jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eternit

Eternit er et registrert varemerke for byggemateriale. Navnet kommer av at materialet skal kunne stå i all tid, dannet fra latin aeternus, «evig, evigvarende», jf. engelsk eternity, «evighet».  Materialet ble mest lagd av asbestfibre blandet med sement i forholdet 1:9. Fordelen med eternit er at materialet holder seg uansett temperatur og vær. Eternit har bl.a. blitt brukt til å kle husvegger, og som takplater. En eternitvegg trenger ikke husmaling, slik f.eks. trevegger gjør. Eternit har god flammebestandighet, da det inneholder asbest. I Norge ble eternit mye brukt i 1950–60-årene. Etter hvert kom det frem at ved produksjon av og saging i eternit, ble det dannet helsefarlig støv. Dette er årsak til sykdommen asbestose, og er svært kreftfremkallende. Asbestose ble allerede oppdaget i begynnelsen av 1900-tallet. Lungekreft forårsaket av asbestose ble i Tyskland anerkjent som yrkessykdom så tidlig som i 1943. Eternit er klassifisert som spesialavfall.
I slutten av 1970-årene og i 1980-årene viste det seg at mange ansatte ved eternitfabrikker var blitt syke. I 1978 ble det innført forbud mot asbestholdige bygningsplater for innvendig bruk, og i 1979 ble forbudet utvidet til også å omfatte bygningsplater til utvendig bruk. 
Norsk Eternit-Fabrikk startet produksjon av eternitplater i Slemmestad i 1946. Fabrikken var den eneste i Norge og var eid av Christiania Portland Cementfabrik, som i 1968 ble en del av Norcem. På det meste hadde fabrikken 350 ansatte og hadde en årsproduksjon på 70 000 tonn. Fabrikken ble nedlagt i 1980. Det nedlagte fabrikkanlegget ble grunnlaget for Bjerkås nærings- og industrianlegg.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gartmann, Frithjof (1990): Sement i Norge 100 år. Oslo


== Se også ==
Kreft
Kreftfremkallende stoffer


== Eksterne lenker ==
Riksantikvaren informasjon om vedlikehold av eternitt på fredete og verneverdige bygninger
Vardåsen og Gullbekkåsen fort

Vardåsen og Gullbekkåsen fort er to tvillingfort like nord for Kongsvinger by. Fortene har også blitt kalt Vardefortet og Gullbekkfortet. Vardåsen fort benyttes ofte som en fellesbenevnelse for begge fortene.


== Historie ==
De ble bygget i perioden 1901–1903 som et ledd i stryrkingen av det norske forsvaret forut for unionsoppløsningen i 1905. Hvert fort hadde to fastmonterte 12 cm Schneider Canet-kanoner med en rekkevidde på 10 km, samt flere mindre feltkanoner, og var omringet av skyttergraver og piggtrådgjerder. Bygningene som mannskapene holdt til i ble reist inne i tunneler sprengt ned i berget.
Ved forhandlingene i 1905 krevde svenskene at alle moderne festningsanlegg langs grensen skulle legges ned, men gikk til slutt med på at anleggene ved Kongsvinger kunne bestå mot at de ikke ble utvidet. Fortene ble likevel påvirket av den generelle nedrustningen av det norske forsvaret i årene før andre verdenskrig og i 1939 ble hovedskytset demontert.
Den 14. april 1940 ankom den svenske fenriken Gösta Benckert Kongsvinger med et kompani av 131 Finlands-frivillige, blant dem flere nordmenn som «Shetlands-Larsen» og Max Manus. Benckert ble dagen etter utnevnt til kaptein og gitt kommando over de gamle feltkanonene. Troppene på Vardåsen fikk i oppdrag å hindre tyskerne i å ta seg fra Sør-Odal og falle Kongsvinger i ryggen, noe som ville sperre retretten for de norske troppene vest for Kongsvinger. Utpå dagen fikk Benckert sammen med de norske avdelingene beskjed om å slå retrett, men Benckert ville bli til han i det minste hadde sett fienden. Hans ønske om å bli ble innfridd, men de norske styrkene uskadeliggjorde kanonene før de dro slik ordren var. De Finlands-frivillige forsøkte å gjøre kanonene i stand igjen, men kunne bare finne ett sluttstykke. Benckerts styrker gjorde hard motstand mot det tyske angrepet på formiddagen den 16. april med kun to kanoner som benyttet det ene tilgjengelige sluttstykket annenhver gang. Likevel måtte Benckert se seg nødt til å oppgi stillingen og flykte nordover da det viste seg at forsøket på å sprenge broen over Glomma var mislykket.
Etter dette ble tvillingfortene på Vardåsen liggende forlatt. Naturen og pøbler fikk herje fritt, og snart var det lite av verdier igjen. I 1946 ble det opprettet en radiopeilestasjon på toppen av Vardåsen, og hæren lekte med tanken om å restaurere anleggene i 1948, men det ble med tanken.
Gullbekkåsen skulle likevel ha fremtiden foran seg. I 1952 begynte man å bygge en radarstasjon som stod klar i 1955. Fra 1957 til 1962 var anlegget sektor operasjonssenter. Deretter ble stasjonen omgjort til opplæringssenter, fra 1972 kalt Luftforsvarets kontroll- og varslingsskole. 1. august 2002 ble denne skolen flyttet til Mågerø. I løpet av 2003 ble Nye Kongsvinger fengsel bygget der militærleiren lå.


== Kilder ==
Per Erik Rastad (1987). Kongsvinger festnings historie. Fra skarpskytterregiment til heimevern 1814–1982. Kongsvinger. 


== Eksterne lenker ==
Hjemmesidene til Kongsvinger fengsel
Gerhard Klopfer

Gerhard Klopfer (født 18. februar 1905 i Schreibersdorf i Schlesien, død 29. januar 1987 i Kulm) var en tysk nazist, SS-offiser og embetsmann i det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP. Han arbeidet i partikanselliet, hvor han var assistent for Martin Bormann.
Klopfer var advokat, og meldte seg inn i NSDAP i 1934. Han fikk graden SS-Oberführer (tilsvarende oberst) som æresrang. På Wannsee-konferansen i 1942 var han Bormanns representant i diskusjonen om samordning av det pågående holocaust. Han gjorde lite av seg på konferansen.Etter andre verdenskrig ble han siktet for krigsforbrytelser, men han ble frikjent på grunn av manglende bevis. Han arbeidet etter dette som skatterådgiver. Da han døde i 1987 var han den siste overlevende deltageren ved Wannsee-konferansen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Markus Heckmann, NS-Täter und Bürger der Bundesrepublik. Das Beispiel des Dr. Gerhard Klopfer, hrsg. für das Dokumentationszentrum Oberer Kuhberg Ulm e.V. von Silvester Lechner und Nicola Wenge, Verlag Klemm & Oelschläger, Ulm 2010, ISBN 978-3-932577-72-7. Rezension Vorwärts.de von Anton Maegerle.
Markus Heckmann: Dr. Gerhard Klopfer – Ein ‚integrer und nobler Rechtsanwalt der alten Schule?’ In: Gedenkstättenrundbrief (hrsg. Stiftung Topographie des Terrors) Nr. 138 (August 2007), S. 28–32.
Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945. Fischer Taschenbuch Verlag, Zweite aktualisierte Auflage, Frankfurt am Main 2005, ISBN 978-3-596-16048-8, S. 317.
Gernot Römer, Es gibt immer zwei Möglichkeiten... Mitkämpfer, Mitläufer und Gegner Hitlers am Beispiel Schwaben, Augsburg 2000. ISBN 3-89639-217-4. Darin: Aufsatz zu Gerhard Klopfer (Ulm) „Dann haben Sie bei der Sitzung geschlafen...“
Paul Scharner

Paul Josef Herbert Scharner (født 11. mars 1980 i Scheibbs) er en østerriksk tidligere fotballspiller som sist spilte for Wigan Athletic, på lån fra Hamburger SV i Tyskland, etter at kontrakten med West Bromwich Albion gikk ut 2012. Scharner har en fortid i Brann.


== Spillerkarriere ==
Scharner spilte frem til slutten av sesongen 2005 midtbane på det østerrikske landslaget og i Brann, men ble etter det brukt som midtstopper. Han kom til Brann høsten 2004, og var blant annet med på å vinne cupen med Brann samme år. 
Han slo for alvor gjennom i bergensklubben i 2005-sesongen da han både av Brann-supporterne, og fotballeksperter ble regnet som Branns beste spiller. Av Brann-supporterne fikk han blant annet kallenavnet Fussballgott (fotballgud). Den 22. desember 2005 ble han solgt fra den norske eliteserieklubben Brann til den engelske Premier League-klubben Wigan Athletic for ca. 30 millioner kroner.
Scharner debuterte for Wigan 10. januar 2006. Som innbytter i den første av to semifinaler i ligacupen mot sin egen favorittklubb Arsenal, ble østerrikeren matchvinner. Etter at kontrakten hans gikk ut med Wigan sommeren 2010 gikk han vederlagsfritt til West Bromwich Albion i slutten av august.


== Meritter ==
11 Landskamper for landslaget til Østerrike (per januar 2006).
Vant cupen med Brann 2004.


== Klubbstatistikk ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Paul Scharner – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Paul Scharner – UEFA 
(en) Paul Scharner – Transfermarkt 
(en) Paul Scharner – national-football-teams.com 
(en) Paul Scharner – WorldFootball.net 
(en) Paul Scharner – Soccerbase.com 
(en) Paul Scharner – FootballDatabase.eu 
(de) Paul Scharner – fussballdaten.de 
(en) Paul Scharner – Soccerway 
(en) Paul Scharner – FBref 
Paul Scharners hjemmeside
SK Brann om Paul Scharner
Nicolas Toussaint Charlet

Nicolas Toussaint Charlet (født 20. desember 1792, død 30. desember 1845) var en fransk maler som malte en rekke malerier av militære motiver. Faren døde tidlig, og mor og barn satt igjen i stor fattigdom. Men han fikk litt skolegang, og mora, som var en stor beundrer av Napoleon, formidlet denne interessen til sin sønn. 


== Biografi ==
Sin første jobb fikk Charlet i administrasjonen til Paris, hvor han ble satt til å registrere rekrutter. Han tjenestegjorde i Nasjonalgarden i 1814. Etter at han i 1816 måtte slutte i sin jobb, fikk han en stilling i atelieret til Baron Gros. Her lærte han litografi og fikk også gi ut noen verker som ble begynnelsen på hans karriere som kunstner. En av hans gode venner var maleren Géricault. Charlet giftet seg i 1824 og fikk to sønner som overlevde ham. I 1838 begynte helsen å skrante, og i 1845 døde han. 
Charlet var svært produktiv. Ved hans død talte hans verkliste over 2000 litografier i tillegg til akvareller, sepiategninger, oljeskisser og etsinger. En statue av ham er satt opp på torget Denfert-Rochereau i Paris.


== Verker ==
Noen kjente verker av Charlet er

Grenader ved Waterloo (Grenadier de Waterloo, 1817)), en populær litografi
Fra felttoget mot Russland (Episode in the Campaign of Russia (1836), oljemaleri
Kryssing av Rhinen ved Moreauæ (Passage of the Rhine by Moreau" (1837)), oljemaleri
Sårede soldater stopper i en kløft (Wounded Soldiers Halting in a Ravine" (1843)) oljemaleri
Det sivile, politiske og militære livet til korporal Valentin (Vie civile, politique, et militaire du Caporal Valentin,) 50 litografier, fra 1838 til 1842.


== Referanser ==


== Litteratur ==
A life of Charlet ble gitt ut i 1856 av en venn fra militæret, de la Combe.


== Eksterne lenker ==
 Wikiquote: Nicolas Toussaint Charlet – sitater
Obersturmbannführer

Obersturmbannführer var en paramilitær grad i Schutzstaffel (SS) og Sturmabteilung (SA). Den ble først innført i SA i 1932, da man trengte en ekstra feltoffisersgrad over SA-Sturmbannführer. Den ble samtidig innført i SS for at offiserer skulle være på samme nivå i de to organisasjonene. 
Den var under Standartenführer og over Sturmbannführer.Navnet betyr «over-stormenhetsfører», og graden tilsvarte Oberstleutnant i Wehrmacht (kommandørkaptein i marinen).Graden ble i 1961 en av de mest kjente av de mange i SS' og SAs spesielle hierarki, ettersom Adolf Eichmann hadde hatt denne graden. Da han i rettssaken i Jerusalem hevdet at han kun var en kontorarbeider som fulgte ordre, spurte anklageren Gideon Hausner: «Var du en Obersturmbannführer, eller en kontorpike?». Blant andre beryktede innehavere av graden var kommandanten i Auschwitz, Rudolf Höss. Obersturmbannführerene Herbert Kappler og Joachim Peiper var skyldig i massakrene i henholdsvis Ardeatine og Malmedy. 
Insigniene var fire sølvknapper og en stripe, plassert på venstre jakkeslag. Man bar også skulderklaffene  til en Oberstleutnant i Wehrmacht. Graden var den høyeste hvor man hadde enhetsmerke på høyre jakkeslag; i de høyere gradene hadde man insignier på begge sider.  
To nordmenn mottok graden SS-Obersturmbannführer, Egil Reidar Hoel og Arthur Qvist. Begge mottok graden i 1945.  


== Referanser ==
Bérenger Fredol den eldre

Bérenger Fredol  (den eldre) (født ca. 1250, død 11. juni 1323)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Béziers i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av sin onkel pave Klemens V.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Erkebiskop Giovanni Castrocoeli, O.S.B. (?-1295) *bispeviet ca 1282
Kardinal Hugues Aycelin de Billom, O.P. (1230-1298) *1294
Pave Celestin V (1215-1296) *1294
Kardinal Bérenger de Frédol (sr.) (1250-1323) *1294


== Referanser ==
Bérenger Fredol den yngre

Bérenger Fredol den yngre (død i november 1323) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Béziers i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal den 23. desember 1312 av pave Klemens V.
Han var nevø av Bérenger Fredol den eldre, som ble kreert til kardinal i 1305.
Arnaud Frangier de Chanteloup

Arnaud Frangier de Chanteloup  (død 14. desember 1313)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Bordeaux i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av sin onkel pave Klemens V.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Pierre Arnaud de Puyanne

Pierre Arnaud de Puyanne  (død 4. september 1306)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var abbed for klosteret Sainte-Croix i Bordeaux i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av pave Klemens V.


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Nicolas Caignet de Fréauville

Nicolas Caignet de Fréauville  (død 15. januar 1323) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av pave Klemens V.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Arnaud de Pellegrue

Arnaud de Pellegrue  (død august 1331)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkediakon i Chartres i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av sin onkel pave Klemens V.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Raymond de Got

Raymond de Got (død 26. juni 1310)  var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av sin onkel pave Klemens V.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Guillaume Ruffat de Forges

Guillaume Ruffat de Forges (død 24. februar 1311)  var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 sin onkel av pave Klemens V.


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Etienne de Suisy

Etienne de Suisy  (død 10. desember 1311)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkediakon av Brugge i det som i dag er Belgia.
Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av sin onkel pave Klemens V.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Thomas Jorz

Thomas Jorz eller Joyce, Anglus, Anglicus (engelsk, død 13. desember 1310 i Grenoble i det som i dag er Frankrike) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var en viktig teolog, og var skriftefar for kong Edward I av England.
Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av sin onkel pave Klemens V.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Sjimpanser

Sjimpanser (Pan) er en slekt i familien store aper (Hominidae) og trolig menneskets nærmeste slektninger. Arten kan være både en primærkonsument, sekundærkonsument og tertiærkonsument i næringskjeden. Slekten består av kun to arter; dvergsjimpanse (P. paniscus) og sjimpanse (P. troglodytes). Begge er endemiske for Afrika sør for Sahel.


== Biologi ==

Sjimpansene er flokkdyr og blant de fysisk største primatene. Begge artene har hårløs hud i ansiktet og store øyne. En vanlig sjimpanse har en kroppslengde på cirka 63–94 cm og veier typisk 26–70 kg, mens en dvergsjimpanse gjerne har en kroppslengde på maksimalt 83 cm og gjerne veier 27–61 kg. Sistnevnte har i forhold til kroppsstørrelsen lengre armer og ben enn førstnevnte. Artene viser kjønnsdimorfisme, i det hannene veier i snitt cirka 25 prosent mer enn hunnene.Den mest åpenbare forskjellen mellom sjimpanser og dvergsjimpanser er, at sjimpanser er noe større fysisk, mer aggressive, og mannlig dominante, mens dvergsjimpanser er mer ynkelig, fredfulle, og kvinnelig dominante.
Dietten består i hovedsak av frukt, men sjimpanser eter også vegetasjon, bark, honning, insekter og av og til andre aper.
Sjimpansene trives i tett skog og lever i Vest- og Sentral-Afrika. Arten har relativt stor spredning og er utbredt i fire større populasjoner nord for Kongofloden.
Dvergsjimpansene, som også kalles bonobo, trives i jungel og tropisk regnskog. Arten har mer begrenset spredning og er utbredt i kun én stor populasjon i Sentral-Afrika, sør for Kongofloden og nord for Kasaielven i Den demokratiske republikken Kongo.
I motsetning til hva som er vanlig tro, kan sjimpanser ha omsorgsfull oppførsel med medlemmer av flokken og være til fordel for gruppemedlemmene foran seg selv.


== Evolusjon og inndeling ==

Inndelingen under følger Goodman et al. (1990) og Groves (2005). Slektskapsforholdene mellom menneskeapene er, gjengitt i hierarkisk skrivemåte og supplert med en evolusjonær tidsskala.

Hominoidea, menneskeaper (i vid forstand), 20,4 millioner år
Hominidae, store aper, 15,7 millioner år
Ponginae, store eurasiske aper
Pongini, store sørøstasiatiske aper
Pongo, orangutanger
P. pygmaeus, borneoorangutang
P. abelii, sumatraorangutang
Homininae, store afrikanske aper, 8,8 millioner år
Gorillini, gorillaaper
Gorilla, gorillaer
G. gorilla, vestgorilla
G. beringei, østgorilla
Hominini, sjimpanser og mennesker, 6,3 millioner år
Pan, sjimpanser
P. paniscus, dvergsjimpanse
P. troglodytes, sjimpanse
Homo, mennesker
H. sapiens, menneske
Hylobatidae, gibboner


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sjimpanser i Encyclopedia of Life 
(en) Sjimpanser i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sjimpanser hos Fossilworks 
(en) Sjimpanser hos ITIS 
(en) Sjimpanser hos NCBI 
(en) Kategori:Pan (genus) – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pan (genus) – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pan – detaljert informasjon på Wikispecies
Arnaud de Falguières

Arnaud de Falguières   (død 12. september 1317)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Arles i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal 19. desember 1310 av pave Klemens V.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Bertrand des Bordes

Bertrand des Bordes  (død 12. september 1311)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Albi i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal 19. desember 1310 av pave Klemens V.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Raymond Guillaume des Forges

Raymond Guillaume des Forges (død 5. november 1346) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal 19. desember 1310 av sin onkel pave Klemens V.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Bernard Jarre

Bernard Jarre  eller Garve (født 1260, død 1328)  var en av den katolske kirkes kardinaler. 
Han ble kreert til kardinal 19. desember 1310 av sin slektning pave Klemens V.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Fasikkulasjon

Fasikkulasjon eller leamus er ufrivillige, kortvarige, rytmiske og sitrende sammentrekninger av skjelettmuskulaturen, men som ikke fører til bevegelser over andre ledd enn tå- eller fingerledd. Vanligst oppstår dette i små muskler i ansiktet, særlig rundt øyet, men kan oppstå i alle musklene i kroppen. Sammentrekningene kan vare i flere timer om gangen og er synlige utenpå huden.
Fasikkulasjoner er vanlige, og er vanlig hos friske personer. Fasikkulasjon kan derimot også være tilstede ved visse nerve- og muskelsykdommer. I små muskler kan det skyldes en ubalanse mellom væske og mineraler, og inntak av magnesium eller kalsium kan motvirke langvarig fasikkulasjon. I større muskler kan fasikkulasjon oppstå etter uvant eller intensiv trening.


== Referanser ==
Hauerseter leir

Hauerseter leir er en militærleir i Akershus som er standkvarter for Forsvarets hundeskole, men som også blir mye benyttet av ulike avdelinger i Heimevernet. Leiren ligger sentralt til like nord for Jessheim, like ved jernbanen og E6.Hauerseter har siden slutten av 1800-tallet blitt benyttet som militært øvingsfelt. Leiren med betydelige bygningsmassen ble anlagt av tyske styrker under 2. verdenskrig, som lager for sprengstoff og ammunisjon for forsyning av Gardermoen militære flyplass. Fortsatt finnes det tallrike gamle bygg fra tyskerne i området, men mange er også blitt revet. I det ytre leirområde finnes det flere områder hvor tyskerne la brostein, langt ute i skogen. Tilgangen på arbeidskraft synes derfor å ha vært stor.
Etter nazistenes kapitulasjon overtok den norske forsvaret anlegget, og det var i bruk som ammunisjonslager frem til 1994 da virksomheten ble nedlagt.I 1996 startet en prosess med å restaurere bygningsmassen på Hauerseter, og deler av leiren ble i 2004 fredet av Riksantikvaren som kulturminne. Vedtaket omfatter 52 små og store bygninger.


== Referanser ==
Hanekam (frisyre)

Hanekam er en frisyre der man har barbert bort det meste av håret på sidene av hodet, slik at det står igjen en smal stripe hår på midten fra pannen og bakover til nakken, omtrent som hanekammen på hønsefugler. Håret kan være langt eller kort, men står gjerne opp som en vifteformet børste langsetter hodet. Ikke sjelden er frisyren løftet og formet med hårgele, og håret farget med hårfarge.
Hanekamfrisyre i litt ulike varianter var vanlig blant punkere på 1970- og 80-tallet, og har holdt seg som «punkehår» siden. En liknende hårstil var også utbredt hos de nordamerikanske cherokee- og mohawk-indianerne. De kunne i tillegg pryde hårtoppen med fjær.
Frisyren kalles gjerne mohawk på amerikansk-engelsk og mohican på britisk-engelsk. Begge ordene betyr «mohikaner». Den tyske betegnelsen er Irokesenschnitt, «irokeser-snitt».


== Liknende hodeplagg ==
Imponerende hodekammer forekommer ikke bare på mennesker og fugler, men også på flere hodeplagg i ulike kulturer opp gjennom historien. Antikke hjelmer kunne for eksempel ha en høy, børste- eller vifteformet fjær- eller hårkam som kan minne om hanekamfrisyren. Det samme gjelder for de ofte gule vinaya-hattene som blir båret av gelug-buddhister i seremonier og prosesjoner; disse har høy, buet frynsekam nesten som manen på en hest.


== Se også ==
Hårpisk
Khokhol, glattbarbert kosakkfrisyre med hårtopp


== Eksterne lenker ==
(en) Mohawk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jolly Jumper

Jolly Jumper er en fiktiv hest fra tegneserien Lucky Luke, skapt av den belgiske tegneserietegneren Morris. Jolly Jumper blir beskrevet som «den smarteste hesten i verden», og er i stand til å spille sjakk og balansere på slakk line. Han reiser sammen med sin eier igjennom ville vesten.


== Publikasjonshistorikk ==
Jolly Jumper opptrådte for første gang sammen med Lucky Luke i historien Arizona 1880, publisert i et nummer av tegneserieheftet Spirou den 7. desember 1946


== Figuren ==
Jolly Jumper er en hvit hest med en brun flekk på venstre side. Han misliker hunder, og spesielt hunden Rattata, en uintelligent fengselshund som av og til opptrer i Lucky Luke-historiene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lucky Luke official site (fr)
(fr) Lucky Luke-publikasjoner i Sprint Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine. og Pilote Arkivert 17. september 2011 hos Wayback Machine. BDoubliées