jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Barbara Arbuthnott

Barbara Elrington Arbuthnott (født Douglas 5. september 1822 i Templemore, Irland, død 28. august 1904 i Sunndal) var en skotsk-norsk hønseoppdretter og velgjører i Sunndal.Hennes far, oberst (senere generalløytnant) Neil Douglas, var adjutant for hertugen av Wellington i slaget ved Waterloo og ble slått til ridder i 1831. I yngre år studerte Barbara gresk, latin og tysk i Brussel (1831–40). På farens turer til Østen lærte hun seg hindustani. Hun fikk møte dronning Victoria i 1842, og i London traff hun Ole Bull.
Barbara ble gift første gang 8. desember 1846 med James Vaughan Allen (død av koleraen i 1853) og annen gang 1855 med kaptein Neil Fergusson-Blair (død 1862). Hun kom til Sunndal i 1866 på bryllupsreise med sin tredje ektemann, William Arbuthnott (gift 1865), og besøket ble gjentatt de to påfølgende år. Sommeren 1868 kjøpte hun halvparten av gården Løykja, bruket Elverhøy (nå bnr. 3 Leikvin, Sunndal Bygdemuseum). Hun ryddet bruket og fikk etter hvert tilnavnet «Frua på Elverhøy».
Høsten 1868 ble hennes 20 år gamle sønn, James Allen, alvorlig syk, og hun besluttet å bringe ham til Christiania i hest og vogn over Dovrefjell, hvor James døde ved Fokstugu skysstasjon 15. september 1868. Hun klandret ektemannen for dødsfallet, angivelig fordi en krangel hadde forårsaket epilepsianfall hos sønnen, og William gikk med på separasjon i 1870 mot et årlig underholdsbidrag.
Barbara Arbuthnott lærte seg norsk og bodde sammen med reiseføreren Oluf Endresen fra Horten, som bestyrte gården. Hun skal ha vært usedvanlig spandabel og arrangerte storslåtte fester for borgerskapet. Arbuthnott engasjerte seg i helsevesenet og Sunndal skytterlag, fikk bygd jakthytten Alfheim høyt oppe i Grødalen i 1876, etablerte lokalt bibliotek og var en pionér innen landbruk. Hun brakte høns og svin av britisk kvalitet til dalen, skrev bøker om hønseavl – The Henwife (1861) og The Henwife and her Later Experiences; og oversatte dessuten bøker av Jonas Lie til engelsk.
Etter Oluf Endresens død i 1879, overtok skolelærer Lars Hoås som gårdsbestyrer. I 1885 opphørte inntektene fra Storbritannia, og Elverhøy ble overtatt av F.W. Cochran. Etter siste tvangsauksjon i 1892, flyttet Arbuthnott og hennes to tjenere til et lite hus ved Elverhøybrua. Tre år senere reiste takknemlige bygdefolk huset Einabu (bnr. 5) ved Grøa, hvor hun bodde inntil hun døde av slag i 1904. Hun ble gravlagt på Løken, der kirkegården fremdeles var i bruk 200 år etter at kirken ble ødelagt av snøskred.Musikkspillet Lady Arbuthnott: frua på Elverhøy oppføres årlig i Sunndal siden 1996. Dokumentaren Lady Arbuthnott: dronningen av Sunndal ble vist på NRK i 1999.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eiliv Odde Hauge (1957). Lady Arbuthnott og hennes menn. Gyldendal. 
Odd Selmer (1977). Barbara Arbuthnott. Gyldendal. ISBN 8205105243. 


== Eksterne lenker ==
Digitalt fortalt: «Elverhøis Historie og Barbara Arbuthnott» (skrevet av Jarle Stavik, Nordmøre museum) (besøkt 2. april 2012)
«Lady Arbuthnott - Frua fra Elverhøy» (hjemmesiden for musikkspillet, opprettet i 2014)
Why We Fight (dokumentarfilm 2005)

Why We Fight er en engelskspråklig dokumentarfilm fra 2005 som tar for seg USAs militarisme. Filmen er regissert, produsert og skrevet av Eugene Jarecki og er en samproduksjon mellom USA, Storbritannia, Canada og Frankrike. Tittelen spiller på fellestittelen til en serie med dokumentarfilmer fra 1940-årene som ble produsert av Frank Capra på oppdrag av USAs regjering. Disse filmene ble produsert i propagandaøyemed for å skape forståelse i opinionen for landets krig mot Aksemaktene under Andre verdenskrig.
Filmen vant prisen for beste dokumentar på Sundance Film Festival.
Den ble ikke satt opp på norske kinoer, men ble sendt på NRK Utsyn i 2005 under tittelen Hvorfor kriger Amerika?


== Om filmen ==
Dokumentaren tar for seg den amerikanske våpenindustrien og forsøker å vise hvordan denne påvirker livet til innbyggerne i USA. Filmen starter med en fjernsynstale av president Dwight D. Eisenhower hvor han advarer mot å la «det militær-industrielle kompleks» få for mye makt.
Den tar utgangspunkt i opptrappingen av krigen i Irak og gir seeren den personlige historien til en del mennesker i det amerikanske militære samfunn.
Filmen hevder at det finnes en allianse mellom militære, industrielle og nasjonale interesser, og at disse er i et økonomisk avhengighetsforhold som krever at USA må være i en konstant krigstilstand. Regissøren spør videre hvordan en nasjon «av folket, ved folket og for folket» kan være havnet i et økonomisk avhengighetsforhold som krever at landet befinner seg i denne tilstanden.


== Personer som medvirker i filmen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Why We Fight på Internet Movie Database 
(no) Why We Fight hos Filmfront 
(fr) Why We Fight på Allociné 
(nl) Why We Fight på MovieMeter 
(en) Why We Fight på AllMovie 
(en) Why We Fight på Turner Classic Movies 
(en) Why We Fight på Rotten Tomatoes 
(en) Why We Fight på Metacritic 
(en) Why We Fight på Box Office Mojo
Eksegese

Eksegese (gresk: ἐξήγησις, exegesis) er forklaring og utlegning av en tekst, særlig bibeltekster. Eksegese er en teologisk disiplin der bibelske tekster fortolkes. Eksegese er den kommenterende og problemdrøftende gjennomgang av en bibelsk tekst, som følger etter et tekstnært forarbeid (oversettelse og tekstkritikk) og en kort beskrivelse av tekstens form og innhold (parafrase). En ekseget er en person som driver bibelfortolking og eksegetikk er teologisk fortolkingslære av bøker og tekster.Forskjellige hjelpedisipliner til eksegesen er blant annet:

tidshistorie
innledning
hermeneutikkMan omtaler gammeltestamentlig såvel som nytestamentelig eksegese.
En eksegetisk oppgave vil typisk bestå av 

oversettelse (som oftest fra gresk eller hebraisk)
parafrase
eksegese; utleggelse


== Referanser ==
Matt Hill

Matthew Hill (født 19. januar 1968 i North Vancouver i Britisk Columbia) er en canadisk stemmeskuespiller og komiker som jobber for Ocean Studios. Han er kjent for mange roller innen anime, spesielt Kira Yamato i Gundam SEED og Gundam SEED Destiny. Hill er også kjent for sin rolle som Ed i den animerte TV-serien Ed, Edd og Eddy.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Matt Hill – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Matt Hill på Internet Movie Database 
(sv) Matt Hill i Svensk Filmdatabas 
(da) Matt Hill på Scope 
(fr) Matt Hill på Allociné 
(en) Matt Hill på AllMovie 
(en) Matt Hill på AllMovie 
(en) Matt Hill hos The Movie Database 
(en) Matt Hill hos Behind The Voice Actors
Victor Hybinette

Noak Victor Hybinette (født 1867, død 1937) var en svensk kjemi- og mekanikkingeniør.  Han var født i Falun i en familie som hadde utvandret fra Belgia langt tidligere. 
Etter studiene arbeidet han for et svensk firma som drev forsøksarbeid med å utvinne nikkel av svensk malm. Deretter kom han til Norge, til ekstraksjonsverket i Hommelvik, som var startet av de samme svenske eierne. Fra 1890 utvant de nikkel av malm fra Hosanger. Dette varte bare i to år, men her gjorde Hybinette sin første prosessforbedring. 
Hybinette reiste så til USA. Der arbeidet han for Orford Copper Co.  Der gjorde han etterhvert en rekke forbedringer av separasjonsprosessene, og han begynte å interessere seg for nikkelelektrolyse for å lage renere nikkel enn det som ble fremstilt på andre måter.  I 1904 søkte han patent på sin metode, og året etter ble den innvilget.
Bedriften ble grunnlagt som Kristiansands Nikkelraffineringsverk A/S i 1910 av blant andre Samuel Eyde, Anton Grønningsæter, Jacob Børresen og Victor Hybinette. Hybinette hadde oppfunnet og tatt patent på en prosess for raffinering av nikkel ved elektrolyse: Hybinette-prosessen. Hybinette-prosessen var i bruk helt til 1975, da den ble erstattet av den såkalte KL-prosessen, som fremdeles er i bruk i en modifisert utgave (KLA-prosessen).


== Referanser ==


== Kilder ==
Kristiansands Nikkelraffineringsverk fra dannelse til kollaps av Arnfinn Eikås
Nucleus subthalamicus

Nucleus subthalamicus er en liten linseformet cellekjerne i hjernen, hvor den er del av basalganglie-systemet. Som det fremgår av dens navn, er den plassert ventralt i forhold til thalamus. Den er beliggende dorsalt i forhold til substantia nigra og medialt i forhold til capsula interna. Den ble første gang beskrevet av Jules Bernard Luys i 1865, og navnet corpus Luysi brukes fortsatt noen ganger. På engelsk kalles denne cellekjernen for subthalamic nucleus, ofte forkortet STN.


== Flere bilder ==


== Referanser ==
Iva Majoli

Iva Majoli Marić (født 12. august 1977 i Zagreb) er en tidligere profesjonell kroatisk tennisspiller. 
Marić ble profesjonell tennisspiller i 1991 kun fjorten år gammel. Hun vant sin første og eneste Grand Slam-tittel som 19-åring, hun beseiret Martina Hingis med 6-4, 6-2 i finalen 1997 i French Open. Hun brøt dermed Hingis seiersrekke på 37 strake kamper uten tap. Hun var nummer fire på rankingen over verdens beste kvinnelige singlespillere i 1996. Maric vant 8 single- og én doubleturnering i løpet av sin tenniskarriere som varte til 2004.


== Grand Slam titler ==
 French Open:
Single damer 1997 (hun beseiret Martina Hingis med 6-4, 6-2 i finalen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Iva Majoli – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Iva Majoli – Olympedia 
(en) Iva Majoli – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Iva Majoli – WTA Tennis 
(en) Iva Majoli – ITF Tennis 
(en) Iva Majoli – FedCup
Claus Daae

Claus Nils Holtzrod Daae (født 20. desember 1806 på Fana prestegård, død 13. november 1896 i Bergen) var en norsk prest og stortingsrepresentant.
Han var sønn av sogneprest i Fana Iver Munthe Daae (1771–1849), moren var Edvardine Magdalene Fritzner (f.1781). Daae giftet seg med Aadel Christie Wibye som var hans kusine (datter av morens søster). Den yngre broren Jens Kobro Daae var også prest. Ludvig Kristensen Daa var deres fetter som dessuten var gift med halvbroren Ludvig Daaes (1795-1865) datter. Halvbrorer Ludvig var gift med morens søster Helene Margrete Fritzner (1790-1850). Navnet Nils Holtzrod var fra en bekjent av familien.Han ble student 1825 og cand. theol. 1828 og studerte deretter filologi. I 1834 ble han utnevnt til sogneprest på Stord, 1861 ved Vår Frue kirke i Trondheim og 1865 ved Domkirken i Bergen. Samme år ble han utnevnt til stiftsprost. Daae ble medlem av det Kgl. norske videnskabernes selskap i Trondheim i 1861.Daae møtte på Stortinget for Søndre Bergenhus amt i 1848, og var ordfører på Stord 1839–52. På Stord var han bestyrer og førstelærer ved «Stordøens stifts-seminar» (også kjent som Stord seminarium og Stord lærerskole). Blant hans elever der var Johannes Nilssøn Skaar, «samenes biskop».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Claus Daae hos Norsk senter for forskningsdata
Josef Larsson

Josef Larsson (født 12. oktober 1893 i Karlstad i Värmland i Sverige, død 27. desember 1987 i Oslo) var en svensk-norsk fagforeningsmann og politiker (DnA). 
Han kom til Norge i 1912, og ble raskt organisert i arbeiderbevegelsen. Fra 1927 til 1930 var han medlem av Arbeiderpartiets sentralstyre, og var aktiv i forhold til sammenslåingen med Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti.
I 1931 ble han sekretær i Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund, og i 1934 etterfulgte han Konrad Nordahl som formann. Etter angrepet på Norge 9. april 1940 fortsatte Larsson i den legale faglige ledelsen, men sto i et stadig mer anstrengt forhold til fungerende AFL-formann Jens Tangen. I september 1941 sto han sentralt i melkestreiken, og ble sammen med Viggo Hansteen, Rolf Wickstrøm, Ludvik Buland og Harry Vestli dømt til døden. Imidlertid ble dommen mot ham selv, Buland og Vestli omgjort til livsvarig tukthus, men Larsson var den eneste av disse som skulle oppleve krigens slutt.
Etter krigen tok han igjen opp vervet som formann for Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund, et verv han hadde frem til 1958. I Lund-rapporten avsløres det at han i denne egenskapen også bidro til kartlegging av kommunister i Norge . I 1978 ble festskriftet Vår vilje er jernet gitt ut til Larssons ære.
Larsson døde i 1987, 94 år gammel.


== Referanser ==
Harry Vestli

Harry August Vestli (født 10. mai 1918 i Sande i Vestfold, død 2. september 1942 i Hamburg) var en av fem norske fagforeningsaktivister som ble dømt til døden i forbindelse med melkestreiken i september 1941.
Mens Viggo Hansteen, Ludvik Buland og Josef Larsson alle var i ledelsen av AFL (nå: LO), var Vestli i likhet med Rolf Wickstrøm lokalt tillitsvalgt, nærmere bestemt på Lilleborg fabrikker. Han var med på melkestreiken, og ble arrestert 12. september 1941. Han ble sendt til Grini og Akershus, før han 16. oktober samme år ble sendt til Tyskland.
Sammen med Buland og Larsson fikk han dødsdommen omgjort til livsvarig tukthus. I likhet med Buland døde han senere i en tysk Nacht und Nebel-leir.
Vestli var aktiv kommunist og formann for Norges Kommunistiske Ungdomsforbunds avdeling på Sagene i Oslo.


== Kilder ==
Våre falne, fjerde bok, side 478
Ole Bergesen (1832–1899)

Ole Bergesen (født 13. november 1832 i Hetland i Rogaland, død 8. mai 1899 i Stavanger) var en norsk prest og politiker.
Bergesen tok embedseksamen i teologi, og virket som kateket i Farsund, kallskapellan i Hetland 1869–1873, sogneprest i Brevik 1873–1880, residerende kapellan i Kristiansand 1880–1882, residerende kapellan (1882–1888), sogneprest (1888–1889) og prost (1889–1899) ved Domkirkens menighet i Stavanger. Nesten umiddelbart etter at han hadde flyttet til Brevik, ble han også valgt til stortingsrepresentant fra Brevik. Han satt som stortingsrepresentant i 2 perioder (1874–1879).
Bergesen var først gift med Caroline Berentsen, datter av forretningsmann Erik Berentsen i Stavanger. Hun døde i 1858, etter ett års ekteskap. Dette ekteskapet var barnløst. I 1859 giftet han seg med Martha Marie Sophie Søeborg Jensen (født i Ålesund i 1830), datter av distriktslege Peter Øllbye Jensen og Petrine Susanne Essendrop. Hun var utdannet lærerinne i København og ansatt som lærerinne ved borgerskolen i hennes hjemby Ålesund. Hennes mor drev i sin tid en ansett og kjent barneskole i hovedstaden.
Bergesen hadde fire barn i sitt andre ekteskap, bl.a. sønnen Berge Sigval Nathanael Bergesen, bedre kjent som skipsreder og politiker Sigval Bergesen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jonas Schanche Jonasen: Sigval Bergesen, 1963


== Eksterne lenker ==
(no) Ole Bergesen hos Norsk senter for forskningsdata
Alternativ metal

Alternativ metal (forkortet til alt-metal) er en musikalsk undersjanger som blander tungmetall med innflytelse og trekk fra alternativ rock og andre sjangre normalt ikke assosiert med metall.Alternativ metall-band er ofte karakterisert av tunge gitarriff, melodisk sang, stundom grov stemme, ukonvensjonell lyd, ukonvensjonell sangstruktur og iblant også eksperimentelle trekk. Begrepet har blitt benyttet siden 1980-tallet, men ble først populær på 1990-tallet. Den har gitt opphav til en rekke undersjangre, blant annet rap metal (punkrap), og funk metal, som begge påvirket en annen populær sjanger, nu metal, som utvidet alternativ metall-sounden ved blant annet å legge inn innflytelse fra hiphop, groove metal, grunge og i blant også industriell metall


== Eksempler på grupper ==

 Adept
 Alice In Chains
 Audioslave
 Avalanch
 Black Sonic
 Breaking Benjamin
 Celtic Frost
 ColdTears
 Coldrain
 Coilbox
 Dead By April
 Deftones
 Disturbed
 Engel
 Earthtone9
 Faith No More
 Fireside
 HellYeah
 Helmet
 HIM
 In Flames
 Incubus
 Korn
 Lacuna Coil
 Lostprophets
 Marilyn Manson
 Minora
 Nickelback
 NoDrama
 Papa Roach
 Pay money To my Pain
 Passenger
 Rammstein
 Red
 Saliva
 Seether
 Seremedy
 Silverchair
 Slipknot
 Sôber
 Soil
 System of a Down
 The Gazette
 Tool
 Trivium


== Referanser ==


== Litteratur ==
Christe, Ian (2003): Sound of the Beast: The Complete Headbanging History of Heavy Metal, HarperCollins. ISBN 0-380-81127-8


== Eksterne lenker ==
10 Essential Alternative metal singles
Alt-Metal A To Z: 26 Bands That Define The Genre - VH1
Alternative metal - Nuclear Blast
Silver Dragon Records: Alternative Metal
Steve Davis

Steve Davis (født 22. august 1957 i London) er en engelsk profesjonell snookerspiller. Han har vunnet flere titler enn de fleste og regnes som en av de beste snookerspillerne gjennom tidene. Han dominerte sporten store deler av 1980-tallet og vant seks verdensmesterskap. Det ble sagt at han var mer på TV enn statsministeren var i denne perioden.I en alder av 53 holder han fortsatt på. Før sesongen 2006/2007 var han rangert som nummer 11 og hadde som uttalt mål fortsatt  holde seg innen topp 16 når han ble 50. Dette målet oppnådde han, da han for sesongen 2007/2008 var rangert som nummer 15. Han falt imidlertid ut igjen av topp 16 etter denne sesongen, blant annet etter å ha tapt 8–10 for Stuart Bingham i første runde av verdensmesterskapet. For sesongen sesongen 2009/2010 var han rangert som nummer 23.
Davis er utnevnt til offiser av Order of the British Empire.


== Turneringsseire ==
Davis har til sammen vunnet 28 rankingturneringer.

Verdensmesterskapet i snooker – 1981, 1983, 1984, 1987, 1988 og 1989
Rothmans Grand Prix – 1985, 1988 og 1989
British Open – 1986 og 1993
Asian Open – 1992
UK Championship 1984, 1985, 1986 og 1987
Welsh Open – 1994 og 1995
Lada Classic – 1984, 1987, 1988 og 1992
European Open – 1993
Players Championship –1983, 1984, 1987, 1988 og 1989


== Referanser ==
Hans Westfal-Larsen

Hans Peter M. Westfal-Larsen (het opprinnelig Larsen, navnet endret i 1902; født 30. april 1872 i Bergen, død 7. oktober 1936 i Helsingør) var en norsk skipsreder.
Larsen hadde middelskole og handelsskole da han i 1889, 18 år gammel, begynte som kontorist i rederiet Rasmus F. Olsen. Han ble etter hvert medeier i en del av rederiets skip, og i 1905 lyktes han å skaffe nok kapital til å kontrahere sitt første egne skip. Han sluttet da snart hos Olsen og drev en periode som disponent for stadig flere skip. Virksomheten ekspanderte, og like etter at første verdenskrig var over, stiftet han aksjeselskapet Westfal-Larsen.
I 1926 startet Westfal-Larsen linjefart på Sør-Amerika, og i 1930 opprettet han Interocean Line, som seilte mellom Europa og Stillehavet. På denne tiden var rederiet Norges nest største; og det største innen tankfart. Da Westfal-Larsen døde i 1936, disponerte rederiet i alt 30 skip.
Westfal-Larsen hadde en rekke tillitsverv innen rederorganisasjonene, både i Bergen og nasjonalt. Han var president i Norges Rederforbund fra 1924 til 1927.
Han ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1928 og var kommandør av Dannebrogordenen.
Westfal-Larsen var grunnlegger av H. Westfal-Larsen og hustru Anna Westfal-Larsens Almennyttige Fond.


== Se også ==
Westfal-Larsen, rederi opprettet 1918
Villa Westfal-Larsen, kulturminne i Bergen bygd 1919


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Hans Westfal-Larsen, fra Norsk biografisk leksikon
Blohm & Voss BV 138

Blohm & Voss BV 138 var et tysk tre-motors lang-distanse patrulje- og bombefly. Flyet ble utviklet og produsert av Blohm & Voss før og under andre verdenskrig. Det var Luftwaffes viktigste maritime rekognoseringsfly. Prototypen fløy første gang 15. juli 1937 og produksjonen kom igang året etter. Fra 1938 og fram til 1943 ble det totalt produsert 297 BV 138 i 8 produksjons­varianter.


== Beskrivelse ==
Flyet var et sjøfly og var utstyrt med tre Junkers Jumo 205D dieselmotorer, hver på 880 hk. En av disse var plassert høyt over midtlinjen på flyet og drev en 4-bladet propell, mens motorene på vingene drev 3-bladete propeller(dette ser ut til å variere iflg. div. bilder). Flyet hadde to haleror og var bestykket med ett kanontårn i nesepartiet, ett akter på flykroppen og ett oppe bak motoren i midten. Det hadde plass til 6 besetnings­medlemmer og 10 passasjerer.
Den første av de 227 standard variantene BV 138C-1 begynte tjeneste i mars 1941. Forskjellen mellom denne typen og B-1/U1 varianten var at den hadde 4-bladet propell på midtre motor. De første syv flyene fra C-1 serien ble først levert til tjeneste i mars 1942. Totalt 72 BV 138 C-1 hadde blitt bygget innen 1942. Selv om BV 138s konstruk­sjons­program fikk klassifisering av høyeste prioritet gikk produksjonen sent pga. de alliertes bombing av fabrikkene. Alle BV 138 fikk byttet motorer til den nye 880 hp Jumo 205D etter hvert som disse ble tilgjengelig. Denne motoren krevde at det ble laget to ekstra luftinntak i det øvre motordekselet. Bevæpningen ble også oppdatert i alle varianter, både med nese- og haletårn med en MG 151/20 og med én øvre haleposisjon med en MG 131.


== Varianter ==


=== Prototyper ===
Ha 138 V1 (D-ARAK) – Første flygning 15. juli 1937
Ha 138 V2 (D-AMOR) – Første flygning i august 1937
Ha 138 V3          – Konstruksjon ble avsluttet på grunn av redesign


=== Produksjon ===
BV 138 A01 til A06 – Operasjonelle tester
BV 138A-1          – Fløy rekogniseringsturer under invasjonen av Norge
BV 138B-0          – Startet offisielt tjeneste i oktober 1940
BV 138B-1          – Startet sin tjeneste i november 1940
BV 138C-1          – Hadde også en minesveipervariant
BV 138MS           – Minesveipervariant


== Militær tjeneste ==
Tidlige varianter ble brukt i rekognoseringsoppdrag under felttoget i Norge. De første standardmodellene, BV 138C-1, kom imidlertid ikke i tjeneste før i mars 1941. BV 138 ble laget i en rekke varianter, deriblant som maritimt bombefly og minesveiper. Enkelte varianter var utstyrt med FuG 200 Hohentwiel radar.


== Museumsfly ==
Det finnes ingen komplette BV 138 igjen. Ved Danmarks Tekniske Museum i Helsingør finnes imidlertid restene av et vrak som ble hevet fra Øresund i 2000. Dette flyet sank under en britisk flyoppvisning rett etter krigen.


== Spesifikasjoner (C-1) ==


== Eksterne lenker ==
Informasjon om en BV 138 som sank i Ilsvikøra ved Trondheim
BV 138 stasjonert i Norge
BV 138 vrak i Norge
BV 138 flyvrak
Steinssletta

Steinssletta er et flatt og meget fruktbart jordbruksområde i Hole og Ringerike kommuner i Viken fylke. Området ble utpekt som nasjonalt utvalgt kulturlandskap, under navnet Steinssletta Kulturlandskap, i 2009, der kriteriene var at det skulle være kulturlandskap med store biologiske, kulturhistoriske og landskapsmessige verdier og realistisk grunnlag for å få til langsiktig drift og skjøtsel i områdene.
Steinssletta har fått sitt navn etter den gamle kongsgården Stein, som ligger sentralt i det sørøstre hjørnet av sletta. Denne urgården er kjent som høvdingsete for småkongen Halvdan Svarte i kongesagaene. Like ved (nord for) gården ligger også den sagnomsuste Halvdanshaugen på Stein, der sagaene hevder at enten hodet (Snorre) eller hele liket etter kong Halvdan ble hauglagt. Like sørvest for gårdstunet på Stein ligger en nord-sørgående bergrygg som er kjent som Hestehagaberget lokalt. På det høyeste punktet av denne ryggen finnes rester etter en bygdeborg fra folkevandringstiden.
Mesteparten av den fruktsomme sletta ligger i Hole kommune, mens bare nordenden ligger i Ringerike. Sentralt i nordenden ligger de gamle storgårdene Hesleberg og Vaker i Norderhov. Like nord for sletta ligger også Norderhov kirke fra middelalderen, Tanberggårdene fra kongesagaene, og det store gravfeltet på Stavhella.
Steinssletta har vært preget av kornproduksjon. Europavei 16, som er stamveien mellom Østlandet og Vestlandet, krysser over sletta i sør–nord retning.


== Bilder ==

		
		
		


== Se også ==
Halvdanshaugen
Mo gård
Steinsfjorden
Vegårdsfjerdingen
Åsa


== Eksterne lenker ==
Steinssletta Kulturlandskap
Gudmund Bakke (2015). Steinssletta – et utvalgt kulturlandskap. En rapport om virksomheten i årene 2009 – 2014.