt fire kilometer nordvest for Dalen. Mellom Byrtevatn og Mosvatn kalles elva Mosåi.
Elva ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973. Før vernevedtaket var imidlertid vassdraget allerede sterkt berørt av utbyggingen av Lio kraftverk, som utnytter fallet fra Byrtevatn til Tokke, og Rukkeåi er stort sett tørrlagt. Vernevedtaket gjelder således ytterligere utbygging i de uberørte, øvre delene av nedbørfeltet.


== Referanser ==
Miljøinformatikk

Miljøinformatikk (engelsk environmental informatics) er et fagfelt innen informatikk som studerer IKT-behov knyttet til overvåkning og kontroll av miljø.  
Viktige fagområder er

Instrumentering og robotikk som danner koblingen mot selve miljøet (sensorer, videokamera, regulatorer, gripearmer, roboter)
Presentasjon og visualisering for koblingen mot brukerne og gjør det lettere å tolke komplekse måledata over tid, samt forenkle sanntids kontroll med miljøroboter
Databaser som muliggjør lagring av data over tid, samt gjenfinning av informasjon; søketeknikker mot distribuerte og store mengder data
Kommunikasjon mellom varierte systemer og over ulike typer nett (satellitter, mobilnett, undersjøiske nett, internett, sensornett)
Geografiske Informasjonssystemer  som danner koblingen mot eksisterende IKT-baserte kartsystemer for posisjonering
Simulering og modellering av prosesser for å forutse virkninger og således forbedre prosessene som miljøinformatikken arbeider med.Forskning og utvikling innen miljøinformatikk drives ved alle universitetene, samt enkelte forskningsinstitutt som NIVA.  Egne studier er etablert, bl.a. masterstudium i 
miljøinformatikk ved Høgskolen i Østfold.
Colorado Rapids

Colorado Rapids er en fotballklubb fra Denver i Colorado som spiller i Major League Soccer (MLS). Klubben ble med i ligaen da den ble startet. I 1997 kom de til finalen i MLS-cupen, og i 1999 til finalen i US Open Cup, uten å vinne noen av dem.
Nat Borchers, Anders Limpar og Carlos Valderrama har spilt for klubben.


== Spillerstall ==
Pr. 8. februar 2018


=== Utlånte spillere ===


== Publikumsgjennomsnitt ==
1996: 10 213
1997: 11 835
1998: 14 812
1999: 14 029
2000: 12 580
2001: 16 481
2002: 20 687
2003: 16 772
2004: 14 195
Tilsammen: 14 662


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Colorado Rapids – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Miseryfjellet

Miseryfjellet (536 moh.) er et fjell på Bjørnøya sør for Svalbard. Fjellet ligger på sørøstkysten av øya, som domineres av fjellmassiver. De høyeste toppene på fjellet er oppkalte etter de tre nornene (skjebnegudinnene) fra norrøn mytologi, Urd, Verdande og Skuld. Urd er den høyeste av toppene (536 moh.), Verdande (også kalt Vardan) (462 moh.) og Skuld (454 moh.). 
Fjellets navn er en omforming fra engelsk «Mount Misery».


== Fotnoter ==


== Eksterne lenker ==
Miseryfjellet Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Moholt jernverk

Moholt jernverk ligger på Eidet i Siljan kommune, som da het Slemdal, i Telemark og var en del av Fritzøe verk på Langestrand i Larvik, og også en del av et moderne industrieventyr. Navnet Siljan kom først i 1917.
Jernverket ble plassert ved Siljanelva for å sikre kraftforsyning hele året.


== Den spede begynnelse ==
I 1731 ble det anlagt en stangjernhammer som hamret ut støpjern til stangjern. Råjernet ble fraktet over Farris i båt om sommeren og over isen om vinteren. Det ble smidd ut og så fraktet tilbake igjen til Larvik.


== Jernproduksjon i masovn ==
1. oktober 1817 startet jernproduksjon i masovn på jernverket. Denne typen jernproduksjon krever enorme mengder trekull, og på denne tiden var skogene rundt Larvik begynt å bli veldig uttynnet. Larviksgreven hadde derfor valgt å reise dette masovnanlegget, istedenfor å frakte trekull fra Siljan til Larvik. I Siljan var det fortsatt skog nok, og trekullproduksjonen kunne dekke behovet både ved masovnen og de to stangjernshamrene.
Masovnen var 9 meter fra bunn til topp og hadde en indre diameter på 2,5 meter. Den indre kjernen måtte bygges av spesiallaget stein, hentet fra Skottland. Det bød på store problemer, på grunn av Napoleonskrigene som under byggingen fortsatt raste ute i Europa. Da ovnen og støttemurene sto ferdige, ble det reist et hus omkring og et tak over toppen som fikk navnet «kransen».
I tillegg til masovnen besto anlegget av to store kullhus, en rostovn, stampekvern og arbeiderboliger.


=== Råvarer ===
Mesteparten av malmen til jernproduksjonen kom fra gruver ved Arendal. Til tross for den lange transportveien var inntjeningen svært god, siden prisen på jern var høy.


== Opprusting på 1830-tallet ==
I 1837 ble anleggene opprustet. Den gamle arbeiderbrakken ble revet, og det ble bygget en ny som hadde plass til å huse åtte familier.
I 1839 ble det reist et nytt hus til kornmagasinet, som i lengre tid hadde formidlet varer til de ansatte. Til verket hørte også et teglverk og den første faste skolen i bygda.


== Opptur og nedtur ==
I 1842 satte Treschow inn en dampbåt på Farris, som slepte lektere med malm og råjern mellom Larvik og Siljan. Den store glansperioden hadde verket i 1850-årene, og på den tiden var faktisk Moholtverket den eneste inntektskilden til Fritzøe-konsernet. Så tok det slutt. Det norske jernet tapte i konkurransen med jern fra land som smeltet med steinkull.
Allerede i 1865 lå det store lagre av usolgt jern i Larvik og i 1867 ble masovnen «blåst ned» for siste gang. Forfallet ved verksanlegget begynte, og «kølavegene», som hadde gått på kryss og tvers i bygda, grodde igjen.


== Moholtverket idag ==
Moholtverket er nå et kulturminne og arena for konserter og teater. Det er også utstyrt med informasjonstavler som forteller historien til verket.
Kullkjelleren på verket er Siljan kommunes tusenårssted. Den gamle forvalterboligen fra 1818 står ennå.


== Litteratur ==
Reidar Omang: Fritzøe i slekten Treschows eie 1835-1935
Asbjørn Bakken: Siljan. Gårdene, slektene, trekk fra bygdelivet 1969
Tor Bjørvik: Kulturminner i Larvik-distriktet Østlands-Posten 2007
Akvaplan-niva

Akvaplan-niva er et norsk forskningsbasert aksjeselskap, etablert i 1984 for å tilby miljørådgivningstjenester og forskning.  
Selskapet har siden 1994 hatt kontorer i Framsenteret i Tromsø. Selskapet har også kontorer i Alta, Bodø, Trondheim, Bergen, Ski, Oslo og Reykjavik. Akvaplan-niva er et datterselskap av NIVA.  Selskapet er organisert i tre avdelinger (akvakultur, miljø og laboratorier/infrastruktur).   Akvaplan-niva har i 2021 130 ansatte forskere og rådgivere. Omsetningen i 2019 var på 190 millioner NOK. Salve Dahle var direktør i perioden 2001-2020. Merete Nygaard Kristiansen tok over som direktør i 2020. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Akvaplan-niva
Powerball

Powerball er et amerikansk lotteri som arrangeres av Multi-State Lottery Association (MUSL), et konsortium bestående av lottokommisjoner i 28 delstater, Washington D.C. og De amerikanske Jomfruøyer.
Powerball-trekninger foregår hver onsdag og lørdag i MUSLs hovedkontor i Iowa.
For å delta betaler spilleren 1 dollar og velger fem tall fra 1 til 55 og ett tall fra 1 til 42 (Powerball-tallet). Spilleren vinner etter følgende tabell:

Gjennomsnittlig odds for å vinne en premie er 1 til 36,61.
Jackpot-vinnere kan velge å motta en årlig utbetaling eller en engangsutbetaling. Minimum jackpot er 15 millioner dollar fordelt på 30 utbetalinger over 29 år. Engangsutbetalingen er typisk rundt halvparten av verdien ved årlige utbetalinger.
Vinnere betaler ikke inntektsskatt på premier fra Powerball i Delaware, North Dakota, New Hampshire, Pennsylvania og Tennessee. South Dakota har ikke delstatlig inntektsskatt.
28. august 2005 ble lotteriet modifisert for å gi større jackpot og raskere vekst i jackpotoppsamling. Oddsene for å vinne jackpoten økte til 1:146,1 millioner.
Trekningen 19. oktober 2005 var den største i Powerballs historie, med en verdi på rundt 340 millioner dollar.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Powerball (American lottery) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tatjana Averina

Tatjana Borisovna Averina (ru. Татьяна Борисовна Аверина), født 25. juni 1950 i Gorkij, død 22. august 2001 i Moskva), var en russisk skøyteløper som representerte Sovjetunionen. 
Hun ble både olympisk mester på 1 000 meter og 3 000 meter under Vinter-OL 1976 i Innsbruck samt verdensmester i allround i 1978 i Helsingfors.


== Fremste meritter ==
VM allround
Gull i 1978
Sølv i 1974, 1975 og 1976
OL 1976 i Innsbruck
Gull på 1000 og 3000 meter
Bronse på 500 meter og 1500 meterI løpet av karrieren satte Averina 11 verdensrekorder, samtlige på den rekordraske Medeo-banen i Alma Ata.


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Tatjana Averina – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Tatjana Averina – Olympics.com 
(en) Tatjana Averina – Olympic.org 
(en) Tatjana Averina – Olympedia 
(en) Tatjana Averina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tatjana Averina – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Tatjana Averina – Speedskatingbase.eu 
(en) Tatjana Averina – SpeedSkatingNews.info 
(en) Tatjana Averina – SpeedSkatingStats.com 
(en) Tatjana Averina – TheSports.org 
(en) Tatjana Averina – TheSports.org 
(en) Tatjana Averina på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(en) Tatjana Averina på www.isu.html.infostradasports.com
«Tatyana Averina» (engelsk). SkateResults.com. Arkivert fra originalen 17. november 2007. Besøkt 25. august 2019. 
«Победители Зимних Олимпийских игр : Аверина Татьяна Борисовна» [Vinnere av vinter-OL : Averina Tatyana Borisovna] (.html) (russisk). www.olimpic.su. Besøkt 25. august 2019. 
«Татьяна Аверина / Tatiana Averina : Аверина (Барабаш), Татьяна Борисовна» (russisk). www.peoples.ru. Besøkt 25. august 2019. 
«Великая конькобежка не вписалась в крутой поворот судьбы» [Den store hurtigløperen passet ikke inn i en skarp vri på skjebnen] (russisk). www.sovsport.ru. 6. april 2002. Besøkt 25. august 2019.
Bora (elv)

Bora (Borda) er en elv i Vinje kommune i Vestfold og Telemark. Elva har utspring på Hardangervidda, og renner gjennom Bordalsvatn og ned til Edland, hvor den munner ut i elva Kjela, like før dennes utløp i Tveitevatnet.


== Kraftutbygging ==
Bora er sterkt berørt av kraftutbyggingen i Tokke på 1960- og 70-tallet. Øvre Bora er overført østover til Songavatn og Songa kraftverk. Bordalsvatn er regulert 40 meter og overført sørover til Kjela kraftverk. Ved Venemodammen (703 moh), rundt 2 kilometer nordvest for Edland, er elva demmet opp og overført til Totak, som er hovedmagasin for Vinje og Tokke kraftverk. Som følge av de omfattende overføringene av vann fra Boras nedbørfelt er den tidligere elvemunningen ved Edland nå stort sett permanent tørrlagt og i ferd med å gro igjen.


== Referanser ==
Edland

Edland er ei bygd i Vinje kommune i Telemark. Stedet ligger der hvor elvene Bora og Kjela  møtes. Europavei 134 passerer gjennom bygda, og riksvei 362 går fra Edland nordover til Arabygdi og Totak.


== Referanser ==
Pasvikelva

Pasvikelva (skoltesamisk: Paččjokk; nordsamisk: Báhčaveajjohka; kvensk og finsk: Paatsjoki; russisk: Патсойоки – Patsojoki eller Паз – Paz; enaresamisk: Paččvei) er ei elv i Norge, Russland og Finland. Den har utspring fra Enaresjøen i Finland, renner mot nordøst gjennom Pasvikdalen og munner ut i Bøkfjorden ved Kirkenes i Sør-Varanger. Elva har en lengde på 142,8 kilometer (medregnet Ivalojoki: 388,1 km). Den drenerer et nedbørfelt på 18 288 km² og har en middelvannføring ved munningen på 167,4 m³/s. Vassdraget regnes som det nest største i Norge etter Glomma, selv om storparten av nedbørfeltet ligger i Finland.


== Gjennom tre land ==
Fra elvens utspring i Enaresjøen renner elven de første 2,1 km gjennom finsk territorium, fulgt av 29,3 km i Russland til nedstrøms Rajakoski kraftverk. Her renner elven først gjennom Norge i 875 meter, for deretter å bli grenseelv mellom Norge og Russland i 122 meter, før den renner gjennom Norge i 503 meter. Etter dette danner Pasvikelven riksgrensen mellom Norge og Russland i 105,5 km, så renner den 2,6 km gjennom Russland ved Boris Gleb, og til slutt 1,9 km gjennom Norge til utløpet i Bøkfjorden.


== Fiske ==
I elva finnes det sik, abbor, gjedde, harr og ørret. Tidligere var Pasvikelva ei god lakseelv, men på 1960- og 1970-tallet ble det bygget syv vannkraftverk i elva, og laksen er nå forsvunnet.


== Sideelver ==
Elvene er listet i den rekkefølge de munner ut i Pasvikelva, regnet oppstrøms fra munningen. Hver linje inneholder elvas navn og hvor den munner ut, og eventuelle sideelver er innrykket. Lista er begrenset til elver med nedbørfelt over 20 km².


== Grenseelv ==
Ettersom Pasvikelva er ei grenseelv mellom Norge og Russland, gjelder spesielle regler for ferdsel på elva. Grensen går der djupålen i elva er. Det foregår nå (2015) ny oppmåling av grensa, for første gang siden grenseoppgangen i 1947.


== Tømmer ==
Pasvikdalen er rik på furu av god kvalitet, Det ble drevet med tømmerfløting på elva i mellomkrigstiden. Pasvik-Timber hadde sagbruk på Jakobsnes ved utløpet av Pasvikelva. Der var det sysselsatt på det meste 250 mann. Dette sagbruket ble bombet av tyske bombefly i 1940, og ble aldri bygget opp igjen.


== Vannkraftverk ==
Det produseres 1,4 TWh vannkraft i vassdraget, nok til hele 55 000 husholdninger. Av dette utgjør den norske andelen 387 GWh, tilsvarende 15 000 husholdninger. En rekke fossefall i elva forsvant i forbindelse med kraftutbyggingen, blant annet Harefossen.


== Bruer ==
Bruer over Pasvikelva for offentlig transport finnes i Finland ved Enaresjøen (vei 9696), og i Norge på Elvenes (E105). I tillegg er det private kryssinger ved kraftverkene. Det land som eier et kraftverk som ligger på grensen, disponerer litt land på tilstøtende side.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Barth, Jacob Bøckmann (1857): Forstmester Jacob Bøckmann Barths reise opover Pasvikelven 1857. Opptrykt i: Wessel, A. B. (1978): Småskrifter om Sør-Varanger av forskjellige forfattere. Kirkenes.


== Eksterne lenker ==
(en) Paatsjoki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Adecco

Adecco Group er et sveitsisk bemanningsselskap med 5 000 kontorer i mer enn 60 land. Selskapet ble opprettet etter en fusjon mellom sveitsiske Adia og franske Ecco i 1996 og er med 33 000 ansatte et av verdens største bemanningsselskap som formidler arbeid til mer enn 700 000 mennesker hver dag. Adecco Group er dermed en av verdens største arbeidsgivere.
I det norske markedet er Adecco kjent som videreføringen av Olsten Norsk Personal og før dette Norsk Personal. På 1990-tallet startet Adecco sin satsing i Norge, men hadde kun en beskjeden markedsandel før Olsten-konsernet ble kjøpt opp og de to selskapene i Norge ble fusjonert. I dag er Adecco en av landets ledende aktører innen rekruttering og bemanning i Norge, etablert med 50 kontor over hele landet. Daglig formidles arbeid til 6 000 mennesker.
Fra 2005 til 2013 var selskapet tittelsponsor for Adeccoligaen i fotball.


== Adecco-skandalen ==
Februar 2011 avslørte en NRK-reportasje omfattende brudd på Arbeidsmiljøloven ved det Adecco-drevne Ammerudlunden sykehjem i Oslo, noe som ledelsen i Adecco Helse AS etter hvert skulle komme til å innrømme at var tilfelle ved samtlige av sine sykehjem i Norge. Fredag 25. februar varslet Arbeidstilsynet at de ville anmelde selskapet for brudd på Arbeidsmiljølovens arbeidstidsbestemmelser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Adecco – kategori av bilder, video eller lyd på Commons