jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Erling Aksdal

Erling Aksdal jr. (født i Molde den 18. februar 1953) er en norsk jazzmusiker (piano) og komponist. Han er universitetslektor ved Institutt for musikk, NTNU.Han er utdannet ved Berklee College of Music 1977–80 og har mastergrad fra New England Conservatory i Boston (1984). Han har siden 1991 undervist ved jazzlinja (NTNU) og vært dets leder, der han også var leder for midtnorsk jazzsenter og representant i Norsk jazzforum. Aksdal var komponist ved Teatret Vårt i Molde 1988–90. 
Den utøvende karriere startet i tilknytning til Storyville Jazz Club og band i hjembyen, samt Bergen. Han medvirket på Torgrim Sollids Østerdalsmusikk (1975) og i New Cool Quartet (1982). I Oslo spilte han med Bjarne Nerem, Bjørn Johansen (Dear Henrik, 1986), Harald Gundhus og Atle Hammer kvintett, Harald Bergersen samt Krister Andersson. 
I Trondheim (1991–) spilte han med Asmund Bjørken sekstett (Pot's On, 1992), turnerte med Lee Konitz og medmusikanter fra jazzlinja (plateutgivelse 1993), var med i Friends Connection (1994). Han har ellers medvirket i Eldbjørg Raknes kvintett (1997), plateutgivelsen Sval Draum av John Pål Inderberg (2005) og Veckan 44 (1908) med «Norsk Svensk Cool Quintet».
I 2022 lanserte Norsk jazzforum Jazzprisen. Erling Aksdal mottok da den aller første Hedersprisen.


== Utgivelser ==
(no) Publikasjoner av Erling Aksdal i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Bestillingsverk til Moldejazz 1980, 20-årsjubileum.
Sonus in Obscuri, med bl.a. Eldbjørg Raknes; bestillingsverk til Moldejazz 1995, også fremført på Nordlysfestivalen (1996)


== Diskografi ==
1975: Østerdalsmusikk  (MAI), med Torgrim Sollid
1984: Hotelsuite (Odin Records), med Espen Rud
1986: Dear Henrik (Gemini Records), med Bjørn Johansen
1987: For the time being (Hot Club Records), med Warne Marsh
1989: Norwegian Radio Big Band meets Bill Holman (Taurus Records)
1992: Pot's On (Gemini Records), med «Asmund Bjørken Sextet»
1993: Steps Towards A Dream (Odin Records), med Lee Konitz, John Pål Inderberg & Bjørn Alterhaug
2005: Sval Draum (Taurus Records), med John Pål Inderberg
2008: Veckan 44 (Sonor Records), med «Norsk Svensk Cool Quintet»


== Referanser ==
Ånd

Ånd er et mangetydig begrep som er blitt brukt i filosofi og religion. Ordet kan brukes synonymt med sjel, spøkelse eller bevissthet. I religiøs sammenheng brukes ordet om ikke-materielle skapninger som kan være gode eller onde. I kristendommen oppfattes engler som åndsmakter og Den hellige ånd som guds virksomme kraft. 
Ordet ånd betyr opprinnelig «pust». Ånd kalles på gresk pneuma, nous, på latin spiritus, mens, animus eller anima, på hebraisk ruach, på arabisk ruh, på engelsk mind («sinn») eller spirit, fransk  esprit og tysk Geist. 


== Kristendommen ==
Bibelen nevner ånder mange ganger, hovedsakelig i Det nye testamentet hvor Jesus driver ut onde ånder. Den hellige ånd er en del av den hellige treenighet (Faderen, Sønnen og Den hellige ånd) og er som en slags stedfortreder for Jesus Kristus. Religionen lærer at når man blir frelst og bestemmer at man vil ha Jesus i ens hjerte, strømmer Den hellige ånd inn i en og gjør en sterk i troen. Særlig Pinsevennene legger mye vekt på Den hellige ånds kraft og mener at det er viktig å bruke de gavene man kan få fra Ånden (tungetale, profetier osv.).


== Se også ==
Sjel
Den hellige ånd, åndsmakten i den kristne treenigheten
Demon
Elementærånder
Skytsånd
Djinn eller genie, ånd i arabiske eventyr og religion
Genius
Åndsdåp
Åndebanking, poltergeist,
Spøkelse
Ånden som går, kallenavn på tegenseriehelten Fantomet
Pneumatologi


== Eksterne lenker ==
Søk på oppslagsordet «ånd» i Bokmåls- og Nynorskordboka
Søk på oppslagsordet «ånd» i Norsk ordbok
Oppslagsordet «Ånd» i Ordbog over det danske sprog 1700-1950 (på dansk)
Oppslagsordet «Ande» i Nordisk familjebok fra 1904 (på svensk)
Oppslagsordet «Ande» i Biblisk ordbok för hemmet och skolan fra 1896 (på svensk)
Mølstertunet

Mølstertunet er et klyngetun bestående av bygningene fra to gårdsbruk på gården Mølster på Voss. Tunet ble overtatt av Voss Folkemuseum rundt 1920 og driftes idag som en del av stiftelsen Hardanger og Voss museum. Det ligger oppe i dalsida rundt 2 km fra Vossevangen.
På oppdrag fra Fortidsminneforeningen ble tunet målt opp av arkitekt Gerhard Fischer i 1910. Forretningsmannen og bygdebokforfatteren Lars Kindem var pådriveren for å overta Mølstertunet. I september 1917 fikk han en avtale med Botolv Mølster om kjøp av hans hus på tunet. Samme høsten ble Voss bygdemuseum etablert og overtok kjøpekontrakten. Noen år senere fikk museet også kjøpt Arnfinn Mølsters del av eiendommen.
Tunet består av 17 gårdshus og anlegget ble fredet i sin helhet av Riksantikvaren allerede i 1923:

stove (Anfinn)
flor (Anfinn)
stall og smalflor (Anfinn)
vedhus (Anfinn)
loft (Anfinn)
bu (Anfinn)
løe (Anfinn)
eldhus/årestove (Anfinn)
stove (Botolv)
loft (Botolv)
flor (Botolv)
kårstove (Botolv)
bu (Botolv)
smie (Botolv)
vedhus (Botolv)
løe (Botolv)
eldhus/årestove (Botolv)Etter at museet tok over kjøpte det et kvernhus fra gården Bø i Tjukkebygda, og dette ble satt opp like ved tunet.
Det eldste huset er en årestue, antakelig fra 1500-tallet, og de nyeste husene er fra 1880-årene.
I november 1926 ble museet midlertidig åpnet. 29. juli 1928 ble Voss Folkemuseum offisielt åpnet med et stevne hvor riksantikvar Harry Fett holdt hovedtalen.
I 1985 ble det åpnet en ny brannsikker museumsbygning for faste og skiftende utstillinger. Mølstertunet har også en stor samling av brukskunst, møbler og redskap.

		
		


== Eksterne lenker ==
Voss Folkemuseum
«Mølstertunet». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Lee Konitz

Lee Konitz (født 13. oktober 1927 i Chicago, død 15. april 2020 i New York City) var en amerikansk jazzmusiker (saksofon) og komponist. Konitz var en av jazzens betydeligste saksofonister i årene omkring 1950. Han er forbundet med cool jazz.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Konitz var sønn av jødiske av russisk og østerriksk bakgrunn. I 1938, da han var elleve år gammel, kjøpte han sin første klarinett og gikk inn i en selvstudiemetode. Året etter gikk han over tenorsaksofon, så var han, i tenårene altsaksofonist sammen med Teddy Powell og Jerry Wald, før han studerte i to år på Roosevelt College.


=== Musikerkarriere ===
Den Benny Goodman-inspirerte unge Konitz  spilte med Jerry Wald og Claude Thornhills Orchestra i 1947. Hans berømmelse ligger dog i at han, gjennom samarbeid med Lennie Tristanos sekstett (1949) og Miles Davis' utgivelse Birth of the Cool (1948–50), var sentral i dannelsen av cool jazz.Han samarbeidet mye med Warne Marsh og Stan Kentons orkester utover 50-tallet, og nøt anseelse for å ha utviklet sin egen stil, i en tid da mange kopierte Charlie Parker. Etter en pause rundt 1960 ga han ut spontanjazz med Elvin Jones (Motions, 1961), og utviklet seg i datidens frijazz-retning, jf. utgivelsene Lee Konitz Duets (1967). Siden 1975 leder av nimannsgruppa Nonet.
Han turnerte regelmessig i Europa. På 1980-tallet gjestet han jazzmiljøer i Danmark (Danske Jazzpar Prize, 1992) og i Norge, spesielt jazzlinja (NTNU), med innspill til den norske New Cool Quartet (1982) og senere turne og plateutgivelser (1993). Han deltok på Oslo Jazzfestival senest i 2005, og ble i USA av Down Beat årets jazzmusiker i 2001.
I august 2012 spilte Konitz på Blue Note i Greenwich Village som del av Enfants Terribles, i et samarbeid med Bill Frisell, Gary Peacock og Joey Baron. Kort etter sin 87. fødselsdag i 2014 spilte han tre kvelder på Cafe Stritch i San Jose i California med Jeff Denson Trio.Konitz døde på Lenox Hill Hospital i New York City den 15. april 2020 etter å ha blitt diagnostisert med lungebetennelse som skyldtes Covid-19.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hamilton, Andy and Konitz, Lee (2007), Lee Konitz: Conversations on the Improviser's Art, University of Michigan Press, ISBN 0472032178.


== Eksterne lenker ==
(en) Lee Konitz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lee Konitz på Internet Movie Database 
(da) Lee Konitz på Filmdatabasen 
(en) Lee Konitz hos The Movie Database 
(en) Lee Konitz på Apple Music 
(en) Lee Konitz på Discogs 
(en) Lee Konitz på MusicBrainz 
(en) Lee Konitz på Spotify 
(en) Lee Konitz på Songkick 
(en) Lee Konitz på AllMusic
New Cool Quartet

New Cool Quartet (etablert i Trondheim 1980, nedlagt 1989) var en norsk jazzgruppe bestående av 
John Pål Inderberg (baritonsax), Bjørn Alterhaug (bass), Espen Rud (trommelomme) og Åge Midtgård (flygelhorn); alle tilknyttet ved jazzlinja (NTNU).  Gruppen samarbeidet med altsaksofonisten Lee Konitz, som også opptrådte på deres plateutgivelse New Cool Quartet (Hot Club Records, 1982).  De hadde opptreden på Kongsberg Jazzfestival 1985, og med unntak av Midtgård spilte de med Konitz på Oslo Jazzfestival i 2005, med plateutgivelsen Live in Oslo som resultat (Ponca Jazz Records, 2007).


== Eksterne lenker ==
(en) New Cool Quartet på Discogs
Fortune

Fortune er et amerikansk tidsskrift med fokus på forretnings- og finansnyheter. Fortune leverer TV-nyheter gjennom CNN Money.com og utgis hver annen uke, både i en amerikansk utgave og to internasjonale utgaver. 
Magasinet ble grunnlagt av Henry Luce i 1930 ved begynnelsen av Den store depresjonen, og det ble ansett som USAs første næringslivsmagasin. Fortune er i dag en del av mediekonsernet Time Warner. Magasinet har et opplag på rundt en 1 million, og over 5 millioner lesere.
Fortune er spesielt kjent for de lister over virksomheter med god inntjeningsevne som bladet offentliggjør en gang i året. Inntil september 2005 ble magasinet kun utgitt en gang i måneden.
Fortune utgir analyser og benchmark-rangeringer av selskaper verden over, blant annet:

Fortune 500
Fortune Best Companies
Fortune America's Most Admired Companies
Fortune Fastest Growing Companies
Fortune Most Powerful Women


== Fortune 500 ==
«Fortune 500» er en liste over de 500 største selskapene i USA etter brutto omsetning. I tillegg utarbeides det en «Fortune Global 500» liste som rangerer de 500 selskapene på verdensbasis. Listene utarbeides av Fortune og publiseres en gang i året.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Fortune (magazine) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jazzlinja

Jazzlinja ble etablert i 1979 ved Trøndelag musikkonservatorium, det som i dag er Institutt for musikk ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Jazzlinja tilbyr utdanning innen utøvende jazz, og besto ved starten av lærere Trondheims musikkmiljø, Bjørn Alterhaug, Jan Tro og Terje Bjørklund. Sistnevnte hadde i en rekke år undervist i improvisasjon ved konservatoriet, og fikk med støtte fra daværende kirke- og undervisningsminister Kjølv Egeland og hans statssekretær Halvdan Skard, den nødvendige hjelp til starten av det som da var landets første jazzutdanning.
Jazzlinja har samarbeidet nært med det veletablerte Bodega Band, og siden 1999, Trondheim Jazzorkester som i en årrekke har vært studentenes utøvende band, og som i 2006 deltok på den internasjonale festivalen for jazz-utdanning i New York. Den lokale Trondheim Jazzfestival er også en viktig samarbeidspartner.  En jubileumskonsert ble avholdt ved 25-årsjubileet.
En rekke av landets yngre jazzutøvere har sin utdannelse herfra.
Fast ansatte i 2008 var
Erling Aksdal,
Gunnar Andreas Berg,
John Pål Inderberg, 
Ernst-Wiggo Sandbakk, og
Carl Haakon Waadeland.


== Eksterne lenker ==
jazzlinja.no
Siri Gjære

Siri Gjære (født 1. februar 1972) er en norsk jazzvokalist, kjent fra samarbeid med bl.a. Tord Gustavsen, Stian Carstensen, Eirik Hegdal, Maria Kannegaard, Jarle Bernhoft, Tor Haugerud, Eldbjørg Raknes og Kirsti Huke.


== Karriere ==
Gjære har sin musikalske utdanning blant annet fra Jazzlinja (NTNU), der hun har medvirket med Trondheim Jazzorkester bl.a. i Moldejazz 2002 og plateutgivelse (2005). Siden 1999 har hun vært med i trioen Cricket Club (med Andreas Aase og Steinar Raknes) samt jazzduoen «Aire & Angels» med Tord Gustavsen (to utgivelser) og soulrockbandet Moving Oos.
Hun har også arbeidet med barnemusikk og kirkemusikk, da med Eldbjørg Raknes, Stian Carstensen, Kirsti Huke og Knut Anders Vestad.
Gjære var Årets Fylkeskunstner for Sør-Trøndelag i 2006, og spilte "Mona" i musikalen "Markus og Julie", som er skrevet av Klaus Hagerup, Benedicte Adrian og Ingrid Bjørnov.Gjære er for tiden kunstnerisk leder i vokalensemblet Trondheim Voices og medlem av duoen Tullkattesnutene sammen med Kirsti Huke.  Hun er gift med radiomannen Torfinn Borkhus.


== Utgivelser ==
Aire & Angels – (1999, C+C Records)  , med Tord Gustavsen
Someone's Working Late Tonight – (1999, Bergland Productions)
Love Seriously Damages Health – (2001, Bergland Productions)
Aire & Angels II – (2002, Bergland Productions)  , tekster av Rubert Brooke
Små Sanger Mest I Det Blå – (2002, Bergland Productions)  , med Eldbjørg Raknes & Stian Carstensen
Survival Kit – (2006, Bergland Productions)
Improvoicing – (2010, MNJ Records)  , med Trondheim Voices


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Siri Gjære – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Siri Gjære på Discogs 
(en) Siri Gjære på MusicBrainz 
(en) Siri Gjære på Songkick 
(en) Siri Gjære på Myspace 
(en) Trondheim Voices
EM i friidrett 1958

EM i friidrett 1958 ble arrangert i Stockholm 19. – 24. august 1958. Konkurransene ble arrangert på olympiastadion fra 1912.
Det ble satt to europarekorder: Tsjekkiske Dana Zátopková kastet spydet 56,02 meter, og tyskeren Martin Lauer tangerte rekorden på 110 meter hekk med 13,7.


== Resultater ==


=== Menn ===


==== Løpsøvelser ====


==== Tekniske øvelser ====


=== Kvinner ===


==== Løpsøvelser ====


==== Tekniske øvelser ====
Forkortelser

ER: Europarekord
MR: Mesterskapsrekord


== Medaljestatistikk ==
      Vertsnasjon (Sverige)


== Kilder ==
Resultater, kvinner GBR Athletics
Resultater, menn GBR Athletics
Tamara Press

Tamara Natanivna Press (ukrainsk Тамара Натанівна Пресс; født 10. mai 1937 i Kharkov i Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 26. april 2021 i Moskva i Russland) var en ukrainsk kulestøter og diskoskaster. Hun representerte Sovjetunionen. Sammen med sin yngre søster Irina Press, som også var friidrettsutøver, vant hun nesten alt som var å vinne.
Under OL 1960 i Roma vant Press gull i kulestøt og sølv i diskos. Fire år senere, under OL 1964 i Tokyo, vant hun gull i begge øvelsene. Hun satte seks verdensrekorder i kulestøt og diskos.
Hun hadde også suksess i europamesterskapene. Under EM 1958 i Stockholm vant hun bronse i kulestøt, og under EM 1962 i Beograd ble hun europamester i både kulestøt og diskos.


== Spørsmål om kjønn ==
Det ble sagt om begge søstrene at kjønnet deres ikke kunne bestemmes. Enkelte mente at de var hermafroditter, andre mente at de hadde tatt injeksjoner med mannlige kjønnshormoner. Etter at kjønnstesting av alle utøvere ble obligatorisk i 1968 (denne testen ble opphevet i 2000), forsvant begge søstrene fra konkurranseidrett. Vestlige medier tolket dette som en tilståelse, mens russiske aviser konsekvent har benektet påstandene.


== OL-medaljer ==
1960  Roma -  Gull i friidrett, kulestøt damer  Sovjetunionen
1964  Tokyo -  Gull i friidrett, kulestøt damer  Sovjetunionen
1964  Tokyo -  Gull i friidrett, diskos damer  Sovjetunionen
1960  Roma -  Sølv i friidrett, diskos damer  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Tamara Press – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Tamara Press – Olympedia 
(en) Tamara Press – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tamara Press – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Tamara Press – World Athletics 
(en) Tamara Press – Track and Field Statistics
Susanne Ljungskog

Susanne Ljungskog (født 16. mars 1976 i Varberg) er en svensk syklist som har vunnet VM-gull i fellesstart i 2002 og 2003.
Etter VM-gullet i 2002 ble hun tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Susanne Ljungskog – Olympedia 
(en) Susanne Ljungskog – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Susanne Ljungskog – Sveriges olympiske komité 
(en) Susanne Ljungskog – ProCyclingStats 
(en) Susanne Ljungskog – Cycling Archives 
(en) Susanne Ljungskog – Cycling Quotient 
(en) Susanne Ljungskog – CycleBase
Brødrene «Fåglum»

Brødrene «Fåglum» er kallenavnet på brødrekvartetten Erik, Gösta, Sture og Tomas Pettersson fra Vårgårda i Västergötland som tilhørte verdens sykkelelite i 1960-årene.
Brødrene «Fåglum» fikk navnet etter stedet Fåglum i Essunga kommune. Brødrene var blant annet med i lagtempoløpet i OL 1964 i Tokyo hvor de tok bronse og i  OL 1968 i Mexico hvor de tok sølv (100 km lagtempo). I 1967 mottok de Svenska Dagbladets gullmedalje.I Vårgårda finnes det i dag et museum over brødrene Fåglum.


== Referanser ==
Vigleik Storaas

Vigleik Storaas (født 2. februar 1963 i Bergen) er en norsk jazzmusiker (piano) og komponist, utdannet ved jazzlinja på Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) (1981–83). Han var leder i Bodega Band (1990–96), og er ansatt som førsteamanuensis ved Institutt for musikk (NTNU).Hans egen Vigleik Storaas Trio, der medstudentene Johannes Eick og Per Oddvar Johansen spilte, har gitt ut flere plater.
Den senere tidMal:Når? har han opptrådt i en kvartett med studentene Tore Johansen trompet, Rune Nergaard bass og Gard Nilssen trommer.
Med Rikskonsertene har Storaas turnert i
«Musikk for fred» (1984–86),
«So Ro Godt Barn» (1987–90),
«Mennesket i Mengden» (1989–90),
«Fair Play» (1989),
«All That Jazz» (1993),
«Kombinasjoner» (1995),
«Meeting Point» (1997 og 2000).


== Utmerkelser ==
Spellemannprisen 1995 i klassen jazz for albumet Bilder (som og Vigleik Storaas Trio)
Årets Jazzmusiker (1996)
Spellemannprisen 1997 i klassen jazz for albumet Andre bilder (som og Vigleik Storaas Trio)
Gammlengprisen (2002) i klassen jazz


== Utgivelser ==
Som leder:

Vigleik Storaas Trio, Bilder, Curling Legs (1995)
Vigleik Storaas Trio, Andre Bilder, Curling Legs (1997)
Vigleik Storaas, Open Excursions, Curling Legs (1999)
Vigleik Storaas Trio, Subsonic, Curling Legs (2002)
Trondheim Jazzorkester, Tribute, komponert av Storaas til jazzlinjas 25-årsjubileum i 2004, (2006)
Vigleik Storaas Trio, Now, Inner Ear, (2007)
Vigleik Storaas Trio, Open Ears, Inner Ear, (2010)
Vigleik Storaas Trio, Epistel, Inner Ear, (2012)Som sidemann:

Fair Play,Fair Play, Odin Records (1989)
Lines, Lines, Odin Records (1989)
Nordic Quartet, Nordic Quartet, ECM, (1995)
The Zetting, Baritone Landscape, Gemini Records, (2002)
Kirsti Huke, Deloo, Grappa, (2007)
Orange, Implicity, AIM Records, (2007)
Excess Luggage, Excess Luggage, Park Grammofon (2007)
Tore Johansen/Vigleik Storaas/Ole Morten Vågan, Rainbow Session Inner Ear (2007)
Karin Krog & The Meantimes, Oslo Calling, Meantime Records (2008)
Håvard Lund, "My sister said", Turn Left (2010)
Tore Johansen, Double Rainbow, Inner Ear, (2012)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vigleik Storaas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
vigleikstoraas.no Arkivert 31. august 2019 hos Wayback Machine.
Biografi fra Jazzbasen.
Diskografi fra Jazzbasen.
Krigsturisme

Krigsturisme er enten turisme i områder hvor det er krig, eller turisme på steder hvor det har vært krig og turistenes hensikt med besøket er å se krigsminnesmerker.
Noen turister oppsøker en pågående krig. Krigsjournalister har ofte blitt anklaget for å være krigsturister. Den amerikanske journalisten og forfatteren Susan Sontag har gått kraftig ut mot et slikt syn. Folk som befinner seg i en krigssone av yrkesmessige grunner skiller seg fra den rene krigsturisten ved at krigsturisten oppsøker krigssonen i fritiden og uten annet enn opplevelsen som mål. Krigsturisme er således en form for ekstremsport der krigshandlingene og den menneskelig lidelse i krigssoner ses på som en turistattraksjon. 
En av de mest populære destinasjonene for denne typen krigsturisme var Sarajevo på nittitallet, mye på grunn av nærheten til store krigsturistproduserende land, som Tyskland, Nederland, Storbritannia, Frankrike og de skandinaviske landene. 
Etter den amerikanske invasjonen har Irak blitt den mest populære destinasjonen for krigsturister. I Irak-krigen har en ny form for krigsturisme oppstått: såkalt «embedded tourism» (avledning av begrepet embedded journalist), dvs en turist som reiser sammen med militære styrker eller andre krigsdeltakere og således får bedre tilgang til krigsturistattraksjonene. En vanlig måte å bli embedded på er å påberope seg journaliststatus. Den norske forfatteren Erik Bakken Olafsen har behandlet temaet i den delvis selvbiografiske romanen "Turisten" (Gyldendal Norsk Forlag, 2007).
Eksempler på historiske steder som kan trekke turister er slagfelt, graver og andre minnesmerker som konsentrasjonsleiren Auschwitz, gravfeltene i Normandie fra første verdenskrig og Vietcongs underjordiske ganger fra Vietnamkrigen. 


== Eksterne lenker ==
https://web.archive.org/web/20070310011654/http://www.dagsavisen.no/kultur/article2617907.ece
https://web.archive.org/web/20070124092823/http://www.aftonbladet.se/vss/resor/story/0,2789,959859,00.html
http://www.gyldendal.no/new/PrintFriendly.asp?ID_Publisher=6&ID_Category=34C0D8C7A2CCAB66C1256C4C005E7A88&ID_Product=9788205370548 Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
Sprøytvarsleren

Sprøytvarsleren er et nettsted der kjemiprofessor Martin Ystenes presenterer og korrigerer det han mener er vitenskapelige feil og annet tull i media. Nettstedet ble opprettet i juni 1996 og var i første omgang aktivt fram til sommeren 2001. I 2006 gjenoppstod sprøytvarsleren for en kort periode i magasinet Memo, inntil dette ble nedlagt. Martin Ystenes har publisert også disse artiklene på nett, og de kan leses der og i papirutgaven av Memo. I desember 2007 gjenoppstod Sprøytvarsleren for andre gang, denne gangen som blogg på VGs nettdomene.
Mange av sakene Ystenes tar opp er ting han får tips om fra lesere av nettstedet. En god del av kommentarene hans er humoristiske.
Martin Ystenes skrev også en bok basert på noen av sakene på nettstedet:Sprøytvarsel, Universitetsforlaget, 1998, ISBN 82-00-42442-1
Artiklene på nettsidene til Sprøytvarsleren er ikke oppdatert siden oktober 2011.


== Eksterne lenker ==
Sprøytvarsleren
Sprøytvarsleren, arkiv 1996-2001
Sprøtvarsleren i Memo
Percy Pringle

William Alvin Moody, også kjent profesjonelt som Percy Pringle, (født 10. april 1954 i Mobile i Alabama, død 5. mars 2013 samme sted) var en wrestlingmanager. Han er best kjent under artistnavnet Paul Bearer, og som manageren til Undertaker og Kane i World Wrestling Entertainment.
Pringle døde den 5. mars 2013 i en alder av 58 år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Paul Bearer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Percy Pringle på Internet Movie Database 
(en) Percy Pringle hos The Movie Database 
(en) Percy Pringle hos Behind The Voice Actors 
(en) Percy Pringle – Cagematch 
(en) Percy Pringle – Online World of Wrestling 
(en) Percy Pringle – Online World of Wrestling
Dobbeltbønder

I sjakk er dobbeltbønder to bønder av samme farge som står i samme linje. Slike bønder kan bare oppstå ved at en bonde slår en annen brikke.


== Strategisk betydning ==

Som regel regnes dobbeltbønder som en svekkelse i stillingen. Dobbeltbønder er ikke i stand til å forsvare hverandre, og kan derfor bli utsatt for angrep. Om dobbeltbøndene er isolerte i tillegg er det en alvorlig svekkelse. I sluttspillet er dobbeltbønder dårligere til å presse frem fribønder enn andre bønder.
Likevel finnes det flere eksempler på at dobbeltbønder kan være gunstige. Ved å påta seg dobbeltbønder åpner man en linje som kan være nyttig for et tårn. I noen situasjoner kan dobbeltbønder ta viktige felt, spesielt i sentrum.
I f.eks Sämischvarianten av nimzoindisk 1.d4 Sf6 2.c4 e6 3.Sc3 Lb4 4.a3 Lxc3+ 5.bxc3 (diagram) har hvit påtatt seg en dobbeltbonde i c-linjen. Bonden på c4 er svært svak og kan ikke lenger beskyttes av en bonde på b3. Den blir gjerne utsatt for angrep med ...Sa5 og ...La6. Likevel gir bonden hvit en åpen b-linje for tårnet og bonden på c3 gir støtte til sentrumsbonden på d4.