jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ibestadtunnelen

Ibestadtunnelen er en undersjøisk veitunnel mellom øyene Andørja og Rolla i Ibestad kommune i Troms. Tunnelen går mellom Sørvika på Andørja og Hamnvik på Rolla. Sammen med Mjøsundbrua knytter den Rolla til fastlandet. Ibestadtunnelen er 3 396 meter lang, og dypeste punkt er 112 meter under havet. Tunnelen ble åpnet den 2. desember 2000. Den er en del av fylkesvei 848. Største stigning i tunnelen er 9,9 %  (Vegdirektoratet oppgir 10 %). Tunnelen har i gjennomsnitt en trafikk på 600 kjøretøy i døgnet (tall for 2021).Et annet navn på veiforbindelsen mellom Andørja og Rolla er Bygdeforbindelsen, etter navnet på sundet Bygda.
Ibestadtunnelen har tidligere vært plaget av at asfaltstøv og salt sjøvann som siver inn i tunnelen har gjort tunnelen glatt. Ibestadtunnelen var den eneste av de undersjøiske veitunnelene i Norge som ikke hadde ventilasjon.I 2022 ble Ibestadtunnelen oppgradert i tråd med tunnelsikkerhetsforskriften for fylkesveger. Det er montert vann- og frostsikring, ny LED-belysning, DAB og nødnett, mekanisk ventilasjon (vifter) og det er blitt tillatt å sykle gjennom tunnelen etter oppgraderinga.


== Se også ==
Svarthammartunnelen
Mjøsundbrua
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av nordøst-innslaget.
Nappstraumtunnelen

Nappstraumtunnelen er en undersjøisk veitunnel mellom Vestvågøya og Flakstadøya i Lofoten. Tunnelen går under Nappstraumen mellom Flesa på Vestvågøya og Napp på Flakstadøya. Nappstraumtunnelen er 1 776 meter lang, og dypeste punkt er 63 meter under havet. Største stigning i tunnelen er 8 %. Tunnelen ble åpnet den 11. juli 1990, og er en del av europavei 10. Den erstattet fergesambandet mellom Lilleeidet og Napp, som ble satt i drift i 1956. Tunnelen var nedbetalt i 2003 og veien ble da bompengefri.
I likhet med mange andre tunneler i Norge er Nappstraumtunnelen noe plaget med kondens. Kondensen kan føre til farlige situasjoner fordi bilrutene plutselig dugger når en kjører inn i tunnelen.


== Trafikkutvikling ==
Årsdøgntrafikken i tunnelen siden 2008.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av nordøst-innslaget.
Statens vegvesen veikart
Toppentunnelen

Toppentunnelen er en 3 989 meter lang veitunnel på Grytøya i Harstad kommune i Troms. Den går under fjellet Toppen mellom Hallevika ved Vadskinn og Sørvikneset ved Dale, på sørvestsiden av øya. Tunnelen ble åpnet 12. juli 1996 og er en del av fylkesvei 7756. Tunnelen har ett kjørefelt med møteplasser.
Toppentunnelen ga bygdene Grøtavær, Alvestad og Dale veiforbindelse mot Bjørnrå. Da tunnelen ble åpnet ble fergestrekningen mellom Alvestad på Grytøya og Stornes på Hinnøya nedlagt. Den svært rasfarlige veistrekningen mellom Dale og Alvestad, ble erstattet med Liantunnelen i 2010. Veien som tidligere ble stengt av ras og rasfare i flere perioder hvert år, ble erstattet med tunell. Når veien var stengt, gikk ferga mellom Stornes og Bjørnrå ekstraturer til Alvestad. 


== Se også ==
Liantunnelen
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Jardar Lunde

Jardar Lunde (født 21. september 1909 i Steinkjer, død 18. september 1990) var en norsk maler og grafiker, oppvokst i Trondenes ved Harstad. Han var utdannet ved Carl von Hannos malerskole og Statens kunstakademi under Axel Revold, som også inspirerte hans kantete stil, inspirert av Nord-Norge. Lunde besørget fylkesmerket for Troms og Harstads byvåpen, han laget glassmaleri i Harstad kirke, Hammerfest kirke og Båtsfjord kirke (Europas største). Han mottok Petter Dass-medaljen i 1950 og er biografert i  Asbjørn Eidnes, Jardar Lunde – ein nordnorsk kunstnarprofil, eget forlag (2005).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Jardar Lunde på NLIs Lokalhistoriewiki.
Nordic Heritage Museum

Nordic Heritage Museum er et museum for skandinavisk immigrasjon til byen Seattle, Washington i USA. Museet befinner seg i bydelen Ballard, som er kjent for sitt utvalg av skandinaviske butikker, gallerier og foreninger. 


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) National Nordic Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Edvard Ruud

Edvard Ruud (født 6. november 1907 på Elgsnes utenfor Harstad, død 5. august 2001) var en norsk lyriker, folkeminne-og folkemusikksamler fra Nord-Norge.
Ruud besørget opptak og lagring av flere hundre gamle folkesanger gjennom NRK, og også hos Tromsø Museum. Han var også medvirkende på en rekke plate- og CD-utgivelser med folkemusikk. Han ble statsstipendiat i 1974.


== Bibliografi ==
Tankar eg tenkte som eit minne til deg, dikt, 1979
Det mørke landet, eventyrsamling, 1980
Tankar i ord : dikt i utval, 1981
Dei finaste band, Elias Blix og hans Barndomsminne frå Nordland, 1983 (sm.m. Karl Erik Harr)
Tankar og ord frå landet i nord, dikt, 1998
Hav og himmel i Hålogaland, dikt, 1999
Dikt frå Elgsnes, 2000


== Utmerkelser ==
Blixprisen 1980
Harstad Sparebanks kulturpris 1987
Petter Dass-medaljen 1991


== Referanser ==


== Litteratur og kilder ==
Arne Ivar Hanssen. Edvard Ruud. I: Årbok for Senja, 2001
Hans Kristian Eriksen. Intervju med Ruud. I: Norsknorsk magasin, nr 5, 1999
elgsnes.no Bilder fra Ruuds begravelse, og Karl Erik Harrs tale i begravelsen
Spania under Paralympiske vinterleker 2006

Spania deltok med ni deltakere i de paralympiske vinterlekene 2006 i Torino, alle innen alpin skiidrett.


== Medaljer ==


=== Sølv ===
Alpin skiidrett
19. mars: Eric Villalon, slalåm for menn, synshemmede


=== Bronse ===
Alpin skiidrett
17. mars: Eric Villalon, storslalåm for menn, synshemmede


== Deltakere ==
Alpin skiidrett
Andres Boira, Eduardo Carrera, Anna Cohi, Anna Coma, Alba de Toro, Carmen Garcia Rigav, Ramon Homs, Jon Santacana, Eric Villalon


== Kilder ==
Athletes and teams list by NPC


== Se også ==
Spania ved de paralympiske leker
Marit Bockelie

Marit Kristine Bockelie (født i Bodø den 9. oktober 1933) er en norsk billedkunstner og musiker (fløyte), oppvokst i Tromsø og bosatt i Oslo. Hun er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (1953–1956), Accademia di Belle Arti («Mosaikkakademiet») i Ravenna (1956–1959) og Statens kunstakademi (1960–1964). Hennes verker inkluderer mosaikk, tegning, akvarell, maling og grafikk. Hun har også illustrert flere bøker, med hovedvekt på utgivelser med tema fra Nord-Norge. Hun er representert i flere utstillinger, deriblant Nasjonalgalleriet.
Senere studerte hun utøvende musikk ved Instituto Verdi (fire år) og ved Norges musikkhøgskole med diplomeksamen 1977. Hun har spilt solo i flere orkestre og NRK.
I 1994 åpnet hun Skulpturlandskap Nordland. Hun skrev og illustrerte sin egen musikkbok Marits egne drikkeviser (Emilia forlag, 2001).
Bockelie ble i 2020 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for virket som kunster.


== Utmerkelser ==
Tromsø bys stipend 1954-57, Troms fylkes kulturstipend 1965
Statens arbeidsstipend 1985 og Tegneforbundets stipend 1985.
Petter Dass-medaljen 1984
Troms fylkeskommunes kulturpris 1986
Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (2020)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
maritgalleriet.no
Georg Fredrik Fasting

Georg Fredrik Fasting (født 7. juni 1903 i Spydeberg, død 11. februar 1987 i Trondheim) var en norsk arkitekt. Han tegnet den berømte norske røde telefonkiosken, som det finnes 100 av i Norge.Fasting tok examen artium ved Bergen katedralskole i 1923 og studerte ved NTH i Trondheim årene 1924-1928. Etter studiene var han arkitektassistent for Leif Grung (mellom 1928-29), Thorolf Hals Frølich (1929–32) og Sigurd Lunde (1932–36). Fra 1936 til 1950 hadde Fasting eget arkitektkontor. Etter krigen mister Fasting retten til å inneha foreningsverv i Norske arkitekters landsforbund i 1 år, fram til 1. januar 1947. Tilsvarende straff ble gitt til arkitekter som under krigen hadde utført arbeid, direkte eller indirekte, for tyskerne eller Nasjonal Samling. Årene 1949-66 var han fylkesarkitekt i Nord-Trøndelag og mellom 1966-73 i Hordaland. Fasting har tegnet boligbygg, forretningsgårder, reguleringsplaner, skoler og sykehus.


== Bygninger (utvalgte) ==
Egen villa (1937), Olderhaugen på Fjøsanger, Bergen.
Vanførehjemmet (1938), behandlingsbygg for opptrening og omskolering, nå Undervisningssenteret ved Haukeland universitetssykehus, Bergen
Forretnings- og leiegården Wigandgården (1939–1940), Bergen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Georg Fredrik Fasting – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
archinform.net om Georg Fredrik Fasting (engelsk)
Riksantikvaren om fredning av Fastings telefonkiosker
RIKS
Spydeberg kommune
Vanførehjemmet i landverneplan for helsesektoren
Carl Schøyen

Carl Schøyen (født 6. juli 1877 i Kristiansand, død 5. mars 1951 på Jeløy ved Moss) var en norsk sakprosaforfatter, mest kjent for skildring av livet i Nord-Norge.
Han ivret også for beskrivelse og bevaring av fuglelivet, eksempelvis på Nord-Fugløy og i Fuglevikbukta ved Jeløy der han bodde.  I 1948 var han pådriver for fredning av Øvre Pasvik nasjonalpark.Han mottok Petter Dass-medaljen i 1947. Schøyen fikk dikterlønn i 1938 og ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1948.


== Bibliografi ==
Melodier, dikt (1894) - Melodier på Nasjonalbiblioteket
Lænker og Luer, dikt (1901)
Norges nytid, dikt (1905)
Nord i værene : skildringer (1915)
Tre stammers møte, om samkvemmet mellom nordmenn, samer og kvener (1918) - Tre stammers møte på Nasjonalbiblioteket
Nordlandet, redaktør, essaysamling utgitt av «Oplysningsfondet av 1914», (1920)
Fuglefjell, naturskildringer med fotografier av Herman Leopoldus Løvenskiold og ham selv (1929)
I Sameland (1924) Gyldendalske Boghandel, gjenutgitt 1943 på Gyldendal Norsk Forlag.
Juoigem : samelandsdikte (1925)
Ørnen fra Nupflåget, naturskildringer (1932)
Viddens folk, utvidet utgave av Juoigem (1937)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Carl Schøyen i BIBSYS
Professor Balthazar

Professor Balthazar er tittelen på  og hovedpersonen i en animert, jugoslavisk barne-TV-serie skapt av den kroatiske animatøren Zlatko Grgic i Zagreb Films studio. 
Serien handler om en gammel professor og oppfinner som løser ulike problemer og hjelper sine venner i den lille byen de bor i,  ved hjelp av en universalmaskin som lager fantastiske dråper. Tegnestilen er barnevennlig og humoristisk påvirket av datidens vitsetegninger og psykedeliske flower power-design.  Det ble laget 59 episoder av tegnefilmserien i perioden fra 1967 til 1974, hver med en spilletid på fra 5 til 10 minutter. 
Filmene ble vist de påfølgende år i en rekke europeiske land, både i det tidligere Jugoslavia, Danmark, Finland, Nederland, Norge, Portugal og Sverige. Professor Balthazar ble også vist i Iran og på barnekanalen Nickelodeon i USA på 1980-tallet. En dataanimert versjon var planlagt å komme på slutten av 1990-tallet. NRK sendte serien i reprise på NRK Super fra våren 2011.


== Eksterne lenker ==
(en) Professor Balthazar på Internet Movie Database
Jaan Kirsipuu

Jaan Kirsipuu (født 17. juli 1969 i Tartu) er en estisk profesjonell syklist.
Kirsipuu ble profesjonell syklist i 1993. Fra 1998 til 2004 syklet han for det franske laget Casino (omdøpt til AG2R i 2000). Fra 2005 til 2006 syklet han på det franske laget Crédit Agricole.
Kirsipuu var blant de beste spurterne, og vant over 130 seire i løpet av sin karriere.
Han vant i alt fire etapper i Tour de France, i 1999, 2001, 2003 og 2004. Han er den hittil eneste etappevinneren fra Estland. Han har også kjørt med den gule ledertrøya. Han har startet i Tour de France tolv ganger uten å komme til mål i Paris, en negativ prestasjon han er alene om.
To år etter at han la opp, i 2008, ble han estisk mester i landeveisritt for femte gang, tyve år etter sin første tittel.
Til 2009-sesongen valgte han å gjøre comeback med det belgiske laget Geofco-Jartazi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Jaan Kirsipuu – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jaan Kirsipuu – Olympedia 
(en) Jaan Kirsipuu – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jaan Kirsipuu – ProCyclingStats 
(en) Jaan Kirsipuu – Cycling Archives 
(en) Jaan Kirsipuu – Cycling Quotient 
(en) Jaan Kirsipuu – CycleBase
Brynjulf Bull

Brynjulf Friis Bull (født 17. oktober 1906 i Oslo, død 18. juni 1993) var en norsk jurist, høyesterettsadvokat og politiker for Arbeiderpartiet.


== Oppvekst og utdannelse ==
Brynjulf Bull ble født i Kristiania som en av flere sønner til forretningsmannen Trygve Bull og Sally, født Friis. En av brødrene hans var Trygve Bull. På farssiden tilhørte familien den trønderske slekten Bull.
Etter skolegang på Fru Nielsens Latin- og realskole avla han examen artium ved Oslo katedralskole i 1925 og begynte deretter på jusstudier ved Universitetet i Oslo.
Som student ble han med i den kommunistiske akademikergruppen Mot Dag og organisasjonen Clarté som var mer internasjonalt orientert, men i Norge nært knyttet til Mot Dag. Han ble leder for Clarté i 1933. I 1935 var han leder for Det Norske Studentersamfund. 
Han var interessert i skuespillerkunst og involverte seg både som skuespiller og som leder i Studentersamfundets Theater ved Det Norske Studentersamfund.
Han avla juridisk embetseksamen i 1930.


== Karriere ==

I 1933 etablerte Bull sin egen advokatpraksis hvor han blant annet tok saker for fagbevegelsen og straffesaker. Under krigen ledet arbeidet for fagbevegelsen til at han ble arrestert av tyskerne og satt fengslet blant annet på Grini fra 1942 til 1944. 
Han var statsadvokat for landssviksaker 1945–47.
Fra 1953 til 1963 var han leder i Arbeidsretten.Etter Mot Dag gikk inn i Arbeiderpartiet ble også Brynjulf Bull engasjert der. Han ble valgt inn i Oslo kommunestyre i 1945. I 1948 ble han varaordfører og i 1952 ordfører. Ordførerposisjonen innehadde han til 1975 med unntak av periodene 1956-1959 og 1962-1963.
I 1966 var han sentral i løsningen av «teaterstreiken».  Bull var pådriver for, og første styreleder i Oslo Konserthus. I Oslo er vestre del av Rådhusplassen oppkalt etter ham.
Han mottok St. Hallvard-medaljen i 1976.


== Familie ==
Bull var fra 1937 gift med Ruth Bernhardina Øgrim og er far til tidligere statssekretær Bernt Bull.
Politikeren, forfatteren og skolemannen Trygve Bull var hans bror.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brynjulf Bull – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Brynjulf Bull på Internet Movie Database 
(no) Brynjulf Bull, Store norske leksikon.
Mario Cipollini

Mario Cipollini (født 22. mars 1967) er en italiensk tidligere syklist.
Han ble regnet som den beste sprinteren i 1990-årene. Den eksentriske mediestjernen, som gjerne omtalte seg selv som «Il Re Leone» (Løvenes konge), var prototypen på en ren sprinter. Praktisk talt samtlige seire var fra massespurter etter flate etapper. Svært mange av Cipollinis triumfer skriver seg fra de store etapperittene.


== Karriere ==
Cipollini kom for alvor i rampelyset i 1989, da han vant sin første etappeseier under Giro d'Italia. Siden den gang vant Cipollini hvert år (med unntak av 1993 og 1994) ytterligere etappeseire, inntil han i 2003 med sin 42. seier overtok den gamle rekorden til Alfredo Binda. I tillegg vant han tre ganger poengkonkurransen i Giro d'Italia.
Cipollini var også fremgangsrik i Tour de France, der han vant 12 etapper mellom 1993 og 1999. I 1999 vant han fire etapper på rad. Sitt beste år hadde «Super Mario» utvilsomt i 2002. 35 år gammel vant han bl.a. klassikeren Milano-Sanremo, seks etapper i Giro d'Italia, og om høsten vant han VM i landeveissykling.
Han la opp i april 2005, men gjorde et kort comeback i 2008-sesongen for Rock Racing under Tour of California.
Cipollini var blant de trettitalls profesjonelle syklister som i 2006 ble navngitt som klienter av dopinglegen Eufemiano Fuentes.Cipollini ble i 2022 dømt til tre år i fengsel for å ha skadet og personforfulgt sin tidligere kone Sabrina Landucci.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mario Cipollini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Mario Cipollini – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Mario Cipollini – Olympics.com 
(en) Mario Cipollini – Olympic.org 
(en) Mario Cipollini – Olympedia 
(en) Mario Cipollini – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mario Cipollini – ProCyclingStats 
(en) Mario Cipollini – Cycling Archives 
(en) Mario Cipollini – CycleBase 
(en) Mario Cipollini – TheSports.org
Radioselskapet

RadioSelskapet er et norsk radio-talkshow som gikk på NRK Radio fra 2005 til 2013. Programmet var et aktuelt talkshow om politikk, utenriks, kultur og kuriosa, og ble ledet av Nina Stensrud Martin og Kristian Bendiksen.  Det ble sendt på P2 og gikk alle hverdager. Programmet var rettet mot et yngre publikum en det som P2 normalt appellerte til.Radioselskapet var P2s storsatsing i 2005 og overtok sendeflaten til P2s ettermiddagsmagasin Wok.Nina Stensrud Martin ble årets programleder under Prix radio 2008.Programmet gikk første gang på lufta den 3. januar 2005. Siste sending gikk 11. oktober 2013.


== Referanser ==
Birger Bergersen

Birger Martin Bergersen (født  25. juli 1891 i Kvæfjord, død 14. juli 1977) var en norsk zoolog, diplomat og politiker (Arbeiderpartiet).
Etter examen artium fra Ragna Nielsens skole 1909 og lærereksamen 1915 utdannet han seg til cand.real. i zoologi ved Universitetet i Oslo 1925 under Kristine Bonnevies veiledning. Han og ble senere professor i anatomi ved Norges Tannlegehøyskole og hadde flere studieturer i utlandet samt Rockefellerstipend (1926–1927). Denne bakgrunnen gjorde at han ble innvalgt i den norsk-russiske selfangstkommisjonen fra 1926 og formann i Hvalrådet 1936—54, og senere president i Den internasjonale hvalfangstkommisjonen 1947-53. Han var også i Sjøfartsmuseets styre fra 1928.I perioden 1925-1947 var han ansatt ved Tannlegehøyskolen som professor i anatomi fra 1932 og rektor fra 1939 til 1945, men han nedla arbeidet allerede i 1942 da han flyktet til Storbritannia. Som byråkrat og diplomat var han i Forsyningsdepartementet i London 1942–45, hvorpå han arbeidet som sendemann 1946 og senere ambassadør ved Norges ambassade i Stockholm 1947–1953. Han var deretter Kirke- og undervisningsminister 1953–1960.Bergersenfjella, Statsrådsbreen og Birgerhøgda i Dronning Maud Land er oppkalt etter ham. Han var sønn av lærer Hans Christian Bergersen (1835–1925) og Ingeborg Kristine Heitmann (1848–1938). Han ble gift 1930 med Benedicte (Benny) Nicolaysen (1897–1981).


== Utmerkelser ==
innvalgt Det Norske Videnskaps-Akademi 1936
innvalgt Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab 1955


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Birger Bergersen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Birger Bergersen hos Stortinget 
(no) Birger Bergersen hos Norsk senter for forskningsdata
Spissvingefluer

Spissvingefluer (Lonchopteridae) er en artsfattig, men vanlig familie av fluer. De er slanke, ofte rødlige på farge, og kan kjennes på at vingespissen er tilspisset. Både larvene og de voksne fluene lever på bakken, der de ofte er ganske tallrike.


== Utseende ==
Små til middelsstore (2–5 mm lange), slanke fluer, ofte rødbrunlige på farge.

Hodet er ganske lite, med middels store fasettøyne og flere kraftige børster. I pannen sitter tre punktøyne (ocelli). Antennene er forholdsvis små, med tre runde ledd og en lang antennebørste (arista) ytterst. Munndelene er av vanlig fluetype og ikke forlenget.
Brystet (thorax) har flere kraftige, lange børster. Oversiden har som oftest mørke lengdestriper.
Vingene er ganske lange og smale, og litt spisse i enden. De har ingen tverrårer (tverribber) i vingene utenom i den innerste fjerdedelen (like ved vingeroten).
Beina er ganske lange og kraftige, med kraftige børster.
Bakkroppen er sylindrisk. Hannens ytre kjønnsorganer er store og bøyd framover under bakkroppen.
Larvene er litt flattrykte, ovale sett ovenfra. Hodet, det fremste thorax-leddet og det siste bakkroppsleddet har lange, trådaktige vedheng.


== Levevis ==
Både de voksne og larvene lever nede på bakken, mellom løvstrø og lignende. Hva de spiser der vet man ikke. Man kan finne voksne fluer året rundt, de er en av de få tovingegruppene som kan være i aktivitet som voksne om vinteren (under snøen).


== Systematisk inndeling / norske arter ==

Ordenen tovinger, Diptera
Underordenen fluer, Brachycera
Gruppen høyerestående fluer, Cyclorrhapha
Gruppen Aschiza
Overfamilien Lonchopteroidea
Familien spissvingefluer, Lonchopteridae
Slekten Lonchoptera Meigen
Lonchoptera bifurcata (Fallén, 1810)
Lonchoptera fallax (de Meijere, 1906)
Lonchoptera impicta Zetterstedt, 1848
vanlig spissvingeflue Lonchoptera lutea Panzer, 1809  – den vanligste arten, finnes nesten over alt i skog og mark
Lonchoptera nigrociliata Duda, 1927
Lonchoptera nitidifrons Strobl, 1899
Lonchoptera tristis Meigen, 1824


== Referanser ==


== Kilder ==
Barták, M. 1998. Family Lonchopteridae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red.): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. 3: 13-16. Science Herald, Budapest.
Nettressursen Fauna Europaea – utbredelsesdatabase for europeiske dyr.


== Eksterne lenker ==
(en) spissvingefluer – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) spissvingefluer i Encyclopedia of Life 
(en) spissvingefluer i Global Biodiversity Information Facility 
(no) spissvingefluer hos Artsdatabanken 
(sv) spissvingefluer hos Dyntaxa 
(en) spissvingefluer hos Fauna Europaea 
(en) spissvingefluer hos Fossilworks 
(en) spissvingefluer hos ITIS 
(en) spissvingefluer hos NCBI 
(en) Kategori:Lonchopteridae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lonchopteridae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
www.bioimages.org.uk - gode nærbilder av et par arter.
Norsk Luftfartsmuseum

Norsk Luftfartsmuseum er Norges nasjonale museum for luftfart. Museet omfatter militær og sivil luftfartshistorie fordelt på rundt 12 000 m², og utstillingen er Nordens største innen luftfart. Museet, som ligger i Bodø og er formet som en gigantisk propell, er tegnet av det lokale arkitektfirmaet Boarch arkitekter.Museet ble åpnet av Kong Harald V den 15. mai 1994.


== Utstillingene ==

Norsk Luftfartsmuseums utstillinger forteller historien om luftfart, med fokus på den norske historien fra begynnelsen og fram til i dag.
I utstillingen finnes blant annet fly som Supermarine Spitfire, F-5 Freedom Fighter, CF-104 Starfighter, Junkers Ju 88, spionflyet U-2, Junkers Ju 52, Twin Otter og Fokker F.28.
Museet har eget verksted for restaurering av fly, og mange av flyene i utstillingen er restaurert her. Hvis man er spesielt interessert er det mulig å kontakte museet på forhånd og be om å få besøke restaureringsverkstedet. I tillegg har museet, i samarbeid med Bodø Luftfartshistoriske Forening og andre samarbeidspartnere, berget og samlet inn flere gamle flyvrak, og vrakdeler fra både fjell og under vann.


== Strid om lokaliseringen ==
Det var lenge strid om hvor museet skulle ligge. Miljøet rundt Forsvarets flysamling på Gardermoen ønsket å bygge museet der, mens miljøet i Bodø ønsket å lokalisere museet i Bodø. 31. mars 1992 vedtok Stortinget at det skulle bygges ett felles museum for sivil og militær luftfart i Bodø.


== Beliggenhet ==
Norsk Luftfartsmuseum ligger i Bodø i Nordland fylke, omtrent halvannen kilometer fra Bodø sentrum. Bodø videregående skole avd. flyfag har lokaler i samme bygg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Norsk Luftfartsmuseum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Norsk Luftfartsmuseum
Slovakia under Paralympiske vinterleker 2006

Slovakia deltok med sytten deltakere i de paralympiske vinterlekene 2006 i Torino.


== Medaljer ==


=== Sølv ===
Alpin skiidrett
14. mars: Radomir Dudas, super-G for menn, synshemmede


=== Bronse ===
Alpin skiidrett
11. mars: Iveta Chlebakova, utfor for kvinner, stående


== Deltakere ==
Nordiske grener
Marian Balaz, Vladimir GajdiciarAlpin skiidrett
Iveta Chlebakova, Daniel Cintula, Radomir Dudas, Robert Durcan, Henrieta Farkasova, Martin France, Miroslav Haraus, Norbert Holik, Slava Janasova, Stefan Kopcik, Jakub Krako, Martin Krivos, Marek Kubacka, Petra Smarzova, Peter Sutor


== Kilder ==
Athletes and teams list by NPC


== Se også ==
Slovakia ved de paralympiske leker