jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Darent

Darent er en bielv til Themsen som renner i Kent, England. Den har sitt utspring ved Sevenoaks, renner så nordover forbi Otford, Shoreham, Lullingstone ved slottet og ruinene av en romersk villa, Eynsford, Farningham, Horton Kirby, South Darenth, Sutton at Hone, Darenth og Dartford. Sistnevnte by var som navnet antyder («ford» = «krysningssted/vadested») et sted hvor veien fra London til kysten krysset elven. Nord for Dartford renner elven Cray inn i Darent fra vestsiden. Darent renner så videre gjennom Dartfordmyrene og Crayfordmyrene, og inn i Themsen ved Crayford Ness. Lengden fra utspring til Crayford Ness er ca. 27 km.


== Historie ==
Det er dokumentert at dette krysningsstedet var i drift allerede i romersk tid. En fergetjeneste ble opprettet av en eneboer i 1235, og var i drift til 1518, lenge etter at den første broen var bygget under Henrik IV (1399–1413). Denne gangbroen sto helt til midten av 1700-tallet.
I 1989 innså man at vannføringen hadde sunket betraktelig, noe som gikk ut over dyre- og fuglelivet i området. Mye arbeid har blitt lagt i å rette opp dette, blant annet stengningen av flere borehull langs elven som førte til stor avrenning. I 2004 ble en skulptur reist i takknemlighet til de som har arbeidet for å redde elven; den viser noen av artene som har fått nye muligheter langs elven.


== Etymologi ==
Ordet «Darenth» er jevnlig funnet i eldre bøker og kart som beskriver elven. Sognet Darenth, som elven renner gjennom, har sitt navn fra en keltisk frase «elven hvor det vokser eiketrær». Irsk: dair = «eiketrær» + abha = «elv», sammenlign med Derwent.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) River Darent – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Dartford Town Archive
Kent place names Arkivert 7. mars 2007 hos Wayback Machine.
Darent - The History and Stories of a River and its Communities ved Rod Shelton
DS «Stavangerfjord»

DS «Stavangerfjord», Amerikalinjens tredje skip, ble i likhet med rederiets to første skip bygd av Cammell Laird i Birkenhead i England. Skipet ble sjøsatt 21. mai 1917 og satt i trafikk i april 1918. Skipet seilte til New York og på grunn av første verdenskrig kom det ikke til Bergen før 21. september 1918.
DS «Stavangerfjord» ble beslaglagt av tyskerne i Oslo i 1940 og ble brukt som depotskip gjennom hele den andre verdenskrig. Etter krigen satte rederiet skipet på nytt inn i transatlantisk rutetrafikk. Den gamle damen krysset Atlanteren trofast helt frem til 1963 og forlot Oslo for siste gang 27. desember 1963 på vei til Hongkong for hugging.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Yngvar Holm: Den store boken om Amerikabåtene. Nasjonens maritime stolthet. Edvard'en forlag, Bergen 2004. ISBN 13 9788299649544


== Eksterne lenker ==
Lisa Malvina Wisløff. «100 år siden første reise med Stavangerfjord: – Stavangerfjord var vår nasjonale stolthet». startsiden.no. Besøkt 13.12.2018. 
D/S «Stavangerfjord» Krigsseilerregisteret
(en) Stavangerfjord (ship, 1918) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Cray (England)

Cray er en elv i det sørlige England og en sideelv til Darent. Den har sitt utspring i Priory Gardens i bydelen Bromley i London.
Elven renner så nordover gjennom industri- og boligområdet St. Mary Cray, St. Pauls Cray, Foots Cray og så ut i det landlige området Foots Cray Meadows. Den renner deretter under Fice Arch-broen fra ca. 1781 og forbi Loring Hall, hvor Lord Castlereigh bodde og begikk selvmord i 1822. Den fortsetter nordover forbi North Cray og Bexley. I Bexley har man restaurert et badehus fra ca. 1766 i gotisk stil. Elven renner så gjennom parken til Hall Place, før den vender østover gjennom Crayford og Barnes Cray før den renner ut i Darent ved Crayford Ness. Landsbyene den renner gjennom og forbi er kollektivt kjent som «The Crays».
Det er opprettet en ca. 16 km lang skiltet gangvei langs elven, med start ved Foots Cray Meadows. Opprenskning av elven og kampanjer for forsvarlig fluefiske er organisert av Cray Anglers Conservation Group. Elven er underlagt urban viktighet for naturbevarelse: «Site of Nature Conservation Interest» (SNCI), «Site of Importance for Nature Conservation» (SINC) og «Regionally Important Geological Site» (RIGS).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) River Cray – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Cray

Cray kan vise til:

Cray (England), elv i det sørlige England
Cray Inc., en produsent av supercomputere
Seymour Cray, dataingeniør
Kraybrødrene, beryktede gangstere i London
Krai, en administrativ enhet i Russland
Otford

Otford er en landsby og verdslig sogn i distriktet Sevenoaks i grevskapet Kent, England. Den er lokalisert nord for byen Sevenoaks og ligger ved elven Darent. Elven flyter nordover, ned dens dal fra sin kilde i North Downs. Midt i landsbyen står sognekirken, en andedam som også er en rundkjøring, og flere puber og butikker. Landsbyen har også verdens største modell av solsystemet.Ved folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 3 465 innbyggere.


== Stedsnavnet ==
Stedsnavent Otford kan være sammentrekning av Otterford, muligens avledet fra Offa, konge av Mercia, som kjempet mot folket i Kent i slaget ved Otford ca 776. The History and Topographical Survey of the County of Kent: Volume 3, utgitt 1797, indikerer at Otfords angelsaksiske navn var Ottanford. Otford er omtalt Domesday Book av 1086 hvor det viser at erkebiskopen av Canterbury eide 8 møller i landsbyen som er referert til som Otefort.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Otford – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Otford Village Information
The Otford Society
MS «Oslofjord» (1949)

MS «Oslofjord» var et norsk skip bygd i Nederland og overlevert rederiet Amerikalinjen (NAL) i 1949. MS «Oslofjord» var på 16 844 bruttoregistertonn og hadde en passasjerkapasitet på 620.
I 1966 ble skipet lagt ut for salg. Forhandlinger med bl. a. finske interesser førte imidlertid ikke frem. Skipet ble derfor oppgradert i 1967 og deretter chartret til Greek Line for 1967 og 1968. I 1969 gikk skipet inn i et nytt charter for Costa Line og fikk navnet MS «Fulvia». Sammen med skipene MS «Federico C» og MS «Flavia» gikk så skipet i cruisetrafikk på Karibien med norsk flagg og mannskap. I juli 1970 brøt det ut brann ombord i farvannet ved Kanariøyene. Passasjerer og mannskap ble tatt ombord i MS «Ancerville». Skadene var så omfattende at skipet gikk ned under tauing til Tenerife.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) MS Oslofjord – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
MS «Bergensfjord» (1956)

Navnet «Bergensfjord» er brukt på en rekke skip. Se  flere betydningerMS «Bergensfjord» ble overlevert fra verftet Swan, Hunter & Wigham Richardson, Wallsend-on-Tyne ved Newcastle i England til Amerikalinjen i 1956. Skipet var på 18 739 tonn og hadde en plass til 878 passasjerer. Det året MS «Bergensfjord» ble satt i trafikk, satte Amerikalinjen ny passasjerrekord for sine transatlantiske seilinger. Siden gikk det jevnt og raskt nedover for denne delen av virksomheten.
MS «Bergensfjord» ble kjøpt i all hast av det franske rederiet CGT og gitt navnet «De Grasse II» i 1971 for å erstatte skipet «Antilles» som var gått tapt i brann. Rederiet klarte ikke å oppnå lønnsomhet på ruten Le Havre-Southampton-Karibien og overført skipet til cruisetrafikk i 1972.
Skipet ble solgt videre allerede i 1973 og fikk navnet «Rasa Sayang».
I 1980 overtok greske eiere, Aphrodite Maritime Co. 17. august 1980 brøt det ut brann i maskinrommet under oppgradering ved et verft i Perama i Hellas. Man valgte å taue det brennende skipet ut av havnen. Slukningsforsøkene var mislykket, skipet kantret og sank nær Kynosoura, en øy få nautiske mil ut av Perama.


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 5042120 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS «Bergensfjord» (1956) – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
MS «Sagafjord» (1965)

MS «Sagafjord» ble bygd i Frankrike. Verftet Societé des Forges de la Méditerranée i La Seyne sur Mer overleverte skipet til Den norske Amerikalinje (NAL) i mai 1965. Kontrakten var så ugunstig for verftet at det måtte stenge dørene allerede året etter.
MS «Sagafjord» hadde en tonnasje på 24 002 brt. og var det første NAL-skipet bygd primært med tanke på cruisetrafikk. Det hadde kapasitet på 789 passasjerer på transatlantiske seilinger og 462 på cruise.
Skipet var eid av NAL frem til 1980. Det ble da sammen med MS «Vistafjord» overført til det NAL-kontrollerte selskapet Norwegian American Cruises (NAC). I 1983 ble skipet overtatt av det britiske selskapet Cunard.
MS «Sagafjord» var i 2009 fortsatt i drift under navnet MS «Saga Rose» med selskapet Saga Cruises som eier.
I 2010 ble skipet hugget opp i Kina.


== Oppmerksomhet ==
I pilotepisoden til HBO-dramaserien The Sopranos, ser vi Tony Soprano forsøke å gi sin venn Artie Bucco to billetter til et cruise med Sagafjord.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 6416043 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS Sagafjord – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(en) The Passenger Ship Society: A Visit To Saga Rose August 2003
(en) The Passenger Ship Society: Bilder av Saga Rose
Norwegian American Cruises

Norwegian American Cruises A/S (NAC) var et selskap som ble dannet for å fokusere cruisevirksomheten til Den norske Amerikalinje (NAL) i 1980.
Selskapet var eid 90% av NAL og overtok skipene MS «Sagafjord» og MS «Vistafjord». NAC ble solgt til Trafalgar House (Kværner) i 1983 og skipene ble deretter drevet av Cunard Line. De er siden solgt videre til selskapet Saga Cruises.
Møysalen landskapsvernområde

Møysalen landskapsvernområde ble opprettet i 2003 og ligger sør og vest for Møysalen nasjonalpark i Hadsel, Lødingen og Sortland kommuner i Nordland. Landskapsvernområdet har et areal på 67 km², hvor 6 km² er sjøareal. Området er vernet for å ta vare på et vakkert kystalpint natur- og kulturlandskap med det biologiske mangfoldet og de kulturminnene som preger landskapet.


== Referanser ==
Ormtjernkampen nasjonalpark

Ormtjernkampen nasjonalpark  er en tidligere norsk nasjonalpark som lå i Gausdal kommune i Innlandet. Parken ble i 2011 innlemmet i den langt større Langsua nasjonalpark på 537 km². Da Ormtjernkampen ble opprettet den 14. juni 1968, var det for å «bevare et naturmiljø med urskog og østlandsk fjellandskap i naturlig tilstand der dyre- og plantelivet får utvikle seg mest mulig fritt, samtidig som området skal gi mulighet for opplevelse av uberørt natur.». Den dekket et område på 8,5 km², og var med god margin Norges minste nasjonalpark. Den grenset opp til Ormtjernsmyra naturreservat.


== Naturforhold ==
Nasjonalparken representerte et typisk østnorsk skoglandskap og lå sør/sørvest for Dokkvatnet (776 moh) og nord og nordvest for Ormtjørnet (0,13 km²; 836 moh) og omfattet selve toppen Ormtjernkampen (1128 moh) og to topper vest for denne. 
Ormtjernkampen stiger bratt opp fra Dokkvatnet. Det er i dette bratte og steinete lendet at man finner den mest karakteristiske urskogen. Barskogen, i da i praksis gran, dominerer de lavere delene av området. Oppe i liene avløses dette av et skrint bjørkebelte som etterhvert glir over i snaufjell.
Området har gode vilkår for flere typer planter. Blandingen av levende og døde trær i urskogområdet, et alpint klima med kjølige somrer og kalde vintrer, og middels årsnedbør gir høg luftfuktighet. Dette gjør at mose, lav og sopp gror godt på bakken og på trærne. Plante- og dyrelivet er typisk for tett østnorsk barskog. Parken har en av Nord-Europas få kjente forekomster av skjeggklokke, en slektning av blåklokken.


== Forvaltning og bruk av området ==
Området har ingen kjente kulturminner – noe som i og for seg ligger i sakens natur når det er snakk om et lite, avgrenset område med urskog. 
Det er sti fra Ormtjernsetrene opp til toppen av Ormtjernkampen. Det er ingen hytter eller annen tilrettelegging innenfor den tidligere parkens område. 


== Utvidelse ==
Fra 2005 ble det utredet en utvidelse av nasjonalparken til 1365 km² i fjellområdet mellom Gausdal og Øystre Slidre.  Planområdet lå i sju kommuner: Etnedal: 24 km² (2 %); Nordre Land: 47 km²; (3 %); Nord-Fron: 104 km² (7 %); Sør-Fron: 133 km² (10 %); Nord-Aurdal: 137 km² (10 %); Øystre Slidre: 380 km² (28 %) og Gausdal: 540 km² (40 %). Planprosessen endte opp med Langsua nasjonalpark som ble opprettet 11. mars 2011. Den er på  537,1 km² og ligger i de nevnte kommuner med unntak av Etnedal. Ormtjernkampen nasjonalpark opphørte fra samme dato.


== Fotnoter og referanser ==


== Litteratur ==
Olav Gjærevoll, Leif Ryvarden mfl. Dovrefjell. Ormtjernkampen. Luther, 1975. (Norges nasjonalparker ; 8). ISBN 82-531-4065-7
Gunvald Børtnes og Ketil Kohmann. «Ormtjernkampen» I: Den norske turistforenings årbok 1969.
Haakon Lie. Ormtjernkampen villmark. Oslo, 1961. (Småskrifter utgitt av Østlandske naturvernforening ; Nr 2).


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside om Ormtjernkampen nasjonalpark hos Direktoratet for naturforvaltning.
Ráisduottarháldi landskapsvernområde

Ráisduottarháldi landskapsvernområde ligger i Nordreisa kommune i Troms. Området ble opprettet i 1986 og er på 83 km². Landskapsvernområdet grenser til vestsiden av Reisa nasjonalpark.Landskapsvernområdet strekker seg langs den aller nordligste grensen mot Finlands «arm» i nordvest, og omfatter fjellmassivet Ráisduottarháldi, 1 365 moh. Den ubetjente Somashytta (DNT) ligger helt sørøst i området, nær finskegrensa.


== Referanser ==
Kjenstad landskapsvernområde

Kjenstad landskapsvernområde ligger i Snåsa kommune i Trøndelag. Landskapsvernområdet er på 3 km² og ble opprettet i 2000.


== Referanser ==
Film noir

Film noir (norsk oversettelse: svart film eller mørk film) ble brukt av franske filmkritikere for å beskrive en type filmer som hovedsakelig hadde sin storhetstid i USA på 1940-tallet. Felles for disse filmene var en effektiv, men sparsom bruk av lys, såkalt low-key lyssetting som preges av markante skiller mellom lys og mørke. En slik lyssetting er godt egnet til å skape gjennomgående dunkle stemninger. Film noir inneholdt ofte intense detektivhistorier eller thrillere med dystre menneskeskjebner.Selve stemningen i filmene var inspirert av de tyske ekspresjonistiske filmene som var store på 1920-tallet. Mange av filmregissørene som lagde filmer i Tyskland på 1920-tallet, som for eksempel Fritz Lang, virket også i film noir-perioden.B-filmen Stranger on the Third Floor fra 1940, regissert av sovjeteren Boris Ingster for RKO Pictures, blir ofte betegnet som den første film noiren.Selv om film noir i dag nærmest regnes som en sjanger er begrepet først og fremst knyttet til den filmhistoriske perioden i USA fra rundt 1940 til 1958, med 1946–1950 som høydepunkt. Filmer som senere har hentet inspirasjon fra noir-perioden, kalles i fagkretser derfor for «Neo noir» (ny noir), da de er produsert etter den originale perioden.


== Europeisk film noir ==
Carol Reeds film Den tredje mann fra 1949 med Orson Welles og Joseph Cotten er et eksempel på en britisk film med noir-stil. Et eksempel på en norsk film noir er Edith Carlmars debutfilm Døden er et kjærtegn fra 1949. Enkelte regner ikke dem offisielt som film noir-filmer, siden de ikke er produsert i USA.


== Neo noir ==
I nyere tid er særlig Roman Polanskis Chinatown fra 1974 og Curtis Hansons L.A. Confidential fra 1997 eksempler på moderne filmer (i farger) som både har en handling og tydelige estetiske og stilmessige grep hentet fra den originale film noir-perioden. Andre filmer med tydelige noir-trekk, er The Dark Knight, V for vendetta, Lost Highway, Blade Runner og Sin City.


== Eksempler på film noir ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Film noir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Serengeti nasjonalpark

Serengeti nasjonalpark er en nasjonalpark i Tanzania, oppført på Verdensarvlista. Parken omfatter 14 763km², og den dominerende landskapstypen er gressletter og savanne.

Nasjonalparken ligger vest for Meru og Kilimanjaro, på grensen til Kenya, som en del av Riftdalen. På kenyansk side av grensen ligger Masai Mara naturreservat.
Serengeti er kjent for sin årlige migrasjon av millioner av gnuer, i tillegg til mengder med løver, leoparder, elefanter, neshorn og afrikanske bøfler. 
Nær parken ligger Olduvai-ravinen hvor mange av de eldste hominid–fossilene og gjenstander har blitt funnet. 
Parken ble første gang fredet i 1921 av den daværende tyske koloniadministrasjonen, og vernet ble forsterket i 1951 av britiske kolonimyndigheter. I forbindelse med fredningen ble innbyggerne i området flyttet til Ngorongoroområdet, et inngrep som fremdeles er kontroversielt. Serengeti var Tanzanias første nasjonalpark, og bioturisme i parken er en viktig næringsvei i landet. Parken inngår i den nordlige safariruten, som også omfatter Manyarasjøen nasjonalpark, Tarangire nasjonalpark, Arusha nasjonalpark og Ngorongoro naturvernområde.
Vest for parken ligger Victoriasjøen på den kenyansk–ugandisk-tanzanianske grensen. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Serengeti National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
serengeti.com
UNEP World Conservation Monitoring Centre: faktaark
Serengeti

Serengeti (fra masai Serengit, endeløse sletter) er et økosystem i Afrika. Det ligger nord i Tanzania og strekker seg til det sørvestre Kenya mellom 1. og 3. sørlige breddegrad og 34. og 36. østlige breddegrad. Området dekker rundt 30 000 km² og omfatter verdensarvområdet Serengeti nasjonalpark og flere jaktreservat. Naturreservatet Masai Mara befinner seg i den kenyanske delen og grenser mot Serengeti nasjonalpark i vest.
Serengeti omfatter flere forskjellige habitater, som elve- og våtmarksområde, skoger og gressletter. Området huser rundt 70 større pattedyr og rundt 500 fugleartar. Verdens største trekk av landlevende pattedyr foregår her. Flokker som kan omfatte over en million gnuer, flere tusen sebraer og gaseller i tillegg til rovpattedyr som løver, med hyener og sjakaler ifølge gjer dette til en spektakulær hendelse.


== Se også ==
Den store vandringen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Serengeti – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Serengeti National Park ved unesco.org
https://web.archive.org/web/20141222020912/http://www.savetheserengeti.org/
Serengeti National Park. Verdensarv presentert ved unesco.org
Thomas Bourchier

Thomas Bourchier (født ca. 1404, død 30. mars 1486 i Knole House ved Sevenoaks i England) var erkebiskop av Canterbury, rikskansler i England og kardinal.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Thomas Bourchier var sønn av William Bourchier, greve av Eu (død 1420). Som yngre sønn hadde han ikke arverett til tittelen. Moren, Anne, var datter av Thomas av Woodstock, en etterkommer av kong Edvard III. En av hans brødre var Henry, jarl av Essex (død 1483), Humphrey Stafford, 1. hertug av Buckingham var hans halvbror, og John, Lord Berners, var hans grandnevø.
Bourchier fikk sin utdanning ved University of Oxford, og gikk deretter i kirkens tjeneste. Han ble biskop av Worcester i 1434. Samme år ble han kansler ved Universitetet i Oxford.


=== Biskop av Ely, erkebisakop av Canterbury ===
I 1443 ble han biskop av Ely.
I april 1454, etter John Kemps død, ble han utnevnt til erkebiskop av Canterbury. Han ble rikskansler i England i mars 1455. I dette embetet opplevde han starten på rosekrigene. I begynnelsen tok han ikke i nevneverdig grad side i krigen. Da Richard, hertugen av York, mistet sin makt i oktober 1456 ble Bourchier fjernet fra embetet som rikskansler.Han bidro til å forsone partene i rosekrigen i 1458, men da krigen på ny blusset opp i 1459 tok han side for yorkistene. Han kronet Edvard IV i juni 1461, og hans dronning fire år senere.
I 1457 hadde han en viktig rolle i rettssaken mot Reginald Pecock, biskopen av Chichester, som var tiltalt for heresi. Bourchier ble utnevnt til kardinal i 1467, og i 1475 var han en av fire forhandlingsledere under utarbeidelsen av en Picquignytraktaten mellom England og Frankrike.
Etter Edvard IVs død i 1483 overtalte Bourchier dronningen til å la hennes yngste sønn, Richard av York, bo sammen med den nye barnekongen, Edvard V, i Tower of London. Bourchier hadde sverget troskap til Edvard V før den gamle kongens død, men i juli 1483 kronet han likevel Richard til konge under navnet Richard III. Begge de unge prinsene ble myrdet, men det er ikke mistanke om at Bourchier var innblandet i dette. Han kronet deretter en tredje konge, Henrik VII, og viet ham også til Elisabeth av York i januar 1486.
Bourchier døde 30. mars 1486 i sin residens, Knole House ved Sevenoaks i Kent. Han ble gravlagt i Canterburykatedralen.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Henry Beaufort (1374-1447)
Kardinal Thomas Bourchier (1404-1486) * bispeviet 1435


== Referanser ==


== Litteratur ==
Linda Clark, Bourchier, Thomas (c.1411–1486), Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004 gesehen am 26. Februar 2012


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Fokstumyra naturreservat

Fokstumyra naturreservat er et naturreservat i Dovre kommune nordøst for Dombås. Naturreservatet har ramsarstatus, på grunn av sin betydning for våtmarksfugler, både trekkfugler og hekkende fugler.
Området ble fredet i 1923, som en reaksjon på at Dovrebanen hadde påvirket et tidligere bortimot urørt naturområder; fredningen ble oppgradert til naturreservat i 1969. Fokstumyra er dominert av myrer, og ligger 940–960 m over havet, rett under skoggrensen.. Den første fredningen omfattet 7,5 km², dette ble utvidet til 18,2 km² i 2002.
Det er en godt tilrettelagt sti i området med ett fugletårn. Utenfor denne stien er det ferdselsforbud i hekkesesongen 01.05 - 01.08. Avkjøringen fra E6 er ved Fokstugu gard ca. 10 km nord for Dombås.


== Eksterne lenker ==
nasjonalparker.org om Fokstumyra (arkivert side fra 2017)
(no) Fokstumyra naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
Interesseorganisasjon

En interesseorganisasjon, eller interessegruppe, er en organisasjon eller forening som har som hovedmål å fremme de (økonomiske/politiske) interessene til sine medlemmer. Interesseorganisasjoner har en betydelig innflytelse i vestlige demokratier og kanaliserer sine medlemmers interesser til politikere og administrativ ledelse. 
Målet om å ivareta egeninteresser kan føre til at intern demokratisk debatt innad i organisasjonen, formidling av balansert informasjon og engasjement blant medlemmene ofte kan være underordnet. Når partier skal utforme politiske forslag er det vanlig at de inviterer interesseorganisasjoner som er berørt av forslaget å gi innspill. Før og under behandling av saker er interesseorganisasjoner invitert til å gi formelle høringssvar, eller de forsøker å påvirke uformelt (ofte kalt lobbyisme). 
Et klassisk eksempel på interesseorganisasjoner i de nordiske landene er arbeidsgiverorganisasjoner. Fagorganisasjoner var i sin tidlige historie også folkebevegelser og politiske organisasjoner, men har blitt mer lik interesseorganisasjoner i de siste tiår. Blant de større interesseorganisasjonene i Norge kan nevnes fagforbund, næringsorganisasjoner, naturvern og andre hovedsammenslutninger som fungerer som «paraply» for klubber og lag av forskjellig slag. Mange driver lobbyvirksomhet rettet mot politikere og andre med makt og budsjetter.
Interesseorganisasjoner som blir oppfattet som rene propagandister for sin sak, gjerne på bekostning av samfunnets interesser betegnets gjerne som særinteresser eller særinteresseorganisasjon i politisk debatt. Det er nære forhold mellom interesseorganisasjoner og politiske partier. Mange ledere i sentrale interesseorganisasjoner er rekruttert fra den politiske arena, samtidig som organisasjonene også er rekrutteringsarenar for personer til politiske verv.


== Referanser ==