jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Dag Sørås

Dag Sørås (født 9. januar 1978) er en norsk stand-up komiker, skribent og radiovert fra Narvik. Han har vunnet prisen for beste nykommer under Komiprisen 2007, Stå opp-prisen i 2012, årets stand-up komiker under Komiprisen 2016 og årets sceneshow under Humorprisen 2018.


== Biografi ==
Han har en mastergrad i engelsk fra NTNU.
Sørås debuterte som komiker i Trondheim i 2002, og driver med stand-up på heltid. Han er bosatt i Oslo, og er medeier i selskapet iStage Entertainment. Han hadde i 2009 og 2010 også hatt en rolle som sidekick i Håvard Lilleheies Showman på TV 2 Zebra. Sørås hadde også sin egen serie på VGTV høsten 2010 én gang i uken. Han var også hovedinnslaget i Showmans stand-up spesial, som ble sendt på TV2 i januar 2011.
Sørås satt som første nordmann opp sin egen helaftens forestilling under Fringe-festivalen i Edinburgh i 2010, og han varmet opp for den amerikanske komikeren Doug Stanhope én uke i London i september 2010. Han har for øvrig regelmessige show i Storbritannia, og har også turnert i Skandinavia, Finland, Island, Sveits og Latvia. Han var også oppvarmer for bandet Kvelertak på deres norgesturné i 2014. I oktober 2015 sto han som første norske komiker på scenen på Hammersmith Apollo og Brixton Academy i London med Doug Stanhope.Sørås satt opp sitt første solo stand-up show, «D-Dag Live!» i 2012, og fulgte opp med «Kognitiv Dissonans» i 2014. Fra høsten 2014 ledet han også radioprogrammet «Sannhetsministeriet» på NRK P2 i tre sesonger.
Våren 2016 turnerte han store deler av Norge med showet Ekkokammer. For showet ble han kåret til årets stand-up komiker under Komiprisen 2016. 
Våren 2017 debuterte han som fast panelmedlem i nylanseringen av Mandagsklubben på TVNorge med Anne Rimmen som programleder. Sørås avsluttet hvert program med sin egen vinkling på en aktuell nyhetssak. 
I mai 2017 startet Sørås opp podcasten Dialogisk med Gunnar Roland Tjomlid. 
Våren 2018 la han ut på veien med sitt nye show Emokrati. For showet vant han klassen årets sceneshow under Humorprisen 2018.Senere samme år startet han opp sin egen ukentlige podkast Debrief med Dag som han stort sett spiller inn hjemme hos seg selv eller på reise. Dag oppfordrer sine lyttere til å ta direkte kontakt på en egen opprettet mailadresse, og han får henvendelser om alt fra død og angst til sex og sykdom.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Dag Sørås – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dag Sørås på Internet Movie Database
Musdal

Musdal er ei grend på vestsiden av Gudbrandsdalslågen på Tretten i Øyer kommune. I Musdal ligger ei lysløype som også er skiskytterløype. Tretten Skiskytterlag bruker  denne løypa, og laget arrangerer årlig et nasjonalt skiskytterrenn. 
Navnet Musdal kommer fra elva Musa som renner gjennom Musdal. Musa får tilløp fra Mustjernene som ligger på Musdalseter, og Musa renner ut i Gudbrandsdalslågen.


== Eksterne lenker ==
(en) Musdal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Norske alpine redningsgrupper

Norske alpine redningsgrupper (NARG, tidligere KARG – Kontaktutvalget for Alpine Redningsgrupper) er den frivillige sammenslutningen av alpine redningsgrupper i Norge. De har som hovedmål å arbeide for utvikling og drift av en effektiv og sikker alpin redningstjeneste. Styret er sammensatt av en representant fra hver av de alpine redningsgruppene. I tillegg sitter det en representant for hver av hovedredningssentralene og en fra 330 skvadron i styret.
Det er ti alpine redningsgrupper operative i Norge. Fra nord til sør er dette:

Tromsø
Svolvær
Bodø
Romsdal
Sunnmøre
Nord-Gudbrandsdal
Jostedalen
Langfjella (inkluderer Østlandet)
Hordaland
RogalandDe enkelte redningsgruppene består av frivillige medlemmer som bistår Politi- og lensmannsetaten og Hovedredningssentralen under redningsaksjoner i bratte fjell, på bre og andre områder som krever spesielt utstyr og kompetanse. Til sammen har de ti gruppene i overkant av 200 aktive klatrere som medlemmer.
Norske alpine redningsgrupper har etablert et kvalitetssikret metodesett for alpin fjellredning som er samordnet med de operative prosedyrene til redningshelikoptrene fra 330 skvadron. Hver enkelt redningsgruppe driver regelmessig samtrening med 330 skvadron og luftambulansehelikoptrene.
I 2018 ble Norske alpine redningsgrupper tildelt prisen Årets Fjellgeit.


== Sikkerhet ==
Ledelse, gjennomføring av aksjoner og sikkerhetsmessig konsekvenstenkning er prioriterte arbeidsfelt for de alpine fjellredningsgruppene. NARG har etablert egen medisinsk kommisjon, kvalitetskommisjon og metodekommisjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norske alpine redningsgrupper
Stefan III av Moldavia

Stefan III av Moldavia (rumensk: Ștefan cel Mare, «Stefan den store»; født 1437 i Borzești, død 2. juli 1504 i Suceava) var fyrste av Moldavia fra 1457 til 1504. Det historiske fyrstedømmet Moldavia omfattet både den nåværende region Moldova i det nåværende Romania, og territoriet som etter andre verdenskrig ble avstått til Sovjetunionen og nå utgjør republikken Moldova. Til tross for at han var omgitt av fiender på alle kanter, representert ved Ungarn, Polen og Det osmanske riket, klarte Stefan lenge å forsvare landets uavhengighet mot overmektige fiender, før han til slutt i 1503 ble tvunget til å slutte fred med sultan Beyazid II og anerkjenne tyrkisk overhøyhet. Landet beholdt indre selvstyre, men måtte betale en årlig tributt til sultanen.


== Bakgrunn ==
Stefan den store tilhørte dynastiet Mușat. Hans far, Bogdan II, hadde hersket over Moldavia i to år (1449 – 1451) og ble drept i et slag mot Stefans onkel Petru Aron. Mellom 1451 og 1457 ble Moldavia kastet inn i en borgerkrig mellom Petru Aron og Alexăndrel – en nevø av Alexandru cel Bun.


== Meritter ==
Stefan ledet sitt folk i mer enn 40 kriger og tapte bare fire av dem – områder som han senere vant tilbake. En av hans mest berømte seire var i krigen mot sultan Mehmet II i 1457. Slaget fant sted nær Podul Înalt, der Stefan nedkjempet en armé på 120 000 mann med sine 40 000 soldater.


== Karakterbeskrivelse ==
Den russiske historiker N. Karamasin beskriver Stefan slik: «Han var fryktløs i møte med fare, sterk i ledelse, han forundret konger og riker og oppnådde store resultater med små ressurser.»
Krønikeforfatteren Grigore Ureche maler videre: Han var som en løve klar til angrep, ingen kunne temme ham og han betraktet andre menneskers hvile som årsak til skadeverk.


== Anerkjennelse ==
Etter at pave Sixtus IV hadde hørt om hans seire over tyrkerne, gav han Stefan den store tilnavnet «Kristendommens bekytter». 
Etter sin død ble Stefan av mange betraktet som hellig. Den rumensk-ortodokse kirke kanoniserte ham under navnet: «Den rettroende voivod Stefan den store og hellige».
I dag feires Stefan som Moldavias store helt og forbilde. I Sovjet-tiden ble de fleste hovedgatene i Moldovas byer oppkalt etter Lenin eller andre kommunistiske koryfeer. Etter revolusjonen i 1989 ble gatene omdøpt til «Ștefan cel Mare-gaten».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mushati-dynastiet
Kart over Ștefan cel Mares Moldova
Mistreat

Mistreat er et rock band fra Finland. De ble stiftet i 1988. Tekstene synges på engelsk og finsk.


== Album ==
Mistreat-EP 1990
Faith And Fury 1995
The Flame From The North 1997
Waffenbruder 1997
Battle Cry 2000
Ultimate Mistreat 2001
Beer Bottles & Hockey Sticks 2001
Best Of... 2002
Unfinished Business 2003
Never Forgive - Never Forget 2005
Greatest Hits 2014
Heartless Bastards 2018
The Rough - The Rare & The Rock-O-Rama Recordings 2019
Patriotic Tunes 2020
Pro Patria Fiant Eximia 2020


== Eksterne lenker ==
(en) Mistreat på Discogs 
(en) Mistreat på MusicBrainz 
(en) Mistreat på Last.fm
Louise av Hessen-Kassel

Louise Vilhelmine av Hessen-Kassel (født 7. september 1817, døde 29. september 1898 på Bernstorff slott) var dansk dronning 1863–1898. Hun var datter av Wilhelm av Hessen-Kassel og Louise Charlotte av Danmark.
Hun ble gift i 1842 med sin slektning prins Christian av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg, senere konge av Danmark som Christian IX.


== Barn ==
Frederik VIII  (1843–1912), gift med Louise av Sverige-Norge.
Alexandra (1844–1925), gift med Edvard VII av Storbritannia.
Vilhelm (Georg I) (1845–1913), konge av Hellas.
Dagmar (keiserinne Maria Feodorovna av Russland)  (1847–1928), gift med keiser Alexander III av Russland.
Thyra (1853–1933), gift med Ernst August av Cumberland.
Valdemar (1858–1939), gift med Marie av Orléans.


== Litteratur ==
Bramsen, Bo (1985). Ferdinand og Caroline : en beretning om prinsen, der nødig ville være konge af Danmark (dansk) (4. utg.). København: Nordiske Landes Bogforlag. ISBN 8787439220. 
Bramsen, Bo (1992). Huset Glücksborg. Europas svigerfader og hans efterslægt (dansk). 2. udgave. København: Forlaget Forum. ISBN 87-553-1843-6. 
Steffen Heiberg (2004). Danske dronninger i tusind år (dansk). København: Gyldendal. s. 88–91. ISBN 87-02029-46-4. 


== Eksterne lenker ==
(en) Louise of Hesse-Kassel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografi på Gravsted.dk
Koralldyr

Koralldyr er en stor delgruppe av nesledyrene. Koralldyr har en livssyklus som bare består av larve (planula) og polypp, det fins altså ingen maneter. Koralldyrenes polypp er ofte stor og kraftig bygd og kalles korall. Korallene lever enkeltvis eller i kolonier, og varierer i størrelse mellom få millimeter til tre meter. Koralldyr lever både i tropene og i tempererte strøk (kaldtvannskoraller), i kolonier som vokser til korallrev.
Korallenes gastrovaskulærrom (dvs. «magehulen») er delt i flere kamre ved hjelp av septer (skillevegger). Denne egenskapen og svelget (stomodaeum) er unike blant nesledyr og viser at koralldyr er en naturlig gruppe.
De to delgruppene av koralldyr er fjær- og stjernekoraller. Fjærkorallene har åtte septer i gastrovaskulærrommet, og fjærete tentakler. Kjente representanter er lærkoraller, sjøfjær og sjøtrær. Stjernekorallene har seks septer i gastrovaskulærrommet (eller det mangedobbelte av seks), og en spesiell type nesleceller (såkalte spirocyster med to tråder). steinkorallene.
Fossile koraller finnes helt tilbake til ordoviciumtiden (begynte for 488.3±1.7 millioner år siden og sluttet for 443.7±1.5 millioner år siden), og de er blant annet funnet i Oslofeltet.


== Se også ==
Bryllupsdager


== Eksterne lenker ==
(en) koralldyr – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) koralldyr i Encyclopedia of Life 
(en) koralldyr i Global Biodiversity Information Facility 
(no) koralldyr hos Artsdatabanken 
(sv) koralldyr hos Dyntaxa 
(en) koralldyr hos Fossilworks 
(en) koralldyr hos ITIS 
(en) koralldyr hos NCBI 
(en) Kategori:Anthozoa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anthozoa – detaljert informasjon på Wikispecies
Mosdyr

Mosdyr er en rekke av små vannlevende, fastsittende dyr. Enkeltdyrene er vanligvis under 1 mm store, men de lever i kolonier som kan bli mange centimeter store (opptil 1 m). Dyrenes bakkropp danner et eskeformet skall (kalt zooecium), som hele dyret kan trekke seg tilbake i.
Koloniene består av mange slike zooecier som sitter tett i tett, og kan danne et hvit- eller gråaktig «belegg» på steiner, muslingskall, krepsdyr eller alger. De fleste artene er marine, men klassen Phylactolaemata lever i ferskvann.
Mosdyrene har et coelom, men mangler et sirkulasjonssystem og ekskresjonssystem. Forkroppen danner en tentakelkrans som dyrene filtrerer vannet med, for å livnære seg på organiske partikler og plankton. Tarmkanalen er U-formet, slik at endetarmsåpningen også ligger på forkroppen.
Til forskjell fra kamptozoene, som ligner litt i sin kroppsbygning, munner endetarmen ikke i tentakkelkransen. Dette er bakgrunnen for det vitenskapelige navnet Ectoprocta (gresk ektos = «utenfor», proktos = endetarmsåpning). Kamptozoer ble til tider betegnet som «Bryozoa Entoprocta» (entos = «innenfor»). I dag har man gått bort ifra å sammenfatte disse to gruppene.
Tidligere antok man at mosdyr var nærmest beslektet med armfotinger og foronider, og at de stod nærmere deuterostomiene enn protostomiene. Nyere fylogenetisk forskning har vist at de hører til protostomiene, men de nøyaktige slektskapsforholdene er ikke klarlagt ennå.
Mosdyr har en karakteristisk, lueformet larve (cyphonautes).


== Eksterne lenker ==
(en) Mosdyr – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Mosdyr i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Mosdyr hos Artsdatabanken 
(no) Mosdyr hos Artsdatabanken 
(sv) Mosdyr hos Dyntaxa 
(en) Mosdyr hos Fauna Europaea 
(en) Mosdyr hos Fossilworks 
(en) Mosdyr hos ITIS 
(en) Mosdyr hos NCBI 
(en) Kategori:Bryozoa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bryozoa – detaljert informasjon på Wikispecies
Belteormer

Belteormer er jord- og ferskvannslevende leddormer. Gruppen omfatter bl.a. meitemakk, igler og enchytraeider.
Belteormer er kjennetegnet av det navngivende «beltet», clitellum, som er en fortykkelse av noen segmenters lengde. Bare kroppssegmentene i denne fortykkelsen inneholder kjønnsorganer. Videre har stamarten til belteormene mistet en del egenskaper som er bevart hos flerbørstemarkene: Tentakler og nuchalorganet mangler, larvestadiet er tapt. Også antall børster er kraftig redusert i forhold til det som antas for leddormenes stamart.
Belteormene som ikke er igler, har tradisjonelt blitt sammenfattet som fåbørstemakker. En slik gruppering er imidlertid parafyletisk, siden f.eks. Branchiobdellida og Lumbriculata er nærmere beslektet med igler enn med meitemakker.


== Eksterne lenker ==
(en) Belteormer – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Belteormer i Encyclopedia of Life 
(en) Belteormer i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Belteormer hos Artsdatabanken 
(sv) Belteormer hos Dyntaxa 
(en) Belteormer hos Fossilworks 
(en) Belteormer hos ITIS 
(en) Belteormer hos NCBI 
(en) Kategori:Clitellata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Clitellata – detaljert informasjon på Wikispecies
Fåbørstemakker

Fåbørstemakker, fåbørsteormer eller jord- og ferskvannsleddormer er en klasse av leddormer. De norske navnene (og det vitenskapelige navnet Oligochaeta som betyr «fåbørstede») fremhever forskjellene fra de marine flerbørstemarkene: Fåbørstemakker har mindre og kortere børster, ofte er de ikke synlige i det hele tatt.
Grupperingen er parafyletisk, siden flere av representantene er nærmere beslektet med igler enn med hverandre. Sammen med iglene utgjør fåbørstemakker en monofyletisk gruppe, belteormene.Fåbørstemarkene er en ekstremt tallrik gruppe. Det er over 10 000 arter, men enn halvparten av alle leddormartene er fåbørstemark. De er særlig dominerende blant markene i ferksvann, og fullstendig dominerende på landjorden. De mest kjente fåbørsteormene er meitemarker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fåbørstemakker – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Fåbørstemakker i Encyclopedia of Life 
(en) Fåbørstemakker i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Fåbørstemakker hos Artsdatabanken 
(en) Fåbørstemakker hos Fauna Europaea 
(en) Fåbørstemakker hos ITIS 
(en) Fåbørstemakker hos NCBI 
(en) Kategori:Oligochaeta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Oligochaeta – detaljert informasjon på Wikispecies
Flerbørstemarker

Flerbørstemarker (Polychaeta) er en klasse av leddormene. Samtlige arter er havlevende, og er kjennetegnet ved at de bærer fire «børster», dvs. spesielle hår på hvert ledd. Disse er lange og tydelige og omgitt av varierende grad av gjeller eller papiller. Kjente delgrupper eller arter av flerbørstemarkene er fjæremakker, nereider og poseorm.


== Anatomi ==
Flerbørstemarkene er segmentert, som betyr at kroppen består av mange ledd, som stort sett inneholder det samme settet med organer (metameri). Det fremste leddet (protostomium eller «hodet», som egentlig ikke regnes som ledd, men ligger foran disse) har flere særtrekk: ett par nuchalorganer (som er smaks- eller lukteorganer) og flere vedheng, som omtales som antenner, palper eller tentakler.


== Slektninger ==
Også fåbørstemarker har børster, selv om disse er svært små og korte. Fåbørstemarkene og iglene stammer sannsynligvis fra flerbørstemarkene, slik at flerbørstemarkene egentlig utgjør en parafyletisk gruppe. Trolig er enkelte delgruppe er nærmere beslektet med belteormene, selv om det ikke er klart hvilke dette er.


== Delgrupper ==
Tradisjonelt har man inndelt flerbørstemarkene i urleddormer («Archiannelida»), fritt bevegelige ormer («Errantia») og ormer som graver i sedimentet («Sedentaria»). Denne inndelingen er økologisk meningsfull, men det er ikke sikkert i hvilken grad dette gjenspailer slektskapsforholdene. Trolig er Errantia og Sedentaria monofyletiske grupper.Samtidig har fylogenetiske analyser vist at flere tidligere gåtefulle grupper faktisk stammer fra børstemarker. Dette gjelder for:

skjeggbærere
echiurider
Jennaria pulchra
Lobatocerebrum psammicola
Potamodrilus fluviatilisOgså myzostomidene har lenge blitt regnet til flerbørstemarkene, men det kan hende at de er nærmere beslektet med hjuldyr.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Havbørsteormer – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Havbørsteormer i Encyclopedia of Life 
(en) Havbørsteormer i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Havbørsteormer hos Artsdatabanken 
(sv) Havbørsteormer hos Dyntaxa 
(en) Havbørsteormer hos Fauna Europaea 
(en) Havbørsteormer hos Fossilworks 
(en) Havbørsteormer hos ITIS 
(en) Havbørsteormer hos NCBI 
(en) Kategori:Polychaeta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Polychaeta – detaljert informasjon på Wikispecies
Firroing

Firroing er en robåt med fire par årer.  På Midt-Vestlandet kunne den bli kalt firkeiping eller slagkeiping, på Sørvestlandet for åttring. Begrepet åttring har ellers flytende bruk, og betyr ulike robåtstørrelser forskjellige steder på kysten.  I Trøndelag kaltes den gjerne firing eller fyreng, men kunne ha et ekstra par årefester «på slaget», dvs. i framskuten, og slik ha fem par årer.  I Nord-Norge kaltes den ofte for firing eller firæring.
Gnistgap

Et gnistgap er en elektrisk innretning som leder strøm ved en fastsatt overspenning. Gapet består av to ledere plassert nær hverandre. Strømledningen skjer ved at lufta som gnistgapet står i blir ionisert av spenningen; ioner er ladningsbærerne. I luft er ioniseringsspenningen ca. 1000 V per mm gap. Spenningen synker noe mens ledningen foregår. Den indre motstanden er svært lav; beskyttelsen er ganske udiskutabel.
Overspenninger oppstår oftest på grunn av lynnedslag. Overspenninger kan også oppstå som transienter i kraftdistribusjonslinjer ved forstyrrelser som plutselige utfall (kortslutninger og brudd). Elektromagnetiske forstyrrelser fra sola kan også forårsake overspenninger i nettet. 
Bruksområder er:

Tennanretninger, eksempelsvis  tennplugger
Radiomottakere med strekkantenne (150kHz til 30 MHz)
(Yagiantenner kan jordes direkte)
Radiosendere med strekkantenner
Overspenningsvern for strømnettet i distribusjonen
Overspenningsvern for strømnettet i hjemmetOverspenningsbeskyttelsen leder energien fra lynet eller transienten ned til jord. 
Fagbetegnelsen på et gnistgap er «disneuter».
Et gnistgap i husholdningsdimensjoner kalles overspenningsvern som kan kobles mellom stikkontakten i veggen og et elektrisk apparat man vil beskytte mot overspenninger, som for eksempel en datamaskin, TV eller stereoanlegg. 
Det finnes to forskjellige typer overspenning som trenger beskyttelse på forskjellige vis. Den ene er overspenning i forsyningsspenningen mellom fasene. For eksempel en 1000 V puls i 220 V kabelen. Slike transienter kommer gjerne fra forstyrrelser i distribusjonsnettet og setter apparater i fare. Den andre typen er at begge fasene opplever en kraftig transient samtidig. Dette er typisk for lynnedslag og setter liv i nærheten av apparatet i fare hvis det ikke er tilstrekkelig jordet. TV-er er oftest ikke jordet.   
Gnistgap er for en stor del blitt erstattet av komponenter laget av halvledermateriale som leder strøm først ved høye spenninger, likt virkemåten til zenerdioder. De kalles på engelsk transient absorbers (transorbs) eller TVS diode for Transient Voltage Supression diode. Slike beskyttere er gjerne ikke polariserte og er robuste. De finnes i alle størrelser og spenninger, og de er svært nøye spesifiserte. De er laget for å danne en kortslutning hvis energiopptaket blir destruktivt stort. 


== Kilder ==
(no) Gnistgap i Store norske leksikon
Pipe

Pipe kan referere til:

Pipe (gammel måleenhet)
Fløyte
Blikkfløyte
Båtmannspipe
Panfløyte, består av piper
Pipeorgel
Sekkepipe
Rør/sylinder
Våpenpipe, pipen på et skytevåpen
Pipe rigate, en type pasta
Pipenøkkel, et verktøy
Rørledning
Røyking
Bongpipe
Opiumspipe
Piperøyking
Pipetobakk
Tobakkspipe
Vannpipe
Skorstein, et avløpsrør for røyk fra en forbrenningsovn
Tiæring

En tiæring er en robåt med fem par årer.  Rene femromsbåter med fem par årer og velegnet for roing finnes først og fremst sør for Stad.  Også lengre nord er det båter med fem par årer, men bortsett fra Nordmørsbåtene, er dette ofte nokså svære båter, ofte med flere enn fem rom.
På Midt-Vestlandet kalles slike båter gjerne for femkeipinger.
Tolværing

Tolværing er en robåt med seks par årer, også kalt sekskeiping.  Slike båter fantes først og fremst på Nordvestlandet, men forekom også på Sørvestlandet. Båtene kunne også utrustes med seil. Båter med seks par årer fantes også lenger nord, der begrepet tolværing var vanligere. Dette var til dels ganske store båter gjerne med flere enn seks rom. Disse større båtene var mer beregnet for seildrift, og mindre egnet for roing.
Addington (Croydon)

Addington er et område i distriktet Croydon i sørlige London. I praksis er stedet en landsby, som har beholdt mye av sitt historiske særpreg i stedet for å bli et typisk forstadsområde. Det er lokalisert 18 km sør for Charing Cross og ligger innenfor det tradisjonelle grevskapet Surrey.


== Historie ==
Stedsnavnet er angelsaksiske og har betydningen Eadas ton, og hvor første ledd Eada eller Æda er et mannsnavn og ton er en gård. I Domesday Book (1086) nevnes to herregårder, med Godric og Osward som eiere. I gamle dager var navnet Edintona, og deretter  Eddintone. Landsbyen lå innenfor den angelsaksiske administrative inndelingen Wallington hundred (herred).

Kirken St. Mary the Blessed Virgin er fra 1080, og var opprinnelig sognekirke for et større område som inkluderte Shirley. Skipet og vinduene er fra 1000-tallet, mens tårnet først fikk sin nåværende form i 1876. Krypten er stengt; blant gravene i den finner man en Lord Mayor of London, den lokale Leigh-slekten og fem erkebiskoper av Canterbury; seks av erkebiskopene hadde en residens like ved, Addington Palace. Det er et minnesmerke for dem på kirkegården (se bilde).
Addington Palace dominerer landsbyen. Herregården til Leigh-slekten lå tidligere bak kirken. Pamela, grevinne Mountbatten er en etterkommer av denne slekten. Det er en ganske enkel herregård som ble bygget i 1780 med en landskapsplanlegging av Capability Brown. Det var hjemmet til en erkebiskop av Canterbury på 1800-tallet. I løpet av det påfølgende århundret var det i rekkefølge en hjemmet til en diamantforhandler, et Røde Kors-sykehus, et hotell og musikkskole, og er nå et sted som leies ut for ulike anledninger, hovedsakelig brylluper.En lokal historie forteller at Henrik VIII beilet til Anne Boleyn på en kongelig jaktstue i nærheten. Jaktstuen skal ha tilhørt familien som eide Wickham Court. Denne historien er ikke sann, men fortelles ofte.
Et palladiansk gods ble reist i Addington rundt midten av 1700-tallet av Barlow Trecothick fra Boston. Etter å ha vendt tilbake fra Amerika ble han parlamentsmedlem og Lord Mayor of London. Etter hans død fortsatte nevøen James Ivers, senere Trecothick, arbeide. Hageanlegget ble anlagt av Capability Brown. Da Croydon Palace etter hvert kom i for dårlig stand kjøpte erkebispedømmet Canterbury det som en landlig residens for erkebiskopen. Den siste av dem som brukte det var Edward White Benson. 


== Referanser ==