jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eidsfos Hovedgård

Eidsfos Hovedgård i Eidsfoss i Vestfold er oppført i rokokko og ble fredet i 1923. De eldste delene av bygningen er fra første halvdel av 1700-tallet. Den er Eidsfos Jernverks gamle hovedbygning hvor verkseiere og disponenter har hatt sin bolig i over 250 år.
I 1990 overtok Stiftelsen Eidsfos Hovedgård bygningen samt Kavalerfløyen med bakerstue, verksted, leilighet og vognskjul. Haven på Hovedgården var et enestående anlegg i nasjonal sammenheng – et østlandsk motstykke til Baroniet Rosendal og antas å ha vært på det fineste under verkseier  Peder von Cappelen (1763–1837). Hans hustru, Christine Marie, sto for en utvidelse av parken i engelsk landskapsstil.
Den historiske haven (renessanse/barokk) er under restaurering og det mest iøynefallende er opparbeidelsen av 4 av de i alt 16 parterrene, samt St. Georgskorset.
Hovedgården benyttes i dag til kurs, konserter, brylluper og andre arrangementer. I pinsen og om sommeren er det kunstutstillinger.


== Litteratur ==
Talleraas, Lise Emilie (1992). «Eidsfos Hovedgård». Fredete bygninger og anlegg i Vestfold : handlingsplan for vern og vedlikehold. Vestfold fylkeskommune, Fylkeskultursjefen. s. 30–33.  [Tilgang for norske IP-adresser.]


== Eksterne lenker ==
Stiftelsen Eidsfos Hovedgård
Vestfoldmuseene - Eidsfos Hovedgård
«Eidsfos Hovedgård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Hamilton (Skottland)

Hamilton (skotsk-gælisk: Hamaltan) er en by i det sentrale Skottland. Den ligger der innsjøen Avon Water renner ut i elven Clyde i South Lanarkshire. Byen er et historisk sentrum hvor hertugen av Hamilton hadde sitt sete. Den er den fjerde største byen i Skottland, beliggende 19 km sørøst for Glasgow, 56 km sørvest for Edinburgh og 120 km nord for Carlisle i Cumbria. Hamilton er den historiske grevskapsbyen i Lanarkshire. I henhold til folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 53 188 innbyggere.Hamiltons opprinnelig navn var Cadzow eller Cadyou (mellomskotsk: Cadȝow, «ȝ» i navnet er bokstaven yogh), uttalt /kadyu/. Under den skotske uavhengighetskrig støttet den normanniske adelsfamilien Hamilton i begynnelsen den engelske siden, og Walter fitz Gilbert (Hamiltonsfamiliens overhode) var guvernør av festningen Bothwell Castle på vegne av den engelske kongen. Imidlertid endret han sin lojalitet til Robert Bruce som følge av den skotske seieren ved slaget i Bannockburn 24. juni 1314, og avga Bothwell til den skotske kongen. For denne handlingen ble han belønnet med en del av landområdet som hadde blitt forspilt adelsfamilien Comyn ved Dalserf, og senere baroniet og landområdet Cadzow som med tiden ble til byen Hamilton.
Cadzow ble omdøpt til Hamilton under James Hamilton, 1. lord Hamilton som ble gift med prinsesse Mary Stewart, datter av kong Jakob II av Skottland. Hamilton-familien selv tok mest sannsynlig deres navn fra landområdene Humbleton eller Homildon i Northumberland, eller muligens fra et sted i nærheten av Leicester. Det gamle stedsnavnet er bevart i festningen Cadzow Castle, nå i ruiner, som ble bygget mellom 1500 og 1550 på samme sted som en tidligere kongelig festningsverk, en engelsk mil sørøst for Hamilton sentrum.Hamiltons vennskapsby er Châtellerault i Frankrike. De historiske båndene byene i mellom går tilbake til 1500-tallet, da tittelen «Duc de Châtellerault» ble gitt til James Hamilton. Den 7. februar 2005 fikk Hamilton status som rettferdig handel-by.
Fotballaget Hamilton Academical FC holder til i byen og spiller hjemmekampene sine på New Douglas Park.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hamilton, South Lanarkshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Hamilton, Visit Scotland
Low Parks Museum and Hamilton Mausoleum
Hamilton Through the Ages: Images of Our Town
Test Valley

Test Valley er et administrativt distrikt i Hampshire, England. Administrasjonssenteret er Andover.
Det ble opprettet 1. april 1974 ved at bydistriktene Andover og Romsey og landdistriktene Andover of Romsey and Stockbridge ble slått sammen.
Området er for det meste landsbygd, og dekker North Wessex Downs, som er et Area of Outstanding Natural Beauty. 


== Steder i distriktet ==
Andover
North Baddesley
Romsey
Stockbridge
Thruxton
Eidsfos Jernverk

Eidsfos Jernverk var et jernverk i Eidsfoss.


== Historie ==
På det gamle jernverksstedet Eidsfoss kom den første masovnen i gang i 1697. Fram til 1926 var det knutepunkt for dampskipstrafikk på Eikeren med forbindelse sørover på den smalsporete jernbanelinja til Tønsberg. Innenlandsk turisttrafikk i rundreisestil hadde stort omfang fram til 1920-årene. Like før krigen var det slutt på jernbanedriften ved Tønsberg–Eidsfoss-banen, bilen overtok her som så mange andre steder. Jernverket var på 1700-tallet kjent som landets beste, og til tider eneste produsent av stål. Etter opphør av støperi og ovnsproduksjon ble jernbanevogner produsert der fram til etterkrigstiden. 


== Transport på Eikeren ==
Eikeren ble transportåre for jernmalm som skulle fraktes til Eidsfoss og verkets produkter som skulle til Drammen. Verket eide seiljaktene som ble benyttet til denne transporten og senere ble fikk de også hjuldamperen DS «Ekeren», og etter det DS «Stadshauptmand Schwartz». 


== Verkets bygningsmasse ==

Fortsatt finnes 25 av verkets gamle bygninger, mest bolighus, spredt i området mellom Eikeren og Bergsvannet. Langs elvedraget finnes rester etter tre store kornmøller fra tidlig middelalder og fundamenter etter en oppgangssag fra 1500-tallet.


== Eidsfos Hovedgård ==
Rundt den fredete Eidsfos Hovedgård vitner alléer og formasjoner i terrenget om et engang høyt pleiet kulturlandskap. Et parkanlegg i barokk- og renessansestil var anlagt her på 1700-tallet av verkseiere. Hovedbygningen var privatbolig for eierne helt til 1987. Bygningen var oppført omkring 1750, siden påbygd og fredet i 1923.


== Eiere ==
Fra 1742 til 1753 var Frederik Ferdinand Hausmann en av verkets eiere.Jernverket og hovedgården var på 1800-tallet eid av blant andre Peder Juel von Cappelen i Drammen som tilhørte en annen gren av slekten Cappelen enn den grenen som eide Fossesholm. Deretter var det andre eiere, blant andre medlemmer av familien Schwartz.

		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Joramo, Morten Alexander (1997). Eidsfos (jern)verk 1697-1997 : jubileumsbok. Eidsfoss. s. 110 sider. ISBN 8299419700. 


== Eksterne lenker ==
Eidsfoss på Facebook
Mer om Eidsfos
Eidsfos Hovedgård
Eidsfoss Musikkforening
Vestfold Festspillene
Mer om Eikeren og Eiker-vassdraget
«Eidsfos Jernverk». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Waverley (Surrey)

Waverley er et administrativt distrikt i Surrey, England. Administrasjonssenteret er Godalming, mens største by er Farnham.
Navnet kommer fra Waverley Abbey utenfor Farnham, som var det første cistercienserklosteret i England. 
Distriktet er et av landets mest skogrike, og grenser opp mot Hog's Back, som er en del av North Downs.


== Steder i distriktet ==
Alfold
Bramley
Chiddingfold, Churt
Dunsfold
Elstead, Ewhurst
Farncombe, Farnham, Frensham
Godalming, Grayshott
Hambledon, Hascombe, Hindhead
Milford
Tilford
Witley, Wonersh


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Borough of Waverley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Wealden

Wealden er et administrativt distrikt i East Sussex, England. Det har navn etter skogområdet Weald. Administrasjonsbyen er Crowborough, men deler av administrasjonen holder til i Hailsham.


== Steder i distriktet ==
Crowborough
Hailsham, Heathfield
Polegate
Uckfield
Revelations

Denne artikkelen handler om serien Revelations. For Audioslaves album, se Revelations (album). For Audioslaves singel se Revelations (sang)Revelations er en amerikansk miniserie i seks deler som gikk på NBC i 2005. Serien beskriver dagene før armageddon og de bibelske profetier rundt verdens undergang. Bill Pullman har rollen som dr. Richard Massey, en professor ved Harvard universitet som kontaktes av nonnen Josepha Montafiore (spilt av Natascha McElhone) for å undersøke om profetiene i Johannes' åpenbaring begynner å bli til virkelighet.
Noen sider ved miniserien har vært kontroversielle, blant annet en scene i første episode der en pike, når hun blir skremt av sin far, roper «Jesus!», noe som kalles «å misbruke Guds» blant noen kristne. Piken vandrer ut på en golfbane, blir truffet av lyn to ganger og ender i koma. Noen har kritisert denne scenen og hevder at den skildrer en ond gud.


== Handling ==
Dr. Richard Massey, en kjent astrofysiker fra Harvard University, vender hjem etter å ha jaktet på en satanist som brutalt myrdet datteren hans Lucy under et satanisk ritual. Satanisten, en mann ved navn Isaiah Haden, blir satt i fengsel i påvente av en rettssak. Richard Massey er en vitenskapsmann, og tror ikke på religion i det hele tatt. Han er bitter over tapet av datteren sin og den generelle dårlige tilstanden i livet hans, og ønsker bare å se Isaiah Haden få sin rettferdige straff.
I mellomtiden besøker en nonne ved navn Josepha Montafiore som er ansatt for Eklind Foundation, en velstående katolsk organisasjon, sengen til en jente som ligger i koma. Men barnet ble truffet to ganger av lynet når hun krysset en golfbane, og har siden den gang vært i en vegetativ tilstand. Men jenta mumler bibelvers på latin, og kan tegne kryptiske tegninger. Josepha tror at dette er en handling fra Gud.
Jentas visjoner fører Josepha til Richard, som blir med henne på hennes søken etter å dokumentere og nøste opp tegn på Dommens dag. Reisen deres blir til slutt et kappløp mot tiden for å hindre Hadens tilhengere samtidig de forsøker å få til Apokalypsen, samtidig som de er sporet av et barn som kanskje kan redde dem alle. 


== Rollefigurer ==
Bill Pullman som dr. Richard Massey
Natascha McElhone som søster Josepha Montafiore
Michael Massee som Isaiah Haden
Tobin Bell som Nathan Volk
Mark Rendall som Henry «Hawk» Webber
John Rhys-Davies som prof. Jonah Lampley
Martin Starr som Rubio
Fred Durst som Odgen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Revelations på Internet Movie Database 
(en) Revelations på AllMovie 
(en) Revelations på Rotten Tomatoes
Katarsis

Katarsis (gresk: κάθαρσις, katharsis, «renselse») er et begrep som Aristoteles brukte i sin bok Om diktekunsten, der temaer om den greske tragedien analyseres. Begrepet bygger på at en tilskuer gjennom å se for eksempel et tragisk teater eller en tragisk film får utløsning for vonde følelser, og sjelen renses dermed. Aristoteles mente at tragedien renser oss. Definisjonsmessig er katarsis det plutselige følelsesmessige klimaks eller sammenbrudd som består av en overveldende følelse, det være seg følelsen av sorg, empati, glede eller annet, og som etterfølges av følelsen av fornyelse og et nytt liv.
Begrepet har vært et av de mest omdiskuterte ordene i litteraturhistorien.
I filmverdenen brukes begrepet om en films siste og ultimate spenningspunkt. I en film går spennings- og følelsesnivået i bølger, gjerne slik at hvert nye spenningspunkt er mer intens enn det foregående. Det siste, og meste intense, spenningspunktet kalles katarsis.
Begrepet katarsis blir også brukt i moderne psykoterapi, spesielt i Freudiansk psykoanalyse, om det at klienten forteller om og på nytt gjennomlever de dype følelsene forbundet med hendelser i klientens fortid og som klienten hittil har undertrykket eller ignorert og følgelig ikke har fått bearbeidet og som derfor har gitt klienten sterke og vedvarende psykiske plager.
Erfaring har vist at en slik katarsis ofte er det som skal til for å fullstendig fjerne de psykiske plagene.
(Psykoterapeutens rolle er å oppmuntre til og å gi klienten trygge omgivelser til å gjennomgå denne katarsis. Og å forsikre klienten om at det faktisk både er sunt, helt normalt og helt ufarlig i forbindelse med katarsis, å få et overraskende mye kraftigere gråteanfall enn det klienten kanskje hadde forventet. Fordi klienten nå vet at overraskelsen er det normale, så slipper hun eller han å bli vettskremt når det skjer.)


== Eksterne lenker ==
Katarsis; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Flyvakt

En flyvakt (av Den internasjonale organisasjonen for sivil luftfart betegnet in-flight security officer) er en sikkerhetsvakt ombord i et passasjerfly som skal forhindre kapringer. Tre flyselskaper er kjent for å ha flyvakter ombord på utvalgte flyvninger: Swiss, El Al og Sri Lankan Airlines. I tillegg har mange lands myndigheter utplassert flyvakter i skjul, spesielt etter terrorangrepet 11. september 2001.
Flyvaktene rekrutteres som oftest fra personell med bakgrunn fra politiet eller militæret.


== Referanser ==
Air marshal

Air marshal (forkortet Air Mshl eller AM) er en høy militær grad i flere lands flyvåpen. Den oppsto og er stadig i bruk i Royal Air Force, og brukes også i en rekke andre flyvåpen med historiske britiske tradisjoner. I tillegg brukes den tidvis som engelsk oversettelse av tilsvarende grad i land med en ikke-britisk, flyvåpen-spesifikk gradstruktur.
I NATO har graden kode OF-8 i henhold til STANAG 2116.
Graden tilsvarer vice-admiral (viseadmiral) i Royal Navy og lieutenant-general (generalløytnant) i British Army. Den er lavere enn air chief marshal og høyere enn air vice-marshal.
Frans Widerberg

Frantz Gustav (Frans) Widerberg (født 8. april 1934 i Oslo, død 7. april 2017 samme sted) var en norsk maler og grafiker.
Hans maleri «Vannrytter» ble gjengitt på et frimerke i serien Samtidskunst i 1998,


== Bakgrunn og familie ==
Han var sønn av arkitektassistent Ingrid Christine Blom (1909–1983) fra Fredrikstad og murmester Nicolai Magnus Widerberg (1905–1960).
I 1960 giftet han seg med Aasa Brække (1939-2021), som også var elev ved Statens kunstakademi. Sammen fikk de sønnene Nicolaus Magnus Widerberg (født 1960) som er grafiker og billedhogger, og Thomas Widerberg (født 1964) som er fotograf og komponist.


== Widerbergs kunstuttrykk ==
Widerberg var regnet som en av Norges fremste grafikere og malere. Hans kunst er karakterisert som nyfigurativ, preget av primærfarger (rødt, gult og blått).

Han blandet ikke fargene med hvitt eller svart, men brukte dem som regel helt rene og klare. Han er kjent for å eksperimentere med fargenes egenkontrast for på den måten å skape en spennende dybde i sine bilder. Hester, ryttere og kropper som svever i et nesten drømmeaktig univers, er noe som går igjen i hans kunst.
Han malte ofte store formater, og en del av bildene viser hester og mennesker i det ytre rom. Livsbegjær er et viktig tema hos Widerberg. Bildene har ofte noe med lys å gjøre, og flere bilder viser også nordlys.
En mindre kjent side er at han i tillegg til sine mere karakteristiske og lettgjenkjennelige verker også laget landskapsmalerier i nærmest naturalistisk stil.


== Utdanning ==
1951/52: Utdanning i atelieret til Birger Moss-Johnsen (1888–1963)
1953–55: Elev ved Statens håndverks- og kunstindustriskole, deretter Goldsmiths College, University of London
1955: University of London
1957–60: Statens kunstakademi
1963: Første separatutstilling i Holst Halvorsen kunsthandel. Dette året debuterte han også på Høstutstillingen.
1965: Formann i Unge Kunstneres Samfund
1967: Begynte å jobbe med litografier, noe som ble en av de fremste uttrykksformene hans.


== Utmerkelser ==
«Ungdomsstipendet» til talentfulle norske malere, 1960
1997 St. Olavs Orden, Ridder av første klasse.
2000 Anders Jahres kulturpris


== Se også ==
Widerberg, for mer om slekten.


== Litteratur ==
Hans-Jakob Brun: Frans Widerberg  Tanum-Norli 1978. ISBN 82-518-0694-1
Michael Tucker: Frans Widerberg Bilder - en reise, foto ved Thomas Widerberg. ISBN 8273930505
Frans Widerberg malerier 1956 – 1996, utgitt av Astrup Fearnley Museet for Moderne Kunst. ISBN 8250423453


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Frans Widerberg i listen.no -  bilder og utstillingshistorikk
Frans Widerberg, Kunstweb
Frans Widerberg, SNL
Kilsfjorden (Kragerø)

Kilsfjorden er en fjord i Kragerø kommune i Telemark. Den er en fortsettelse av Kragerøfjorden, og har innløp ved Tåtøy sør for Kragerø sentrum. Fjorden går først i vestlig retning, og blir bredere lenger inn. Den snur deretter mot nord og smalner kraftig inn igjen, før den ender ved tettstedet Kil innerst i fjorden. På sørvestsida av fjorden ligger de smale fjordarmene Kjølebrønnskilen og Barlandskilen.Kragerøvassdraget munner ut på nordøstsida av fjorden, rundt tre kilometer vest for Kragerø sentrum. Riksvei 351 følger sørsida av fjorden.


== Referanser ==
Hellefjorden (Kragerø)

Hellefjorden er en fjord i Kragerø kommune i Telemark. Den ligger nord for halvøya Langtangen. Fjorden er fire kilometer lang og går fra nordøst til sørvest inn til Årøsvingen. Tettstedet Vadfoss/Helle (Nordbø) ligger på nordsida av fjorden.


== Referanser ==
Fossingfjorden

Fossingfjorden er en fjord på grensa mellom kommunene Kragerø og Bamble i Telemark. Den har innløp mellom Stavnes i sør og Hovet i nord, og strekker seg 3,5 kilometer i nordvestlig retning til fjordbotnen ved Fossing.


== Referanser ==
Liste over olympiske medaljevinnere i kombinert

Kombinert har vært en olympisk øvelse siden de første vinterlekene i Chamonix 1924. Øvelsen bestod av tre hoppomganger, derav to tellende, og et langrenn på 18 km. I 1956 ble langrennet redusert til 15 km. I 1988 ble Gunder-metoden tatt i bruk, der startintervallene i langrennet bestemmes ut fra resultatet fra hopprennet. I 1994 ble antall hoppomganger redusert fra tre til to.Fra og med vinter-OL 1988 er det blitt arrangert lagkonkurranse, og i Salt Lake City 2002 og 2006 i Torino ble det arrangert en sprintøvelse som besto av ett hopp i stor bakke etterfulgt av et langrenn over 7,5 kilometer. Fra 2010 består begge de individuelle øvelsene av ett hopp og 10 km langrenn, forskjellen ligger i bakkestørrelsen.


== Menn ==


=== Normalbakke ===
1924–1952: Normalbakke + 18 km
1956–2006: Normalbakke + 15 km
2010–2022: Normalbakke + 10 km


=== Stor bakke ===
Stor bakke + 10 km


=== Lagøvelse ===
1988–1994: Normalbakke + 3 x 10 km stafett
1998–2018: Normalbakke + 4 x 5 km stafett
2022–: Storbakke + 4 x 5 km stafett


== Tidligere øvelser ==


=== Sprint ===
Stor bakke + 7,5 km


== Mestvinnende utøvere ==
for nasjonsvis medaljefordeling, se MedaljefordelingUtøvere med minst to gull eller fire medaljer totalt.
Oppdatert per vinter-OL 2022 i Beijing.


== Se også ==
VM-medaljører i kombinert


== Referanser ==


== Kilder ==
Nordic Combined Hall of Fame – Olympic Winter Games hos skisport365.com
Caesars Superdome

Louisiana Superdome (offisielt Caesars Superdome, tidligere Mercedes-Benz Superdome og i dagligtale bare Superdome) er et stort sportssenter og messehall i forretningsstrøket i New Orleans i Louisiana i USA. Senteret er hjemmebane for amerikansk fotballaget New Orleans Saints og var også for basketballaget New Orleans Jazz, senere omdøpt til Utah Jazz.


== Historie ==
Byggeprosessen ble påbegynt 11. august 1971 og var ferdig i november 1975.
Flere Super Bowl-sluttspill har vært i Superdomen enn på noen annen arena: 1978, 1981, 1986, 1990, 1997 og 2002. Superdomen er også arena for New Orleans Bowl, hjemmekampene til Tulane University sitt fotballag og det tradisjonelle lokaloppgjøret mellom Grambling State og Southern University.
Superdomen ble skadet under orkanen Katrina sist i august 2005, og ble brukt som flyktningleir i dagene etter at orkanen hadde passert. 


== Super Bowl ==
Super Bowl har blitt spilt i Superdome 6 ganger:

XII – Dallas Cowboys 27, Denver Broncos 10
XV – Oakland Raiders 27, Philadelphia Eagles 10
XX – Chicago Bears 46, New England Patriots 10
XXIV – San Francisco 49ers 55, Denver Broncos 10
XXXI – Green Bay Packers 35, New England Patriots 21
XXXVI – New England Patriots 20, St. Louis Rams 17


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Louisiana Superdome – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Louisiana Superdome – galleri av bilder, video eller lyd på Commons  (engelsk)
Partiavis

Partiavis viser til en avis som i ulik grad støtter et politisk parti.
Det er varierende grader av partitilknyttning. En avis som er eid av et politisk parti kalles gjerne for et «partiorgan». En «partiavis» er nært knyttet til et parti, mens en «partitilknyttet avis» er uavhengig eid, men deler partiets synspunkter.
I Norge kan en historisk dele avisene i to hovedgrupper. De borgerlige avisene ble som oftest etablert før parlamentarismen og de politiske partiene, og valgte partier når de første partiene ble etablert, det vil si Høyre og Venstre. Den andre gruppen var arbeideravisene, som med ett unntak (Vort Arbeide) ble etablert etter at Arbeiderpartiet ble etablert.
Senere kom nye aviser til som fordelte seg på eksisterende partier, eller nye som Norges Kommunistiske Parti og Bondepartiet.
Mange av avisene som er etablert etter andre verdenskrig, og særlig fra 1980-årene er stort sett uavhengige politisk sett. De øvrige avisene i Norge ble stort sett avpolitisert i 1970- og 1980-årene, tildels som en følge av avisdøden som førte til at mange steder bare satt tilbake med en avis, som fant det best å bli politisk uavhengig.
Dette betyr at mange av dagens aviser i Norge tidligere har enten vært eid av partier eller støttet et bestemt parti. Eksempler på dette er:

Aftenposten som tidligere sympatiserte med Høyre
Arbeiderbladet (nåværende Dagsavisen) som tidligere var eid av Arbeiderpartiet
Bergens Tidende som tidligere sympatiserte med Venstre og Det Nye Folkepartiet/Det Liberale Folkepartiet
Klassekampen som ble etablert av og tidligere var eid og utgitt av AKP
Trønder-Avisa som tidligere var eid av og sympatiserte med både Venstre og SenterpartietUlike hendelser har alene påvirket avispolitiseringen.

Avisdøden som herjet i Norden og Europa i 1960-årene kom også til Norge og førte til en debatt om etablering av en egen støtteordning for å bevare avisene. Det var først og fremst partiet Høyre som tapte aviser på avisdøden, men den rammet alle avisgruppene.Partienes varierende oppslutning var en annen faktor, noe særlig Norges Kommunistiske Parti merket. Partiet fikk med seg mange aviser etter partisplittelsen i Arbeiderpartien i 1923, men de fleste ble lagt ned i løpet av få år. Etter andre verdenskrig fikk partiet et oppsving, så også partiets aviser. Men i 1967 hadde partiet tilbake bare en avis, hovedorganet Friheten.Partisplittelsen i Venstre i 1972 førte til at partiet mistet de fleste og viktigste av sine sympatiserende aviser, blant annet Dagbladet og Bergens Tidende. Noen av disse valgte i stedet å støtte Det Liberale Folkepartiet, mens andre ble uavhengige. Etter partisamlingen var det ingen partiaviser tilbake for noen av partiene.


== Partipressen i dag ==
Per 2010 er det ingen aviser i Norge som åpent sympatiserer med et politisk parti, eller blir eid av et parti med ett unntak; Friheten i Oslo er eid og utgitt av Norges Kommunistiske Parti.


== Se også ==
Partipresse