jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alberto Bayo

Alberto Bayo Giroud (født 1892 i Camagüey, død 1967 i Havanna) var en cubansk venstreorientert som deltok som offiser i den spanske borgerkrigen (1936 – 1939) på de folkevalgte republikanernes side. Før borgerkrigen brøt ut, var han stasjonert i Spansk Marokko.
I sin ungdom tok han militær flyverutdannelse i USA og i Spania, og ble uteksaminert fra i den militære flyskolen i Madrid i 1915. Under den spanske borgerkrigen ble han kjent for sitt heller mislykkede angrep på Mallorca. Han forlot Spania da borgerkrigen ble tapt i 1939 og da fascisten, general Francisco Franco, kom til makten.
Bayo dro til Mexico og fungerte i noen år som instruktør ved det militære flyakademiet i Guadalajara. I 1948(?) etablerte han en møbelbedrift i Mexico by der han i 1955 kom i kontakt med exil-cubanerne Raúl og Fidel Castro samt argentineren Che Guevara. Dette førte til at han ble instruktør for geriljagruppen som Fidel Castro bygget opp i Mexico, og som i 1956 dro med Granma over til Cuba for å bekjempe Fulgencio Batista.
Bayo deltok neppe på overfarten med Granma, men befant seg i alle fall på Cuba da revolusjonen seiret i 1959. På grunn av hans militære bakgrunn og erfaringer, ble Bayo først utnevnt til oberst i det cubanske flyvåpen, og deretter til general i den cubanske hær. Han fungerte i denne stillingen fram til sin død i 1967.
Bayo var også poet og esseyist, og er nok mest kjent for sine «150 spørsmål til en geriljasoldat» [1].


== Referanser ==


== Litteratur ==
Meneses, Enrique (1968) «Fidel Castro», Taplinger Publishers & Co, ASIN B0006BUT5O


== Eksterne lenker ==
Foto av Bayo på www.latinamericanstudies.org
Om Bayo på www.guerracivil1936.galeon.com Arkivert 1. mars 2005 hos Wayback Machine.
Sambre

Sambre (nederlandsk: Samber) er en elv som starter i Thiérache i Frankrike og renner blant annet gjennom Charleroi, før den i Vallonias hovedstad Namur munner ut i Meuse. Elven er 194 km lang.
Slaget om Stettin

Slaget om Stettin var viktig i Brandenburgs militære historie og senere i det prøyssiske militærarvet fordi erobringen av Stettin var et viktig milepæl for kurfyrste Frederik Vilhelm i hans arbeid for å skape seg et varig rike i vekst.


== Bakgrunnen ==
Etter Wolgast og Wismar var falt i 1675 til de allierte hærer som dominerer Svenske Pommern tok Otto Wilhelm Königsmarck ledelse i Svenske Pommeren over de gjenværende styrker og dermed utkjempet en defensiv kamp med bare 6 000 mann. Dette forhindrer brandenburgernes planer gjennom året 1676 som var kjennpreget av utfall for å gjenvinne mindre befestninger og forstyrrer beleiringer av andre festninger som trakk seg ut i tid.
Det var ikke før i 1677 de allierte omsidig besluttet seg for å få en slutt på stillstanden og basen for Königsmarck, Rügen blir oppgitt da selve Christian V gikk på land med 4 000 soldater om sommeren i 1677. 3 000 brandenburgske tropper også var skipet av danskene over til Rügen så Königsmarck så intet annet valg enn å gir seg uten kamp og forlater også festningsverker der. Med det kunne nå kurfyrsten konsentrer seg om beleiringen av byen Stettin med 18 000 soldater.


== Beleiringen ==
Etter en kortvarig beleiring i oktober til november 1676 hadde svenskene satt av en garnison på mellom 2 000 og 3 000 soldater under Johan Jacob von Wulf som vist seg å være en streng og dyktig offiser som improviserer forsvarsanleggene. Istedenfor å foretar kostbare utfall eller venter på angrep fra andre svenske styrker på beleiringshærens rygg konsentrer han forsvaret om vollgravene og bymurene der stor tapperhet og dristig oppfinnsomhet var sett av de svenske soldatene. Det ledet til stor tap i stomangrep og kurfyrsten så seg nødt til å startet et bombardement som begynner å ødelegger byen bak festningsanleggene.
Etter 200 000 granater blant annet var Stettin blitt redustert til ruin og enorme ødeleggelser var anverket på festningsanleggene slik at de allierte i desember 1677 var endelig fra to hold kommet til hovedvollen derfra de kunne truer de andre svenske forsvarstillingene. Hungernød og sykdommer hadde redustert befolkningen drastisk slik at få var tilbake i stand til å slåss videre. Dessuten hadde kruttsforrådet eksplodert slik at det nå var lite krutt tilbake for forsvaret.
Akkurat da kurfyrstens styrker som også hadde lidd store tap forbereder seg på stormangrep for å inntar byen, kapitulerte Wulf sammen med borgerne av byen og etter korte forhandlinger var det enigt at de gjenværende svenskene inkludert sivilister skulle få lov til å drar hjem tilbake til Sverige. Det var bare 300 stridsdyktige menn tilbake den 26. desember.


== Etterspillet ==
Med Stettin tatt var det nå bare Stralsund tilbake, men akkurat da kurfyrsten av Brandenburg hadde feiret ferdig fikk han en beklagelige nyhet fra Rügen hvor Königsmarck hadde vunnet slaget ved Warskow og dermed gjentok kontroll over øya. Fra Rügen kunne nå Königsmarck foretar plyndringstog med brutale herjinger dypt inn i Brandenburg i det første halvåret av 1678.


== Kilder ==
Ulf Sundberg, Svenska Krig 1521-1814 1998 ISBN 91-89080-14-9
[1] Om Wulf i Nordiske Familjebok
Tord Grip

Tord Grip (født 13. januar 1938) er en svensk fotballtrener. 
Tord Grip vokste opp i Ytterhogdal, Jämtlands län, Härjedalens kommun, der han spilte fotball om sommeren og bandy om vinteren. 18 år gammel begynte han å spille for Degerfors IF, og var en av lagets dominerende spillere på begynnelsen av 1960-tallet. I 1963 debuterte han på landslaget i en kamp mot Ungarn i OL-kvalifiseringen. 
Tord Grip har senere blitt kjent som en suksessrik trener, og har blant annet trent Norges herrelandslag. De siste årene har han hatt suksess sammen med Sven-Göran Eriksson, blant annet i den italienske klubben SS Lazio og for Englands landslag. I mars 2010 ble han engasjert som assistent for landslagssjef Sven-Göran Eriksson i Elfenbenskysten.


== Karriere som spiller ==
Ytterhogdals IK (-1955).
Degerfors IF (1956–65).
AIK (1966–68).
KB Karlskoga (1969–73).


== Karriere som trener ==
KB Karlskoga (1969–73).
Örebro SK (1974–75).
Degerfors IF (1976).
Assisterende trener for Sveriges landslag under forbundskaptein Georg «Åby» Ericson.
Örebro SK (1979–80).
Sveriges U21-landslag (1979–80).
Malmö FF (1981–86).
AC Campobasso (Italia, 1986).
Norges A-landslag (1987–88).
Young Boys (Sveits, 1988-90).
Sveriges A-landslag (assistent til Tommy Svensson, 1991-97).
Indonesias OL-landslag (1995-96, laget trente og spilte kamper i Italia).
Young Boys (Sveits, 1998).
SS Lazio (assistent for Sven-Göran Eriksson, 1998-2000).
Englands A-landslag (assistent for Sven-Göran Eriksson, 2000-2006).
Manchester City (assistent for Sven-Göran Eriksson, 2007-2008).
Mexicos A-landslag (assistent for Sven-Göran Eriksson, 2008-2009).


== Referanser ==
Karine Mathisen

Karine Mathisen (gift Karine Endresen; født 23. oktober 1848 på Værøy, død 15. april 1924 på Værøy) var den første distriktsjordmora i Værøy i Lofoten.På Mathisens tid var det svært vanskelig å få jordmødre til Værøy og Røst, så da unge Mathisen viste sin interesse for faget og ytret ønske om å drive praksis i hjemkommunen, fikk hun et mindre stipend fra fylket til å ta utdannelse i Oslo. Hun ble uteksaminert i 1872 og ble som historiens første fra det året statsansatt som jordmor i Værøy.
I 1876 giftet hun seg med gårdbruker og fisker Lars Endresen fra Espevær, Haugesund, og sammen fikk de fire barn.
Karine Mathisen virket som Værøys distriktsjordmor i 40 år, og ble etterfulgt av sin egen datter Elide Endresen.


== Referanser ==
Bolga

For bygda med samme navn i Kristiansund kommune, se Bolga (Kristiansund).
Bolga er også en vanlig betegnelse på byen Bolgatanga i Ghana.Bolga er ei øy på kysten av Helgeland, ytterst i Meløy kommune i Nordland fylke. Øya har et areal på 2,4 km².
Bolga preges av det 339 meter høye Bolgfjellet, som strekker seg over øya fra nordøst til sørvest. Bolgfjellets karakteristiske form har vært seilingsmerke for sjøfolk som har ferdes langs skipsleden (leia) til alle tider. 
To av øyas severdigheter er Bolgbørra, et hull i Bolgfjellet som man kan gå tvers gjennom for å komme til nordsida av øya og Klippfiskbergan med Ruggesteinen på vestsiden av øya. 
Foruten fjellet preges øya av en større flate over Bolgas sydøstlige del. Denne flaten er dyrket mark, og det er også her øyas bebyggelse er. Bolgas nordlige side (Nordsia) består av ulendt og kupert terreng, og er ubebygd.
Bolgas form og geografiske plassering med nær tilgang til fiskefelt, har gjort at det har bodd folk på Bolga i lange tider. Det har blant annet blitt gjort funn fra vikingegraver på øya.  
Ifølge Statistisk sentralbyrå hadde Bolga 91 innbyggere pr. 1. januar 2020. Bolgværingene livnærer seg først og fremst av havbruk. Dette vil i hovedsak si lakseopdrett, fiskebruk og fiske. Øya har også skole, barnehage, butikk, post og mekanisk verksted. Et nytt tilskudd til øya er et topp moderne rorbueanlegg, med utleie av båter. 
Bolga har flere daglige båtanløp med blant hurtigbåt til Bodø og Sandnessjøen. Til kommunesenteret Ørnes går det både lokalhurtigbåt og ferje.
Sør, nord og vest for Bolga finner man en større skjærgård som tidligere var bebodd. Skjærgården rundt Bolga er oppdelt og har ulike navn som Bolgværet, Snyen og Flatvær. Totalt består den av over 300 mindre holmer og skjær.


== Eksterne lenker ==
turliv.no - informasjon og bilder fra båthavna på Bolga
17. mai ute på ei lite øy - digital fortelling om 17. mai-feiring på Bolga på 1960 og 1970-tallet
Ka du førtæl'?! - en digital fortelling om fortellertradisjoner, basert på minner om mennesker og fortellinger på Bolga
Turkart over Bolga
http://www.thn.no/ -Båtruter til og fra øya
Herse

Herse (av norrønt hersir, kanskje avledet av  herr i betydningen «flokk») var en gammel norsk høvdingtittel som ble brukt fram til rundt år 1050. Det ser ut til at «herse» var et gammelt rangsbegrep fra ættesamfunnets tid som gikk av bruk etter hvert som kongemakten styrket sin stilling.
Snorre Sturlason skriver i Harald Hårfagres saga i Heimskringla at kong Harald satte inn en jarl i hvert fylke og at hver «[…] skulle ha under seg fire herser eller flere, og hver av dem skulle ha tjue marks veitsle; hver jarl skulle stille seksti hærmenn i kongens hær, og hver herse tjue mann.» Bugge nevner at de jarler og herser som Harald Hårfagre satte inn, var kongens stedfortredere og skatteinnkrevere.På Olav den helliges tid synes hersetittelen å ha gått ut av bruk, og hersene erstattet av lendmenn som i større grad fikk sin makt fra kongen og ikke fra det gamle ættesamfunnet.
I islandssagaene nevnes en rekke vestlandske stormenn med hersetittel, for eksempel Erling Skjalgsson.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Herse i Store norske leksikon
Herse, Den store Danske, geografi og historie
Herse, Den store Danske, nordisk mytologi
Radula

Radula er det vitenskapelige navnet på raspetungen som finnes hos snegler (bløtdyr).
Raspetungen er oppbygget av mikroskopiske, tettsittende tverrekker av harde, spisse tenner av kitin og protein.  Med den river den i stykker, eller «rasper» sneglen i seg maten.  Tennene fornyes hele tiden, fordi de slites ned når sneglen rasper føde på harde overflater. 
De større gruppene av snegler har ulikt utformet raspetunge, og de kan deles inn i sju typer.

Docoglossan eller Stereoglossan radula
Rhipidoglossan radula
Taenioglossan radula
Hystrichoglossan radula
Ptenoglossan radula
Stenoglossan eller Rachiglossan radula
Toxoglossan radula
Ryszard Kaczorowski

Ryszard Kaczorowski (født 26. november 1919 i Białystok, død 10. april 2010 ved Smolensk i Russland) var en polsk politiker, som fra 19. juni 1989 til 22. desember 1990 var den siste polske eksilpresidenten. Som sin forgjenger Kazimierz Sabbat hadde han sin bakgrunn fra den polske speiderbevegelsen. 


== Biografi ==
Etter at Øst-Polen ble okkupert av Sovjetunionen i 1939 ble Kaczorowski medlem av en undergrunnsorganisasjon, «De grå rekker», og var kontaktmann mellom sin organisasjon og den polske undergrunnshæren. 
I juli 1940 ble han arrestert av det sovjetiske hemmelige politiet, NKVD, og i februar 1941 dømt til døden. Etter 100 dager på dødscelle ble straffen omgjort til 10 års Gulag-fangenskap i Kolyma. I 1942 ble han imidlertid benådet, etter at Stalin bestemte seg for å danne en polsk hær i sovjetisk tjeneste og trengte rekrutter. Han deltok i kamper i Italia, bl.a. i slaget om Monte Cassino.
Etter krigen returnerte han ikke til Polen, men studerte i London og arbeidet senere for britiske industriselskaper. Han fortsatte å være aktiv i speiderbevegelsen, bl.a. som formann for den polske speiderbevegelsen i eksil og kommandant for speidernes verdenstreff på Monte Cassino i 1969 og i Belgia i 1982.


=== Eksilpresident ===
Etter at Kazimierz Sabbat måtte trekke seg som eksilpresident i 1989 på grunn av sykdom, ble Kaczorowski utnevnt til hans etterfølger. Allerede noen måneder senere falt kommunistregimet i Folkerepublikken Polen, og folkerepublikken ble avløst av den tredje polske republikk. Lech Wałęsa ble i desember 1990 den første polske presidenten valgt i et fritt valg. Eksilinstitusjonene i London oppløste dermed seg selv, og den 22. desember overrakte Kaczorowski i en seremoni på kongeslottet i Warszawa sine presidentinsignier til Wałęsa.
Etter 1990 oppnådde Kaczorowski stor aktelse i Polen gjennom sine tallrike foredrag, intervjuer og reiser, og ble utnevnt til æresborger av bl.a. Białystok, Kraków og Warszawa.
Ryszard Kaczorowski bodde i London.
Ryszard Kaczorowski døde i flyulykken 10. april 2010 hvor også Polens sittende president Lech Kaczyński omkom.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ryszard Kaczorowski – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ryszard Kaczorowski – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Peter Finch

Frederick George Peter Ingle Finch (født 28. september 1916 i South Kensington i London, død 14. januar 1977 i Beverly Hills i California) var en britiskfødt australsk skuespiller. Han vant en Oscar posthumt for rollen som Howard Beale i filmen Network (1976).


== Filmografi (utvalg) ==

1959 – Nonnens historie

1965 – Flyet som forsvant

1971 – Det røde telt

1972 – Noe å skjule

1974 – Dronning Kristina

1976 – Network


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Finch på Internet Movie Database 
(sv) Peter Finch i Svensk Filmdatabas 
(da) Peter Finch på Filmdatabasen 
(da) Peter Finch på Scope 
(fr) Peter Finch på Allociné 
(en) Peter Finch på AllMovie 
(en) Peter Finch hos Turner Classic Movies 
(en) Peter Finch hos The Movie Database 
Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata
Kazimierz Sabbat

Kazimierz Aleksander Sabbat (født 27. februar 1913 i Bieliny Kapitulne, død 19. juli 1989 i London) var en polsk jurist, forretningsmann og politiker.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var sønn av en kirkekantor i hjembyen Bieliny Kapitulne ved foren av fjellet Lysa Gora, og tok artium i Mielec. Deretter studerte han jus ved universitetet i Warszawa, og mottok magistertittelen i juni 1939. Allerede som gymnasiast og student var han aktiv i den polske speiderbevegelsen, og deltok i etableringen av en sentralorganisasjon for speidere ved polske universiteter. 
Etter det polske nederlaget i september 1939 flyktet han til Ungarn, hvor han var kommandant for en speiderleir. Senere reiste han over Jugoslavia og Italia til Frankrike, og ble kadett i den polske marinen. Etter at de polske troppene ble evakuert til Storbritannia ble han sekretær for speiderspørsmål i den polske generalstaben i London.


=== Etterkrigstiden ===
Etter krigen ble Sabbat værende i London, og grunnla i 1948 en bedrift som produserte dekk og soveposer. Han fortsatte å engasjere seg i den polske speiderbevegelsen i eksil og i det eksilpolske politiske miljøet. 


=== Statsminister, så president, i eksil ===
Statsminister: Han ble statsminister i eksil i august 1976, og dannet en hjelpeorganisasjon for forfulgte arbeidere i Polen, som senere støttet den demokratiske opposisjonen i landet. Som eksilstatsminister besøkte han en rekke polske eksilmiljøer i Europa og USA.
President. Den 8. april 1986 trådte Edward Raczyński tilbake som eksilpresident, og Sabbat ble hans etterfølger. Hans embedsperiode var en vanskelig tid, og sammenfalt med demokratibevegelsen Solidarnośćs endelige kamp mot kommunistregimet. 
Sabbat døde imidlertid før kommunistregimet falt. Sørgemessen for Sabbat den 19. juli 1989 i Johanneskatedralen i Warszawa ble en av de siste store demonstrasjonene mot kommunistregimet.


== Referanser ==
Richard Dreyfuss

Richard Stephen Dreyfuss (født 29. oktober 1947 i Brooklyn i New York City) er en amerikansk skuespiller.
Dreyfuss vant Oscar for beste mannlige hovedrolle for rollen som Elliot Garfield i filmen The Goodbye Girl (1977). Han var da den yngste som hadde vunnet prisen, men rekorden ble i 2003 slått av Adrien Brody for Pianisten. Dreyfuss har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.


== Filmografi (utvalg) ==

1973 – Siste natt med gjengen

1975 – Haisommer

1977 – Nærkontakt av tredje grad

1977 – The Goodbye Girl

1987 – Spanerne

1987 – Dere får meg ikke gal
1986 – Venner for livet

1989 – Always

1990 – Hilsen fra Hollywood

1995 – Den amerikanske presidenten

2008 – W.

2013 – Paranoia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Richard Dreyfuss på Internet Movie Database 
(sv) Richard Dreyfuss i Svensk Filmdatabas 
(da) Richard Dreyfuss på Filmdatabasen 
(da) Richard Dreyfuss på Scope 
(fr) Richard Dreyfuss på Allociné 
(en) Richard Dreyfuss på AllMovie 
(en) Richard Dreyfuss hos Turner Classic Movies 
(en) Richard Dreyfuss hos Rotten Tomatoes 
(en) Richard Dreyfuss hos The Movie Database 
(en) Richard Dreyfuss hos Internet Broadway Database 
(en) Richard Dreyfuss på Internet Broadway Database
(en) Richard Dreyfuss på Internet Off-Broadway Database
Ben Kingsley

Ben Kingsley (født Krishna Pandit Bhanji 31. desember 1943 i Snainton i North Riding of Yorkshire) er en britisk skuespiller. Han er kjent for rollen som Mahatma Gandhi i filmen Gandhi (1982), som han vant en Oscar for beste mannlige hovedrolle for. Kingsley er også kjent for å ha spilt i filmer som Schindlers liste (1993), Sexy Beast (2000), Lucky Number Slevin (2006), Shutter Island (2010), Prince of Persia: The Sands of Time (2010), Hugo Cabret (2011) og Iron Man 3 (2013).
Kingsley ble utnevnt til Knight Bachelor i 2002. Han fikk en stjerne på Hollywood Walk of Fame i 2010.  Han ble også hedret med den indiske utmerkelsen Padma Shri for sin innsats.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ben Kingsley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ben Kingsley på Internet Movie Database 
(sv) Ben Kingsley i Svensk Filmdatabas 
(da) Ben Kingsley på Filmdatabasen 
(da) Ben Kingsley på danskfilmogtv.dk 
(da) Ben Kingsley på Scope 
(fr) Ben Kingsley på Allociné 
(en) Ben Kingsley på AllMovie 
(en) Ben Kingsley hos Turner Classic Movies 
(en) Ben Kingsley hos Rotten Tomatoes 
(en) Ben Kingsley hos TV Guide 
(en) Ben Kingsley på Discogs 
(en) Ben Kingsley på MusicBrainz 
(en) Ben Kingsley på Songkick
Robert Duvall

Robert Selden Duvall (født 5. januar 1931 i San Diego i California) er en amerikansk skuespiller. Han vant Oscar for beste mannlige hovedrolle for rollen som Mac Sledge i filmen Sangen om livet (1983). Duvall har også spilt i filmer som Gudfaren (1972), Apokalypse nå! (1979), Sling Blade (1996), The Gingerbread Man (1998), Deep Impact (1998), Gone in 60 seconds (2000) og Open Range (2003). Han har en stjerne på Hollywood Walk of Fame.


== Filmografi (utvalg) ==

1962 – Drep ikke en sangfugl

1968 – Bullitt

1969 – Jente med mannsmot

1970 – MASH

1971 – THX 1138

1972 – Gudfaren

1972 – Joe Kidd

1974 – Avlyttingen

1974 – Gudfaren 2

1975 – The Killer Elite

1976 – Snikende gift

1976 – Network

1979 – Apokalypse nå!

1979 – The Great Santini

1981 – Fritt fall

1988 – Colors

1990 – Days of Thunder

1991 – Rambling Rose

1993 – Falling Down

1998 – Deep Impact

2000 – Gone in 60 seconds

2000 – Den sjette dagen

2002 – John Q

2006 – Thank You for Smoking

2007 – We Own The Night

2009 – The Road

2012 – Jack Reacher

2014 – The Judge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Robert Duvall på Internet Movie Database 
(sv) Robert Duvall i Svensk Filmdatabas 
(da) Robert Duvall på Filmdatabasen 
(da) Robert Duvall på Scope 
(fr) Robert Duvall på Allociné 
(en) Robert Duvall på AllMovie 
(en) Robert Duvall hos Turner Classic Movies 
(en) Robert Duvall hos Rotten Tomatoes 
(en) Robert Duvall hos The Movie Database 
(en) Robert Duvall hos Internet Broadway Database 
(en) Robert Duvall på Internet Off-Broadway Database
Professional Association of Diving Instructors

PADI (Professional Association of Diving Instructors) er en verdensomspennende organisasjon som utdanner sportsdykkere. Den ble grunnlagt av John Cronin og Ralph Erikson i 1966. I 1999 fantes det mer enn 90 000 PADI-instruktører fordelt på mer enn 180 land.
Innen internasjonal amatørdykning, er det kun BSAC som i størrelse i noen grad kan konkurrere med PADI.  BSAC er en amatørdykkerforening der opplæring og dykkerarrangement normalt ledes av amatørdykkere, mens PADI som organisasjon er basert på kommersielle prinsipper.


== Eksterne lenker ==
PADI
Brage Sandmoen

Brage Sandmoen (født 22. mars 1967) er en norsk lærer og tidligere fotballdommer. Han debuterte som dommer i Tippeligaen i 2001 og representerte Kjelsås Idrettslag.
Sandmoen dømte cupfinalen mellom Molde og Lillestrøm i 2005. Han dømte 194 kamper i Tippeligaen fra 2001 til 2015. Brage Sandmoen var FIFA-dommer fra 2003 til 2010.Sandmoen arbeidet som assisterende rektor ved Bredtvet videregående skole i Oslo, til skolen ble nedlagt i 2008. Da startet han i jobben som historie- og samfunnsfagslærer ved Stabekk videregående skole. Høsten 2009 skiftet han skole til Valler videregående skole, som studieinspektør og lærer. I 2015 ble han ansatt som assisterende rektor ved Valler videregående skole.
Hans sønn Brede Sandmoen (f. 2000) er fotballspiller.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brage Sandmoen – Transfermarkt (dommer) 
(no) Brage Sandmoen – Norges Fotballforbund
Paul Gleason

Paul Xavier Gleason (født 4. mai 1939 i Jersey City i New Jersey, død 27. mai 2006 i Burbank i California) var en amerikansk skuespiller.
Gleason spilte inn over 60 filmer, og han medvirket i blant annet Die Hard og The Breakfast Club. Han hadde også gjesteroller i en rekke TV-serier, blant annet Chicago Hope, Venner for livet, L.A. Law, Seinfeld, Melrose Place, Falcon Crest, The District og Cold Case.
Gleason døde av lungekreft 67 år gammel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paul Gleason på Internet Movie Database 
(sv) Paul Gleason i Svensk Filmdatabas 
(da) Paul Gleason på Filmdatabasen 
(da) Paul Gleason på Scope 
(fr) Paul Gleason på Allociné 
(en) Paul Gleason på AllMovie 
(en) Paul Gleason hos Turner Classic Movies 
(en) Paul Gleason hos The Movie Database
Varangerhunden

Varangerhunden (Canis lupus varangensis, Canis familiaris varangensis) er den eldste kjente forekomsten av  tamhund i Norge. Varangerhunden, som med stor sikkerhet var en spisshund av type, ble funnet i Sør-Varanger og er datert til cirka år 5 000 f.Kr. Den inngår i de såkalte Varanger-funnene, som ble godt dokumentert av den danske arkeologen Povl Simonsen mellom 1959 og 1968. Man antar at hundetypen må ha vært ganske vanlig på Nordkalotten en gang i tiden. En hypotese er at den en etterkommer av torvhunden, men denne har til nå verken latt seg bekrefte eller avkrefte.
Funnet av varangerhunden viser en rekke fellestrekk med den opprinnelige lapphunden. Et av disse fellestrekkene er at begge mangler 2. premolar på begge sider i overkjeven, et særtrekk de forøvrig deler med norsk lundehund, som også har andre fellestrekk med denne nordiske urhunden.


== Referanser ==