jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
DNT Sunnmøre

DNT Sunnmøre (tidligere Ålesund-Sunnmøre Turistforening, ÅST) ble stiftet 26. april 1889 i Rådhussalen i Ålesund. Foreningen vedlikeholder og merker stier, og eier og driver turisthytter i området, foreningen har per 2020 tretten (fjorten) hytter. DNT Sunnmøre har mye av sin aktivitet i Tafjordfjella, og har dessuten tre hytter i Sunnmørsalpene. DNT Sunnmøre er medlem av Den Norske Turistforening.


== Bakgrunn ==
Det viktigste arbeidet den første tiden etter stiftingen var å bedre kommunikasjonen på Sunnmøre. Et av de første tiltakene var vei fra Tafjorden opp til Muldal og til utsiktspunktet ved Muldalsfossen. Kristofer Randers reisehåndbok for Sunnmøre ble utgitt i 1890 på anmodning fra ÅST. Randers-boka var Norges først reisehåndbok.I årene 1895 til 1904 er det uklart om foreningen var i virksomhet, og etter brannen i Ålesund i 1904 var det ingen virksomhet før 1908 da foreningen ble konstituert på nytt. Etter nykonstitueringen hadde den også som formål å fungere som reiselivslag. Fra 1911 til 1922 lå virksomheten igjen nede. Etter gjenopplivingen i 1922 var et viktig mål å få bygget en hytte i Tafjordfjellene mellom Tafjord og Raumabanen. Materiale til Pyttbua, ÅSTs første hytte, ble anskaffet i Tafjord og fraktet den lange veien med båt til Åndalsnes, tog til Stuguflåten og med hest til tomten nedenfor Puttegga. I 1926 overtok foreningen Friisbua, nå erstattet av Torsbu, som drives av DNT Oslo. Patchellhytta ble oppført i 1927 etter inititativ av C.W. Patchell og donert til ÅST i 1931, Patchell ble senere æresmedlem. Hytta Vakkerstøylen ble til i 1928 ved at en gammel stue ble flyttet fra Verma i Romsdalen til Ulvådalen. Hytta på Reindalsseter ble oppført i 1936 med prefabrikerte materialer fraktet opp fra Tafjord. Materialene skal ha blitt lastet om 33 ganger før de var fremme ved tomten i Reindalen (Tafjord). ÅST kjøpte Jakobgarden i Nedste Rødal og ble dermed en stor grunneier i Reindalen og i fjellviddene rundt. Jakobgarden ble neddemt ved oppføringen av Zakariasdammen. Fokhaugstova i Stordalen var en anleggsbrakke for en vei som ikke ble bygget, overtatt 1947, gikk ut av drift i 2004. Kaldhusseter ble oppført i 1958 og fungerer i dag som utleiehytte. I 2020 åpnet ei ny selvbetjeningshytte på samme tomt. Like ved Veltdalshytta gjenreiste i 1990 Joachim Rønneberg Fieldfarehytta brukt av Operasjon Fieldfare under andre verdenskrig.


== Hytter ==

Reindalseter (1936) i Tafjordfjella
Jakobselet i Reindalen, Tafjordfjella
Danskehytta (åpnet 1995) - oppført med midler innsamlet i Danmark. i Tafjordfjella/Skjåk
Kaldhusseter selvbetjent
Kaldhusseter utleiehytte
Patchellhytta i Sunnmørsalpene/Stranda
Pyttbua (1925) i Tafjordfjella
Runde fyr (fra 2002) i Herøy
Tjønnebu i Norddal
Tyssenaustet (1934) i Ørsta
Vakkerstøylen i Tafjordfjella/Rauma
Velleseter i Sykkylven
Veltdalshytta i Tafjordfjella
Fieldfarehytta i Tafjordfjella (ved Veltdalshytta)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Bot

En bot er en straffereaksjon der den siktede pålegges å betale et bestemt beløp til det offentlige.Bøter er Norges mest brukte straffemetode, og kan pådømmes både av retten og ilegges av påtalemyndigheten (sistnevnte som et forelegg). Av 312 281 straffereaksjoner i Norge i 2009 utgjorde de forenklede foreleggene 234 032, foreleggene 55 393 og bøter ved dom 2 235. Til sammenligning var antallet reaksjoner i form av ubetinget fengsel 7 717.De fleste småsaker i Norge blir avgjort uten rettergang og dom ved at den skyldige vedtar et forelegg. I et forelegg blir det også vedtatt en subsidiær fengselsstraff, som den bøtelagte må sone dersom han eller hun ikke har mulighet til å betale boten. Hvis den siktede hevder seg uskyldig kan han eller hun nekte å vedta forelegget, og saken må da inn for retten. Et vedtatt forelegg har samme virkning som en dom.En bot må ikke forveksles med et gebyr, da sistnevnte formelt sett ikke regnes som straff. Gebyrer brukes i de minst alvorlige lovbruddene, som for eksempel feilparkering, overlasting av kjøretøy og enkelte andre mindre brudd på vegtrafikkloven.I kongelig resolusjon av 10. juni 1910 og Stortingsbeslutning av 12. april 1918 ble byene og Aker kommune tilstått 20 % av bøtene de inndrev, som godtgjørelse for inndrivelsen. Fra 1. januar 1937 bortfalt denne inntekten.


== Se også ==
Bøtetjeneste


== Referanser ==
Daniel Brühl

Daniel César Martín Brühl González Domingo, kjent som Daniel Brühl, (født 16. juni 1978 i Barcelona, Spania) er en tysk skuespiller.
Daniel Brühl er sønn av den tyske skuespilleren Hanno Brühl og en lærerinne fra Catalonia (Spania). Familien flyttet til Köln kort etter hans fødsel. Han begynte som skuespiller i ung alder, og fikk sitt internasjonale gjennombrudd i 2003 som Alex i Good bye, Lenin!. Han bor i Berlin sammen med skuespillerinnen Jessica Schwartz, som han er forlovet med.
I 2013 spilte han to historiske personer i engelskspråklige filmer, Niki Lauda i Rush og Daniel Domscheit-Berg i The Fifth Estate.


== Filmografi (utvalg) ==
The Alienist (2018)
God Particle (2017)
Captain America: Civil War (2016)
The Fifth Estate (2013)
Rush (2013)
Inglourious Basterds (2009)
Ein Freund von mir (2006)
Joyeux Noël (2005; En dag uten krig)
The Edukators (2004)
Farland (2004)
Ladies in Lavender. (2004)
Was nützt die Liebe in Gedanken (2004)
Good bye, Lenin! (2003)
Elefantenherz (2002)
Nichts bereuen (2001)
Das Weisse Rauschen (2001)
Schlaraffenland (1999)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Daniel Brühl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Daniel Brühl på Internet Movie Database 
(sv) Daniel Brühl i Svensk Filmdatabas 
(da) Daniel Brühl på Filmdatabasen 
(da) Daniel Brühl på Scope 
(fr) Daniel Brühl på Allociné 
(en) Daniel Brühl på AllMovie 
(en) Daniel Brühl hos Turner Classic Movies 
(en) Daniel Brühl hos Rotten Tomatoes 
(en) Daniel Brühl hos The Movie Database 
(en) Daniel Brühl på Discogs 
(en) Daniel Brühl på MusicBrainz 
Daniel Brühl på Instagram
Steeleye Span

Steeleye Span er en engelsk folkrock-gruppe startet i 1970 av Ashley Hutchings, Maddy Prior og Tim Hart etter at Ashley hadde forlatt Fairport Convention på grunn av musikalske uenigheter. Originalbesetningen bestod av Terry Woods, Gay Woods, Tim Hart og Maddy Prior, men rakk aldri å spille live, kun gi ut debutalbumet Hark! The Village Wait.
Som Fairport Convention har bandet over tiden vært preget av store utskiftninger, ikke minst har personer som har gitt seg ofte kommet tilbake. Sentrale medlemmer har vært Martin Carthy, Peter Knight og Rick Kemp. Steeleye Span var sammen med Fairport Convention den mest betydningsfulle folkrockgruppa i England. Selv om Steeleye Span også brukte elektriske instrumenter (gitar, bass, dulcimer) var deres tidligere LP-er nærmere folkemusikktradisjonen enn Fairport Convention gjorde.
Etter innspilling av den tredje LP-en forlot Hutchings gruppa og startet Albion Country Band. I 1972 utga gruppa LP-en Below the Salt som hadde et mer elektrisk lydbilde en de tidligere platene, men først på den sjette LP-en Now We Are Six inngikk trommer i lydbildet.    
Maddy Prior var med i Steeleye Span helt frem til 1997, og har turnert med bandet igjen fra 2002 til 2016. Bandet eksisterer fortsatt.


== Diskografi ==
Hark! The Village Wait (1970)
Please to See the King (1971)
Ten Man Mop, or Mr. Reservoir Butler Rides Again (1971)
Below the Salt (1972)
Parcel of Rogues (1973)
Now We Are Six (1974)
Commoner's Crown (1975)
All Around My Hat (1975)
Rocket Cottage (1976)
Storm Force Ten (1977)
Live at Last! (1978)
Sails of Silver (1980)
Back in Line (1986)
Tempted & Tried (1989)Below The Salt og A Parcel Of Rogues regnes som bandets beste skiver.
Gruppa hadde en hit med låta «Gaudete», men den kanskje mest kjente låta er «All Around My Hat». Denne spilles av og til på VH1 den dag i dag.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Steeleye Span – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Steeleye Span på Discogs 
(en) Steeleye Span på MusicBrainz 
(en) Steeleye Span på Spotify 
(en) Steeleye Span på Songkick 
(en) Steeleye Span på Last.fm 
(en) Steeleye Span på AllMusic
Blokkskrift

Blokkskrift er en typografisk betegnelse på en stor form av antikvaskrift. I forbindelse med håndskrift brukes betegnelsen om håndskrevne versaler.
Galina Kukleva

Galina Aleksejevna Kukleva, ru. Галина Алексеевна Куклева (født 21. november 1972 i Isjimbaj, Basjkiria) er en russisk tidligere skiskytter.
Under Vinter-OL 1998 i Nagano vant Kukleva gull på 7,5 km, og var med på det russiske stafettlaget som tok sølv. Fire år senere, under Vinter-OL 2002 i Salt Lake City, var hun med på å ta bronse på stafetten.
Fra VM har hun sølv i fellesstart fra 2000, i tillegg til gull på stafett i 2000, 2001 og 2003, sølv i 1999 og bronse i 1997. I løpet av karrieren vant hun 9 verdenscuprenn før hun la opp i 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Galina Kukleva – Olympedia 
(en) Galina Kukleva – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Galina Kukleva – IBU
Nanaimo

Nanaimo er den nest største byen på øya Vancouver Island i provinsen Britisk Columbia i Canada og har et innbyggertall på om lag 88 000 (2011). Byen ligger på østkysten av øya og er en havneby. Nanaimo er oppkalt etter Snuneymuxw-folket.
Det er fergeforbindelse fra Nanaimo til Vancouver samt til en lang rekke mindre øyer i sundet Georgia Strait mellom Vancouver Island og fastlandet.
Jazzpianisten, vokalisten og låtskriveren Diana Krall er født i Nanaimo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Nanaimo, British Columbia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Arne Samuelsen

Arne Samuelsen (født 10. mars 1950) er en norsk maler. Han har utdannelse fra Westerdals reklameskole og Kunstakademiet. Samuelsen har særlig malt landskapsmotiver med surrealistiske elementer, men også arbeidet med scenografi for danseteater og illustrert flere bildebøker, blant annet Drømmereise fra 1989 med egen tekst. Han mottok Kulturdepartementets bildebokpris i 1986 for Gutten som ville eie snøen med tekst av Dag Larsen.
Arne Samuelsen er innkjøpt av blant annet Norsk kulturråd, Norges Bank, Riksgalleriet og Nasjonalgalleriet – samt Museet for samtidskunst der han er representert med tre malerier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon fra Kunstnernes informasjonskontor
Khmer (album)

Khmer er et album av Nils Petter Molvær, utgitt i 1998. Albumet blir regnet som et banebrytede album innenfor elektronisk pop og jazz. Det var det første albumet hvor elementer fra disse begge musikkretningene ble ført sammen og en ny musikkretning oppsto.
Albumet er basert på samplede og kunstig genererte lyder, støttet av rytmer fra house og drum'n'bass. Rytmene er ikke generert av en synthesizer, men spilles på akustiske trommer, ofte i et svært langsomt tempo.


== Stykker ==
«Khmer» – 4:59
«Tløn» – 7:52
Felles spor – 5:50
«Access»
«Song of Sand I»
«On Stream» – 5:01
«Platonic Years» – 6:33
«Phum» – 3:39
«Song of Sand II» – 6:10
«Exit» – 2:42


== Musikere ==
Nils Petter Molvær – trompet, elektrisk gitar, bassgitar, perkusjon, sampling
Eivind Aarset – elektrisk gitar, effekter, ambient
Ulf W. Ø. Holand – sampling
Morten Mølster – elektrisk gitar
Roger Ludvigsen – akustisk gitar, perkusjon, dulcimer
Rune Arnesen – trommer
Reidar Skår – sampling, keyboards


== Se også ==
Fond for utøvende kunstnere
NOPA


== Kilder ==

(en) Khmer (album) på Discogs


== Eksterne lenker ==
(en) Khmer på MusicBrainz 
(en) Khmer på Spotify
Marskalk

Marskalk (fra tysk stallmester, av tysk marah, «merr» og scalc «tjener») betyr i militær sammenheng «feltherre» og betegner den øverste generalen i en hær og i noen tilfeller flyvåpen. Ved et hoff er det tittelen til den eller en av de øverste embetsmenn.


== Rettsmyndighet ==

Marskalk (engelsk marshal) er også en tittel på rettshåndhever (politi) i enkelte byer i USA og andre steder, også som en del av tittel i sammensetninger som Provost-Marshal o.a. En marskalk er utnevnt av byens ledelse (bystyre eller magistrat).
Marskalk kunne også være æresvakt ved en kiste under en begravelse. Skikken er ikke vanlig lenger. Marskalkene, det var alltid to, var vanligvis nære venner eller kolleger av nærmeste pårørende.


== Se også ==
Marskalk av Frankrike
U.S. Marshals Service
Sheriff
LOT

LOT kan referere til:

Larvik og Omegns Turistforening
Lillehammer og Omland Turistforening
LOT Polish Airlines


== Se også ==
Pekerside for Lot
Sot

Sot dannes ved forbrenning når det er et overskudd av karbon (brensel). Sot består 80-90 % av karbon, resten er hydrogen.


== Dannelsen av sot ==
Prosessen som danner sot skjer i flere steg. Først skjer en nedbrytning av brenselet til alkyner. Disse polymeriseres så til polysykliske aromatiske hydrokarboner (PAH). Deretter kondenseres partiklene til sist og vulkaniseres til sotpartikler.
Harpoon

Harpoon kan være flere ting:

Sjømålsmissilet Harpoon
Krigsspillet Harpoon
Harpoon (missil)

Harpoon er et amerikansk sjømålsmissil.  Det ble opprinnelig utviklet av McDonnell Douglas for den amerikanske marinen, men har senere blitt tatt i bruk av mange land. Det blir nå produsert av Boeing Integrated Defense Systems etter sammenslåingen av McDonnell Douglas og Boeing i 1997.
Harpoon kom først i tjeneste i 1977 til bruk på skip. Det ble også utviklet versjoner for bruk fra fly og undervannsbåter. I 2004 passerte produsenten Boeing Integrated Defense Systems 7 000 leverte missil.


== Varianter ==
Harpoonmissilet ble utviklet for å kunne brukes fra flere forskjellige plattformer. AGM-84 for fly, RGM-84 for skip og UGM-84 for ubåter.


=== Harpoon Block I ===
RGM-84A/AGM-84A/UGM-84A: Block IA – Første serieversjon
UGM-84B: Modifisert versjon for Royal Navy med betegnelsen GWS-60
RGM-84C/AGM-84C/UGM-84C: Block IB – oppgradert navigasjonsprogramvare
RGM-84D/AGM-84D/UGM-84D: Block IC – oppgradert og med lengre rekkevidde
AGM-84E (SLAM): Block IE – Stand-off Land Attack Missile. Dette er egentlig et nytt missil for bruk mot mål på land.
RGM-84F/AGM-84F: Block ID – tyngre og lengre for mer drivstoff og lengre rekkevidde. På grunn av dette ble det ikke laget noen versjon for undervannsbåter av denne varianten.
RGM-84G/AGM-84G/UGM-84G: Block IG – oppgradert versjon av Block IC
AGM-84H (SLAM-ER): oppgradert versjon av Block IE


=== Harpoon Block II ===
Utviklingen av Block II varianten begynte i 1996 som Harpoon 2000. Den amerikanske marinen har ikke bestilt missiler av denne typen som blant annet er utrustet med GPS for bedre navigasjon 

RGM-84L/AGM-84L: Eksportversjon for blant annet Egypt, Sør-Korea og Taiwan.


=== Harpoon Block III ===
RGM-84M/AGM-84M: Block III – oppgradert versjon under utvikling. Den blir satt i tjeneste fra 2011.


== Se også ==
Exocet – et fransk missil i samme klasse.


== Eksterne lenker ==
Offisiell sie fra produsenten – besøkt 8. juni 2008
Designation-systems.net – besøkt 8. juni 2008
Harpoon (spill)

Harpoon er et brettspill utviklet av Larry Bond og et videospill basert på brettspillet.  Det simulerer moderne sjøkrig, og legger stor vekt på realisme.


== Eksterne lenker ==
Harpoon History Arkivert 23. desember 2005 hos Wayback Machine. - tidslinje for Harpoon (engelsk)
AGSI Arkivert 15. januar 2013 hos Wayback Machine. – utviklerne av videospillet (engelsk)
AGSI sin wiki (engelsk)
Harpoon HQ Arkivert 14. mai 2020 hos Wayback Machine. – fanside med scenarier og diskusjonsforum (engelsk)
OLW

OLW er et varemerke tilhørende Orkla Brands Nordic, en forretningsenhet i Orkla Brands. Under OLW-merket markedsføres snacks, potetgull, nøtter og dipp. OLW ble grunnlagt i 1967, men det tidligere moderselskapet Wasabröd ble grunnlagt i 1919.
Produksjonen foregår i Filipstad i Värmland, der jobber det 110 personer. Hovedkontoret ligger i Solna i Stockholm.
Navnet OLW er et akronym for Old London Wasa, navnet som oppsto da Wasabröd gikk sammen med Borden Foods i 1967 (Bordens fabrikk i New York het Old London). I 1973 ble navnet endret til kun OLW.


== Eierhistorikk ==
I 1989 solgte Wasabröd halve OLW til AB Chips, markedsleder på det finske potetgullmarkedet, og dannet et joint venture-foretak.
I 1999 solgte Wasabröd resten av selskapet til ålandske Chips ABP (tidl. AB Chips) og foretaket ble fullt og helt ålandsk.
I juni 2005 solgte Chips ABP hele OLW til det norskeide Orkla ASA.


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted
Punerne

Punerne var fønikere, et semittisk folk som hadde slått seg ned i Karthago, nær Tunis i Nord-Afrika og på sørkysten av Hispania.
Karthago la under seg andre puniske byer i Nord-Afrika da Fønikia ble innlemmet i Perserriket i det sjette århundret f.Kr.. I det tredje århundret hadde Karthago kontrollen over nordkysten av Afrika, fra Syrtis Maior til Gibraltar, sør- og østkysten av Hispania, Korsika, Sardinia og Sicilia.
Jordbruk var punernes viktigste næringsvei. De er kjent for å ha vært flinke handelsfolk, særlig rundt det vestlige Middelhav, som de betraktet som sitt hav. Denne oppfatningen er man ikke lenger sikker på, da arkeologiske funn viser at størstedelen av de puniske bosetningene er ved innlandet, og ikke ved kysten, der det naturlig skulle ha vært hvis de var handelsfolk av en stor skala.
Punerne var flinke sjøkrigere, og de hadde en stor flåte. Hæren forøvrig bestod av leiesoldater og var meget effektiv. Punerne var lenge allierte med romerne, men på grunn av krigen mot Pyrrhos ble alliansen senere brutt. Punerne ble drevet bort fra Sicilia, Sardinia og Korsika under den første punerkrigen. Under den andre punerkrig, klarte punerne nesten å invadere Roma. På grunn av deres geniale general Hannibal, som var uslåelig i slag, klarte de nesten å knekke den romerske hær. Men på grunn av romernes tallmessige overlegenhet, ble Hannibal til slutt utmattet.
Punerne og Karhago ble rasert under den tredje punerkrig, da romerne bestemte at Karthago skulle flyttes 15 km inn i landet. På grunn av dette ble byen lagt totalt i ruiner. I tillegg ble den forbannet og innbyggerne ble enten drept eller tatt som slaver. Territoriet ble etter dette en romersk provins


== Litteratur ==
Qviller, Bjørn Romersk politisk kultur og sosiologisk historie Cappelen Akademiske Forlag 1999
Bandeirantes

Bandeirantes (fra portugisisk flagg) var betegnelsen på deltakere i Bandeiras-ekspedisjonene som oppdaget og utforsket det indre av Brasil i kolonitiden. Flertallet av disse ekspedisjonene hadde utgangspunkt i delstaten São Paulo og formålet var som oftest å finne gull og andre verdifulle mineraler. Disse ekspedisjonene førte også til at den portugisiske kolonien Brasil ble betraktelig større enn det som opprinnelig var avtalt med Spania i Tordesillastraktaten.
Sissel Gjersum

Sissel Gjersum (født 26. juni 1949) er en norsk illustratør og designer. Hun har arbeidet med egne bilder, og også uroer, men er særlig kjent for fargesterke malerier til bildebøker for barn, blant annet sin egen Bellas reise fra 1995. I 1993 mottok hun Brageprisen for Garnnøstet som forsvant med tekst av Else Færden. 
Sissel Gjersum er gift med tegneren Morten M. Kristiansen. De bor i Rolfsbukta i Bærum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Sissel Gjersum i BIBSYS


=== Bokillustrasjoner fra 1990-tallet (utvalg) ===
Digitalkopi av Ragnar Frislid: Dyr om natten (Tiden, 1990)
Digitalkopi av Gro Strøm og Sissel Gjersum: Malte (Tiden, 1991)
Digitalkopi av Gro Strøm og Sissel Gjersum: Malte og Jule-engelen (Tiden, 1993)
Digitalkopi av Ord av Hans Børli (Aschehoug, 1993)
Digitalkopi av Else Frogner Henden: Tussetina (Samlaget, 1994)
Digitalkopi av Sissel Gjersum: Bellas reise (Bonnier Carlsen, 1995)
Bildeeksempler fra Bellas reise (1995)
Digitalkopi av Else Færden: Klovnen og jenta (Bonnier Carlsen, 1995)
Digitalkopi av Tor Åge Bringsværd: Medusa (Gyldendal Tiden, 1998)
B.S. Ingemann

Bernhard Severin Ingemann (født 28. mai 1789 i Torkilstrup, død 24. februar 1862 i Sorø) var en dansk salmedikter og forfatter av historiske romaner.
Ingemann arbeidet ved Sorø Akademi, der han var lektor i dansk språk og litteratur. Bl.a. skrev han Morgensalmer til Brug for Eleverne i Sorøe Academies Skole (1822) og Morgensange for Børn (1837).
De mange salmene for barn gjorde ham særlig kjent, bl.a. «Nu titte til hinanden», «I Østen stiger solen op», «Julen har bragt velsignet bud» og «Dejlig er jorden». Kritikeren Georg Brandes sa om Ingemanns sanger: «Hans morgen- og aftensange er uforgængelige».

Ingemann mottok et gullhorn på sin 70-års fødselsdag som en gave fra danske kvinner. Det ble stjålet fra museet på Frederiksborg i 1970, men dukket opp på en auksjon i Nederland i 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bernhard Severin Ingemann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Digte, bibliografi m.m. i Kalliope
B.S. Ingemann Selskabet
(da) B.S. Ingemann på bibliografi.dk
(en) B.S. Ingemann på Internet Movie Database
Bitches Brew

Bitches Brew regnes for å være det albumet som dannet grunnlaget for musikksjangeren fusion. 
Miles Davis og Teo Macero redigerte opptakene drastisk etter at de var innspilt, bla. ved bruk av båndsløyfer, gjentakelser og blanding av forskjellige opptak. På denne måten oppnådde de et klangbilde som til da hadde vært ukjent. Musikken traff tidens smak, og det ble Davis' første gullplate.


== Sporliste ==
«Pharaoh's Dance» – 19:58 (21. august)
«Bitches Brew» – 27:00 (19. august)
«Spanish Key» – 17:27 (21. august)
«John McLaughlin» – 4:24 (19. august)
«Miles Runs the Voodoo Down» – 14:02 (20. august)
«Sanctuary» – 19:53 (19. august)
«Feio» – 11:49 (28. januar, bare på CD-versjonen)


== Musikere på alle opptak ==
Miles Davis – trompet
Wayne Shorter – sopransaksofon
Bennie Maupin – bassklarinett
Joe Zawinul – elektrisk piano
Chick Corea – elektrisk piano
John McLaughlin – gitar
Dave Holland – kontrabass (el-bass den 20. august)
Harvey Brooks – el-bass (ikke den 28. januar)
Jack DeJohnette – trommer


=== 19. august 1969 ===
Lenny White – trommer
Don Alias – congas
Jumma Santos – perkusjon


=== 20. august 1969 ===
Jumma Santos – congas


=== 21. august 1969 ===
Larry Young – elektrisk piano
Lenny White – trommer
Don Alias – congas
Jumma Santos – perkusjon


=== 28. januar 1970 ===
ikke på den opprinnelige LP-en

Billy Cobham – trommer
Airto Moreira – perkusjon


== Eksterne lenker ==
(en) Bitches Brew på Discogs 
(en) Bitches Brew på MusicBrainz 
(en) Bitches Brew på Spotify 
(en) Bitches Brew på AllMusic
Christian Magnus Sinding-Larsen

Christian Magnus Falsen Sinding-Larsen 
(født 17. april 1866 i Kristiania, død 12. februar 1930 i Oslo) 
var en norsk lege, kjent for sine bidrag til kirurgisk behandling tuberkulose og for utviklingen av Rikshospitalet.
Sinding-Larsen arbeidet fra 1892 ved det nyopprettede Kysthospitalet i Stavern (Fredriksvern). Han var overlege her fra 1892-1911. Han ble dr.med. 1907 med en avhandling om  tuberkulose i hofteleddet. I 1911-1930 var han direktør ved Rikshospitalet men fortsatte sin forskergjerning,
og beskrev i 1921 det som da ble kjent som Sinding-Larsen og Johanssons syndrom, i nyere tid kjent som jumpers knee.Han var sønn av forfatter Alfred Sinding-Larsen, bror til
arkitekt Holger Sinding-Larsen og onkel til journalist Henning Sinding-Larsen.


== Utgivelser ==
Rikshospitalets første hundrede aar (1926)


== Referanser ==