jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Dømmende makt

Dømmende makt utøves av domstolene og hvor høyesterett er landets øverste domstol.


== Uavhengighet ==
I middelalderen og tidlig moderne tid var det som oftest ikke entydig hvem som hadde endelig dømmende myndighet. I de fleste føydale samfunn hadde godsherrene domsmyndighet over egne bønder. Maktbruken kunne da bli helt vilkårlig. Statsmakten strakk seg ikke ned til innbyggerne, men til det enkelte gods. Hver adelsmann var "høyesterett" for innbyggerne på sin eiendom. Forskjellige typer saker hadde forskjellige organ for domsmyndighet. Brudd på kirkeretten ble påtalt av kirka, visse andre typer konflikter ble oppgjort innbyggerne  tingene. Dette førte til at retten var svært fragmentert, og at rettigheter og rettssikkerhet avhang av stand, tittel, borgerskap, privilegier og så videre. På 16- 1700-tallet forsøkte enevoldskonger å konsolidere domsmakt innen statsapparatet, men møtte i de fleste land motstand fra adelen, som ville verne om sin økonomiske og politiske makt, som domsmakten førte med seg.


== Dømmende makt i Norge ==


=== Danmark-Norge ===
I Danmark-Norge hadde kongen som enevoldsmonark i prinsippet også høyeste domsmakt. Derfor kunne innbyggerne appellere direkte til kongen (petisjon), noe som fungerte som en sikkerhetsventil mot lokal maktmisbruk. Fra og med den franske revolusjon kom det en reaksjon mot fragmentert domsmakt. Etter inspirasjon fra opplysningsfilosofene ble domsmakten samlet sentralt, med ankemuligheter fra lokale domstoler. 


=== Norge etter 1814 ===
I Norge har det siden 1814 vært en tredeling av makten, der den dømmende makt tilligger domstolene som frie og uavhengige. Det vil blant annet si at verken Stortinget, regjeringen eller andre myndigheter kan gripe inn i dømmende virksomhet, eller påvirke domstolenes avgjørelser. Dette er en av de viktigste rettssikkerhetsgarantier i en rettsstat som Norge, og andre land i vår kulturkrets.


=== Domstolene ===
Tingrettene er lokalisert svært mange steder i Norge og dekker som regel flere kommuner hver. De fleste saker starter for tingretten. I sivile saker er det en fagdommer som avgjør saken, mens i straffesaker er det en fagdommer og to legdommere. Legdommere oppnevnes av kommunestyret hvert fjerde år, og alle over 18 år er i utgangspunktet valgbare.
Lagmannsrettene finnes på flere steder i Norge (Agder, Gulating, Frostating, Borgarting, Eidsivating og Hålogaland). Alle har navn etter gamle historiske rettssteder, eksempelvis sto det gamle Eidsivating ved Eidsvoll kirke. Lagmannsrettene behandler anker over tingrettenes avgjørelser.


=== Høyesterett ===
Høyesterett dømmer i siste instans. Høyesterett består av 19 dommere som er utnevnt av Kongen i statsråd. Det er begrenset adgang til å få prøvet sin sak i Høyesterett, og saken må ha betydning for også andre saker for å bli prøvet. Om en anke fra Lagmannsretten skal behandles i Høyesterett avgjøres av et organ som kalles kjæremålsutvalget. Høyesterett har lokaler ved regjeringskvartalet i Oslo.


== Se også ==
Dømmende makt (Norge)
Morris

Se også Morris (serieskaper).
Morris er et britisk bilmerke, opprinnelig eid av Morris Motor Company, men senere eid av flere større selskaper.
I 1913 startet William Morris (1877–1963) med bilproduksjon i sykkelverkstedet sitt.  Tidlig i 1930-årene hadde Morris blitt Storbritannias største bilprodusent, med en 51 % andel av hjemmemarkedet.  Deres mest kjente modell var Morris Minor, introdusert i 1948.
Tidlig i 1950-årene slo Morris seg sammen med rivalen Austin og dannet British Motor Corporation (BMC).  I 1968 ble Morris-navnet en del av British Leyland.  Navnet var i bruk til 1980-årene, og rettighetene eies i dag av MG Rover, som igjen var eiet av BMW før de gikk konkurs i 2005.  


== Modeller ==

Morris Eight
Morris Ten
Oxford MO
Morris Mini Minor
Morris 1000
Morris 1100 (BMC ADO16)
Morris 1300 (BMC ADO16)
Morris 1800
Morris Cowley
Morris Isis
Morris Major
Morris Marina
Morris Ital
Morris Minor
Morris Oxford


== Eksterne lenker ==
(en) Morris Motors – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Oksøy-klassen

Oksøy-klassen er en skipsklasse av minejaktfartøyer. De er oppkalt etter norske øyer: Oksøy, Karmøy, Måløy og Hinnøya. Fartøyene ble bygget i perioden 1990–1995 og ligner på Alta-klassen minesveipere.
Fartøyene er ca. 55 meter lange, og hele 13,6 meter brede. De har løftevifter, som sammen med gummiskjørt foran og akter danner en luftpute mellom skrogene. Dette gir mindre akustisk signatur i vannet, og dermed mindre sannsynlighet for å utløse miner. Fremdriftslinjene består av to hovedmotorer koblet til hver sin vannjet. 
Et minejaktfartøy har som oppgave å finne og uskadeliggjøre miner en og en, i motsetning til minesveipere som uskadeliggjør hele minefelt uten å lokalisere hver enkelt mine.
Minejaktfartøyene og minesveiperne tilhører alle 1. minerydningsskvadron, som er stasjonert ved Haakonsvern Orlogsstasjon


== Fartøy ==


== Referanser ==
Minejaktfartøy

Et minejaktfartøy er en minerydder, et fartøy for å rydde sjøminer.  I motsetning til en minesveiper, bruker den sonar for å lete etter miner. Når de finner en mine uskadeliggjøres den ved sprengning, enten ved hjelp av miniubåt eller dykkere.
Siden minejaktfartøyer ofte opererer nærme miner, er de laget for å ha minst mulig akustisk og magnetisk signatur, to kjennetegn som sjøminer ofte bruker for å detektere skip.  Ofte har de lyddemping for maskineriet og bruker stillegående dieselelektrisk framdrift, og skroget er ofte av treverk, glassfiber eller ikke-magnetiske metaller, eller de er behandlet  for å redusere den magnetiske signaturen.
Minejegere stikker sjelden dypt i vannet, siden de ofte må operere i trange og grunne farvann slik som skipsleder og havner.  Stillbare thrustere brukes ofte for å gi større manøvrerbarhet.  Et antall moderne fartøyer har katamaran-skrog.
I det norske Sjøforsvaret finnes minejaktfartøyer av «Oksøy»-klassen.  De er organisert i 1. minerydderskvadron sammen med minesveiperne.  Minejaktfartøyene har navn etter øyer og heter KNM «Karmøy» (M341), KNM «Måløy» (M342) og KNM «Hinnøy» (M343).  Skvadronenen stiller en styrke med høy beredskapsgrad for NATO Response Force (NRF) og deltar i NATOs stående minerydderstyrke SNMCMG1.  For tiden (2009) oppgraderes fartøyene også med mye nytt utstyr.


== Referanser ==
Minesveiper

For videospillet, se Minesweeper
Minesveiper er et krigsskip konstruert for å uskadeliggjøre sjøminer. Prinsippet er eldre enn det som ligger til grunn for den nær relaterte skipstypen minejaktfartøy, som har samme bruksområde, men som retter seg mot mer avanserte miner.
Minesveipere er først og fremst ment til bruk mot forankrede sjøminer, som er ment å eksplodere ved kontakt med passerende fartøyer. Til dette bruker de et sveip som slepes bak båten for å kutte av ankerfestene til slike miner, som så blir uskadeliggjort med kanonild eller på annen måte.
Sveipere bruker også et influenssveip som trigger "smarte" miner ved å etterligne den magnetiske og akustiske signaturen til de fartøy som minen er ment å gå av mot.


== Se også ==
Räumboote


== Eksterne lenker ==
(en) Minesweepers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Alta-klassen

Alta-klassen er en skipsklasse norske minesveipere. De er oppkalt etter norske elver og ligner Oksøy-klassen minejaktfartøyer. Det ble bygget fem fartøyer i perioden 1990-1997.
Fartøyene kan både sveipe forankrede kontaktminer og miner som er satt til å gå av på akustikk (støy fra fartøy) og magnetisme (magnetfeltet et fartøy representerer). I fredstid benyttes fartøyene til oppøving og deltakelse i NATOs stående minerydderstyrke, SNMCMG1 (Standing NATO Response Force Minecountermeasures Group 1)
KNM «Glomma» ble allerede i 1999 lagt i opplag, og i 2009 ble hun, sammen med KNM «Oksøy», lagt ut for salg. I sin tjenestetid har hun vært i aktiv tjeneste i kun 25 dager.


== Fartøy ==


== Referanser ==
Arnaud d’Aux de Lescout

Arnaud d'Aux de Lescout (død 14. august 1320)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Poitiers i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal 23. desember 1312 av pave Klemens V.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Guillaume Godin

Guillaume Godin (død 4. juni 1336)  var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal 23. desember 1312 av pave Klemens V, med Santa Cecilia som tittelkirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Vital du Four

Vital du Four (død 16. august 1327)  var en av den katolske kirkes kardinaler.  du Four var fransiskaner.
Han ble kreert til kardinal 23. desember 1312 av pave Klemens V.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
[[Kategori:Franske fransiskanere
Tim Montgomery

Timothy Montgomery (født 25. januar 1975 i Gaffney, South Carolina) er en  amerikansk tidligere friidrettsutøver. Han ble i 2005 funnet skyldig i dopingmisbruk, og utestengt fra all idrett i to år.
Montgomery var sprinter, og var i verdenseliten fra han vant bronse under VM i friidrett 1997 i Athen til han ble utestengt i 2005. Under VM i 2001 i Edmonton tok han sølv på 100 meter og gull for USA på 4 x 100 m stafett. Han hadde sitt sportslige høydepunkt under et Grand Prix-stevne i Paris i 2002, da han satte ny verdensrekord på 100 meter med 9,78. Denne rekorden stod til 14. juni 2005, da Asafa Powell fra Jamaica forbedret rekorden med ett hundredels sekund.
Montgomerys resultater på idrettsbanen kom i 2004 i skyggen av mistanker bruk av designer-dopet  THG (BALCO-skandalen). Montgomery kvalifiserte seg ikke til OL i Athen i 2004. Den 13. desember 2005 ble Tim Montgomerys dømt til utestengelse i to år. Samtidig ble alle resultater oppnådd etter 31. mars 2001, inklusive hans tidligere verdensrekord, strøket fra statistikkene. Hans beste godkjente løp på 100 meter er etter dette 9,92, oppnådd i 1997.
Han var samboer med den kvinnelige sprinteren og lengdehopperen Marion Jones. Sammen fikk paret en sønn, Tim jr., i 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Tim Montgomery – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Tim Montgomery – Olympedia 
(en) Tim Montgomery – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tim Montgomery – World Athletics 
(en) Tim Montgomery – Track and Field Statistics
KNM «Alta» (M314)

KNM «Alta» er en norsk minesveiper av Sauda-klassen, som var i bruk i det norske sjøforsvaret fra 1966 til 1996. Skipet var utelukkende bygget i tre eller ikke-magnetiske metaller. (Med unntak av jernblikk i elektriske magneter og motorer, samt utstyr beregnet til å være i sjøen under sveiping slik som otere, flottører, kuttere mv.)
Etter at KNM «Alta» ble tatt ut av tjeneste ble den gjort om til et museumsskip. Det eies av Forsvarsmuseet, men blir driftet av den frivillige organisasjonen Venneforeningen For M314alta.


== Eksterne lenker ==
(en) KNM Alta (ship, 1953) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) KNM Alta – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Hjemmeside
Oberscharführer

Oberscharführer var en paramilitær grad i Schutzstaffel (SS) og Sturmabteilung (SA). Graden tilsvarte Feldwebel (sersjant) i Wehrmacht. 
Den ble opprettet i SA i 1932, som en følge av veksten i organisasjonen, og innført i SS på samme tid, for at det skulle være likhet mellom de to organisasjonene. Etter de lange knivers natt i 1934 endret strukturen seg, slik at de to gradene SS-Oberscharführer og SA-Oberscharführer ikke lenger var på samme nivå; en SS-Oberscharführer tilsvarte en SA-Truppführer. Hvilken rolle en SS-Oberscharführer hadde varierte mellom de forskjellige grener av organisasjonen, slik at en i Allgemeine-SS kunne ha en helt annen autoritet enn en i Waffen-SS.
Insigniene var opprinnelig en sølvknapp og en stripe på venstre jakkeslag. Etter endringen i 1934 begynte SS-Oberscharführere å bære to sølvknapper i stedet. Etter 1938 bar SS-Oberscharführere i Waffen-SS også skuldermerket for en Feldwebel i Wehrmacht.
Gideon Hausner

Gideon Hausner (født 26. september 1915 i Lviv, død 15. november 1990 i Jerusalem) var juridisk rådgiver for Israels regjering, og hovedanklager under rettssaken mot Adolf Eichmann i 1961.Hausner ble født i Lemberg (senere kjent som Lviv) i det østlige Galicja i det daværende Østerrike-Ungarn. Faren var rabbiner og sionist som flyttet med familien til Palestina-mandatet i 1927. Hausner forlot farens ortodokse variant av den jødiske religionen. Under rettssaken mot Eichmann skiftet han lett mellom de holocaust-overlevendes språk: Jiddisch, polsk, tysk, engelsk og hebraisk. Hausners egen bakgrunn var nokså lik det store antallet ofre for holocaust.Hausner ble kjent for sin dyktige utspørring av Eichmann under saken. Eichmanns hovedforsvar var at han bare var en kontorarbeider som fulgte ordre, hvilket Hausner dels møtte med presedensen som var satt under Nürnbergprosessen hvor det ble slått fast at dette ikke er et forsvar for alvorlige handlinger som forbrytelser mot menneskeheten, og dels med provoserende spørsmål som «var du en Obersturmbannführer eller en kontorpike?». Eichmann ble kjent skyldig på alle punkter og dømt til døden.
Et av Hausners viktigste grep under rettssaken var å la de overlevende komme til orde og opptre som verdige individer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gideon Hausner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gideon Hausner på Internet Movie Database 
(sv) Gideon Hausner i Svensk Filmdatabas
Uluru

Uluru, også kjent som Ayers Rock eller bare The Rock, er en fjellformasjon som ligger i Nordterritoriet, i det sentrale Australia. Den ligger innenfor Uluṟu-Kata Tjuṯa nasjonalpark. Den er verdens nest største monolitt etter Mount Augustus, som også ligger i Australia. Uluru er ca 3,6 km lang og 1,9 km bred med en omkrets på 9,4 km. 
Uluru er ca. 600 mill. år gammel og er et særegent geologisk fenomen, dannet av konglomerat som skifter farge etter solens stilling. 
Fjellet regnes som et hellig sted for aboriginerne.


== Navn ==
De lokale aboriginene (pitjantjatjara) kaller fjellet for Uluru. Ordet har ingen bestemt mening i deres språk.
19. juli 1873 navngav landmåleren William Gosse fjellet Ayers Rock etter daværende kolonisekretær for Sør-Australia, Henry Ayers. Siden da har begge navnene vært i bruk, selv om Ayers Rock navnet har vært mest kjent inntil nylig.
I 1993 vedtok man å kalle fjellet for «Ayers Rock/Uluru». I 2002 ble det offisielle navnet snudd til «Uluru/Ayers Rock» etter forespørsel fra turistnæringen i Alice Springs.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Uluru – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Uluru – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Baruch Goldstein

Baruch Kappel Goldstein (født 9. eller 12. desember 1956, død 25. februar 1994) var en israelsk nasjonalistisk ekstremist, jødisk terrorist og massemorder som drepte 29 palestinere i en moske i 1994.
Goldstein var opprinnelig fra Brooklyn i New York i USA, men emigrerte til Israel, hvor han bodde i en bosetning på det Israelokkuperte Vestbredden og arbeidet som lege i den israelske hæren. Den 25. februar 1994 myrdet han 29 bedende muslimer og såret 150 andre i Hebron. I tillegg døde 26 andre palestinere senere som følge av hendelsen. Goldstein ble selv drept i angrepet.
Golstein var en svoren tilhenger av den høyreekstreme israelske politikeren Meir Kahane som tok til orde for å fjerne alle palestinere både i Israel og de okkuperte områdene. Han tilhørte også den militante organisasjonen Jewish Defense League, en organisasjon som var stiftet av Kahane. Da han tjenestegjorde som lege i den israelske hæren ble kan kjent for sine uttalelser om å nekte å behandle ikke-jøder, også de som tjenestegjorde i den israelske hæren. 
Golstein bodde i den jødiske bosetningen Kiryat Arba like ved Hebron på den okkuperte Vestbredden.


== Se også ==
Hebronmassakren 1994
6. divisjonskommando

6. divisjonskommando var en mobil divisjonskommando i den norske Hæren. Hovedoppgaven til kommandoen i fredstid var å koordinere all styrkeproduksjon ved Hærens utdanningssentre i Troms og Vest-Finnmark. Kommandoen ble operativ 1. juni 2002 og bestod av 12 bataljoner:

Stridstrenbataljonen (CSS, tidl. Logistikkbataljonen)
Sambandsbataljonen
Artilleribataljonen
Panserbataljonen
Etterretningsbataljonen
Sanitetsbataljonen
2. bataljon («Infanteribataljonen»)
Ingeniørbataljonen
Luftvernbataljonen
Kavaleribataljonen  (nedlagt)
Militærpolitibataljonen (gjenopprettet)
Jegerbataljonen (nedlagt, omdannet til kompaninivå)
Teknisk kompaniMange av avdelingene i 6. divisjonskommando ble nye enheter i ISTAR-konseptet.
6. divisjonskommando ble lagt ned 1. august 2009.
Johnnie Walker Classic

Johnnie Walker Classic er en golfturnering på Europatouren som spilles i Asia. Den ble arrangert for første gang i 1990 under navnet Johnnie Walker Asian Classic i Hongkong.
Turneringen tiltrekker seg flere av verdens beste golfspillere ved å betale ut store summer for oppmøte. Ni av de 14 første utgavene ble vunnet av spillere som har toppet verdensrankingen i golf (Nick Faldo, Ernie Els og Tiger Woods to ganger hver; Ian Woosnam, Greg Norman og Fred Couples én gang hver).


== Vinnere ==
2009: Danny Lee, New Zealand
2008: Mark Brown, New Zealand
2007: Anton Haig,    USA
2006:  Kevin Stadler,  USA
2005: Adam Scott, Australia
2004: Miguel Angel Jiménez, Spania
2003: Ernie Els, Syd-Afrika
2002: Retief Goosen, Syd-Afrika
2001: Tiger Woods, USA
2000: Michael Campbell, New Zealand
1999: flyttet til neste sesong
1998: Tiger Woods, USA
1997: Ernie Els, Syd-Afrika
1996: Ian Woosnam, Wales
1995: Fred Couples, USA
1994: Greg Norman, Australia
1993: Nick Faldo, England
1992: Ian Palmer, Syd-Afrika
1991: ingen turnering
1990: Nick Faldo, England


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Open de France

For tennisturneringen, se French OpenOpen de France er en golfturnering på Europatouren. Den ble arrangert for første gang i 1906 og er det eldste åpne nasjonale mesterskapet på det europeiske kontinentet. Turneringen har vært del av Europatouren siden starten i 1972.
Det franske golfforbundet har lagt inn store ressurser for å øke turneringens status. Turneringen har ikke lenger noen tittelsponsor, noe som er uvanlig blant golfturneringer, men vanlig blant major-turneringene. I 2004 ble det for første gang arrangert kvalifiseringsturneringer for profesjonelle og amatører etter modell av The Open og US Open. Premiepotten er blitt mangedoblet fra 850 000 euro i 1999 til 4 000 000 euro i 2006. Selv om denne potten ble redusert til 3 millioner euro i 2010, er det likevel en av de største premiepottene på Europatouren. 
Turneringen ble tidligere spilt på forskjellige baner, men spilles siden 2002 på Le Golf National utenfor Paris.


== Vinnere siden 2000 ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Open de France – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Profil på Europeantour.com
European Open (golf)

Smurfit European Open er en golfturnering på Europatouren som arrangeres årlig på The K Club i Irland.


== Vinnere ==
2009: Christian Cévaër
2008: Ross Fisher
2007: Colin Montgomerie
2006: Stephen Dodd
2005: Kenneth Ferrie
2004: Retief Goosen
2003: Phillip Price
2002: Michael Campbell
2001: Darren Clarke
2000: Lee Westwood
1999: Lee Westwood
1998: Mathias Grönberg
1997: Per-Ulrik Johansson
1996: Per-Ulrik Johansson
1995: Bernhard Langer


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Profil på Europeantour.com
KLM Open

KLM Open (Internationaal Open Golf Kampioenschap van Nederland (no.: Internasjonalt åpent nederlandsk golfmesterskap)) er en golfturnering på Europatouren som spilles i Nederland. Den har vært del av Europatouren siden starten i 1972. Den gikk opprinnelig under navnet Dutch Open, og har hatt flere forskjellige tittelsponsorer gjennom årene. Siden 2003 er flyselskapet KLM hovedsponsor. Fra 1981 til 1990 ble KLM Open avholdt, og KLM var da et meget kjent navn innen golfsporten. I 2003 ble turneringens navn igjen forandret til KLM Open, fordi KLM da kom tilbake som hovedsponsor.
Den første turneringen ble holdt i 1912, på banen til de Haagse Golf & Country Club i Haag. Dermed er turneringen en av de eldste på Europatouren. Briten George Pannell vant den første turneringen. Frem til 1933 spilte man 36 hull, mens man anno 2005 spiller 72.
Premiepotten for 2005 var 1,5 millioner euro, som er nokså lite for en europatourturnering i Europa. Turneringen har vært spilt på flere forskjellige baner, men har vært arrangert på Hilversumsche Golf Club hvert år siden 2001.
I 2006 holdes turneringen fra 10. til og med 13. august på banen til Kennemer Golf & Country Club ved Zandvoort i Noord-Holland for 87. gang. Blant deltagerne er Colin Montgomerie, Ian Woosnam, Gonzalo Fernandez-Castaño, Thongchai Jaidee, Maarten Lafeber og Robert Jan Derksen. Ifølge KLM Opens nettsider er det ikke umulig at flere sterke spillere vil melde sin ankomst. Totalt vil 150 spillere delta, 144 profesjonelle og 6 amatører. Av de profesjonelle vil de 70 beste gå videre etter de første 36 hullene, mens enhver profesjonell spiller med samme score som den 70. spilleren går videre til tredje og fjerde runde. Amatørene faller utenfor denne ordningen, men er kvalifisert for videre spill etter de første 36 hullene om de har den samme eller bedre score enn den profesjonelle som kommer inn som nr. 70.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Profil på Europeantour.com
Aa Saint-Omer Open

Aa Saint Omer Open er en profesjonell golfturnering på Challenge-touren, første gang arrangert i 1997. Turneringen inngikk på Europatouren mellom 2003 og 2013, og spilles på Aa Saint-Omer Golf Club i Pas-de-Calais i Frankrike.


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Profil på Europeantour.com
Aa Saint Omer Golf Club
Paolo Savoldelli

Paolo Savoldelli (født 7. mai 1973 i Clusone) er en italiensk tidligere profesjonell syklist. Han er kjent for å være en av de aller raskeste syklistene i utforkjøringer, og kalles derfor «Il Falco» (falken).
I 2002 vant Savoldelli Giro d'Italia selv om han ikke tok noen etappeseire. På denne tiden syklet han for det lille italienske laget Index Alexia og måtte stort sett klare seg alene i fjellene, noe som gjør prestasjonen hans enda større. Savoldelli overtok ledelsen helt mot slutten av rittet, etter at sammenlagtrytterne endelig klarte å passere Jens Heppner, som hadde trøyen takket være et vellykket brudd. På den avgjørende fjelletappen sprakk den nye lederen, Cadel Evans, og takket være et rykk mot slutten av etappen og en fantastisk utforkjøring avgjorde han praktisk talt Giroen.
Den påfølgende sesongen gikk Savoldelli til Team Telekom, men dette ble en to års lang nedtur for italieneren. Begge årene var svært preget av skader og velt. Vendepunktet kom i Giro d'Italia 2005, da han temmelig uventet vant en etappe og seiret totalt.
Savoldelli var tiltenkt en kapteinsrolle foran Giro d'Italia 2007, men allerede på den første virkelige fjelletappen måtte han slippe tetgruppen med blant andre Danilo di Luca. Heldigvis for Astana gav de Eddy Mazzoleni lov til å sitte med teten, slik at laget hadde en rytter i toppen. Senere i Giroen ble Savoldelli hjelperytter for Mazzoleni, og ved hjelp av sine utforferdigheter skaffet han ved to anledninger luke til resten av feltet ned fjellsidene. Dette skulle vise seg å være avgjørende for at Mazzoleni ble nummer 3 sammenlagt.


== Meritter ==
Nr.1 sammenlagt i Giro d'Italia 2005
Nr.1 sammenlagt i Giro d'Italia 2002
Nr.1 sammenlagt i Romandiet rundt 2000
Nr.2 sammenlagt i Giro d'Italia 1999
Nr.1 sammenlagt i Trentino Rundt 1999
Nr.1 sammenlagt i Trentino Rundt 1998
Nr.1 sammenlagt i Tour de Vendée 1998
Vinner av 17. etappe i Tour de France 2005
Vinner av én etappe i Giro d'Italia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Paolo Savoldelli – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Paolo Savoldelli – ProCyclingStats 
(en) Paolo Savoldelli – Cycling Archives 
(en) Paolo Savoldelli – Cycling Quotient 
(en) Paolo Savoldelli – CycleBase 
(en) Paolo Savoldelli – TheSports.org