jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Secondløitnanten

Secondløitnanten er en norsk film produsert i 1993, filmen er regissert av Hans Petter Moland.
Filmen handler om den pensjonerte skipskapteinen og secondløitnant Thor Espedal (spilt av Espen Skjønberg) som melder seg til tjeneste igjen under den tyske invasjonen av Norge 9. april 1940. Den aldrende Espedal møter til tjeneste for å slåss mot tyskerne, men defaitismen råder blant de norske offiserene og de norske styrkene overgir seg uten kamp.
Espedal organiserer da ny motstand og tar i bruk kreative gerilja-metoder for å stoppe den tysk fremrykkingen. Etter flere suksessfulle trefninger blir han humoristisk forfremmet til second-oberst, men må til slutt overgi seg og sin lille avdeling under trussel om tilintetgjørelse og represalier fra en stor tysk overmakt.

Filmen bygger løselig på Thor Olaf Hannevig og hans improviserte motstand mot tyskerne med «IR-3» rundt Vinje i Indre Telemark i april og mai 1940. Filmen fremstiller ikke disse hendelsene historisk korrekt, men gir et bilde av de kaotiske kampene som utspant seg mange steder i Sør-Norge i april 1940. Store norske avdelinger kapitulerte uten å ha løsnet skudd blant annet i Setesdal og på Heistadmoen ved Kongsberg.
Filmen ble blant annet spilt inn på Kvikne.


== Skuespillere ==
Espen Skjønberg som Thor Espedal
Lars Andreas Larssen som Bjelland.
Gard B. Eidsvold som Merstad.
Bjørn Sundquist som Krogh.
Morten Faldaas som Audun.
Ove Christian Owe som Ingolf
Bjarne Thomsen som Bjarne
Rut Tellefsen som Anna
Camilla Strøm Henriksen som Ebba.
Bjørn Floberg som Kerlow
Nils Ole Oftebro som Paulsen
Knut Haugmark som Knut
Johannes Eckhoff som en døv mann
Børre Werner som en fabrikk-eier
Erik Øksnes som Asbjørn.
Siri Rom som Rønnaug.
Alexander Mørk Eidem som Berge


== Eksterne lenker ==
(en) Secondløitnanten på Internet Movie Database 
(no) Secondløitnanten i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Secondløitnanten hos Filmfront 
(nl) Secondløitnanten på MovieMeter 
(en) Secondløitnanten på AllMovie 
(en) Secondløitnanten på Rotten Tomatoes 
Anmeldelse hos Cinerama.no
Kjelvik

Kjelvik (nordsamisk: Goaskinvággi, kvensk: Kelviika) var Magerøyas største tettsted utenom Honningsvåg inntil det ble brent av okkupasjonsmakten i 1944. Kjelvik hadde på begynnelsen av 1900-tallet ca. 80 innbyggere, de fleste av dem med finsk innvandring. I 1930 var det 236 innbyggere på stedet, etter andre verdenskrig var det ikke fastboende. Det var ingen tysk tilstedeværelse i Kjelvik under okkupasjon fra 1940. Den utsatte beliggenheten gjorde at stedet bare ble delvis gjenreist etter nedbrenningen i 1944, og stedet ble etter hvert helt fraflyttet.Kjelvik var inntil 1950 navnet på dagens Nordkapp kommune. Kommunen ble utskilt fra Kistrand i 1861. Da motorbåtene tok over omkring år 1900 var ikke havnen i Kjelvik lenger egnet og stedet mistet etterhvert sin betydning. Kjelviks betydning som fiskevær er kjent for eksempel ved en Haldor fra Kjelvik på 1500-tallet eide eller disponerte en gård ved Vågen i Bergen. Stedet er avmerket som Kelwyck på Mercators kart «Atlas Minor» fra 1613.Kjelvik kirke fra 1844 var åttekantet (lignet på Dverberg kirke tegnet av Grosch) og var da den eneste kirken på Magerøya. Den ble helt ødelagt av en orkan i 1882. Kirkestedet ble deretter flyttet til Honningsvåg. Rester av kirken ble gjennfunnet flere hundre meter oppe i fjellet. Kjelvik ligger værhardt til særlig ved pålandsvind.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nordkappmuseet: Kjelvik – det gamle kommunesentret
Paul IV

Paul IV (født som Giovanni Pietro Carafa 28. juni 1476 i Capriglia Irpina i kongedømmet Napoli, død 18. august 1559 i Roma) var pave fra 23. mai 1555 til sin død i 1559. Han var nesten åtti år da han ble pave, men rakk likevel å føre et skrekkregime som gav ham tilnavnet il terribile (= den fryktelige).


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Giovanni Pietro Caraffa nedstammet fra den adelige slekten Caraffa i Napoli. Hans slektning, kardinal Oliviero Caraffa, som var en av de mer betydningsfulle personene i pavedømmet under renessansen, tok seg av den unge Giovanni Pietros oppdragelse og karrière.


=== Biskop ===
I årene 1518–1524 var Caraffa erkebiskop av Brindisi.


=== Kardinal ===
Caraffa ble den 15. januar 1537 utnevnt til kardinalprest av San Pancrazio, samt til det samme av San Sisto, San Clemente og Santa Maria in Trastevere, innen han den 17. oktober 1544 ble kardinalbiskop av Albano. Senere ble han tildelt Sabina, Frascati, Porto e Santa Rufina og Ostia.
I 1549 ble han utnevnt til erkebiskop av Napoli.


=== Pave ===
I 1555 ble han i en alder av 79 år valgt til pave. Frem til da hadde han titt og ofte talt om behovet for reformer. Med sitt valg bedrev han den sedvanlige nepotisme ved at han utnevnte en av sine nevøer, condottiere Carlo Carafa, til kardinalstatssekretær, og en annen nevø, Giovanni Carafa, først til kirkens  generalkaptein og senere til hertug av Paliano.
Paul IV skapte i 1555 en ghetto i Roma, i området der Via del Portico d'Ottavia, Lungotevere dei Cenci, Via del Progresso og Via di Santa Maria del Pianto nå ligger. Det var et muromgitt område, som ble stengt nattestid, der byens jøder bodde. Ghettoen ble ikke revet før i 1888.
Ved sin død var Paul så forhatt at folkemengden gikk til angrep på hans statue på Kapitol. Den ble halshogd og hodet slengt i Tiberen. Han ble derfor begravd i største hemmelighet i Peterskirkens krypt. Først i 1566, da det hele hadde kommet litt på avstand, ble han gravlagt i familiekapellet i kirken Santa Maria sopra Minerva.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Biskop Leone de Simone (?-1469) *bispeviet 1442?
Kardinal Oliviero Carafa (1430-1511) *bispeviet 1458
Pave Paul IV (1446-1559) *1506


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Georg Denzler: «Paul IV» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 7, Herzberg 1994, ISBN 3-88309-048-4, sp. 17–18.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Gassforhandlingsutvalget

Gassforhandlingsutvalget (GFU) var et norsk halvstatlig organ med ansvar for å forberede og gjennomføre alle forhandlinger om salg av norsk gass.


== Bakgrunn ==
Da de store salgsavtalene for gassen fra Trollfeltet var sluttført midt i 1980-årene, opprettet norske myndigheter GFU. Utvalget skulle stå for alt salg og markedsføring av norsk gass. Det var ikke tillatt, verken for medlemmene i GFU (Statoil, Norsk Hydro og Saga Petroleum) eller andre selskaper på norsk kontinentalsokkel, å markedsføre egen gass.
Som ledd i gjennomføringen av det indre markedet vedtok EU-landene gassmarkedsdirektivet med frist for gjennomføring i intern lovgivning 10. august 2000. Gassdirektivets formål var å åpne det indre gassmarkedet i Europa for konkurranse. EU mente videre at gasskontraktene som var fremforhandlet under GFU stred mot grunnprinsippene til det indre markedet.
På denne bakgrunn startet Europakommisjonen sommeren 2001 undersøkelser av Statoil og Norsk Hydro og de andre oljeselskapene på norsk sokkel, og de truet Statoil og Norsk Hydro med gigantbøter for kartellvirksomhet. GFU ble som følge av dette permanent avviklet fra 1. januar 2002.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Austvik, OG, 2001: "Gassdirektiv, GFU og norske interesser"
"Norwegian natural gas: Liberalization of the European gas market"
Saltsjø

En saltsjø eller salin innsjø, også kjent som sodasjø og alkalisjø, er en endorheisk innsjø med en konsentrasjon av salter (hovedsakelig natriumklorid) og andre mineraler betydelig høyere enn normalt (ofte definert som minst 3,000 milligram salt pr. liter). I mange tilfeller har saltsjøer høyere konsentrasjon av salt enn havvann. Innsjøer som inneholder mye natriumkarbonat kalles sodasjøer.


== Dannelse ==
Saltsjøer dannes når vannet som strømmer inn i innsjøen, med sine oppløste salter og mineraler, ikke kan komme ut igjen fordi innsjøen ikke har avløp. Deretter fordamper vannet og etterlater seg de oppløste saltene i sjøen slik at saliniteten (saltholdigheten) i vannet øker. 
En saltsjø er av denne grunn et utmerket sted for saltproduksjon, og saltsjøer som er kunstig bygget med dette for øye kalles saltpanner.
Den høye saliniteten fører også til en unik flora og fauna i innsjøen.


== Når vannet er forsvunnet ==

Hvis mengden av vann som strømmer inn i innsjøen er mindre enn det som fordamper, så vil innsjøen til slutt forsvinne helt og etterlate en saltslette eller playa, som for eksempel Salar de Uyuni i Bolivia og Bonneville Salt Flats i Utah, USA. Av og til blir også dette referert til som en saltpanne.


== De største saltsjøene ==
De fire største saltsjøene i verden er, i rekkefølge: Det kaspiske hav, Aralsjøen, Balkhasjsjøen og Store Saltsjø, som også er størst på den vestlige halvkule. Den saltssjøen som ligger høyest over havet er Namtso, og den lavest beliggende er Dødehavet, som også er det laveste punktet på Jordens overflate overhodet.


== Kilder ==
Forelesningsnotater om saltsjøer
Spokane

Spokane er den nest største byen i staten Washington i USA, grunnlagt i 1880. Byen ligger 45 mil øst for Seattle og 37,5 mil nordøst for Portland. Byens kallenavn er Lilac City. Spokane har fått sitt navn etter elven som renner gjennom den med sine mange fossefall, Spokane river.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Spokane, Washington – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Phil Ivey

Phil Ivey er en kjent profesjonell pokerspiller (født i California i 1976) som har vunnet 10 World Series of Poker armbånd. Ivey ble i WSOP 2000 den yngste pokerspilleren som noensinne har vunnet et armbånd.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Phil Ivey – Global Poker Index 
(en) Phil Ivey – The Hendon Mob 
(en) Phil Ivey – World Series of Poker 
(en) Phil Ivey – World Poker Tour
Vannski

Vannski er en type vannsport hvor man står på ski på vannet, vanligvis etter en motorbåt i fart eller i kabel. I Norge finnes det to slike kabelanlegg. 
Wakeboard er også en sport som har økt sin popularitet de siste årene.
I Norge finnes det en rekke vannskiklubber som står i tilknytning til Norges Vannski- og Wakeboard Forbund. (Opprettet i 1961). Det arrangeres årlig både Norgescupstevner og Norgesmesterskap.
I vannski konkurreres det i tre grener; hopp, slalåm og trick. Slalåm er klart den mest populære grenen, der det gjelder å kjøre flest mulig bøyer på kortest mulig linelengde. Banen har standardmål verden over og består av 6 bøyer, inngangsport og utgangsport. Det finnes idag ca. 20 slike baner i Norge. Båten er utstyrt med en avansert cruisekontroll som holder konstant hastighet på båten. For menn er maks hastighet 58km/t, mens toppfarten for kvinner er 55 km/t. Det er 11,5 m fra båtbanen ut til bøyene noe som gjør at hastigheten til løperen er langt høyere enn båtens hastighet. På kort line (14 m og kortere) er det ikke uvanlig at løperen kommer opp i hastigheter over 100 km/t idet man akselerer fra bøye til bøye.
Hopp foregår på 2 brede og lange ski, ved at løperen kjører over en hopprampe og prøver å hoppe så langt som mulig. For å få et langt hopp må løperen treffe hopprampen med så stor fart som mulig. Dette gjøres ved å ”kutte” ut på siden av båten for deretter å kutte tilbake mot hoppet for å øke løperens hastighet. Løperen kan ha en fart på 115 km/t idet han/hun treffer hopplata og hopplengden kan bli over 70 m. Vannskihopp på dette nivået krever mye erfaring og god fysisk form.

Trick foregår på en eller to små, korte ovalformede ski uten finne. Løperen kjører 2 x 20 sekunder og utfører så mange tricks som mulig. Løperen gjennomfører sitt program eller sett av tricks og får poeng ut ifra vanskelighetsgrad på trick-ene og utførelse. Trick er vannskisportens ”ballettgren” og stiller store krav til balanse og motorikk.
Sporten har fleste tilhengere i USA, men er også svært populær i Australia, Storbritannia og Frankrike.
Max Klinger

Max Klinger (født 18. februar 1857 i Leipzig i Sachsen i Tyskland, død 5. juli 1920 i Großjena) var en tysk symbolistmaler, -skulptør og -grafiker.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Max Klinger var annen sønn av såpekokeren Heinrich Louis Klinger og hans hustru Auguste Friederike Eleonore Klinger født Richter. Han gikk årene 1863–1867 på borgerskolen i Leipzig og på søndagene på tegneskolen Brauer. Deretter var han på realskolen Petrischule årene (1867 til 1873. 
Han fikk sin kunstneriske utdannelse i Karlsruhe. 


=== Karriere ===
Som beundrer av de grafiske arbeidene til Adolph von Menzel og Francisco Goya, ble han snart en dyktig grafiker med sin egen stil. 
Hans mest kjente arbeider er en serie på ti Parafraser over funnet av en hanske fra 1881. Bildene bygger på de forestillinger han gjorde seg ved å finne en damehanske ved en skøytebane. Ledemotivet gir hint om en kvinne vi aldri får se, noe som sies å foregripe både Sigmund Freuds og Kraft-Ebbings forskning om temaet seksuell fetisjisme og fetisj- objekter.
I dette tilfellet blir hansken et symbol for kunstnerens romantiske lengsler, med hansken i forskjellige tildels dramatiske situasjoner som substitutt for eieren. Semiotikere har også sett hansken som et illustrerende eksempel på en glidende signifikator hvor den signifiserte (kvinnen) ikke er tilstede eller holdes skjult. Kunstneren har også lagt inn en mannsperson som uttrykker forskjellige psykiske tilstander eller eksistensielle kriser (- og har en betydelig likhet med den unge herrn Klinger).
Klinger reiste mye rundt i Europa og besøkte de fleste kunstsentra av betydning før han slo seg ned i Leipzig fra 1893. Fra 1897 var det mest marmorstatuer han arbeidet med. Hans statue av Ludwig van Beethoven ble en integrert del av den store Wiener utstillingen i 1902.
Det var flere enn Giorgio de Chirico som hevdet at Klinger var bindeleddet fra symbolismen fra 1800-tallet og metafysisk kunst og surrealisme i det tyvende århundre. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gibson, Michael. "Symbolism". Köln: Benedikt Taschen Verlag. 1995. ISBN 3-8228-9324-2.


== Eksterne lenker ==
(en) Max Klinger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Max Klinger – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Plate 1 of 'Paraphrase about the Finding of a Glove – all ten plates can be viewed in order
www.max-klinger.com
Max Klinger's Beethoven Monument Arkivert 20. mai 2011 hos Wayback Machine.
Grimstadbanen

Grimstadbanen var en jernbanestrekning mellom Grimstad og Rise stasjon i Aust-Agder, åpnet i 1907 og nedlagt i 1961. 
Grimstadbanen ble anlagt og drevet av private investorer under navnet Grimstad-Frolandbanen, men overtatt av NSB i 1912. Banen var opprinnelig smalsporet (1067 mm), men bygget om til normalspor (1435 mm) i 1935. Banen hadde forbindelse med Treungenbanen på Rise stasjon. 
Grimstadbanen hadde liten trafikk, og allerede i 1939 vurderte NSB nedleggelse. I 1961 ble banen nedlagt.Deler av traséen ble gjort om til vei, bl.a. Fylkesvei 404, Fylkesvei 407 og Fylkesvei 408. Europavei 18 ligger også delvis over den gamle strekningen. Flere deler av traseen er likevel bevart, bl.a. langs Rorevannet der den ligger som turvei.


== Linjekart ==


== Arkivet ==
Arkivet etter Grimstadbanen befinner seg på KUBEN i Arendal. Arkivet stammer hovedsakelig fra perioden da Grimstadbanen var privateid. Arkivet omfatter kopibøker, postjournaler, korrespondanse, regnskap, samt diverse. Arkivet omfatter også en utklippsbok med avisutklipp fra årene før nedleggelsen i 1961. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bjerke, Thor og Tovås, Ove (1989). Togbytte på Nelaug. Lillehammer / Oslo: Norsk Jernbaneklubb. s. 222. ISBN 82-90286-10-4. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter Grimstadbanen på Arkivportalen
Grimstadbanen i openstreetmap.org
Kreosot

Kreosot er en fellesbetegnelse for produktene trekreosot og kulltjærekreosot. Trekreosot fremstilles av høytemperaturbehandling av bøk og andre tresorter.
Benevnelsen kreosot henviser vanligvis til kulltjærekreosot. Dette er et EPA-registrert trekonserveringsmiddel. Det destilleres fra rå koksovnstjære, og består hovedsakelig av polysykliske aromatiske hydrokarboner (PAH), men inneholder også benzen, fenoler og kresoler. Det er kreftfremkallende og fototoksisk, som betyr at det ved hudkontakt kan føre til at huden mister evnen til å motstå sollys.


== Trekreosot ==
Trekreosot er tilnærmet fargeløs eller svakt gul, oljete væske. Den lukter som røyk og smaker brent. Den har blitt brukt som desinfeksjonsmiddel, avføringsmiddel og hostemedisin, men de fleste har blitt erstattet med nyere medisiner. Den japanske medisinen Seirogan inneholder ca. 130mg kreosot per dose for en voksen, som hovedingrediens.  


== Kulltjærekreosot ==
Ved bruk av benevnelsen kreosot menes som regel kulltjærekreosot. Den har vært mye brukt til impregnering av tre, spesielt sviller, men også til telefonstolper og deler av brukonstruksjoner i tre. Det er en tykk oljete væske, gulaktig svart i fargen. Kulltjære-produkter brukes også i medisiner til behandling av psoriasis, frastøtende middel for dyr og fugler, insektmiddel og soppmiddel. Noen anti-flass-shampooer i handelen inneholder også kulltjære-løsninger.
På grunn av sin kreftfremkallende karakter, har EU forbudt salg av kreosotimpregnert tre og krever samtidig at salget av kreosot blir forbeholdt til profesjonelle brukere


== Pipekreosot og pipebranner ==
Pipekreosot som dannes i piper etter brenning av tre i peisen, er forskjellig fra tre- og kulltjære-kreosot. Den er egentlig kondensert skorsteinsgass, bestående av damp og fordampede karbonmaterialer fra treet som ikke har brent skikkelig. Skorsteinsgass tenner ikke før en relativt høy temperatur er oppnådd. De fleste peiser bruker naturlige luftstrømmer og har derfor ikke en høy nok forbrenningstemperatur til å antenne fordampningene. Som en konsekvens av dette stiger skorsteinsgassen opp i pipa hvor den kondenserer og legger seg som et lag oppover skorsteinen og danner (pipe)kreosot. Jo varmere bålet i peisen er jo bedre forhindres denne avleiringen og man forhindrer i så måte det som kan lede til en pipebrann. Regelmessig feiing gjør selvsagt samme nytten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kreosot - spørsmål og svar (Miljødirektoratet)
International Chemistry Safety Card 0572
National Pesticide Information Center – Non-CCA Wood Preservatives
Faktaark for Kreosot fra Storbritannias 'Departement for Business, Enterprise and Regulatory Reform'
ATSDR creosote FAQ
Tests of Creosoted Timber, Transactions of the American Society of Civil Engineers, vol. LXX, Dec. 1910, by W. B.  Gregory, from Project Gutenberg
American Wood-Preservers' Association
Creosote Council
Status av Kreosot etter EU Directiv 98/8/EC
The River

The River er Bruce Springsteens femte album, utgitt i 1980. Dette albumet gjorde Springsteen til verdensstjerne. Albumet ble også hans første listetopp i USA, Norge og andre land.


== Sporliste ==
Alle sanger skrevet av Bruce Springsteen.


=== CD 1 ===
«The Ties That Bind» – 3:34
«Sherry Darling» – 4:03
«Jackson Cage» – 3:04
«Two Hearts» – 2:45
«Independence Day» – 4:50
«Hungry Heart» – 3:19
Vokal – Flo & Eddie (Howard Kaylan og Mark Volman)
«Out in the Street» – 4:17
«Crush on You» – 3:10
«You Can Look (But You Better Not Touch)» – 2:37
«I Wanna Marry You» – 3:30
«The River» – 5:01


=== CD 2 ===
«Point Blank» – 6:06
«Cadillac Ranch» – 3:03
«I'm a Rocker» – 3:36
«Fade Away» – 4:46
«Stolen Car» – 3:54
«Ramrod» – 4:05
«The Price You Pay» – 5:29
«Drive All Night» – 8:33
«Wreck on the Highway» – 3:54


== Besetning ==


=== The E Street Band ===
Bruce Springsteen – vokal, elektrisk gitar, munnspill, piano på «Drive All Night»
Roy Bittan – piano, orgel på «I'm a Rocker» og «Drive All Night», bakgrunnsvokal
Clarence Clemons – saksofon, perkusjon, bakgrunnsvokal
Danny Federici – orgel, klokkespill
Garry Tallent – bass
Steven Van Zandt – akustisk gitar, elektrisk gitar, vokal
Max Weinberg – trommer


=== Andre medvirkende ===
Flo & Eddie – på «Hungry Heart»:

Howard Kaylan – harmonivokal
Mark Volman –  harmonivokal


== Eksterne lenker ==
(en) The River på Discogs 
(en) The River på MusicBrainz 
(en) The River på AllMusic
Polskie Koleje Państwowe

PKP (Polskie Koleje Państwowe) (De polske statsbaner) er det nasjonale polske jernbaneselskapet som frakter gods og personer via jernbane i Polen. Selskapet ble grunnlagt i 2001 og er delt inn tolv datterselskaper som alle eies av staten. Det er planlagt privatisering for å møte EUs krav i fremtiden. I alt opererer selskapet med en jernbanestrekning på 23 429 km i landet.


== Eksterne lenker ==
(pl) Offisielt nettsted 
(en) Polskie Koleje Państwowe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Raze Jam

Rêzan Jamal, kjent under artistnavnet Raze Jam, (født 1. juli 1985 i Mardin) er en svensk-kurdisk rapper.
Raze Jam er født i den tyrkiske delen av Kurdistan. Han kom til Sverige som en tolvåring. Raze Jam ble tidlig interessert av hiphop og begynte å skrive sine egne tekster i 12-årsalderen, og ville bli poet.
Raze Jam har produsert mange forskjellige sanger på tyrkisk, svensk og engelsk og har opptrådt på mange konserter og på ulike fester. Nå har Raze Jam bestemt seg for å bare produsere kurdisk rap. Raze Jam jobber på sin første plate som bare inneholder kurdisk rap.


== Eksterne lenker ==
Raze Jams webside
Edward Gierek

Edward Gierek (født 6. januar 1913, død 29. juli 2001 var en polsk kommunistisk politiker. Han var leder for det polske kommunistpartiet PZPR mellom 1970 og 1980. 
Gierek kom til makten etter Władysław Gomułka, da dennes politikk førte til arbeideropprør i de polske kystbyene Gdańsk, Gdynia og Szczecin.
Giereks politikk kan karakteriseres av at landet opptok høye lån for å bygge ut og modernisere industrien, og for økt levestandard med blant annet økt forbruk. Industrisatsingen var ikke særlig vellykket, produktene holdt ofte en kvalitet som medførte at de ikke var gangbare i vest. Dessuten skjedde satsingen samtidig med at vesten gikk inn i en lavkonjunktur (1976). 
De første årene ved makten hadde Gierek en viss popularitet, mye takket være hans hyppige besøk i industrien, men fra og med 1976 ble det innledet en serie arbeideropprør som kulminerte i opprettelsen av fagforbundet Solidaritet (Solidarność) 17. september 1980. Gierek gikk av få dager før dette, 5. september.


== Referanser ==
Bergseng

Bergseng er en bydel i Harstad som ligger ca. tre km nord for sentrum. Bydelen har 2 061 innbyggere.Bydelen har egen barneskole; Bergseng barneskole, Bergseng barnehage, Froskedammen barnehage, samt en Shell-stasjon, REMA 1000-butikk, Joker-butikk, Bergseng bo- og servicesenter og gamle Sama skole, som nå er omgjort til hybelhus.


== Referanser ==