jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Surses

Surses (retoromansk) eller Oberhalbstein (tysk) er dalen til elven Gelgia (ret.) eller Julia (tysk) i den sveitsiske kantonen Graubünden. Surses utgjør også en egen krets i distriktet Albula. Dalens befolkning på 2500 innbyggere er overveiende retoromansktalende (53 %; surmiran-dialekten). 37 snakker tysk og 6 % italiensk. I dalens sydligste og høyest beliggende landsby, Beiva / Bivio, er italiensk eneste offisielle språk.
Dalen strekker seg i 36 kilometers lengde fra Casti / Tiefencastel, der Gelgia munner i Albula, og sydover opp til Albulafjellene. Dalen begynner med et upasserbart juv, Crap Ses (tysk Conterser Stein), som også har gitt opphav til dalens navn (som betyr «ovenfor steinen»). Veien fører her forbi juvet på dalens vestside. Dalen er grovt delt i to avsnitt, nedenfor (Sotgôt) og ovenfor (Surgôt) et bratt skogområde, som ligger mellom landsbyene Tinizong og Rona. Øverst i dalen fører noen viktige fjellpass sydover: Juliapasset til Engadin og det uutbygde Settimopasset til Val Bregaglia. På grunn av disse passene var Surses tidligere en veldig viktig transportakse mellom Chur (og St. Gallen samt hele Bodensjøområdet) og Nord-Italia.
De ni kommunene som ligger i Surses, er (nedenfra og oppover dalen): 

Salouf
Riom-Parsonz
Cunter
Suagnign / Savognin
Tinizong-Rona
Mulegns
Sur
Murmarera / Marmorera
Beiva / BivioDalens areal er på 323 km². I dalen ligger en stor nasjonalpark.
Tarasp

Tarasp er en kommune med drøye 300 innbyggere i Nedre Engadin i den sveitsiske kantonen Graubünden. Kommunen består av borgen Tarasp og ti fraksjoner (landsbyer) rundt denne (Aschera, Avrona, Chants, Chaposch, Florins, Fontana, Sgnè, Sparsels, Vallatscha og Vulpera).
I middelalderen (fra og med 1000-tallet) var Tarasp et eget herskap, dvs. var eiendom av en egen friherre, som holdt til i borgen Tarasp. I 1464 ervervet habsburgerne dette herskapet. Området forble derfor under østerriksk forvaltning selv etter at habsburgerne i 1499 hadde gitt opp sitt krav på Engadin. Tarasp var dermed en østerriksk eksklave i Graubünden. Den tilfalt Sveits først fra og med riksdeputasjonsbeslutningen i 1803.
Tarasps befolkning er i motsetning til resten av Engadin katolsk. Dette kommer av det langvarige østerrikske overherredømmet. Derimot har befolkningen – til tross før østerriksks overherredømme og i likhet med resten av Nedre Engadin – vært overveiende retoromansktalende. Fremdeles er retoromansk kommunens eneste offisielle språk, selv om tysk siden 1980-tallet er i flertall. Ved folketellingen i 2001 anga 52 % tysk og 38 % retoromansk som morsmål.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Tarasp – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Goms

Goms (fransk Conches) er et landskap og et distrikt lengst øst i den sveitsiske kantonen Wallis, øverst i Rhônedalen. Området er, som resten av Øvre Wallis, tysktalende. Landskapet begrenses nederst av et bratt dalavsnitt. Derfra strekker Goms seg oppover til Rhônekilden (dvs. isbreen Rhônegletscher) og til Dammastock (3630 moh.). Dalen er begrenset av Bern- og Uri-Alpene i nord og Ticino-Alpene i syd.
Goms har 4 800 innbyggere og et areal på 588 km². Distriktet består av 13 kommuner; hovedstedet er Münster.
Følger man Rhône vestover (nedover) fra Goms, kommer man til bl.a. Brig og Sion. Forbindelsen til nabokantonene skjer over en rekke viktige fjellpass: Grimselpasset i nord fører til Haslital i Bern; Furkapasset i nordøst til Urseren i Uri; Nufenenpasset i øst til Val Bedretto i Ticino. Passene har i løpet av 1900-tallet blitt supplert med vei- og jernbanetunneler (Lötschberg- og Furkatunnelene). I tillegg fører de uutbygde og bare historisk relevante Albrun- og Griespass sydover til den italienske dalen Val d'Ossola.
Goms ble bosatt av tysktalende alemanner, som kom over Grimselpasset på 800-tallet. Før dette fantes det sannsynligvis enkelte romanske bosetninger. Alemannene spredte seg fra Goms nedover langs Rhône og bosatte etter hvert hele det Øvre Wallis.
Goms' blomstringstid var på mange måter 1600- og 1700-tallet, da transporten over distriktets fjellpass sørget for store inntekter. Mange barokkirker vitner om denne velstandstiden. Denne inntektskilden forsvant med utbyggingen av St. Gotthard-passet og -tunnelen.
Næringen baserer seg i dag hovedakelig på alpint landbruk og turisme.


== Kommuner ==
De 13 kommunene i Goms er:

Bellwald
Binn
Blitzingen
Ernen
Fiesch
Grafschaft
Lax
Münster-Geschinen
Niederwald
Obergesteln
Oberwald
Reckingen-Gluringen
Ulrichen
Gausvik I kraftverk

Gausvik I kraftverk, også kalt Nedrefoss kraftverk, er et vannkraftverk ved Gausvik i Harstad kommune i Troms og Finnmark fylke.
Kraftverket utnytter et fall i Gausvikelva på ca. 80 meter fra Haukebøvatnet til havnivå i Tjeldsundet.
Kraftverket har sammen med Gausvik III /Øvrefoss kraftverk Storvatnet som magasin. Vannstanden i vatnet reguleres 7,5 meter.
Det er installert en francisturbin på 3,6 MW. Midlere årsproduksjon er på 16 GWh.
Kraftverket ble modifisert i 2004. Samtidig med utvidelsen ble Gausvik II (Mellomfoss) nedlagt.
Kraftverket er eid av Nordkraft.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Nordkraft
Gausvik III kraftverk

Gausvik III kraftverk, også kalt Øvrefoss kraftverk, er et vannkraftverk ved Gausvik i Harstad kommune i Troms og Finnmark fylke.
Kraftverket utnytter et fall i Gausvikelva på 32 meter, fra Øverforsdammen til Haukebøvatnet. 
Kraftverket har sammen med Gausvik I / Nedrefoss kraftverk Storvatnet som magasin. Vannstanden i vatnet reguleres 7,5 meter.
Det er installert en francisturbin på 950 kW. Midlere årsproduksjon er på 5 GWh.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Nordkraft
Cambridge Heath

Cambridge Heath er et område i Tower Hamlets i London, nord for Bethnal Green. Det nevnes først som Camprichtesheth i 1275. 
Fra 1900 til 1965 lå Cambridge Heath i bydelen Bethnal Green, og bydelens gamle rådhus ligger på Patriot Square. 
Cambridge Heath Road går fra nord mot sør fra grensen til Hackney ned til Stepney. Langs denne veien ligger både Cambridge Heath stasjon og Bethnal Green undergrunnsstasjon.
Den eldste dokumenterte bruken av stedsnavnet er fra 1275 som Camprichthesheth, muligens avledet av en angelsaksisk mann ved navn *Cantbeorht og hans heath (heier/ukultivert land).


== Referanser ==
Vangpollen kraftverk

Vangpollen kraftverk er et vannkraftverk i Sortland kommune i Nordland fylke. 
Kraftverket utnytter et fall på 313 meter fra nedre Vangpollvatnet til havnivå ved Vangpollen i Sigerfjorden. 
Øvre Vangpollvatnet er magasin og reguleres mellom 448 og 433 moh
Produksjonen startet i 1942 og verket ble modifisert i 1989.
Det er installert en horisontal peltonturbin på 3,5 MW. Midlere årsproduksjon er på 14 GWh. 
Kraftverket er eid av Vesterålskraft produksjon.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Vesterålskraft produksjon
Epinephelinae

Epinephelinae er en artsrik gruppe abborfisker.
Den lengste arten er Epinephelus lanceolatus som kan bli opptil 2,7 m lang og 400 kg tung, men de fleste artene er mellom 20 og 80 cm lange. De er rovfisker som jakter alene langs havbunnen. Hver fisk har sitt territorium, ofte med en hule der den kan skjule seg. Det fiskes etter mange av artene.
I Europa er det arten mero (Epinephelus marginatus) som går lengst nord. Den finnes langs østkysten av Atlanterhavet fra De britiske øyer til Sør-Afrika og i hele Middelhavet. Dessuten forekommer den sørvest i Det indiske hav og ved Brasils kyst. Lenger sør utenfor den europeiske atlanterhavskysten og i Middelhavet lever det tre arter til i slekten Epinephelus. I tillegg finnes her Hyporthodus haifensis og Mycteroperca rubra i samme underfamilie.
Ytterligere to Epinephelus-arter har vandret inn i Middelhavet gjennom Suezkanalen, og det ser ut til at nykommerne nå sprer seg raskt på grunn av den globale oppvarmingen. Etter 2000 har en vestafrikansk art i Epinephelinae, Cephalopholis taeniops, dukket opp mange steder i Middelhavet og ved Kanariøyene. Også andre varmekjære fiskearter har i de siste åra blitt vanligere i Middelhavet enn før, som avtrekkerfisk (Balistes capriscus), leppefisken Thalassoma pavo og papegøyefisken Sparisoma cretense. 


== Litteratur ==
Dulčić J., P. Tutman og M. Ćaleta (2006). «Northernmost occurrence of the white grouper, Epinephelus aeneus (Perciformes: Serranidae), in the Mediterranean area» (PDF). Acta Ichthyol. Piscat. 36 (1): 73–75. ISSN 0137-1592. 
Brito, A., S. Clemente og R. Herrera (2011). «On the occurrence of the African hind, Cephalopholis taeniops, in the Canary Islands (eastern subtropical Atlantic): introduction of large-sized demersal littoral fishes in ballast water of oil platforms?» (PDF). Biol. Invasions. 13 (10): 2185–2189. ISSN 1573-1464. doi:10.1007/s10530-011-0049-0. Arkivert fra originalen (PDF) 1. mars 2021. Besøkt 16. juni 2014. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Heemstra, P.C. og J.E. Randall (1993). FAO species catalogue: Vol.16. Groupers of the world (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae): An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. Roma: FAO Fisheries Synopsis No. 125. ISBN 92-5-103125-8. 
Schembri, P.J. og R. Tonna (2011). «Occurrence of the Malabar grouper Epinephelus malabaricus (Bloch & Schneider, 1801) (Actinopterygii, Perciformes, Serranidae), in the Maltese Islands». Aquatic Invasions. 6, Supplement 1. ISSN 1818-5487. doi:10.3391/ai.2011.6.S1.029. 


== Eksterne lenker ==
(en) Epinephelinae – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Epinephelinae hos Fossilworks 
(en) Epinephelinae hos ITIS 
(en) Epinephelinae hos NCBI 
(en) Kategori:Epinephelinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Epinephelinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Djupfjord I kraftverk

Djupfjord I kraftverk er et vannkraftverk ved Djupfjorden i Sortland kommune i Nordland fylke. 
Kraftverket utnytter et fall på 144 meter fra Storvatnet til havnivå ved Djupfjorden. Storvatnet er oppdemmet og reguleres mellom 152 og 133 moh.
Produksjonen startet i 1952 og verket ble modifisert i 2007. 
Det er installert en francisturbin på 5,1 MW. Midlere årsproduksjon er på 23 GWh. 
Kraftverket er eid av Vesterålskraft Produksjon.


== Se også ==
Djupfjord II kraftverk


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Vesterålskraft
Slaget ved Magersfontein

Magersfontein er et sted i provinsen Northern Cape i Sør-Afrika, cirka tre mil sør for Kimberley. Her beseiret en boerstyrke den 10.–11. desember 1899 den framrykkende Høylandsbrigaden i ett slag under andre boerkrig.Magersfontein består av en rad høyder i slettelandskapet. Boerne hadde forskanset seg i skyttergraver foran høydene, noe var en helt ny taktikk, og ble ikke rammet i det hele tatt av britenes artilleriild som var innstilt på selve høydene. Da de skotske regimentene rykket frem i løpet av natten, ble de utsatt for presis ild fra boernes linjer, og slaget ble ett alvorlig nederlag for Storbritannia.
I dette slaget deltok en skandinavisk styrke på boernes side som bestod av svensker, finlandssvensker og noen nordmenn. Styrken lå foran boernes linjer og ble hardt rammet i løpet av slaget. De ble begravet på stedet, og flere minnesmerker finnes på slagmarken.
Britene mistet totalt 971 menn, mens boerne hadde 250 drepte og sårede, av disse var 44 skandinaver.


== Referanser ==
Slåttetralling

Slåttetralling, slåttetulling, låttehulling, kjaftelåting samt kortformer som tralling, tulling, hulling og trailláting er navn på det å framføre en slått vokalt. Det er en egen sjanger innenfor det vokale folkemusikkuttrykket som hovedsakelig består av slåttetrall eventuelt i kombinasjon med slåtterim. Basen i trallinga er lingvistisk sett ikke meningsfylte ord, for eksempel «… tra-la-la-la-la», «… si-da-du-da då …», «… hulli-hulli-hull …», «a-la-ål-la-lå-la», utført på en særegen sangteknisk måte. Den som traller forsøker mer eller mindre bevisst få fram klangen i (harding)fela eller andre tradisjonelle slåtteinstrument. Når eventuelle slåtterim benyttes, overføres tralleteknikken inn i tekstsekvensene.
Levord Laa fra Ål i Hallingdal og Talleiv Røysland fra Lårdal i Telemark hadde hver på sitt vis en utvikla form for tralling. Levord Laa hadde et stort repertoar av tralleord, holdt kompromissløst på dansedrivet og de relativt få slåtterimene er korte. Talleiv Røysland hadde en egen evne til å kombinere slåttetrall og slåtterim, og han varierte mellom drivende dansetralling, gode avfraseringer og et mer visesanglig uttrykk i tekstsekvensene. Slik kunne stilen hans få noe lyarslåttaktig over seg. Stilen hans er kanskje mer «slåttevisetralling» enn slåttetralling i egentlig forstand.
I Hallingdal heter det å tralle for «å låte med/på kjafte». En som er god til «å låte med kjafte» kan kalles for en «kjaftespelemann».


== Se også ==
Slått, slåttetrall og slåtterim.
155 mm Creusot Long Tom

155 mm Creusot Long Tom var en fransk feltkanon. Den sørafrikanske republikk kjøpte fire kanoner med 8800 granater i 1897. Disse ble plassert i fort rundt Pretoria. Under den andre boerkrigen ble de deployert som feltartilleri. Etter at de hadde brukt opp sin ammunisjon, ble de ødelagt for å forhindre at de skulle falle i britiske hender.


== Eksterne lenker ==
Long Tom Cannon Monument
Harold Abrahams

Harold Maurice Abrahams (født 15. desember 1899 i Bedford, død 14. januar 1978 i Enfield) var en britisk friidrettsutøver.
Abrahams begynte tidlig med friidrett og viste tidlig talent i sprint og lengdehopp. Han studerte ved University of Cambridge, og ble tatt ut til å delta i OL 1920 i Antwerpen. Her ble Abrahams slått ut i kvartfinalen på både 100 meter og 200 meter, mens han ble nummer 20 i lengde. Han deltok også på 4x100 m-stafettlaget, som endte på fjerdeplass. Han kom på tjuendeplass i lengdehopp,  kun de seks beste gikk til finalen.
Under OL 1924 i Paris vant Abrahams gull på 100 meter. Han var også med på ta sølv på stafetten, mens han ble nummer seks på 200 meter. Abrahams vei til de olympiske lekene ble skildret av den britiske regissøren Hugh Hudson i filmen Ildvognene, som i 1981 ble tildelt fire Oscar-priser.
På grunn av en fotskade måtte Abrahams legge opp i 1925. I mer enn 40 år var han sportskommentator for BBC.


== OL-medaljer ==
 1924  Paris -  Gull i friidrett, 100 meter  Storbritannia
 1924  Paris -  Sølv i friidrett, 4 x 100 meter stafett  Storbritannia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Harold Abrahams – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Harold Abrahams – Olympics.com 
(en) Harold Abrahams – Olympedia 
(en) Harold Abrahams – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Harold Abrahams – Storbritannias olympiske komité 
(en) Harold Abrahams – World Athletics 
(en) Harold Abrahams – Track and Field Statistics
Johan Olaus Asmundvaag

Johan Olaus Olsen Asmundvaag (født 9. april 1880 på Hitra, død 21. august 1946 samme sted) var en norsk gårdbruker, sparebankkasserer, lensmann og politiker (H).
Han var sønn av gårdbruker Ole Petter Asmundvaag (1829–1906) og Beret Olsdatter Baatvik (1839–1929) på gården Asmundvåg. Han gikk underoffiserskolen i Trondhjem og tok avskjed fra militæret med løytnants grad. Han var gårdbruker på Hofstad fra 1904 og kasserer i Hitra Sparebank fra 1906. Han ble lensmann i de daværende Hitra og Kvenvær herreder i 1938.Asmundvaag var i en lang periode medlem av Hitra herredsstyre, og var ordfører 1913–1916 og 1922–1925 samt varaordfører 1931–1934. Han skjøttet forøvrig en rekke offentlige verv, deriblant som overformynder i 24 år, medlem av skolestyret, viseformann i forliksrådet, skjønns- og utskiftningsmann, samt formann i fattigstyret, overligningsnevnden, vergerådet, menighetsrådet og kretssykekassen.Asmundvaag var innvalgt på Stortinget fra Sør-Trøndelag 1931–1945. Han satt i Stortingets post-, telegraf- og kystfartskomité 1931–1936, deretter i Stortingets vei- og jernbanekomité.Han døde i 1946 og ble begravet fra Hitra kirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Johan Olaus Asmundvaag hos Norsk senter for forskningsdata
John Aalmo

John Aalmo (født 7. august 1902 i Aure, Møre og Romsdal, død 19. juli 1981) var handelsbestyrer og ansatt i Fosen Trafikklag, Høyre-politiker og mangeårig kommunestyrerepresentant og ordfører i Sandstad kommune.
Aalmo var sønn av lærer, klokker og ordfører Ole Larsen Aalmo (1861–1943) og Gjertrud Rimstad (1876–1937).
Han var ordfører i Sandstad kommunestyre i perioden 1934-1957.
Av offentlige verv var han blant annet formann i komiteen til å utrede samferdselssituasjonen i kystkommunene Fosen og øyene utenfor, som også ble kalt for Aalmokomiteen.


== Eksterne lenker ==
(no) John Aalmo hos Stortinget 
(no) John Aalmo hos Norsk senter for forskningsdata
Oskar Steinvik

Oskar Steinvik (født 10. april 1908, død 24. august 1975) var ordfører i  Nord-Frøya kommune fra 1952–1955 og 1960–1963. Han var også ordfører i Frøya kommune fra 1968–1975, og representerte Ap. Han var også vararepresentant til Stortinget mellom 1958 og 1961.
I 1967 ble han tildelt Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs minnemedalje i sølv. 


== Eksterne lenker ==
(no) Oskar Steinvik hos Stortinget 
(no) Oskar Steinvik hos Norsk senter for forskningsdata
Uummannaq kommune

Uummannaq kommune er en tidligere kommune i Vestgrønland amt. Kommunen er oppkalt etter hovedbyen Uummannaq, som er grønlandsk for «det hjerteformede fjell».


== Byer og bygder i Uummannaq kommune ==
Uummannaq
Niaqornat
Qaarsut
Ikerasak
Saattut
Ukkusissat
Illorsuit
Nuugaatsiaq
Djupfjord II kraftverk

Djupfjord II kraftverk er et vannkraftverk ved Storvatnet ved Djupfjorden i Sortland kommune i Nordland fylke. 
Kraftverket utnytter et fall på 103 meter fra Øvre Blokkenvatn i Blokkenvassdraget til Storvatnet. Øvre Blokkenvatn reguleres mellom 261 og 245 moh. Det hentes også inn vann fra Breibarnsvatnan (262 moh).
Produksjonen startet i 1957. Det er installert en francisturbin på 2,7 MW. Midlere årsproduksjon er på 9 GWh. 
Etter at vannet har vært brukt i verket, ledes det ut i Storvatnet, som er magasin for Djupfjord I kraftverk.
Kraftverket er eid av Vesterålskraft Produksjon.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Vesterålskraft
De Beers

De Beers er et konsern som driver med leting etter, gruvedrift av og handel med diamanter. Konsernet ble grunnlagt i det sørlige Afrika av Cecil Rhodes. De forskjellige datterselskapene innenfor De Beers-gruppen er ansvarlig for rundt 40 prosent av verdens diamantproduksjon, i verdi.Selskapet er aktivt i alle kategorier av diamantgruvedrift: Dagbrudd, underjordisk, utvasking i stor skala, langs kysten og dypt til sjøs. De Beers er ikke involvert i uformell drift i liten skala som sjelden er økonomisk drivverdig for gruveselskaper.
De Beers er til stede i 25 land, stort sett på grunn av sine omfattende leteaktiviteter. Gruvedrift finner sted i Botswana, Namibia, Sør-Afrika og Tanzania. Gruvedriften i Botswana finner sted gjennom gruveselskapet Debswana, et foretak som er et delt foretak med regjeringen i Botswana. I Namibia finner det sted gjennom Namdeb, et foretak som er delt med regjeringen i Namibia. Gruvedriften i Sør–Afrika finner sted gjennom De Beers Consolidated Mines, et partnerskap med den Ponahalo Investments. I Tanzania skjer det gjennom et partnerskap med regjeringen i Tanzania, 75 % eid av De Beers og 25 % av regjeringen. De Beers er i 2007 forventet å åpne sin første gruve i Canada, kalt «Snap Lake», som ligger i Canadas Nordvestterritoriene.
I filmen Blood Diamond er diamantselskapet «Van De Kaap» basert på De Beers.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) De Beers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vannpolo under Sommer-OL 1924

Vannpolo under Sommer-OL 1924. Vannpolo var med for sjette gang på det olympiske programmet 1924 i Paris. Tretten lag deltok og Frankrike beseiret Belgia med 3-0 i finalen og ble olympiske mestere.    


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==
Strielva kraftverk

Strielva kraftverk er et vannkraftverk ved Djupfjorden i Sortland kommune i Nordland fylke. 
Kraftverket utnytter et fall på 103 meter fra Strielvvatnan til Storvatnet. Strielvvatnan reguleres mellom 320 og 315 moh. 
Produksjonen startet i 1984. Det er installert en horisontal peltonturbin på 1,8 MW. Midlere årsproduksjon er på 5 GWh. 
Kraftverket er eid av Vesterålskraft produksjon.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Vesterålskraft produksjon
Tøyenbekken (Oslo)

Tøyenbekken er en gate i Oslo mellom Schweigaards gate og Norbygata. Opprinnelig het den Bekkegata, men navnet ble endret til Tøyenbekken i 1952.
Tøyenbekken deler strøksgatene Grønland og Grønlandsleiret.
Tøyenbekken var også en bekk i Oslo, også kjent som Grønlandsbekken. Bekken kom fra Østre Aker og gikk gjennom Dælenenga, Rodeløkka, over Trondheimsveien ved Tøyen, videre på nedsiden av Enerhaugen, Grønlandsleiret og over Grundingen ut i Oslofjorden. Tøyenbekken var så kjent for sin vonde lukt at den populært ble kalt Lortbekken. I 1877 ble den overhvelvet kloakk og ble til en gate.


== Bygninger ==
Internasjonalt Kultursenter og Museum (nr 5), tidligere først Bækkegatens politistasjon, deretter Grønland politistasjon, oppført 1900–1902, ark. Balthazar Lange
Tøyenbekken 12, tømmerbygning i to etasjer - tidligere bolighus, oppført første halvdel av 1800-tallet, samt trelasthall oppført 1939. Registrert på Byantikvarens gule liste.
Galleri Oslo (nr 21)
Dramatikkens hus (nr 34), tidligere Det Åpne Teater og  Oslo Elektriske Sveiseverksted, bygget i 1918 innen et større industrianlegg fra 1880-årene


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2000). «Tøyenbekken». Oslo byleksikon (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 453. ISBN 82-573-0815-3. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Percy Williams

Percy Williams (født 19. mai 1908 i Vancouver, død 29. november 1982) var en canadisk friidrettsutøver. Under OL 1928 i Amsterdam ble han dobbelt OL-vinner på sprintdistansene.
I 1928 gikk Williams, som var 20 år gammel, overraskende til topps i det canadiske kvalifiseringsstevnet for deltakelse i OL i Amsterdam. Han gikk til finalen på 100 meter uten store problemer. Han fikk en god start, og vant med tiden 10,8 foran briten Jack London og Georg Lammers fra Tyskland. På 200 meter gikk han også til topps. Med tiden 21,9 vant han foran briten Walter Rangeley og tyskeren Helmut Körnig.
I årene som kom beviste Williams ved flere anledninger at OL-triumfene ikke var noe lykketreff. Under British Empire Games i Toronto i 1930 vant han 100 meter og satte samtidig ny verdensrekord med tiden 10,3.


== OL-medaljer ==
 1928  Amsterdam - Gull i friidrett, 100 meter  Canada
 1928  Amsterdam - Gull i friidrett, 100 meter  Canada


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Percy Williams – Olympics.com 
(en) Percy Williams – Olympic.org 
(en) Percy Williams – Olympedia 
(en) Percy Williams – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Percy Williams – Canada Sports Hall of Fame