jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Solabborer

Solabborer er en familie av abborfisker som naturlig bare forekommer i ferskvann i Nord-Amerika. Én art, Archoplites interruptus, hører hjemme i California. De andre forkommer i den østlige delen av verdensdelen fra De store sjøer til Florida og Nordøst-Mexico.


== Beskrivelse ==
Disse fiskene blir som regel 20 til 30 cm, men lakseabboren kan bli opptil 83 cm og 10 kg. Fra abborfamilien skiller de seg ved ryggfinna alltid er sammenhengende, og ved den spesielle forplantningsbiologien: Hannen hos solabborene graver en reirgrop der hunnen legger egg. Deretter vokter hannen eggene, og ofte også yngelen.


== Innføring ==
På grunn av at de er populære sportsfisker er solabborene innført mange steder i verden.Solabborer er altetende. De spiser for.eks snegler,insekter og fisk.


== Arter ==
Den vanligste arten i Europa er lakseabbor (Micropterus salmoides). En annen art som er utsatt, er svart lakseabbor (Micropterus dolomieu). Denne arten foretrekker ganske kjølig vann, og finnes både i Danmark, Sverige og Finland. En av, eller kanskje begge, disse artene ble utsatt i Østfold og andre steder på Østlandet i 1880- og 90-årene, men de klarte ikke å etablere seg i Norge.En tredje utsatt art i Europa er rødgjellet solabbor (Lepomis gibbosus). Den er vanligst i Sør-Europa og den sørlige delen av Mellom-Europa. Lenger nord er det gjort spredte funn i England, Nederland og Polen. I 2004 ble det funnet en bestand av rødgjellet solabbor i Einedammen i Asker, og den er senere funnet andre steder i Asker og ett sted i Moss. Også andre Lepomis-arter er utsatt i Europa, men det er usikkert hvor mange av disse bestandene som fortsatt finnes.Dvergsolabborene i slekten Elassoma regnes ikke lenger til denne familien.


== Galleri ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Solabborer – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Solabborer i Encyclopedia of Life 
(en) Solabborer i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Solabborer hos Artsdatabanken 
(sv) Solabborer hos Dyntaxa 
(en) Solabborer hos Fauna Europaea 
(en) Solabborer hos Fossilworks 
(en) Solabborer hos ITIS 
(en) Solabborer hos NCBI 
(en) Kategori:Centrarchidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Centrarchidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Abborkilling

Abborkilling (Serranus cabrilla) er en fiskeart.
Den har samme kroppsform som abbor. Den har en lang ryggfinne med 10 piggstråler og 13–15 bløtstråler. Fargen varierer mye, men den har ofte 7–9 loddrette bånd langs kroppen og 2–3 vannrette striper på hodet. Arten kan bli opptil 25 cm lang.
Abborkilling lever for det meste på grunt vann, men er funnet ned til 500 m dyp. Den forekommer både på hard- og bløtbunn og er vanlig i Posidonia-gras. Den eter flerbørstemarker, krepsdyr og fisker. Hver fisk har et territorium som den forsvarer mot andre individer. Som andre Serranus-arter er den en hermafroditt med både hannlige og hunnlige kjønnsorganer.
Utbredelsen omfatter Middelhavet, Svartehavet og det østlige Atlanterhavet fra Den engelske kanal til Sør-Afrika. Det er usikre rapporter fra Rødehavet. I 1938 ble det gjort et funn på den engelske nordsjøkysten.


== Litteratur ==
P. Pethon (2005). Aschehougs store fiskebok (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Abborkilling – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Abborkilling i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Abborkilling hos FishBase 
(en) Abborkilling hos ITIS 
(en) Abborkilling hos NCBI 
(en) Kategori:Serranus cabrilla – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Serranus cabrilla – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Serranus cabrilla – detaljert informasjon på Wikispecies 

(en) Serranus cabrilla (Linnaeus, 1758) Comber - FishBase
Klemenskirken

Klemenskirken var en middelalderkirke av tre i Trondheim, og var den første kirken som ble bygget i Trondheim. Ifølge Den større saga om Olav Tryggvason ble kirken først reist da Olav Tryggvason anla Nidaros og oppførte kongsgården sin ved Skipakrok rundt 997. Dette skrev også Snorre Sturlason i sine kongesagaer. Etter Olavs død lot sønnene til Håkon Sigurdsson kirken forfalle, og den ble brent ned av Svein Håkonsson under et angrep på byen i 1015. Kirken ble deretter gjenreist året etter av Olav den hellige, og sto til den brant i 1344.
Da Olav den helliges lik ble gravd opp av hans sønn Magnus Olavsson i 1031, ble liket lagt i Olavsskrinet og bisatt over Klemenskirkens høyalter.  Skrinet ble senere flyttet til Olavskirken, før det endte i Nidarosdomen.
Snorre skrev at også kong Magnus ble gravlagt i Klemenskirken.Kirken er ikke nevnt i historiske kilder etter brannen i 1344.


== Arkeologiske funn ==
Den eksakte beliggenheten var lenge noe usikker. 10. november 2016 meldte Adresseavisen at Norsk institutt for kulturminneforskning (NIKU) har funnet noe som synes å være restene av Klemenskirken.Funnstedet ligger innerst i det som var en vik på 1000-tallet. Stedet er trolig Snorre-sagaens Skipakrok. Skipakrok var en innbuktning ute på Nidarneset på Nidelvens vestre bredd, og fungerte som en naturlig havn. Det var der Olav Tryggvason bygde byen.Under ruinene er det funnet rester av fundamenter til en enda eldre kirke som kan være Tryggvasons kongsgårdskirke, ved Peter Egges plass mellom Søndre gate og Krambugata. Funnet omfatter også alterfundamentet i kirkens kor, som ser ut til å ha vært endret etter at kirken ble reist.
Den 21. mai 2019 åpnet en permanent utstilling av Klemenskirkeruinen i et nybygd næringsbygg i Krambugata 2. Utstillingen ble åpnet av kronprins Haakon.Den 18. juni 2022 ble det kjent at karbondateringer har tidfestet kirkeruinene til 1060 e.Kr. Dette utelukker at funnet er restene av den opprinnelige Klemetskirken. En ny hypotese er at Klemenskirken har blitt flyttet, og at det er ruinene av den flyttede kirken som er funnet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Klemenskirken». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(no) Klemenskirken i Store norske leksikon
Marlborough

Marlborough er en markedsby og verdslig sogn i grevskapet Wiltshire i sørlige England. Den ligger ved veien Old Bath Road, den gamle veien fra London til Bath. Den er lokalisert ved elven Kennet. Byen markedsfører seg med å ha en av de bredeste hovedgatene i Storbritannia, med rekke av gamle bygninger på begge sider.I henhold til folketellingen i 2011 bor det 8 395 innbyggere i Marlborough og sognet.


== Vennskapsbyer ==
Marlborough er vennskapsby med:

 Gunjur, Gambia, siden 1982
 Margency, Frankrike, siden 2002


== Kjente personer ==
David Brudenell-Bruce, jarl av Cardigan, 31. arvelig vokter av Savernake Forest
William Golding, nobelprisvinner i litteratur, forfatter av Fluenes herre, vokste opp i byen, bodde i et hus ved parken og utdannet ved den tidligere skolen Marlborough Grammar School, hvor hans far underviste i vitenskap
Phil Harding, arkeolog, kjent fra TV-serien Time Team, utdannet i byen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marlborough – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Marlborough Town Council
Historiske foto fra Marlborough hos BBC Wiltshire
Trykkplate

En trykkplate benyttes innen de grafiske teknikkene 

Blandede teknikker: – S.W.Hayter – Collografi
Høytrykk: – Tresnitt – Xylografi (trestikk) – Lineoleumssnitt –
Dyptrykk: – Kopperstikk – Koldnålsradering – Punktgravyr – Mezzotint – Etsning – Linjeetsning (hardgrunn) – Akvatintetsning – Mykgrunnsetsning – Fotogravyr – autotypi
Plan- eller flattrykk: – Litografi – Overføringslitografi (autografi) – Offset og tørroffset – Monotrykk
Generelt om trykking / trykkplater: – FlerfargetrykkEn trykkplate benyttes:

i koblingen i biler
Slaget ved Mammes

Slaget ved Mammes ble utkjempet mellom østromerske styrker ledet av Solomon, magister militum av Afrika, og en sammenslutning av mauriske grupper som hadde gjort opprør mot keiserens styre.
General Belisarius hadde greid å diktere en vennskapsavtale med maurerne, som hadde vært fiender av vandalene. Den romerske tilstedeværelsen i Afrika var relativt liten, og det hadde kun vært Belisarius' ry som en uovervinnelig general som hadde gjort så maurerne godtok vilkårene. Men da Belisarius ble kalt tilbake til Konstantinopel av keiser Justinian så maurerne sin sjanse til å kaste romerne på sjøen.
Men Belisarius' etterfølger, Solomon, skulle vise seg også å være en dyktig strateg. Da han hørte at maurerne hadde overvunnet Byzacium og Numidia marsjerte han straks ut fra Karthago for å møte fienden i åpen strid. De to hærene møttes ved Mammes i Byzacium.
Maurerne plasserte styrkene sine i en sirkel av kameler, hvor mennene sto mellom bena deres med skjold og kastespyd. Romernes hester tålte ikke lukten av kamelene, og dette førte til vill kaos i rekkene. Solomon steg av hesten og beordret resten av det romerske kavaleriet til å gjøre det samme. Han samlet så mennene sine i en skjoldborg, og beordret dem om å bli stående og ta i mot fiendens kastevåpen, mens han selv tok med seg fem hundre mann og angrep kamelene. Da sirkelen ble brutt, brøt kaoset ut blant maurerne, og de flyktet, mens romerne fulgte etter og tok livet av dem de kom over. Ifølge historikeren Prokopios skal så mange som ti tusen menn ha blitt slaktet ned i mylderet som fulgte.
Inigo Jones

Inigo Jones (15. juli 1573 – 21. juni 1652) var den første engelske betydningsfulle arkitekt. Han var av walisisk opprinnelse, men ble født nær Smithfield i London.
Jones var den første som benyttet Vitruvius’ regler for proporsjon og symmetri i sine bygninger. Jones var en av de første engelskmenn som studerte arkitektur i Italia, og således den første som introduserte den klassiske arkitekturen fra Roma og italiensk renessanse til England. Han har etterlatt sitt preg på London ved hans utforming av enkeltbygninger, slik som Queen's House i Greenwich, som var den første bygning i England tegnet i en ren klassisk stil, og Banqueting House i Whitehall fra 1619 hvor taket er malt av Peter Paul Rubens, og dessuten utformingen av Covent Garden og dens torg som ble en modell for framtidig utvikling i Londons West End. Han kom med betydelige bidrag til teaterscenen ved sitt arbeid som teaterdesigner for flere dusin maskespill, de fleste på kongelig ordre, men også flere i samarbeid med dramatikeren Ben Jonson.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hart, Vaughan (2011): Inigo Jones: The Architect of Kings, Paul Mellon Centre BA


== Eksterne lenker ==
(en) Inigo Jones – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Biography of Inigo Jones, Royal Institute of British Architects.
MBA

MBA kan bety:

Master of business administration, en akademisk grad
Moi internasjonale lufthavn, referert ved IATA-flyplasskode
Monterey Bay Aquarium, et offentlig akvarium
MacBook Air, en datamaskin
Mercedes-Benz Arena, et stadion
Ryolitt

Ryolitt eller rhyolitt (eller liparitt) er en ekstrusiv magmatisk bergart med felsisk sammensetning. Ryolitt har gjerne lys farge, ofte blålig grå med lyse striper, og den kalles derfor ofte årekvarts. Den består vanligvis av mineraler som kvarts, feltspat og plagioklas. Ryolitt har stort sett samme kjemiske sammensetning som granitt. Dersom ryolitten kjølnes for raskt rekker det ikke å dannes krystaller, og isteden blir det vulkansk glass; obsidian. Ved langsommere avkjøling dannes mikrokrystallinske strukturer.
Mikrokrystallinsk ryolitt kan ha tilnærmet samme spaltningsegenskaper som flint, og ble som denne brukt i steinalderen til å tilvirke våpen og redskaper. Slik ryolitt forekommer ganske sjelden, men på Siggjo i Bømlo, Hordaland, er det en stor forekomst. Her har det i yngre steinalder vært brutt ryolitt over flere dekar, og gjenstander og avslag fra dette materialet er funnet på boplasser over hele det søndre vestlandsområdet.


== Se også ==
Liste over bergarter


== Eksterne lenker ==
Bilde av ryolitt
Slaget ved Brustem

Slaget ved Brustem ble utkjempet den 28. oktober 1467 i Brustem, i nærheten av Sint-Truiden (dagens Belgia) mellom hertugdømmet Burgund og fyrstbispedømmet Liège som en del av den andre Liègekrigen.


== Opptakt ==
I 1465 ble den nyutpekte fyrstebispen Louis de Bourbon i den første Liègekrigen beseiret av Filip III av Burgund. Det førte til den ydmykende fredsavtalen i Sint-Truiden. Da Filip III døde i 1467, gjorde folket i Liège opprør mot den forhatte fyrstebispen som måtte flykte fra byen.
Liège gjorde regning med løftet om militær støtte fra kong Ludvig XI av Frankrike, som da var i krig med den nye hertug av Borgund, Karl I den modige. Karl I samlet en hær på rundt 25 000 profesjonelle soldater i Leuven. Den franske kongen gjorde ingenting.


== Slaget ==
Hæren fra Liège var sammensatt av rundt 12 000 sivilister og 500 kavalerister. De var kommandert av Raes van Heers, hans hustru Pentecote d'Arkel og Jean de Wilde, herre av Kessenich.
Raes posisjonerte sine tropper i det myrlendte området mellom Brustem, Sint-Truiden og Ordingen for å slåss. På denne måten forsøkte han å redusere effekten fra Borgunds artilleri. Karl I kom fra retningen Sint-Truiden hvor han hadde etterlatt et par tusen menn igjen, inkludert 500 engelske bueskyttere, for å forhindre innblanding fra byens garnison.
Den 28. oktober beordret Karl I sin fortropp under Adolf av Kleve, herre av Ravenstein, om å angripe. Raes kommanderte sine tropper om å holde posisjonen og vente på forsterkninger, men militsen fra Tongeren gjorde uansett motangrep, og de drev tilbake troppene til Ravenstein. De drepte også et betydelig antall av bueskytterne. Men dette var hva Karl I var forberedt på. Hans andre troppelinje var armert med lange tohåndssverd, ideelt for nærkamp. Frammarsjen til militsen fra Liège stoppet brått opp og vendte om i det som snart ble en flukt. Raes van Heers og den franske representant François Royer, bailiff av Lyon, var blant de første som flyktet fra slagmarken.
Soldatene fra Burgund drept alle de kom over. Liège tapte rundt 4 000 menn og resten av hæren ble kun berget av at kveldsmørket falt på.


== Etter kampen ==
Etter kampen dro Karl I mot Liège og tvang byen til å overgi seg den 12. november. Fyrstebispedømmet ble et protektorat under Burgund ved Guy av Humbercourt. Alle byene i grevskapet Loon ble tvunget til å fjerne sine forsvarsverker.


== Litteratur ==
Smith, Robert Douglas; DeVries, Kelly (2005): The Artillery of the Dukes of Burgundy, 1363-1477, Boydell Press,


== Eksterne lenker ==
jean De Wilde (nederlandsk)
La bataille de Brusthem Arkivert 20. februar 2006 hos Wayback Machine. (fransk)
Ramsjøhytta

Ramsjøhytta er en selvbetjent turisthytte i Tydal kommune i Trøndelag.
Hytta startet som 4-sengs leid hytte i 1955. I 1966/67 ble en 12-sengs hytte reist, og denne ble utvidet til 22 sengeplasser i 1984. I 2014 ble sikringshytte med 12 sengeplasser og nytt uthus reist, og i 2022 ble en helt ny hytte med 22 sengeplasser tatt i bruk, slik at det med sikringshytta er 34 sengeplasser. 


== Referanser ==


== Eksterne linker ==
Video og bilder fra 2022 på ut.no
David Gald

David Gald (født 10. juli 1968 i Stryn) er en norsk jazzmusiker som hovedsakelig spiller tuba.  
Med sambygdingen Arve Henriksen etablerte han Riverside Jazz Ensemble,  inspirert av Ytre Suløens Jass-ensemble, som han har spilt mye med og blitt fast medlem av.  Etter Toneheim folkehøgskole 1988–89 studerte han ved jazzlinja (NTNU) i Trondheim, og spilte i Bodega Band, Aggravatin Papa og Trondhjems Kunstorkester.   Senere har han arbeidet med Oslo Groove Company, med Trygve Seim Orchestra på Different Rivers (2000), og med 1300 Oslo (opprinnelig kalt Oslo 13), [Han har siden 2000 turnert med Rikskonsertene med bandet Gumbo, med mye det samme materiale og mannskap som i Funky Butt (band), som også har gitt ut flere plater.


== Referanser ==
Bjørneggen

Bjørneggen er en selvbetjent turisthytte i Meråker kommune i Trøndelag. Hytten ligger i Stordalen, sør for E 14, ca. 590 moh. Nord-Trøndelag Turistforening planlegger å erstatte hytta med en ny, betjent hytte kalt Stordalshytta.


== Referanser ==
Schulzhytta

Schulzhytta er en betjent turisthytte som ligger på setergrenda Stormoen i Skarvan og Roltdalen nasjonalpark i Selbu kommune i Trøndelag. Den eies og drives av Trondhjems Turistforening og er oppkalt etter Carl Schulz, Trondhjems Turistforenings første formann.
Schulzhytta er plassert midt i mellom de to fjellmassivene rundt Fongen (1441 moh.) og Skarvan (Storskarven 1171 moh.).
Hytta utgjør en del av fjellturen Norge på tvers fra Stjørdal til svenskegrensa, sammen med Kvitfjellhytta, Prestøyhytta, Ramsjøhytta, Storerikvollen og Nedalshytta.


== Historie ==
Carl Schulz, Trondhjems Turistforenings formann, besøkte Roltdalen for første gang sommeren 1895 og viste interesse for å åpne en turisthytte i området, men ikke før 1927 ble Kvittyten på Liavollen en overnattingmulighet, omtrent seks kilometer nord for Schulzhytta. Dette var en seter med fire senger hvor alminnelig seterkost ble tilbudt. I 1930 ble det også ordnet tilbud for overnatting på Stormoen hvor Schulzhytta står.
Mellom 1937 og 1946 ble det besluttet at det skulle bygges en egen turisthytte i Fongen-traktene. Carl Schulz sponset prosjektet med en pengegave på 10 000 kr, og det ble i 1946 besluttet at den nye hytta skulle stå på Stormoen.Byggingen av hytta begynte høsten 1947 og stod ferdig våren 1948. I forkant av dette ble det transportert opp et sagbruk på Stormoen for å kunne lage alt tømmeret på setedet. Den ble innviet 3. juli 1948, og Gudrun Kallar var hyttas første vertinne. I løpet av 1950 hadde Schulzhytta besøk av 830 gjester. Stinettet rundt hytta ble gått opp, og tilhørligheten til turisthyttene i Sylan ble ytterligere styrket da Ramsjøhytta ble åpnet til påske 1957 ved å lage en forbindelse mellom Schulzhytta og Storerikvollen.
I lang tid har Schulzhytta vært selvbetjent selv i sommersesongen. Sommeren 1993 ble Marit Kjøsnes Renå vertinne og tok opp igjen tradisjonen som vertskap, og siden da har turisthytta vært delvis betjent. I 2004 ble Skarvan og Roltdalen nasjonalpark opprettet, som Schulzhytta ligger plassert midt inni.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ut.no om Schulzhytta
Carl Schulz
Trondheim Kunstorkester

Trondheim Kunstorkester (etablert 1993 i Trondheim) var et norsk jazzorkester, ledet av initiativtaker Trygve Seim på trombone.  Besetningen var i hovedsak Arve Henriksen trompet, Håvard Lund klarinett, både Per Oddvar Johansen og Jarle Vespestad trommer, og både Ingebrigt Håker Flaten og Harald Johnsen bass.
Senere tok gruppen navnet Trygve Seim Ensemble og medvirket med noe endret besetning på hans utgivelser Different Rivers (2001) og Sangam (2005).
Svenska Turistföreningen

Svenska Turistföreningen (STF) er en svensk medlemsorganisasjon som har som formål blant annet å fremme svensk turisme. STF ble grunnlagt den 27. februar 1885 i Uppsala av en gruppe geologistudenter og hadde da 29 medlemmer. Foreningen eier og driver en rekke turisthytter i Sverige og har 100 ansatte, 60 av disse jobber i kanselliet i Stockholm. I tillegg er mange ansatt som 
I 2008 hadde foreningen ca. 300 000 medlemmer og gjennom et heleid datterselskap har foreningen 320 vandrehjem, ti fjellstasjoner og 45 fjellstuer. Medlemmene er organisert i 85 lokale kretser. Omsetningen til organisasjonen var i 2007 på 220 millioner svenske kroner.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Svenska Turistföreningen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Blåhammarens Fjällstation

Blåhammarens Fjällstation er en turisthytte som drives av Svenska Turistföreningen. Blåhammarens Fjällstation ligger øst for Sylan.


== Eksterne lenker ==
Blåhammarens Fjällstation - Svenska turistföreningens hjemmeside om hytten.
Store Dyrhaugstinden

Store Dyrhaugstinden er et fjell i Hurrungane i Jotunheimen i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Fjellet er det største av Dyrhaugstindane og har en høyde på 2 150 meter over havet.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell
Liste over fjell i Skandinavia


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Bodø Sinfonietta

Bodø Sinfonietta (etablert i januar 1999) 
er et norsk orkester basert i Bodø, bestående av drøyt ti lokale musikere innen klassisk musikk.  Sinfoniettaen debuterte på Iliosfestivalen i år 2000, og var i 2003 bidragsyter til «Komponistmøte Nordkalotten».  De samarbeidet i 2005 med Madrugada og Erlend Skomsvoll om 
bestillingsverk til Nordland Musikkfestuke, noe som
også ga plateutgivelse.
Jevnlig er de arrangør av «Kammerfredag» i hjembyen, der de i 2006
blant annet feiret komponisten Sigmund Lillebjerka.  I 2006 og 2007 var de
deltakere på Ultimafestivalen. Fra oktober 2009 ble de en del av Nordnorsk Opera og Symfoniorkester.
I 2009 bestod Bodø Sinfonietta av
Sveinung Lillebjerka, konsertmester og kunstnerisk leder;
Kristin Alsos Strand, cello;
Ellen Marianne Jenssen, fløyte;
Elisabeth Kristensen Eide, fløyte;
Turid Hjortdahl, obo;
Martin Andersson, klarinett;
Gunhild Pedersen, klarinett (vikar);
Knut Thorbjørnsen, fagott;
Heidi Sivertsen, valthorn;
Øystein Felberg, trompet;
Rasmus Henriksen, trombone;
Marie Stokke, piano.


== Utgivelser ==
Singing Landscape, med verker av Torstein Aagård Nilsen fra Kabelvåg, Euridice (CD, 2003)
Live med Madrugada (2005)
Works by Sigmund Lillebjerka (2006)


== Eksterne lenker ==
(en) Bodø Sinfonietta på Discogs 
(en) Bodø Sinfonietta på MusicBrainz 
(no) bodo-sinfonietta.no
Konrad Kaspersen

Konrad Kaspersen (født 1. mars 1948 i Tromsø) er en norsk jazzmusiker (kontrabass).


== Biografi ==
Konrad Kaspersen var med i Kurt Samuelsens band på 1970-tallet, i samarbeid med Henning Gravrok, Kjell Bartholsen og Thorgeir Stubø på slutten av 70-tallet og begynnelsen av 80-tallet, med bl.a deltakelse på Moldejazz. Utover 1980-tallet var han også med på en del prosjekter i andre sjangere, som visesjangeren med Trygve Hoff og Tove Karoline Knutsen samt blues med Chris Lyngedal. Som jazzmusiker har han også turnért med Knut Riisnæs, Odd Riisnæs, reist med Rikskonsertene og Øystein Norvoll kvintett, samt med Per Husby. Han har vært fast medlem av Alf Kjellmans band og deltok på Blåfrostfestivalen 2005 med Ivar Antonsen og Finn Sletten, samt Chrisfestivalen i Kjøllefjord,  til minne om bluessangeren Chris Lyngedal som Kaspersen var bassist for. Her var han festivalmusiker med flere konstellasjoner.
På 1990-tallet var han landsdelsmusiker i gruppa «Jazz i Nord» sammen med pianist Jørn Øien, trommeslager Trond Sverre Hansen og trombonist Øystein B. Blix. Denne gruppa samarbeidet med Marit Sandvik om utgivelsen Song, Fall Soft (Gemini Records, 1995).
Kaspersen har samarbeidet med trommeslageren Trond Sverre Hansen, noe som har lagt grunnlag for mange konstellasjoner, bl.a Hallgeir Pedersen Trio. Denne konstellasjonen ble tildelt norgesturné av Norsk Jazzforum i 2001, der de bl.a spilte på Trondheim Jazzfestival. Plata «West Coast Blues» (Hot Club Records, 2002), ble spilt inn på klubben «Blå» under samme turné.


== Priser og utmerkelser ==
Kaspersen var mottaker av utmerkelsen Stubøprisen i 2001.


== Diskografi ==
Ole G. Nilssen: World of Dreams (1976)
Trygve Hoff: Rækved og lørveblues (1980)
Trygve Hoff: Dele med dæ (1983)
Ragnar Olsen & Sverre Kjelsberg: Den glade pessimisten (1987)
Alf Cranner: Urmakervisen/Hör klockorna (1987)
Malvin Skulbru: Sørgelige sanger, skrøpelige dikt og sensuell samba (1988)
Tove Karoline Knutsen: Tenn lampa (1992)
Trygve Hoff: Lån mæ no'n tima (1993)
Tove Karoline Knutsen: Lat spille med vår (1994)
Marit Sandvik: Song, Fall Soft (1995)
Gemini Records & Taurus Records: Gemini & Taurus – The Jazz Sampler Vol. 4 (1998)
Dag Kajander: Feskarliv anno 1900 (1999)
Erling Stangnes: Kjøssekurs & diverse (1999)
Turid Pedersen: Ensomhet i lag (2000)
Frode Fredriksen: Sangen (2000)
Gemini Records: Distant Reports – Jazz From North Norway (2001)
Dag Kajander: Lykkeland (2002)
Hallgeir Pedersen Trio: West Coast Blues (2002)
Ivar Thomassen: Attmed havet (2003)
Sverre Kjelsberg: Større kraft enn krutt (2005)
Alf Kjellman: June 1999 (2007)
Trygve Hoff: Kokfesk & Ballader (2008)
Alf Kjellman: Feather, But No Wings (2008)
Anne Lande & Per Husby: Dilemma (2008)
Anne Lande & Per Husby: Helt nær (2009)
Dag Kajander: The Glassblower's Tune (2011)
Odd Erik Rude: Still Present (2011)
Britt Eva Løkkemo: Piaf på nordnorsk (2014)
Trygve Hoff: De beste (2014)


== Eksterne lenker ==
- 83k - Anmeldelse, VG
– 25k – Biografi
– 12k – Hallgeir Pedersen Trio
Biografi fra Jazzbasen.
Diskografi fra Jazzbasen.