jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Armstrong Siddeley

Armstrong Siddeley var et britisk selskap som opererte i den første halvdelen av det 20. århundre. Selskapet hadde to grener: biler, Armstrong Siddeley Motors Ltd, og flymotorer og flymaskiner, via Sir W G Armstrong Whitworth Company. Selskapet ble stiftet som et resultat av sammenslåingen av de to Coventry-baserte selskapene Armstrong-Whitworth og Siddeley-Deasy i 1919.


== Historie ==
Siddeley Autocars ble stiftet av John Davenport Siddeley i Coventry, England i 1902. Produktene var basert på Peugeot, og Siddeley-bilene var hovedsakelig bygget opp av Peugeot-deler med engelske karosserier. Selskapet slo seg sammen med Wolseley i 1905, og bygget biler under merkenavnet Wolseley-Siddeley. Bilene ble blant annet brukt av dronning Alexandra og hertugen av York, den senere Kong Edward VII.
I 1909 trakk J.D. Siddeley seg fra Wolseley, og tok over Deasy Motor Co, som så byttet navn til Siddeley-Deasy. I 1912 brukte fabrikken slagordet «Så stille som sfinxen», og begynte å benytte en sfinx som panserpryd.
Under første verdenskrig produserte selskapet lastebiler, ambulanser og personellkjøretøy. I 1915 ble flymotorer satt i produksjon.
I 1919 ble Siddeley-Deasy kjøpt opp av Sir W.G. Armstrong Whitworth & Company, og Armstrong Siddeley Motors ble det nye navnet. Samtidig ble flyproduksjonen lagt under selskapet Sir W G Armstrong Whitworth Aircraft Company.
I 1927 kjøpte J.D. Siddeley ut Armstrong Siddeley fra Armstrong Whitworth, og dermed var både det og Armstrong Whitworths flyselskap under hans kontroll. Samme år ble denne flydivisjonen fusjonert med Vickers Limited, og selskapet Vickers-Armstrongs ble dermed opprettet.
Selskapene produserte biler og senere flymotorer frem til 1960. J.D. Siddeley pensjonerte seg da Armstrong Whitworth ble en del av Hawker Siddeley Aircraft i 1936, men Armstrong Siddeley forble et eget merkenavn under Hawker Siddeley frem til selskapet fusjonerte med Bristol Aero Engines til Bristol Siddeley. Bristol Siddeley og Rolls-Royce fusjonerte i 1966.


== Eksterne lenker ==
(en) Armstrong Siddeley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nora Helmer

Nora Helmer er hovedpersonen i skuespillet Et dukkehjem skrevet av Henrik Ibsen og utgitt i 1879. Stykket er et psykologisk samtidsdrama der Nora sammen med ektemannen Torvald Helmer lever i et besteborgelig hjem i byen. Hun gjennomgår en forvandling i stykket fra mannens uskyldige «lerkefugl» til hun aller sist går fra hus og hjem. Nora har siden inspirert undertrykte kvinner til å frigjøre seg.
Hun er ca. 35 år og hjemmeværende. Nora forlater sin ektemann på leting etter seg selv, etter å ha innsett at han ikke var den edle personen hun hadde trodd. Hennes rolle i ekteskapet var som en dukke, hennes hjem et dukkehjem og hennes ektemann Torvald refererer stadig til henne som sin lille «lerkefugl» eller «ekorn». Hun får ikke engang ha en nøkkel til postkassen. Når hun så blir utpresset på grunn av en forbrytelse hun gjorde for å redde sin manns liv (hun forfalsket sin fars signatur på et gjeldsbrev) vil hennes mann sende henne bort. Hans eneste bekymring er sitt eget rykte, selv om det var kjærligheten til ham som drev henne til det.
Når så utpresseren angrer, ville det hele vært over i et tradisjonelt viktoriansk drama. For Torvald og Nora er det for sent til å gå tilbake til slik det var. Hennes illusjoner om ekteskapet er knust, og hun bestemmer at hun må forlate ham og deres barn, forlate dukkehjemmet for å finne sitt egentlige selv. For den viktorianske verden var dette skandaløst. Ekteskapet var regnet som en av samfunnets grunnpilarer, og å portrettere det på en slik måte var fullstendig uakseptabelt. Noen teatre, spesielt i Tyskland, nektet å spille stykket, så Ibsen ble presset til å skrive en alternativ slutt som var langt mindre dyster. Dette plaget ham veldig, og han ville av og til i siste minutt gi en «rettelse» til skuespillerne på åpningsdagen.


== Se også ==
Et dukkehjem
Knut Haavik

Knut Olaf Haavik (1943–2019) var en norsk journalist, forfatter og redaktør for ukebladet Se og Hør.
Haavik publiserte det første Se og Hør den 21. september 1978 og var redaktør for bladet til sin avgang i 2004. Han begynte sin journalistkarriere som journalistlærling i Ullern Avis/Akersposten tidlig på 1960-tallet. Derfra var han innom Larvik Morgenavis og Sandefjords Blad, hvor han var frem til 1965. Deretter var han lokaljournalist i Sandefjords Blad hvor han blant annet avslørte den første narkotikaligaen i Norge. På grunn av denne saken fikk han i 1969 jobben som kriminalreporter i VG. Han var nyhetssjef i VG da han i 1978 sluttet for å starte Se og Hør, som etter noen år ble ett av Nordens største ukeblad. Han var konsernsjef i bladforlaget Aller fra 1988 til 2003.  
I 2004 utgav han boka En ramp i rampelyset, som var en ren selvbiografi skrevet like etter hans kones død (2002). Hans neste bok kom i 2006, en utradisjonell kriminalroman med tittel Ulven og den røde hane.Haavik ble flere ganger kritisert for sin og Se og Hørs pågående journalistikk opp mot norske kjendiser. Dette førte til flere rettssaker der bladet ble anklaget for å krenke privatlivets fred. Selv sa Haavik om sin metode at «jeg tok et ja for et ja, og et nei for et kanskje».Fra 2004 til 2008 satt han som medlem av Norsk kulturråd og i 2007 ble han oppnevnt som medlem av Mannspanelet. 
Han ble gift på nytt etter at hans første kone døde i 2002.Knut Haavik var frimurer.


== Referanser ==

 Wikiquote: Knut Haavik – sitater
GBIC

GBIC er en standard for transeivere, vanligvis brukt med Gigabit Ethernet og fibre channel.  Navnet er en forkortelse for "gigabit interface converter".  GBIC er et standard elektrisk grensesnitt og en gigabit ethernet port kan støtte mange forskjellige fysiske overføringsmedier, fra kobber til langdistanse optisk fiber.
Fordelen med GBIC standarden i nettverksutstyr fremfor faste fysiske grensesnitt, er fleksibiliteten. Når flere forskjellige optiske teknologier er i bruk, kan en nettverksadministrator kjøpe GBIC'er ettersom behovet oppstår og ikke på forhånd samtidig med utstyret. Dette senker kostnaden og gir administratoren vesentlig bedre fleksibilitet. På den annen side, hvis man vet hvilke grensesnitt som skal tas i bruk (og spesielt hvis det er kobber) vil det kunne være rimeligere å kjøpe utstyr med den eller de spesielle grensesnittene bygget inn.
GBIC standarder er ikke-proprietær og er definert av SFF Committee i dokumentet # SFF-8053.


== Se også ==
Gigabit Ethernet
SFP
XFP


== Eksterne lenker ==
Finisar GBIC data sheet
Antoine Parmentier

Antoine Augustin Parmentier   (født 17. august 1737 i Montdidier, død 17. desember 1813 i Paris) var en fransk agronom, næringsmiddelforsker og hygieniker. Han er først og fremst kjent for å ha innført poteten til Frankrike.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Parmentier gikk i apotekerlære i sin fødeby og siden i Paris. 20 år gammel ble han farmasøyt i den franske hæren under sjuårskrigen mot Storbritannia og Preussen. Mens han satt i fangenskap i Tyskland oppdaget han kvalitetene poteten har som næringsmiddel.


=== Forskning og utvikling ===
Etter sin retur til Frankrike deltok han i 1771 i en konkurranse arrangert av akademiet i Besançon om erstatning av hvete i framstillingen av brød og skrev en avhandling om poteten som skulle gjøre ham berømt. Han var særlig opptratt med å fremheve potetens verdi som næringskilde for pasienter som led av dysenteri. Hans virke for potetens utbredelse ble belønnet med en pris i 1773. Han forsøkte, under påtrykk fra kong Ludvig XVI, å utvikle dyrkingen av poteten på Sablons-sletta i Neuilly.
For å avhjelpe mangelen på rørsukker anbefalte han blant annet bruk av druesukker. Dette var et prosjekt han ble støttet i av Napoleon, og var aktualisert av fastlandssperringen under den pågående krigen. 
Han interesserte seg også for konservering av mel, vin og melkeprodukter.
Han arbeidet også med mais og opium og anbefalte konservering av kjøtt gjennom kulde.
Hans vitenskapelige arbeider har en bemerkelsesverdig bredde, men han deltok også i samfunnslivet, blant annet ved å bidra til den franske nasjonalforsamlingens forslag til reformer i landbruket. Han gikk inn i det franske vitenskapsakademiet i 1795.
Parmentier ligger begravd på Père Lachaise-kirkegården i Paris.


== Verk (ikke fullstendig) ==
Examen critique de la pomme de terre (1779).
Recherche sur les végétaux nourrissants qui, dans tous les temps de disette, peuvent remplacer les aliments ordinaires (1781).
Économie rurale et domestique. Bibliothèque Universelle des Dames, rue et hotel Serpente, 1788–1797 ; 8 bind.
Traité sur la culture et les usages des pommes de terre, de la patate et des topinambours (1789).
Traité théorique et pratique sur la culture de la vigne, avec l'art de faire le vin, les eaux-de-vie, esprit de vin, vinaigres simples et composés (2 bind., 1801) i samarbeid med Jean-Antoine Chaptal, l'abbé Rozier, og Dussieux
Traité sur l'art de fabriquer les sirops et conserves de raisin (1810).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anne Muratori-Philip: Parmentier, Plon, Paris, 2. utgave, 2006.


== Eksterne lenker ==
santerre.baillet.org, biografi og bibliografi
Tradisjonell metal

Tradisjonell metal er et begrep som har oppstått i nyere tid for å beskrive musikk som er tro til den klassiske formen for heavy metal som oppsto på 1970- og 1980-årene. Tradisjonell metal har også blitt en samlebetegnelse for band etablert etter 2010 som spiller metal av denne typen. De nyere bandene betegnes også som New Wave Of Traditional Heavy Metal forkortet NWOTHM. Band innen sjangeren er for eksempel Wytch Hazel, Traveler, Dracula og Enforcer, for å nevne noen.
Etablerte band som kan betegnes som tradisjonell metal hadde sin storhetstid på 1980-tallet. Band som for eksempel Iron Maiden, Def Leppard, Judas Priest og Saxon hadde sine store gjennombrudd sent i 1970-årene og tidlig i 1980-årene, og flere av de opprinnelige bandene er fremdeles aktive.
Også band som ikke spiller den «tradisjonelle» formen for heavy metal passer under betegnelsen heavy metal, derfor brukes ikke tradisjonell metal nødvendigvis om alle heavy metal-band som ikke tilhører en undersjanger. Et eksempel på dette kan være Metallicas 1990-talls-musikk. 
Moderne heavy metal kan skille seg veldig fra den tradisjonelle heavy metal-stilen og det er derfor viktig å skille disse undersjangerne fra hverandre. Moderne heavy metal er gjerne tyngre og voldsommere enn tradisjonell heavy metal, som ofte har mer melodiske låter. Eksempler på moderne heavy metal band er White Zombie, Fear Factory, Meshuggah og Lamb of God. 


== Tradisjonelle metal-band ==
Accept
Black Sabbath
Deep Purple
Def Leppard
Dio
Dokken
Iron Maiden
Judas Priest
Led Zeppelin
Manowar
Mötley Crüe
Ozzy Osbourne
Quiet Riot
Saxon
Skid Row
Thin Lizzy
Twisted Sister
Van Halen
White Lion
W.A.S.P.


== Se også ==
Kategori:Tradisjonell metal-band
Unni Drougge

Unni Lis Jorunn Drougge (født 1956) er en svensk forfatter og journalist. 
Som åtteåring vant Drougge en nasjonal skrivekonkurranse i Sverige, og som nittenåring startet hun en punkrock-gruppe. Hun begynte etter det å studere psykologi som hun senere tok eksamen i. Hun forfatterdebuterte i 1994 med Jag jag jag og har siden vakt en viss oppsikt med romaner som blant annet Heroine (1998) og Hella Hells bekjennelser (2001). Hun ble kjent for sin særegne, såre og samtidig barske stil. Bøkene hennes er ofte fulle av vågede metaforer kombinert med satire og sosial kritikk.
I en stor demonstrasjon til støtte for Pirate Bay den 18. april 2009 holdt Drougge appellen: «Jeg står helt og holdent bak denne bevegelsen. Jeg er så takknemlig over å få være med. (...) Jeg har tatt del i fildelingsdebatten lenge. Jeg har flere barn som er musikere, og vet at de ikke ville klart å leve av musikken sin hvis det ikke hadde vært for nedlastning.»Hun var gift med forelegger Mats Drougge og har fem barn sammen med ham.


== Referanser ==


== Bibliografi ==
Penetrering (2006)
Lutherska Badet 2003
Hella hells bekännelser 2001
Heroine 1999
Regnbågens tid 1998
Andra sidan Alex 1997
Slyngstad Events 1996
Jag, jag, jag 1994 (debut)


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Unni Drougge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Randi Noyes

Randi Bråten Noyes (født 1947) er en norsk forfatter, foredragsholder og coach. Hun er blant annet kjent for selvhjelpsboka Kunsten å lede seg selv (1991). Boka er oversatt til flere språk og kom i norsk utgave i 1995. En omskrevet engelskspråklig versjon fra 2001 fikk andreprisen i kategorien ledelse/business under "Book of the Year"-kåringen i USA i 2002. Hun var i den forbindelse gjest i Skavlands talkshow Først og sist på NRK.Noyes bodde i USA fra 1969 til 1991.


== Referanser ==
Norra Ängby

Norra Ängby er en bydel i Västerort i Stockholm kommune. Bydelen ligger i Bromma bydelsområde, og grenser til Bromma Kyrka, Riksby, Åkeshov, Nockebyhov, Södra Ängby, Blackeberg, Råcksta og Beckomberga.
Området ble utbygd på begynnelsen av 1930-tallet. 


== Se også ==
Södra Ängby
Södra Ängby

Södra Ängby er en bydel i Västerort i Stockholm kommune. Bydelen ligger i Bromma bydelsområde, og grenser til Blackeberg, Norra Ängby og Nockebyhov.
Södra Ängby utgjør sannsynligvis verdens største og mest enhetlige funksjonalistiske villaområde. Det ble utarbeidet en detaljplan for området i 1933 for 525 tomter, og området ble utbygd i perioden 1933–1940. Siden gjerder ikke er tillatt, har området fått karakter av en stor, sammenhengende park. 95 prosent av villaene har tegninger som er signert Edvin Engström. 
Tunnelbanens grønne linje stanser ved stasjonene Islandstorget og Ängbyplan.
I den vestlige delen av bydelen ligger Judarskogens naturreservat.


== Se også ==
Norra Ängby


== Eksterne lenker ==

(sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Södra Ängby
Brandengen skole

Brandengen skole ble tegnet av arkitekt Arnstein Arneberg, og tatt i bruk i mai 1914. Den ligger ved Rundtom på Strømsø i Drammen, med Tegleverkstomta (Tegger'n på folkemunne) som nærmeste friområde. Det er en barneskole som i mars 2004 hadde ca. 380 elever fra 1. til 7. klasse.

 Brandengen skole har sin tvilling i den nå nedlagte Fjellheim skole på den andre siden av Drammenselva. De to skolebygningene ble oppført samtidig og er praktisk talt identiske.


== Benjaminprisen ==
Brandengen skole ble tildelt Benjaminprisen i 2014.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Bällsta

Bällsta er en bydel i Västerort i Stockholm kommune. Den tilhører Bromma bydelsområde, og grenser til bydelene Sundby, Bromsten, Mariehäll, Riksby, Bromma Kyrka og Eneby.
Bebyggelsen domineres i dag av små trehus oppført på 1940-tallet. Husene ligger regelmessig plassert med langsidene langs gaten. Byplanen har lange, rette gater. Hagene og beplantningene langs gatene er viktige innslag i miljøet. Siden tomtene er mindre enn 1000 m² er det ikke foretatt fradelinger, slik at området har beholdt sin karaktert. I Stockholms oversiktsplan er Bällsta angitt som verdifullt kulturmiljø.
I bydelen ligger travbanen Solvalla, som ble innviet i 1927.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bällsta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Solvalla

Solvalla er Sveriges største travbane. Den ligger i bydelen Bällsta i Stockholm. Her arrangeres årlig Sveriges største travløp, Elitloppet.


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Solvalla – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Francisco León de la Barra

Francisco León de la Barra (født 16. juni 1863, død 23. september 1939) var en meksikansk politiker og diplomat, utdannet fra Universidad Nacional.
Han arbeidet som ambassadør i Belgia og i flere stater i Sør-Amerika. Mellom den 25. mai og den 6. november 1911 var han president i Mexico. Noen år senere emigrerte han til Europa.


== Referanser ==
Stein Winge

Stein Winge (født 1940) er en norsk skuespiller og teaterregissør. Han har i hovedsak befattet seg med teater, men har også hatt noen biroller på film, samt gjort noen TV-opptredener. I 2010 spilte han en av hovedrollene i den prisbelønte miniserien Koselig med peis. På teater har han satt opp en rekke forestillinger av Shakespeare.


== Regissør ==
Winge er utdannet skuespiller, men gikk raskt over til regi. Han ble først kjent gjennom en oppsetning av Shakespeares Hamlet på Trøndelag Teater i 1972. Han var fast ansatt regissør på Nationaltheatret i perioden 1971–1976. Etter det regisserte han en rekke oppsetninger på Den Nationale Scene.
Han har satt opp forestillinger, hovedsakelig av Shakespeare (Hamlet, Richard II, Richard III, King Lear og Othello), Goethe, Tsjekov, greske tragedier og nesten samtlige av Ibsens verker. Han er også en sterk fortolker av samtidsverk som Merlin (Tankred Dorst), Tiden og rommet (Botho Strauß) og Døden og piken (Ariel Dorfman). Han har arbeidet på samtlige norske teatre, vært teatersjef på Nationaltheatret og laget flere TV-produksjoner, og han har regissert flere skuespill på Los Angeles Theatre Centre. Han har hatt oppsetninger i flere byer i Europa.
Gjennom en 30-årsperiode har han regissert mer enn 150 oppsetninger innen opera og teater. Han er tidligere kunstnerisk leder for Torshovteatret, og var teatersjef på Nationaltheatret fra 1990 til 1992. Fra 1999 var han sjefregissør på Den Norske Opera. Han satte opp der opp La traviata i 2003 og Barabbas i 2004. Til Ibsenfestivalen 2006 hadde han regien på Ibsens Når vi døde vågner. I 2007 instruerte han Stiklestad-spelet. 16. august 2008 var det premiere på operaen Tosca på OscarsborgOperaen med Stein Winge som regissør. Winge var med på å etablere OscarsborgOperaen i 1998. Han var også regissør for Wolfgang Amadeus Mozarts opera Tryllefløyten, som ble oppført på OscarsborgOperaen i 1998.


== Priser og nominasjoner ==
Winge har vunnet flere priser og er utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. 
For sin innsats i teatret har han blitt belønnet med Heddaprisen to ganger.
I 2012 ble han nominert fra Europa til den internasjonale Emmy-prisen for beste mannlige skuespiller. Han ble nominert for en av hovedrollene i TV-serien Koselig med peis fra 2010.


== Privatliv ==
Winge var gift med skuespilleren Kari Onstad fra 1964 til hennes død i 2020. Han er far til skuespiller Julie Winge, komponist Sigurd Nikolai Winge og skuespiller Viktoria Winge. Han er sønn av kunstneren Sigurd Winge og den tidligere skuespilleren Eva(Aagot) Winge, født Evang (1904–1979).I 2005 ble han intervjuet og portrettert i TV 2s portrett-serie Tonje Steinsland møter… 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stein Winge på Internet Movie Database 
(no) Stein Winge hos Nationaltheatret 
(no) Stein Winge hos Sceneweb 
(sv) Stein Winge i Svensk Filmdatabas 
(da) Stein Winge på Filmdatabasen 
(da) Stein Winge på Scope 
(fr) Stein Winge på Allociné 
(en) Stein Winge på AllMovie 
(en) Stein Winge hos The Movie Database 
(no)  Stein Winge hos Filmweb
Eneby

Eneby er en bydel i Västerort i Stockholm kommune. Den tilhører Bromma bydelsområde, og grenser til bydelene Beckomberga, Sundby, Bällsta, Riksby og Bromma Kyrka.
Alkalireaksjon

Alkalireaksjon er en betegnelse på en nedbrytningsmekanisme i betongkonstruksjoner. Alkalireaksjon (AAR) er en kjemisk-fysisk prosess. Ved AAR reagerer alkaliioner i betongens sementpasta med kvarts i reaktive bergarter og det dannes et reaksjonsprodukt (alkaligel) som sveller ved vannopptak. Volumøkningen som svellingen medfører kan i sin tur medføre at sementpastaens strekkfasthet overskrides og betongen sprekker opp. Riss forårsaket av alkalireaksjoner danner gjerne et nettverk, og møtes i såkalt trebeinsmønster (krakeleringsriss).For at en alkalireakson skal finne sted må en ha tilgang på reaktivt tilslag, alkalier og vann. Alkalier finnes i sementen, men kan og komme fra andre bestanddeler i betongen eller tilføres utenfra. For at en bergart skal være reaktiv må den inneholde kvartspartikler som kan reagere med alkalier. En kvartsholdig bergart er ikke det samme som at den er reaktiv. For at kvarts skal være reaktiv må partiklene være tilstrekkelig små, eller omdannede.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alkali silica reactions – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bråtane-saken

Bråtane-saken sikter til et langvarig norsk erstatningsøksmål i forbindelse med et barn som ble alvorlig skadet etter en bilulykke. Saken gjaldt Katrine Bråtane (født 1979 i Risør) som 11 år gammel ble invalidisert etter å ha blitt påkjørt av en lastebil under en ridetur høsten 1990. Hun ble varig lammet fra skuldrene og ned og venstre ben ble amputert. Saken endte i Høyesterett. 
Bråtane og hennes foreldre måtte kjempe i elleve år før hun vant fram med kravet mot forsikringsselskapet Storebrand (If) i 2002. I 1991 fikk hun tilbud om erstatning på 250 000 kroner for merutgifter i forbindelse med ulykken, men avslo. Tilbudet ble økt til 870 000 kroner i 1996, senere til 2 millioner, før hun ble tilkjent 4,5 millioner i Holt herredsrett i 2000. Etter at dommen fra herredsretten ble anket, avgjorde Agder lagmannsrett at Bråtane skulle tilkjennes 10 millioner kroner i erstatning fra forsikringsselskapet. If anket saken til Høyesterett som i 2002 ble tilkjente Bråtane 11,1 millioner kroner i erstatning, noe som til da var norgeshistoriens største erstatning.Hun ble i 2002 kåret til «Årets navn» i Dagbladet.Bråtane utdannet seg senere som prest og i 2006 tiltrådte hun i en 50 % stilling som sykehusprest ved Sunnaas.


== Referanser ==
Höglandet

Höglandet er en bydel i Västerort i Stockholm kommune. Den tilhører Bromma bydelsområde.
Bebyggelsen ble hovedsakelig oppført på 1920- og 30-tallet. Området ble en bydel i 1934.
Mia Hundvin

Mia Terese Hundvin (født 1977) er en norsk TV-produsent og tidligere håndballspiller. Hun spilte på landslaget fra 1998 til 2006. Under denne tiden spilte hun 72 landskamper og scoret 174 mål, og var med på å ta gull i EM 1998, VM 1999 og bronse under Sommer-OL 2000 i Sydney.Hun har også gjort en del TV-oppdrag, blant annet var hun i 2009 sporadisk paneldeltaker i NRKs debattprogram Trygdekontoret og deltaker i TV 2s Camp Senkveld (som var en del av Senkveld med Thomas og Harald). Hun har også arbeidet innen TV-produksjon, blant annet som produsent for produksjonsselskaper som Feelgood og Funkenhauser.Hundvin har også vært spaltist for Dagbladet og VG Helg. I tillegg har hun vært ekspertkommentator på TV 2 og for NRK (blant annet under OL i London i 2012).I 2020 var hun deltaker i kjendisutgaven av 71 grader nord.


== Privatliv ==
Hundvin fikk mye medieomtale da hun i 2000 inngikk partnerskap med den danske håndballspilleren Camilla Andersen. I 2003 tok forholdet slutt og hun ble senere samme år sammen med snøbrettkjøreren Terje Håkonsen. Sammen med ham fikk hun to barn. Forholdet med Håkonsen tok slutt etter en del år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mia Hundvin på Internet Movie Database 
(en) Mia Hundvin – Olympics.com 
(en) Mia Hundvin – Olympic.org 
(en) Mia Hundvin – Olympedia 
(en) Mia Hundvin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mia Hundvin – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Mia Hundvin – Det europeiske håndballforbundet (EHF) 
(en) Mia Hundvin – Norges Håndballforbund