jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Maja Lunde

Maja Lunde (født 30. juli 1975 i Oslo) er en norsk forfatter og manusforfatter, kjent blant annet som manusforfatter for Barnas supershow på NRK Super og TV-seriene Hjem og Side om side på NRK1.Lunde har hovedfag i medier og kommunikasjon fra Universitetet i Oslo og skrev hovedoppgave om regissør Nils R. Müller. Hun har tidligere blant annet jobbet som sjef for Amandusfestivalen i 2003 og 2004 og som kommunikasjonsrådgiver hos Kulturmeglerne.
I 2011 vant Lunde Kosmoramas «pitchekonkurranse» for å utvikle manus til dansefilmen Battle som fikk premiere i 2018. I 2015 mottok hun Bokhandlerprisen for Bienes historie, en roman «om relasjoner mellom foreldre og barn, om sorg, og om menneskenes sårbarhet». Romanen ble også tildelt Fabelprisen for 2016. 
Hennes roman Bienes historie lå i mai 2017 på topp av Der Spiegels bestsellerliste i Tyskland. Barneboka Snøsøsteren, som hun lagde sammen med illustratør Lisa Aisato, ble solgt til 23 land. I 2020 kom oppfølgeren Solvokteren.


== Bibliografi ==
Vitser og supertriks : barnas supershow, lekebok for barn (2012)
Over grensen, barnebok (2012)
Battle, ungdomsroman (2014)
Verdens kuleste gjeng 1: Sceneskrekk, barnebok (2015)
Bienes historie, roman (2015)
Verdens kuleste gjeng 2: Kokkekaos, barnebok (2015)
Verdens kuleste gjeng 3: Snill, snillere, snillest, barnebok (2016)
Verdens kuleste gjeng 4: Baluba på leirskolen, barnebok (2016)
Verdens kuleste gjeng 5: Tullball, barnebok (2017)
Blå, roman (2017)
Snøsøsteren, barnebok (2018)
Przewalskis hest, roman (2019)
Solvokteren, bok (2020)
De første dagene, selvbiografisk roman (2020)


=== Filmmanus ===
Hjemsøkt, skrekkfilm (2017)
Battle, dansefilm (2018)
Flukten over grensen, familiefilm (2020)


== Priser og nominasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Maja Lunde – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maja Lunde på Internet Movie Database 
(no) Maja Lunde hos Sceneweb 
(da) Maja Lunde på Filmdatabasen 
(no) Presentasjon i Forfatterkatalogen
Litteraturkveld: Maja Lunde – lydopptak ved Bergen Offentlige Bibliotek 14. november 2017
Miriam

Miriam er et bibelsk kvinnenavn av arameisk og hebraisk opprinnelse (skrevet M-R-Y-M, מרים).  Navnet har flere alternative skrivemåter i forskjellige land, som Mirjam, Mariam, Maryam og Miryam.
Betydningen av navnet er usikker. Noen mener navnet kan bety enten «ønsket som barn», «bitter» eller «opprørsk». Andre mener navnet kan bety «den vakre» eller «den tykkfalne».
I Koranen er Maryam mor til profeten Isa og er den eneste kvinnen som nevnes ved navn. Maria er den tilsvarende personen i Bibelen.


== Utbredelse ==
Navnet er vanlig i Midtøsten, blant en del kristne i Vesten og i kristne deler av Afrika. Mirjam har navnedag 5. juli i Norge, 1. juli i Sverige og 30. april i Finland.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Miriam og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer som heter Miriam ==
Mirjam, ifølge Bibelen søster til Moses og Aron
Maryam, ifølge Koranen mor til profeten Isa
Maryam bint Abi Yaqub, andalusisk sangerinne som levde på 1000-tallet
Miriam Makeba, nigeriansk musiker
Mariam Rapp, norsk politiker
Myriam H. Bjerkli (f 1963), norsk forfatter
Mirjam Kristensen (f 1978), norsk forfatter
Miriam Rathaus Kristiansen (1899–1942), russisk immigrant i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Miriam
(en) Think Baby Names: Miriam
Veronica (navn)

Veronica eller Veronika er et latinsk kvinnenavn. Det stammer trolig fra det greske navnet Berenike som betyr «den seierbringende». Vera ble tidligere mye brukt som kortform av Veronica, men i dag er det sjelden. Veronica har navnedag den 4. februar.
En sekundær tolkning av navnet er at det er en forvanskning av «vera eikon» (latin og gresk for «sant ikon»), en henvisning til legenden om St. Veronika og linkledet. Legenden forteller at Veronika ga Jesus et tørkle på vei til Golgata, og at et bilde av ham smittet over på duken. Denne forklaringen oppsto på et tidspunkt hvor navnet allerede var svært gammelt, men historien ble regnet for å være sann i middelalderen.


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Veronica og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Veronica var et populært navn på norske jentebarn på 1980-tallet.


== Kjente personer med navnet ==
St. Veronika med svetteduken
St. Veronica Giuliani
Veronica Orderud (født 1972), norsk domfelt i Orderud-saken
Veronica Maggio (født 1981), svensk sanger
Veronica Akselsen (født 1986), norsk sanger
Veronica Kristiansen (født 1990), norsk håndballspiller


== Annen bruk av navnet ==
Veronica Mars, TV-serie
Veronika vil dø, roman av Paulo Coelho


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Veronica
(en) Think Baby Names: Veronica
Vera

Vera er et kvinnenavn med flere mulige opphav. Navnet er mye brukt i blant annet Russland og Brasil. Formen Věra er svært vanlig i Tsjekkia.


== Etymologi ==
Vera har flere mulige opphav. Det kan være:

fra russisk vyera (вера), som betyr «tro».
fra latinske verus, «sant».
en kortform av Veronica, som sannsynligvis er dannet av det greske navnet «Berenike» som betyr «den seierbringende»
en kortform av Verena, et sveitsertysk navn med usikker betydning. Det kan muligens være dannet av latinske verêri, «respektere, frykte».
et albansk navn dannet av verë, «sommer».


== Utbredelse ==
Vera er kjent brukt første gang i Finland i 1847 og i Norge rundt 1880. I Norge var navnet mest brukt i perioden 1925–1960, til å begynne med mest i Oslo.
Vera var et populært navn i England fra 1910-årene til 1930-årene.

Vera og varianter av dette har navnedag i mange land:

Vera er i dag et vanlig navn blant annet i Russland og Brasil, og varianten Věra er svært vanlig i Tsjekkia, og Veera er vanlig i Finland. Vera er også et kjent navn i Kosovo/Kosovë. Vera er et sjeldent navn i Norge.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Vera og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Vera
(en) Think Baby Names: Vera
Monster Allergy

Monster Allergy er en tegneserie inspirert av manga. Den ble lansert i mars 2003 etter en idé av Katja Centomo, som også er seriens forfatter. I likhet med W.I.T.C.H. blir Monster Allergy laget av italienske Disney-tegnere.
Serien foregår i den fiktive byen Bigburg, og begynner når Beate Poteta (originalnavn Elena Patata) gjør seg til venns med Zick, den bleke og innadvente nabogutten. Zick er synsk, og kan blant annet se at spøkelser og monstre finnes overalt blant oss. Derfor blir huset hans brukt som soningsanstalt av Timothy-Flått, et monster maskert som katt. Timothys offisielle oppgave er å bevokte mistilpassede monstre, men egentlig er han der like mye for observere Zicks utvikling. Beate er ikke synsk, men tror på Zick når han forteller hva han ser.
Fortellerstilen er en blanding av ambisiøs «fantasy» i stil med Harry Potter, og burlesk humor som kan minne om den en finner i bøker av Roald Dahl. Serien er særlig populær i Frankrike og Italia, og siden sommeren 2004 har den også gått som månedsblad i flere nordiske land, blant annet Norge.  Egmont Serieforlaget måtte imidlertid legge ned sin bladutgave, tilsynelatende grunnet for dårlig salg. En tegnefilmserie som tett følger tegneseriens stil begynte på TV i 2005, og har siden 2006 vært vist på NRK1.


== Eksterne lenker ==
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Monster Allergy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Piero Sraffa

Piero Sraffa (født 5. august 1898, død 3. september 1983) var en italiensk økonom og elev av John Maynard Keynes. Sraffa er kjent for å ha redigert David Ricardos arbeider. 
Han publiserte svært lite. Hans mest kjente verk er Production of Commodities by means of Commodities, Prelude to a critique of economic theory som er en bok på i overkant av 90 sider utgitt i 1960, men skrevet allerede på 1920-tallet. Den er en modernisert versjon av Ricardos tanker, og representerer en kraftig kritikk av den marginalistiske økonomiske teori. I en kritikk av Alfred Marshalls markedsteori fastslo han i 1926 at teorien om avtakende grensekostnader var ulogisk. Han mente at dersom det var vanlig med avtakende grensekostnader i produksjonen, ville markedet gå i retning av monopol eller «monopolistisk konkurranse».I Norge ble Sraffa kraftig imøtegått av Jørgen Sandemose i boka Ricardo, Marx og Sraffa.
Sraffa markerte seg som en markant motstander av Mussolinis fascistiske regime, og drev blant annet støttearbeid for den fengslede kommunistlederen Antonio Gramsci. 


== Referanser ==
Rutensk

«Rutensk» kan også referere til Rutenia.Rutensk var et østslavisk språk som utviklet seg til hviterussisk og ukrainsk.


== Se også ==
Rusinsk
Rutenere
Rutenia

Rutenia er et navn som brukes om deler av Øst-Europa som var befolket av østslaviske folk. I tillegg har navnet blitt brukt på en rekke stater som har eksistert i dette området. Egentlig er ordet en latinsk variant av Rus', et navn på en folkegruppe og middelalderstaten Kiev Rus. 
Den videste historiske bruken av begge ordene Rus' og Rutenia har vært om et område bestående av Ukraina, Hviterussland, samt mindre deler av Russland, Slovakia og Polen. På grunn av kontinuerlig politisk ustabilitet kan benevnelsen Rutenia ha ulik betydning avhenging av hvem, hvorfor og når det brukes.
Rutensk og rutenere var under Habsburgmonarkiet det offisielle navnet på de ukrainsktalende innenfor imperiet. På 1890-tallet begynte rutenske nasjonalister å bruke betegnelsen rutensk-ukrainsk og senere ukrainsk for å understreke fellesskapet med den ukrainsk-talende befolkningen i vestlige deler av det russiske riket.Rutenia har også vært brukt som et synonym på Russland. For eksempel har Hviterussland vært kalt Hviterutenia. I Vesten har ordet mer eller mindre gått ut av bruk, men brukes fortsatt i noen grad om det vest-ukrainske fylket Zakarpatska (Karpato-Rutenia). Dette området var i perioden 1938–1939 en selvstendig stat under navnet Karpato-Ukraina.
Den litauiske hovedstaden Vilnius var befolket av stedlige rutenere da byen fikk byrettigheter i 1387.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Чорнаруская мова
Banbury

Banbury er en markedsby i distriktet Cherwell i Oxfordshire, England. Byen ligger 103 km nordvest for London, 61 km sørøst for Birmingham, 43 km sør for Coventry og 34 km nord-nordvest for administrasjonsbyen Oxford. Elven Cherwell renner gjennom byen. Banburys urbane område, inkludert omliggende grender og landsbyer, hadde en befolkning på 46 853 innbyggere ved folketellingen i 2011.Banbury er i dag et betydelig kommersielt senter for handelen i det omliggende området, som i stor grad er ruralt. De gode kommunikasjonsmulighetene er forsterket ytterligere gjennom motorveien M40 som går like ved Banbury. Banburys hovedindustrier er framstilling av bildeler, elektroniske varer, plast, matvarer og trykkerier. I Banbury er Douwe Egberts lokalisert, verdens største fasilitet for kaffeprosessing, bygget i 1964. Byen er kjent for Banbury-kaker, tilsvarende som Eccles-kaker, men oval i formen. Siden juli 2000 har Banbury vært vert for en unik samling av tradisjonelle lekedyr fra hele Storbritannia ved den årlige Banbury Hobby Horse Festival, en festival for folk som kler seg ut i dyreantrekk, helst hest, og innebærer karnevallignende opptog.


== Historie ==
I romersk tid lå det en villa i Wykham Park rett ved byen. Det er ikke funnet noen andre romersk bosetninger i eller ved byen, som vokste fram i angelsaksisk tid. Den kom deretter under sterk norrøn innflytelse. I løpet av senmiddelalderen vokste den sterkt på grunn av omfattende ullproduksjon.
I 1135 ble Banbury Castle bygget av biskopen av Lincoln. Det var i bruk inntil borgerkrigen på 1600-tallet, da det ble beleiret. På grunn av nærheten til Oxford var Banbury offisielt en rojalistiske by, men innbyggerne var kjent som strenge puritanere. Etter krigen ble festningen revet.
Banbury forble en landsens markedsby inntil Oxfordkanalen ble konstruert i 1790. Den bidro til stor vekst, og senere ble dette forsterket av jernbanen, som kom i 1850.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Clark, Ted (1992): Banbury History and Guide. Stroud: Sutton Publishing. ISBN 0-7509-0214-0.
Compton, Hugh J. (1976): The Oxford Canal. Newton Abbot: David & Charles, ISBN 0-7153-7238-6, s. 25, 37, 39.
Crossley, Alan, red. et al. (1972): A History of the County of Oxford. Victoria County History. 10: Banbury Hundred. London: Oxford University Press for the Institute of Historical Research. ISBN 978-0-19722-728-2.
Potts, William; Clark, Edward T. ([1958] 1978): History of Banbury: Story of the Development of a Country Town, revi. utg., Banbury: Gulliver Press. ISBN 0-906428-00-9.
Sherwood, Jennifer; Pevsner, Nikolaus (1974): Oxfordshire. The Buildings of England. Harmondsworth: Penguin Books, ISBN 0-14-071045-0, s. 435–444


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Banbury – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Banbury Town Council
«Banbury» i Domesday Book
Ernst August V av Hannover

Ernst August (V.) Albert Paul Otto Rupprecht Oskar Berthold Friedrich – Ferdinand Christian – Ludwig av Hannover, hertug av Braunschweig-Lüneburg, kongelig prins av Storbritannia og Irland (født 26. februar 1954 i Hannover) er en tysk adelsmann. Han er sønn av prins Ernst August IV av Hannover (1914–1987) og hans kone Ortrud av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (1925-1980). Han er overhode for fyrstehuset Hannover, som regjerte som konger av Storbritannia og Irland fra 1714 til 1901, og som konger av Hannover frem til 1918. Han er eldste mannlige etterkommer etter kong Georg III av Storbritannia og Irland, og dessuten oldebarn av keiser-konge Wilhelm II av Tyskland og Preussen.Ernst August er i tillegg til prins av Hannover titulert hertug av Braunschweig og Lüneburg og kongelig prins av Storbritannia og Irland. Den siste tittelen fikk hans far tildelt i 1914 av kong Georg V av Storbritannia, ble fratatt gjennom Titles Deprivation Act i 1917 og fikk den på nytt tildelt av sin egen far i egenskap av overhode for huset Hannover i 1931.Han giftet seg i 1981 med sjokoladearvingen Chantal Hochuli, og fikk to barn, Ernst August (f. 1983) og Christian (f. 1985). De ble skilt i 1997. I 1999 giftet han seg med prinsesse Caroline av Monaco, datter av fyrst Rainier III av Monaco og Grace Kelly. Ettersom han giftet seg med en katolikk, mistet han dermed arveretten til den britiske tronen. Han har fremdeles arveretten til Hannovers trone, og er dermed en av Tysklands forbundsfyrste-pretendenter.Ernst August og Caroline har en datter, prinsesse Alexandra Charlotte Ulrike Maryam Virginia av Hannover (født 1999).
Ernst August vakte oppsikt i Tyskland, særlig etter at han urinerte på den tyrkiske paviljongen på verdensutstillingen i Hannover i 2000, og for å jult opp en pågående journalist. Dette gav ham tilnavnene Pinkelprinz og Prügelprinz i tabloidpressen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.welfen.de/
Kidlington

Kidlington er en meget stor landsby og verdslig sogn i distriktet Cherwell i Oxfordshire, England. Den ligger mellom elven Cherwell og Oxfordkanalen, 8 km nord for Oxford og 12 km sørvest for Bicester. Grevskapets brannvesen og Thames Valley-politiet har sitt hovedkvarter i Kidlington. 
I henhold til folketelling i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 13 723 innbyggere. Det innebærer at Kidlington er den største landsbyen i England, og det har flere ganger blitt foreslått å oppgradere den til bystatus. Dette er egentlig innvilget allerede, men trenger befolkningens støtte. I siste folkeavstemning om spørsmålet valgte de å fortsatt være en landsby.


== Historie ==
Stedsnavnet Kidlington er avledet fra angelsaksiske Cudelinga tun; betydningen er tūn (bosetning/gård) til kidlings (sønnene) av Cydel-hence. I Domesday Book for året 1086 omtalte bosetningen som Chedelintone, og ved 1214 ble det stavet Kedelinton i kalendere for chartere oppbevart i biblioteket Bodleian Library.I sentrum ligger den anglikanske sognekirken dedikert jomfru Maria som er datert fra 1220, men det er bevis på en tidligere kirke på samme sted siden 1073. Kirken har glassmalerier fra middelalderen og et 67 meter høyt spir som kalles «Our Lady's Needle» («Vår frues nål»). Det er et bevaringsverdig bygg i klasse I. Landsbyen har sakte, men sikkert vokst opp rundt kirken. Det er en rekke bygninger fra 1700-tallet i georgiansk stil, og i senere tid har det vært stor vekst som har ført til mye nybygging. 
Det var en gang en dyrehage i Kidlington der hvor politiets hovedkvarter nå ligger. Denne kortvarige attraksjonen eksisterte fra 1931 og fram til 1937 da dyrene ble overført til dyrehagen i Dudley.
Det avholdes tre ganger i året lekterløp på kanalen. Dette er en tradisjon som går tilbake til slutten av 1800-tallet, da lekterne ble trukket av eselspann. 
Oxford lufthavn ligger innenfor landsbygrensene. Det meste av trafikken på flyplassen er opplæringsflyvninger, da det siden 1962 har vært en flyverskole på lufthavnen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Compton, Hugh J. (1976): The Oxford Canal. Newton Abbot: David & Charles, ISBN 0-7153-7238-6, s. 37, 117, 150
Crossley, Alan; Elrington, C.R., red.; Baggs, A.P.; Blair, W.J.; Chance, Eleanor; Colvin, Christina; Cooper, Janet; Day, C.J.; Selwyn, Nesta; Townley, Simon C. (1990): «Kidlington» i: A History of the County of Oxford. Victoria County History. 12: Wootton Hundred (South) including Woodstock. s. 179–213.
Emery, Frank (1974): The Oxfordshire Landscape. The Making of the English Landscape. London: Hodder & Stoughton, ISBN 0-340-04301-6, s. 141, 166, 167, 182, 184
Sherwood, Jennifer; Pevsner, Nikolaus (1974): Oxfordshire. The Buildings of England. Harmondsworth: Penguin Books, ISBN 0-14-071045-0, s. 670–672.
Wing, William (1881): Annals of Kidlington. Oxford.


== Eksterne lenker ==
(en) Kidlington – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Kidlington Voice Online
Kidlington & District Historical Society, This is Oxfordshire
Parish Church of St Mary the Virgin, Kidlington
Gadolinium

Gadolinium er et metallisk grunnstoff med kjemisk symbol Gd, atomnummer 64 og atommasse 157,25 u. 


== Historie ==
I 1880 observerte den sveitsiske kjemikeren Jean Charles Galissard de Marignac spektrallinjer forårsaket av gadolinium i prøver av didymium og gadolinitt. Den franske kjemikeren Paul Émile Lecoq de Boisbaudran skilte ut gadolinia (gadoliniumsoksid) i 1886. Grunnstoffet i ren metallisk form ble isolert i 1935 av Georges Urbain.
Grunnstoffet er oppkalt etter oppdageren av gadolinitt, den finske kjemikeren og geologen Johan Gadolin.


== Egenskaper ==
Gadolinium er et sølhvitt formbart metall som lar seg banke ut i plater. Det hører til de sjeldne jordmetallene og lantanoidene i tredje gruppe av periodesystemet, og foreligger i kjemiske forbindelser vanligvis som det treverdige ionet Gd3+. I motsetning til de andre sjeldne jordmetallene er stoffet relativt korrosjonsbestandig i tørr luft. I fuktig luft oksiderer det imidlertid raskt, og danner et løst oksidsjikt som skaller av og blottlegger mer metall for oksidasjon. Det reagerer langsomt i vann og løses opp i fortynnede syrer.
Gadolinium er et ferromagnetisk metall som blir superledende ved temperaturer under 1,083 K.
Det har også magnetokaloriske egenskaper, noe som betyr at stoffets temperatur øker når det utsettes for et magnetfelt, og reduseres når magnetfeltet forsvinner.


=== Isotoper ===
Naturlig forekommende gadolinium består av 6 stabile isotoper: 154Gd (2,18%), 155Gd (14,8%), 156Gd (20,47%), 157Gd (15,65%), 158Gd(24,84%), 160Gd (21,86%),og 1 ustabil (og dermed radioaktiv) isotop: 152Gd (0,2%) med halveringstid 1,081 × 1014 år. I tillegg er 29 kunstig fremstilte ustabile isotoper kjent. De mest stabile av disse er 150Gd med halveringstid 1,792 × 106 år, 148Gd med halveringstid 74,6 år, 153Gd med halveringstid 240,4 døgn, 151Gd med halveringstid 124 døgn, 146Gd med halveringstid 48,27 døgn, 149Gd med halveringstid 9,28 døgn, 147Gd med halveringstid 38,06 timer. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 30 minutt.CAS-nummer: 7440-54-2


== Forekomst ==

Gadolinium forekommer ikke i ren form naturlig, men finnes sammen med andre sjeldne jordmetaller i mineralene monazitt og bastnäsitt. Andelen i jordskorpen er i gjennomsnitt omkring 6 mg per kg (ikke medregnet havet). 


== Anvendelse ==
Gadolinium brukes i jern-legeringer, CD-plater, mikrobølgeovner, TV-skjermer, og som kontrastmidler for MR-undersøkelser.


== Se også ==
Periodesystemet
Grunnstoffliste
Isotoptabell


== Referanser ==
Dobrinerridderne

Dobrinerridderne (eller Den polske ridderorden, Milites Christi Prucie, Fratribus militiae Christi in Prussia, Milites Christi Fratres de Dobrin) var en tysk ridderorden som spilte en begrenset rolle i polakkenes forsvar mot de hedenske baltiske prøyssere, men som etter få års eksistens ble innlemmet i Den tyske orden.
Det var den polske hertug Konrad I av Masovia som opprettet ordenen, sikkert i samarbeid med misjonsbiskop Christian av Preussen. Hertug Konrad var ikke hersker over hele Polen, men den klart mektigste av de forskjellige landsdelsfyrstene. Tilnavnet Dobrinerridderne kommer fra stedsnavnet Dobrin (polsk: Dobrzyn), en borg og en liten by ved Vislafloden, ikke langt fra Plock som var hertugdømmet Masovias hovedstad. 
Bakgrunnen for opprettelsen var at prøysserne på 1220-tallet hadde intensivert sine angrep sørover fra sitt område og inn i Masovia. Hertugdømmet var truet, og Konrad bad i 1225 Den tyske orden om unnsetning. De var imidlertid ikke kommet til i særlig utstrekning. En annen ridderorden, Sverdbrødrene, var allerede aktive blant balterne, men de var lenger nord i Baltikum, i Kurland og Livland. Det er uklart om initiativet til opprettelsen av Dobrinerordenen kom før eller etter innbydelsen til Den tyske orden, men det kan ha vært så sent som 1227/28. 
Pave Gregor IX gav sin approbasjon til den nye ridderordenen i 1228. Dens forbilde var Tempelridderne. 
Det skulle vise seg at Dobrinerridderne ikke formådde meget, de satt stort sett i ro på sin borg. De deltok nok i forsvaret av Masovia, men hadde ikke styrke til offensive operasjoner. Men så var de tross alt opprinnelig bare 15 riddere, fra Mecklenburg i Tyskland. Etterhvert ble de noe flere, men ikke så det monnet. 
I 1237 sluttet de aller fleste ridderne seg til Den tyske orden. Noen få riddere fortsatte som Dobrinerriddere, men de falt i kamp i 1238 da det skismatiske (ortodokse) hviterussiske fyrstedømmet Halyc erobret Drohiczyn.
Heatherfield

Heatherfield er en fiktiv by som er hjemstedet til hovedpersonene i tegneserien W.I.T.C.H.. Byen har ca. 700 000 innbyggere, ligger ved havet og er omgitt av skogkledde åser. Heatherfields geografiske plassering er aldri blitt presisert, men sannsynligvis er den ment å være et sted i Nord-Amerika.