jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Val d’Orcia

Val d'Orcia er et område i Siena (Toscana, Italia). Området ble laget som en sammenslutning av kommunene Pienza, Radicofani, Castiglione d'Orcia, San Quirico d'Orcia, og Montalcino med formål å ta vare på naturen,  kulturlandskapet og områdets kunstneriske arv. Området ble i 2004 satt på UNESCOs liste over verdensarven.
Området omfatter både kalkområder hvor lite kan gro og områder med rikelig vekstgrunnlag. Det omfatter vindistriktet Montalcino hvor Brunello di Montalcino, en av Italias mest kjente viner, kommer fra. Oliven er et annet viktig produkt. Navnet Val d'Orcia er registrert som et varemerke. Pecorino ost, vin, olivenolje, honning og safran selges idag under dette varemerket.


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Val d'Orcia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Val d'Orcia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Parco della Val d'Orcia (engelsk)
UNESCOs evalueringsrapport (engelsk og fransk) (pdf)
Val d'Orcia (engelsk)
Cardolan

Cardolan er et fiktivt land fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard.
Cardolan var et av Dúnedains riker som ble til etter Arnors fall. Etter kong Eärendur døde delte hans sønner Arnor inn i tre nye kongeriker: Arthedain, Rhudaur og Cardolan.
Cardolans grenser gikk ved elva Baranduin (Brennvina) i vest og elva Mitheithel (Rimila) i øst og elva Gwathló (Gråflåma) i øst og i sør. Den nordre grensen var den Store østaveien, men Cardolan gjorde også krav på Blåsteråsene, som var under Arthedains kontroll, for blant dem var den gamle befestningen Amon Sûl (Blåstertopp) med dens verdifulle palantír. Med den samme grunne gjorde også de andre to rikene krav på stedet. Denne krangelen fortsatte helt til Rhudaur ble en vasall for Angmar etter at linjen av Dúnedains konger gikk tapt der.
Da kongeriket Angmar dukket opp i det nordre Eriador, ble Cardolan den viktigste allierte for Arthedain. De måtte slåss både mot Angmars og Rhudaurs sammenslåtte styrker. Det viste seg snart at Cardolan ikke kunne stå imot Angmars styrker, og i de siste årene holdt folkene der seg samlet rundt hovedområdet, Tyrn Gorthad (Dyssehaugene). Dette stedet ble uholdbar etter at Angmar sendte onde ånder for å bo i dyssene (Haugvetter). Arthedain kunne ikke sende stor hjelp, siden det selv var under angrep. Rundt år 1409 T.T. ble Cardolan ødelagt, og dets tidligere innbyggere aksepterte Kongen av Arthedain som sin herre. Arthedain klarte å ta igjen landet for en kort stund, men få folk ønsket å bo der på grunn av Haugvettene, og derfor ble Cardolan ikke bebodd på ny på mange lange århundrer.
Etter Arnors endelige fall, og etter at Angmar ble slått i slaget ved Fornost, ble Cardolan et ubebodd område helt til det nordre kongeriket nok en gang ble bygget opp under kong Elessar på slutten av det tredje tideverv.
Navnet Cardolan later til å være en dialekt av Sindarin for Rød Ås Land.
Ski- og Fotballklubben Ajaks

Ski- og Fotballklubben Ajaks er et idrettslag på Kleiva i Sortland kommune i Nordland. Klubbens hovedidretter er som navnet tilsier ski og fotball, i tillegg til andre trimtilbud. Klubben har egen lysløype ved Kleiva, og klubben disponerer fotballbane, idrettshall og svømmehall på landbruksskolen på Kleiva. SFK Ajaks ble stiftet 26. oktober 1969 som en videreføring av tidligere Sørbygda Idrettslag.


== Fotball ==
SFK Ajaks hadde sist seniorlag i fotball for menn i 2000. Da klubben hadde seniorlag på nivå 5 og 4, spilte klubben hjemmekampene på fotballbanen på landbruksskolen på Kleiva (grusbane), Folkvang på Steira og Sortland idrettspark. Herrelagets beste sesong var 1991, da laget ble nummer 2 i 3. divisjon (nivå 4), etter Sortland IL. Klubben har nå flere lag i aldersbestemte klasser i fotball.
Draktfargen til SFK Ajaks er helhvitt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Moderparti

Et moderparti er i politisk terminologi det partiet som for eksempel et ungdomsparti eller en kvinneorganisasjon støtter. Betegnelsen er allikevel mest brukt om forholdet et ungdomsparti har til det politiske partiet det støtter. 
Arbeidernes ungdomsfylking(AUF) har for eksempel Arbeiderpartiet som moderparti, men er likefullt en selvstendig organisasjon. 


== Forholdet mellom moderparti og ungdomsparti ==
Forholdet mellom ungdomsparti og moderparti reguleres gjennom vedtektene til en eller begge organisasjoner, og involverer ofte representasjonsrett i moderpartieiets valgte organer og besluttende møter (f.eks års- og landsmøter) og i prosesser rundt nominasjon eller programskaping. Med unntak av Fremskrittspartiets Ungdom(FpU) er norske ungdomsorganisasjoner helt selvstendige organisasjoner som samarbeider med sitt moderprati, men som vedtar egen politikk helt uten formell innblanding fra moderpartiet. Unge Venstre slår for eksempel fast i sine vedtekter at det er en "selvstendig organisasjon som samarbeider med Venstre"
Bente Lind

Bente Lind (senere Bente Erøy, født 4. juni 1948 i Arendal) er en norsk sanger, med barne- og skoleår i Arendal. Hun bodde deretter en tid i Finland og ble oppdaget på en talentkonkurranse på Park Hotell i Moss høsten 1964. Sammen med orkesteret The Lunicks (tidligere: The Upstarts) ble hun invitert til å spille inn plater for MANU records i Oslo, av direktør Per Gunnar Jensen i duoen Bjørg og Per Gunnar. 
Hennes debutplate ble arrangert av Thor G. Norås, som også skrev alle hennes innspillinger for MANU. Debutplaten, Goodbye Jimmy, goodbye, var en homage (hyllest til en avdød) til Jim Reeves, som da nylig var omkommet i en flyulykke hvor han selv førte flyet. Denne platen ble straks en stor slager i hele Skandinavia og med hennes bakgrunn ble den også utgitt i Finland. På finsk ble «You cannot hurt me» titulert «Yksinen oon» («I'm alone») fordi den åpner med ordene: «So now I'm alone again, you cannot hurt me». 
I USA ble platen utgitt på de Ville Records. Den finnes også på en samling som heter Girls in Garage Band. Sammen med sitt orkester, The Lunicks og Nina & Patzy, The Dandy Girls, Sully Ann (Gunn Støa), Toril Støa, Green Onions, Roy Scott, Jørn Are med fler, gjorde de en stor innsats i de to norske rocke-filmene, Equilibrium og Broder Gabrielsen.
Bente Lind lå på Ti i skuddet i 1965 som første norske artist med sangen «Goodbye Jimmy, goodbye».
Hun toppet Norsktoppen i 1982 i åtte uker med «Vil du følge med meg», som ble årets mest populære plate på Norsktoppen det året. Hun var også en av deltagerne i Melodi Grand Prix 1990 hvor hun kom på en delt sjetteplass med sangen «Ciao Amore».
Bente Lind har blitt kalt norsktoppdronning, og hun har også sunget mye countrymusikk. Hun har opptrådt på canadisk TV med country og hatt andre TV-opptredener, både i Norge og i Sverige, blant annet i Hylands Hörna. Hun har dessuten deltatt på et utall samlekassetter, hvorav flere har solgt til gull og andre troféer. Bortsett fra «Vil du følge med meg» og «Goodbye, Jimmy, goodbye», er «Comment ca va», «Driver dugg, faller regn» og «Da lyser en sol» andre melodier som forbindes med Bente Lind. 
Hun er portrettert i nr. 26 av det amerikanske rocke-magasinet Ugly-Things.


== Diskografi (utvalg) ==
1964: Goodbye Jimmy Goodbye (singel)
1965: Candy Girl (singel)
1965: South Going Train (singel)
1965: Not Even A Band Of Gold (singel)
1981: 9 til 5 / Dagen er over (singel)
1982: Da lyser en sol
1983: Minner (med Ørnulf Holthe)
1983: Ballad för Gunilla / Jul utan oss två (singel med Jigs)
1985: Bente
1988: Busy Hands Happy Heart
1990: Musikken på min radioBente Lind har også medvirket på følgende album.

: Diverse artister – Manu Years vol. 1 (samlealbum, bidrar med låter)
1994: Diverse artister – Manu Years vol. 2 (samlealbum, bidrar med låter)
1995: Diverse artister – Mosserock 30 år. 1965 – 1995 (samlealbum, bidrar med låt)
2003: Diverse artister – 30 år med norsktoppen (dobbel-cd, samlealbum, bidrar med låt)
2004: Diverse artister – Norsk Rocks Historie vol 3: Beatgrupper 1964-1967 (samlealbum, bidrar med låt)
2009 [The Manu records story] international edition, Sverige.


== Referanser ==
Zaria av Oranien-Nassau, jonkvrouwe van Amsberg

Zaria, grevinne av Oranien-Nassau, jonkvrouwe van Amsberg (Joanna Zaria Nicoline Milou) (født 18. juni 2006 i London) er andrefødte datter av prins Johan Friso og prinsesse Mabel av Oranien-Nassau, og barnebarn av Nederlands dronning Beatrix og prins Claus. Hun har en eldre søster, grevinne Luana. 
Ettersom faren ga avkall på sin arverett til tronen da han giftet seg, har heller ikke grevinne Zaria arverett.


== Fødselen ==
Zaria ble født 04:12 den 18. juni 2006, fødselsvekten var 3700 gram.


== Navn ==
Hun har blitt oppkalt etter

hennes far, Johan Friso – Joanna
den slaviske gudinnen for skjønnhet – Zaria
hennes tante Nicoline Wisse Smit, hennes mors søster – Nicoline
Maria Louise (1688–1765), som var gift med den Frisiske stattholderen Johan Willem Friso – Milou.


== Referanser ==
Zack de la Rocha

Zack de la Rocha (født 12. januar 1970 i Long Beach, California) er musiker, poet og aktivist. Han er mest kjent som vokalisten i Rage Against the Machine, et politisk-inspirert band som har vært et av de mest innflytelsesrike rockeband i nyere musikkhistorie.


== Tidlig Liv ==
Zack de la Rocha er sønnen til Roberto "Beto" de la Rocha, en kjent meksikansk-amerikansk maler, som var aktiv i å promotere Chicano-kultur i USA.  Moren er puerto ricansk. Han vokste opp i et overveldende hvitt nabolag. Dette gjorde at han falt utenfor de normale sosiale gruppene i nabolaget. Han ble etterhvert interessert i punk og hardcore.


== Musikkarriere ==
Zack De la Rocha startet bandet sitt første viktige band, Inside Out, i 1991. Bandet fikk en del fans i lokalområdet, men gav bare ut en singel, No spiritual Surrender på Relevation Records før de ble oppløst i 1991 . 
Fra 1991 ble han frontfiguren i Rage Against the Machine, fram til de ble oppløst og de la Rocha fokuserte mer på soloprosjekter. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Zack de la Rocha – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Zack de la Rocha på Internet Movie Database 
(en) Zack de la Rocha hos Rotten Tomatoes 
(en) Zack de la Rocha hos The Movie Database 
(en) Zack de la Rocha på Discogs 
(en) Zack de la Rocha på MusicBrainz 
(en) Zack de la Rocha på SoundCloud 
(en) Zack de la Rocha på Last.fm 
(en) Zack de la Rocha på Genius — sangtekster 
(en) Zack de la Rocha på AllMusic
Margot Fonteyn

Margot Fonteyn de Arias (født 18. mai 1919  i Reigate i Surrey i England, død 21. februar 1991 i Panama by i Panama) var en engelsk ballettdanser og moteskaper. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun ble født Margaret Evelyn Hookham, og ble kalt «Peggy». Faren var britisk; moren var halvt irsk og halvt brasiliansk. Hennes brasilianske bestefar var forretningsmannen Antonio Fontes. Svært tidlig tok hun og broren hennes en justert form av hans etternavn - «Fonteyn». En del av hennes barndom ble tilbrakt i Kina, der faren handlet med tobakk. Hun bodde i Tianjin og senere i Shanghai, og fikk danseundervisning der av en russisk emigrant. Etter at familien flyttet tilbake gjorde hun audition for Vic-Wells Ballet (som senere ble Sadler-Wells og til slutt Royal Ballet).


=== Ballett ===
Hun debuterte på scene da hun var bare 15 år, som en snøfnugg i Nøtteknekkeren.  Allerede som 16-åring var det mange som kommenterte hennes talent.I 1939, da annen verdenskrig brøt ut, hadde hun allerede danset mange av de «klassiske» rollene: Odette/Odile i Svanesjøen, Giselle i Giselle og «Aurora» i Tornerose. Ikke minst hadde hun vært en stor inspirasjon for koreografen Frederick Ashton. Gjennom hele 2. verdenskrig reiste hun sammen med the Royal Ballet.
Etter krigen danset hun blant annet som «Askepott», «Chloe», og «the Firebird». Hennes status som internasjonal stjerne ble sikret etter en forestilling i New York City i 1949. Hun ble i 1956 utnevnt til kommandørdame av Order of the British Empire og derved adlet. Hun fikk derved rett til å føre tiltaleformen dame foran sitt navn. 
I 1956 giftet hun seg med Roberto de Arias. I 1960 gikk det rykker om at hun skulle pensjonere seg, men overraskende nok startet hennes største epoke i 1961, med et samarbeid med Rudolf Nurejev.


=== Samarbeidet med Nurejev ===
Nurejev og Fonteyn debuterte 1. mars 1962 i Giselle. Det ble laget en del balletter til dem, som Margueite og Armand, og Kenneth Macmillians versjon av Romeo og Julie.
I 1967 ble paret arrestert på en fest i San Francisco da politiet kom for å lete etter illegale rusmidler. Paret lagde også filmer av Svanesjøen, Romeo og Julie, Les Sylphides og «slave pas de deux»-en fra La Corsaire.
I 1971 gjorde Fonteyn sin siste opptreden og flyttet til Panama for å bo sammen med sin mann. Roberto hadde blitt skutt av en politisk rival, og hun passet på ham til hans død i 1989. I 1979 fikk hun tittelen Prima Ballerina Assoluta av the Royal Ballet. Mellom 1981 og 1990 var hun kansler ved University of Durham.
I 1991 døde Fonteyn av kreft.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Margot Fonteyn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Margot Fonteyn på Internet Movie Database 
(en) Margot Fonteyn hos The Movie Database 
(en) Margot Fonteyn hos Internet Broadway Database 
(en) Margot Fonteyn på Discogs
Giselle

Giselle, eller willisene (fransk: Giselle, ou Les Wilis) er en romantisk ballett i to akter. Jules-Henri Vernoy de Saint-Georges og Théophile Gautier skrev librettoen mens koreografien var ved Jules Perrot og Jean Coralli. Musikken er komponert av Adolphe Adam. Balletten hadde urpremiere på Paris-operaen den 28. juni 1841. Giselle ble laget spesielt for den italienske ballerinaen Carlotta Grisi som var den første som danset hovedrollen som Giselle. Inspirasjonen til Saint-Georges og Gautier ble tatt fra Wilis i Elementargeister av Heinrich Heine, og fra et dikt om en pike som døde etter en dans som varte hele natten, Les Orientales, av Victor Hugo.


== Historien ==
Balletten handler om ubesvart kjærlighet og svik, men også om forsoning. Den unge uskyldige bondepiken Giselle er glad i å danse til tross for at hun lider av et svakt hjerte. Hennes mor Berthe vokter nøye over henne. Hilarion, en skogvakter, er vanvittig forelsket i Giselle.
Giselle er en fattig jente som arbeider på et herberge i et fjellandskap sammen med sin mor Berthe.  Grev Albrecht er forelsket i Giselle, og kommer for å besøke henne. Skogvokteren Hilarion, en annen som elsker Giselle, kommer og slåss med Albrecht. Giselles mor forteller henne om «wilisene», åndene til jomfruer som blir forlatt før de gifter seg. Wilisene går rundt om natten og tvinger alle menn å danse til døden. Bathilde, Albrechts forlovede kommer og Giselle forteller Bathilde om hennes forlovelse med Albrecht. Men Giselle finner ut at Albrecht er forlovet med Bathilde, og i sin sorg dreper hun seg selv.
Om kvelden kommer wilisene frem, ledet av Myrtha. Giselle kalles frem og Albrecht kommer. Giselle prøver å trøste Albrecht. Hilarion blir tatt av wilisene og drepte av Myrtha. Albrecht skal egentlig også dø, men Giselle beskytter han til morgenen kommer og wilisene makt er over. Giselle og Albrecht sier farvel en siste gang og Giselle forsvinner.


== Eksterne lenker ==
«The Earliest Russian Giselles», artikkelen diskuterer de første tolkerne av rollen som Giselle i Det russiske keiserdømmet
Dansehistorie om Giselle av Suzanne McCarthy for Royal Ballet
«Giselle», Rudolf Nureyev danser Albrecht i Giselle
Alternative Giselle movie
Bournonville

Bournonville er en skole innenfor klassisk ballett. Den blir også kalt dansk ballett, og ble utviklet av August Bournonville, som jobbet for den Den Kongelige Ballet i Danmark. Bournonville-teknikken er veldig forskjellig fra andre ballettmetoder. Armene blir holdt i lave, enkle posisjoner, og føttene gjør raske bevegelser. Piruetter gjøres med foten ved ankelen istedenfor ved kneet.
Vaganova

Vaganova eller Vaganova-teknikken er en metode innenfor klassisk ballett.  Den ble utviklet av Agrippina Vaganova fra Russland. 
Vaganova lagde en bok som beskrev nøye hvordan ballett skulle utføres, læres bort, når det skulle læres bort, hvor lang treninger burde være, osv. I russisk ballett er det større fokus på armene, og mindre på fotarbeidet. I Norge kan man finne ballettundervisning i denne metodikken hos Den Norske Ballettskole (dnbs.no)
Archibald Wavell

General Archibald Wavell (født 5. mai 1883 i Colchester, død 24. mai 1950 i London) var en britisk offiser.
Han hadde erfaring fra den andre boerkrigen i 1903. Under første verdenskrig fikk han ødelagt det ene øyet, men han fortsatte sin militærtjeneste, og da andre verdenskrig brøt ut, var han sjef for de britiske styrkene i Midtøsten. 
Han maktet å nedkjempe de italienske styrkene i Afrika, men måtte gi opp da Italia og Tyskland angrep Hellas og han måtte avgi styrker for å kjempe der. Han ble siden flyttet til India, hvor han hadde gjort tjeneste før, og da Japan erklærte krig, fikk han ledelsen av ABDA-kommandoen i 1941. Han fikk imidlertid ikke nok tropper og måtte se Japan erobre Britisk Malaya, Singapore, og Burma. I 1943 ble han visekonge over India, en oppgave han skjøttet med stor forståelse for Indias behov. Han var imot delingen av landet, men da dette ble britisk politikk, la han så godt grunnlag som mulig for å gjennomføre det. I 1947 ble han erstattet av Lord Mountbatten. Han trakk seg da tilbake og bodde i England til han døde i 1950.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Archibald Wavell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Archibald Wavell – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Archibald Wavell hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Archibald Wavell hos The Peerage
Nasjonalballetten

Nasjonalballetten er et statlig ballettkompani, og det eneste norske klassisk baserte dansekompaniet. Kompaniet består av ca. 65 dansere og holder fra 2008 til i Operahuset i Bjørvika. Ballettsjef fra 2012 er Ingrid Lorentzen.  


== Repertoar ==
Ved siden av klassiske verk som Svanesjøen, Tornerose og juletradisjonen Nøtteknekkeren har Nasjonalballetten er vidt repertoar som favner moderne, internasjonale koreografer som Jiří Kylián, Dacho Duato og koreografparet Sol León og Paul Lightfoot. Nasjonalballetten satser også på nye verk skapt spesielt for kompaniet av blant andre koreografer som Alexander Ekman, Liam Scarlett og huskoreografene Jo Strømgren og Alan Lucien Øyen. 


== Historikk ==
Nasjonalballetten ble grunnlagt i 1958 som Den Norske Operas Ballett, og gikk i mange år under navnet Operaballetten. Den skiftet navn til Nasjonalballetten i 1983. Sju av de ti første danserne var norske. Den britiske danseren Harcourt Algeranoff var kompaniets første sjef. For å understreke ballettens posisjon ved musikkteaterscenen – og at den skulle være riksdekkende – var kompaniets første forestilling en ballettforestilling med urpremiere på Hamar den 2. november 1958. Denne premiereforestillingen hadde et program som blant annet omfattet andre akt av balletten Coppèlia. 
I de første årene ble balletten hovedsakelig benyttet i operaoppsetninger, og sjeldnere i rene danseforestillinger. Siden har den blitt gradvis bygget opp til dagens posisjon, hvor den har like mange forestillinger på Den Norske Operas hovedscene som operaensemblet.


== Ballettskolen ==
Ballettskolen ved Den Norske Opera & Ballett ble etablert i 1965 for å gi barn utdanning i klassisk ballett.


== Referanser ==
Geitmyrsveien (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Geitmyrsveien.Geitmyrsveien (1–75, 20–76) er en gate i Oslo som ligger i bydel St. Hanshaugen. 
Gaten er ca. 1,6 km lang. Den går fra Ullevålsveien på St. Hanshaugen, langs   (gatenr. 1-33), og er nord for parken grense mellom strøkene Lovisenberg og Valleløkken (gatenr. 34-54/63A), og senere mellom Lindern og Lovisenberg frem til Kirkeveien / Griffenfeldts gate (ring 2) der gaten ender.

Bebyggelsen i Geitmyrsveien langs parken St. Hanshaugen er boliggårder og en rekke fine byvillaer. Nr. 33 er gårdsanlegget Nicolailøkken med våningshus i sveitserstil oppført 1836 og intakt tun med driftsbygninger. Nr. 44-48 tilhører Frølichbyen. I nr. 69-71 ligger Det odontologiske fakultet (tidl. Tannlegehøyskolen) og i nr. 75 Nasjonalt folkehelseinstitutt.
Gaten har fra 1879 navn etter Gjetemyren gård i Tåsenveien 2. I dag kalles området med kolonihager og skolehager mellom Griffenfeldts gate (krysset med Geitmyrsveien), Uelands gate og Kierschows gate for Geitmyra. 
Busslinje 37 (Helsfyr–Nydalen) går i Geitmyrsveien mellom Colletts gate og Kirkeveien. Fra 1899 gikk det trikk (linjen Sagene–Akersgata, senere blant annet Sagene ring) i Geitmyrsveien mellom Colletts gate og Kirkeveien. Trikkelinjen ble nedlagt i 1961.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2000). «Geitmyrsveien». Oslo byleksikon (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 158. ISBN 82-573-0815-3. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Arne Gallis

Arne Gallis (født 29. november 1908 i Andebu, død 1997), professor, dr. philos., var språkforsker (slaviske språk).
Arne Gallis ble dr. philos. i 1947. Han arbeidet som førstebibliotekar ved Universitetsbiblioteket i Oslo 1951–1957, ble dosent i slaviske språk ved Universitetet i Oslo 1957, professor samme sted fra 1967–1975. Han utga en rekke undersøkelser over slaviske språk, flere bibliografiske arbeider, f. eks. bind 4 av Nynorsk bokliste for tidsrommet 1926–1935 (utgitt 1942), Jugoslavia-Norge, en bibliografi (utgitt 1953) og Slavistikkens historie i Norge (utgitt 1982). Han oversatte flere bøker, blant annet Boris Pasternaks monumentale roman om Sovjetunionen, Doktor Zhivago, til norsk (utgitt 1958, samme år som Pasternak får Nobelprisen i litteratur).
Arne Gallis var redaktør for Andebu bygdebok (1975–1982) og skrev selvbiografien Fra Vestfold til Balkan (1991).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Arne Gallis i Norsk Oversetterleksikon
Mikal Urheim

Mikal Andor Petter Kelok Urheim (født 17. mai 1932, død 29. mai 2020) var en norsk samisk lærer og forfatter og læstadianerpredikant fra Tysfjord i Nordland. Urheim har vært sentral i arbeidet med å fremme lulesamisk språk, han satt blant annet i språknemnda som laget den gjeldende lulesamiske rettskrivinga, og han satt som lulesamisk representant i Samisk utdanningsråd og deltok i Samerettsutvalget.Urheim ble i 1993 utnevnt til statsstipendiat i historie, de siste 10 år av sitt yrkeslivet.
Barneboka Tre samiske fortellinger (1991) er utgitt på norsk, svensk og lulesamisk.
I 2012 ble Urheim tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv, for sin samfunnsgagnlige og livslange pionerinnsats for samisk språk, kultur og samfunnsliv. Han arbeidet for at de samiske grenselosene under andre verdenskrig skulle anerkjennes.Urheim arbeidet i mer enn femti år for å fremme nasjonale og lokalpolitiske saker av stor samfunnsmessig betydning, særlig for det samiske folk, og lulesamene spesielt.
Han donerte i 2017 sitt arkiv på 800 kg dokumenter og bøker til museet ved Árran lulesamiske senter.


== Referanser ==
Warwick (distrikt)

Warwick er et administrativt distrikt i Warwickshire i England. Det har navn etter byen Warwick, men administrasjonssenteret er Leamington Spa, mens Warwick er administrasjonssenter for grevskapet. 
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at distriktene Leamington Spa, Warwick, Kenilworth og Warwick landdistrikt ble slått sammen. Distriktet dekker et areal på 282,88 km² og hadde 137 648 innbyggere i 2011.


== Steder i distriktet ==
Ashow
Baddesley Clinton, Baginton, Barford, Beausale, Bishops Tachbrook, Blackdown, Bubbenhall, Budbrooke, Bushwood
Cubbington
Eathorpe
Haseley, Hatton, Honiley, Hunningham
Kenilworth
Lapworth, Leamington Spa, Leek Wootton
Norton Lindsey
Offchurch, Old Milverton
Radford Semele, Rowington,
Sherbourne, Shrewley, Stoneleigh
Wappenbury, Warwick, Wasperton, Weston-under-Wetherley, Whitnash, Wroxall


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Warwick District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Warwick District – galleri av bilder, video eller lyd på Commons