jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rialtobroen

Rialtobroen (italiensk: Ponte di Rialto) krysser Canal Grande i Venezia. Det er den eldste broen som krysser kanalen, og broen med sine handelsboder er et av de mest kjente landemerkene i byen.
I 1181 bygget Nicolò Barattieri en pongtongbro over Canal Grande. Den ble kalt Ponte della Moneta, kanskje fordi det var en myntprodusent ved det østlige brofeste.
Markedet i Rialto på den østlige siden av broen utviklet seg og ble viktigere. Dette økte trafikken på pongtongbroen. Omkring 1250 ble den erstattet av en trebro. Den fikk et midtparti som kunne heves for å slippe gjennom høye skip. Markedsstedet gav nå navn til broen. I første halvdel av det 15. århundre ble det bygget to rader med butikker på langs av broen. Utleie av disse butikkene ga inntekt til Venezias myndigheter, noe som bidro til broens vedlikehold.
Vedlikehold var essensielt for trebroen. Den ble skadet av brann i revolten som Bajamonte Tiepolo ledet i 1310. I 1444 kollapset broen av vekten av folkemengden som ville se en båtparade. I 1524 var det på ny en kollaps.
Ideen om en bro av sten kom i 1503. I de etterfølgende årtiene var det flere prosjekter som ble vurdert. Myndighetene ba i 1551 om å få forslag til å fornye broen. Berømte arkitekter som Jacopo Sansovino, Palladio og Vignola la alle frem forslag som fordi de baserte seg på flere buer, ikke ble antatt. 

Den nåværende stenbroen ble designet av Antonio da Ponte. Det ble en bro med ett spenn, og den ble ferdig i 1591. Den har klare likheter med trebroen den erstattet. To ramper leder opp til den sentrale protico. På begge sider av portikoen har rampene rader med butikker. Arkitekten Vincenzo Scamozzi var så skeptisk til broens konstruksjon at han spådde at den ikke ville bestå. Imidlertid har broen etterhvert blitt et av Venezias kjennemerker. Brobuen støttes på hver side av kanalen av 6000 skråstilte tømmerstokker (lerk eller eik) som er hamret/kjørt ned i lagunens bunn.
		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Ponte di Rialto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ponte di Rialto – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Bakgrunnsinformasjon invenicetoday.com
Satellitt bilde fra Google Maps
Bjarne Solbakken

Bjarne Solbakken (født 18. mai 1977 i Ålesund) er en norsk tidligere alpinist som kjørte for Stranda IL. I løpet av karrieren vant han ett verdenscuprenn – et super-G-renn i Beaver Creek 7. desember 2003. Han hadde i tillegg ytterligere tre pallplasseringer: andreplass i utfor i Beaver Creek 5. desember 2003, andreplass i super-G i Kvitfjell 7. mars 2004 samt tredjeplass i storslalåm i Flachau 3. januar 2004. Han la opp etter 2008-sesongen.I OL 2002 oppnådde han femte, sjette og tolvteplass i henholdsvis super-G, storslalåm og utfor. Han deltok også i OL 2006 i Torino.
Solbakken kommenterer alpint i NRK.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bjarne Solbakken på Internet Movie Database 
(en) Bjarne Solbakken – Olympedia 
(en) Bjarne Solbakken – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Bjarne Solbakken – FIS (alpint) 
(en) Bjarne Solbakken – ski-db.com
Aleksej Rykov

Aleksej Ivanovitsj Rykov (født 13. februarjul./ 25. februar 1881greg. i Saratov, død 15. mars 1938 i Moskva) var sovjetisk regjeringsleder 1924–1930. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Rykov kom fra en bondefamilie i Saratov.


=== Politisk virke ===
Han sluttet seg til det russiske sosialdemokratiske arbeiderparti i 1898, og fulgte ved splittelsen i 1903 under den andre partikongressen mellom bolsjevikene og mensjevikene førstnevnte. Rykov fungerte deretter som agent for bolsjevikene i Moskva og St. Petersburg.Han spilte en viktig rolle i 1905-revolusjonen. I de følgende årene ble han en av bolsjeviklederne. Han ble valgt som medlem av partiets sentralkomité ved den tredje partikongressen i London i 1905 samt ved den fjerde partikongressen i Københamn året derpå. Ved den femte kongressen i London ble han valgt som adjungert medlem av sentralkomitéen.
I 1912, rett før han ble sendt til Sibir, røk han uklar med Lenin rundt spørsmål om samarbeid med de andre arbeiderpartiene.I 1917 ble han valgt til medlem av sentralkomiteen, men igjen skulle samarbeidsspørsmålet føre til problemer. Da et forslag om dette ble forkastet november samme år forlot han sentralkomiteen. Han aksepterte etter hvert nederlaget, og i 1918 ble han valgt til leder av finansministeriet. I 1920 ble han på nytt valgt inn i sentralkomiteen og fungerte frem til 1924 som medlem av organisasjonskomiteen. I 1922 ble han valgt til politbyrået. Etter at Lenin ble syk ble han stedfortredende regjeringsleder, og etter dennes død gikk han av som finansminister for å overta som regjeringsleder.
I de påfølgende partikampene utgjorde Rykov sammen med Nikolaj Bukharin og Mikhail Tomskij den moderate fløyen som la vekt på alliansen med bøndene mot venstrefløyen som prioriterte hurtig industrialiering på bekostning av bøndene. Derfor allierte de seg først med Stalin, Kamenev og Zinovjev mot Trotskij, deretter med Stalin mot Kamenev og Sinovjev. Da imidlertid Stalin og flertallet begynte å innta venstreopposisjonens gamle standpunkter havnet de i opposisjon, den såkalte høyreopposisjonen. Rykov ble i 1930 avsatt som regjeringssjef og mistet plassen sin i politbyrået. Året etter fikk han vervet som leder for post- og telegrafdepartementet, et verv han hadde til 1936. I 1934 ble han degradert til observatør i sentralkomiteen og i 1937 ble han arrestert på et møte i sentralkomiteen og ekskludert fra partiet.I 1938 ble Rykov, sammen med blant andre Bukharin, henrettet i den tredje og siste Moskvaprosessen, anklaget for landsforræderi og konspirasjon. Han ble rehabilitert først i 1988.


== Referanser ==


== Litteratur ==
„Unpersonen“. Wer waren sie wirklich? Bucharin, Rykow, Trotzki, Sinowjew, Kamenew. Dietz Verlag, Berlin 1990, ISBN 3-320-01547-8
Dimitri Wolkogonow: Stalin. Triumph und Tragödie. Ein politisches Porträt. Aus dem Russischen von Vesna Jovanoska, Econ Verlag Düsseldorf, 1989, 3. Auflage 1996; ISBN 3-430-19847-X
Abdikasjon

Abdikasjon (latin: abdicatio «å frasi», fra ab «fra» og dicare «å si») er handlingen hvor en regjerende monark gir avkall på sin verdighet. 


== Kjente abdikasjoner ==
I moderne tid er sannsynligvis abdikasjonen til den britiske kongen Edvard VIII den mest omtalte. Han frasa seg retten til tronen for å gifte seg med amerikanske Wallis Simpson.

Andre
Diokletian, 305
Karl V av det tysk-romerske rike, 1556
Napoléon Bonaparte, 1814
Peter IV av Portugal, 1826
Thành Thái, vietnamesisk keiser av Nguyen-dynastiet, 1907
Vilhelm II, 1918
Wilhelmina, dronning av Nederland, 1948
Bao Dai av Vietnam, 1955
Charlotte, storhertuginne av Luxembourg, 1964
Juliana, dronning av Nederland, 1980
Sabah al-Amhad al-Jabir as-Sabah, emir av Kuwait, 2006
Beatrix, dronning av Nederland, 2013
Benedikt XVI, pave og monark i Vatikanstaten, 2013
Albert II, belgiernes konge, 2013
Juan Carlos I Spanias konge, 2014
Akihito, keiser av Japan, 2019


== I Norge ==
Grunnloven regulerer ikke spørsmålet om Kongen har rett til å abdisere, men det er heller ingen ordning for å tvinge en monark til å beholde kongeverdigheten. Prins Christian Frederik abdiserte imidlertid høsten 1814 til fordel for svensk union, og kong Haakon VII nevnte muligheten i 1940. Statsrettslig sett er det dermed antatt at dersom Kongen skulle ønske å abdisere er dette opp til ham selv.Kong Harald V har tidligere uttalt at det ikke er noen tradisjon for abdikasjon i det norske kongehuset og at eden som avlegges til Stortinget varer livet ut.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om abdikasjon, fra Språkrådet
Röyksopp’s Night Out

Röyksopp's Night Out er Tromsø-bandet Röyksopps tredje album. Albumet ble gitt ut i Norge den 27. januar 2006, og i utenlandske butikker fra 25. februar 2006. Albumet er et utvalg av låter tatt opp fra to konserter som Röyksopp hadde på Rockefeller 19. og 20. november 2005. Siden konsertene ble tatt opp, var de fleste av vokalistene som synger på The Understanding også med, med unntak av Karin Dreijer. 
Albumet inneholder tre låter fra det første albumet, «Melody A.M.», og fire fra «The Understanding». Den siste låta på albumet, «Teppefall», er et slags postludium, og «Go With the Flow» er en remiks av en låt som opprinnelig tilhører Queens of the Stone Age. Röyksopps to medlemmer synger selv på konserten, i tillegg til at de spiller på elektroniske instrumenter, som synthesizer, drumpads, vocoder og trommer/symbaler. Bandet har også med seg diverse gitarister og vokalister, se nedenfor. EP-en lå den 10. februar 2006 på tiendeplass på VG-lista topp 20.


== Sporliste ==
«What Else Is There?» (3:19)
«Only This Moment» (4:04)
«Remind Me» (3:47)
«Sparks» (5:09)
«Poor Leno (Istanbul Forever Take)» (5:24)
«Go Away» (5:35)
«Alpha Male» (8:03)
«Go With The Flow» (3:13)
«Teppefall» (1:00)


== Besetning ==
Svein Berge – Synth, vokal
Torbjørn Brundtland – Synth, vokal
Anneli Drecker – vokal (spor 1,4)
Kate Havnevik – vokal (spor 2)
Chelonis R Jones – vokal (spor 6)
Ole Vegard Skauge – Bass
Kristian Stockhaus – Gitar


== Sitater ==
Okey, Oslo, tida har komme!

Okey, here we go!


== Eksterne lenker ==
(en) Röyksopp's Night Out på Discogs 
(en) Röyksopp's Night Out på MusicBrainz
Jurij Pjatakov

Georgij «Jurij» Leonidovitsj Pjatakov (russisk: Георгий Леонидович Пятаков; født 6. augustjul./ 18. august 1890greg. i Kiev, død 1. februar 1937 i Moskva) var en sovjetisk kommunistisk politiker. I sin ungdom hadde han vært anarkist, men i 1910 sluttet han seg til det russiske arbeiderpartiet. Da bolsjevikene og mensjevikene delte seg organisatorisk i 1912 fulgte han med førstnvente. Under 1. verdenskrig sto han i kraftig opposisjon til Lenin i forhold til spørsmålet om nasjonal selvråderett og om freden i Brest-Litovsk. Deler av første verdenskrig oppholdt han seg i Norge og bidro blant annet med innspill til Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbunds avis Klassekampen.
I 1918 var han blant grunnleggerne av det ukrainske kommunistpartiet som en del av det all-russiske, senere sovjetiske, kommunistpartiet, og deltok i oppbyggingen av Den Røde Hær i Ukraina. I 1922 ble han stedfortredende leder for det sovjetiske finansdepartementet. Sammen med Nikolaj Bukharin ble Pjatakov i Lenins testamente omtalt som partiets unge håp.
Politisk tilhørte Pjatakov hele tiden venstrefløyen i partiet. Da uenighetene oppsto i kjølvannet av Lenins sykdomsperiode og død tok han standpunkt for Trotski, mot flertallet i spørsmålet om tempoet for industrialiseringen. Da Trotski sammen med Lev Kamenev og Grigory Sinovjev dannet Den Forente Opposisjonen i 1926 sluttet Pjatakov seg til denne. Han ble ekskludert av partiet i 1927, men tatt til nåde året etter, etter å ha øvd omfattende selvkritikk, og ble valgt til stedfortredende leder for tungindustrikommissariatet.
I 1936 ble Pjatakov arrestert for å ha konspirert med Trotsky, og han ble dømt til døden i den andre Moskvaprosessen i 1937. Han ble rehabilitert i 1988.


== Referanser ==
Norges ambassade i Stockholm

Kgl. norsk ambassade i Stockholm er Norges diplomatiske representasjon i Sverige. Ambassaden ligger i Diplomatstaden på Östermalm ved Djurgårdsbrunnsviken (Skarpögatan 4) i Stockholm.


== Bakgrunn ==


== Stasjonssjefer ==
1905–1906 Helmer Bryn, chargé d'affaires a.i.
1906–1910 Benjamin Vogt, sendemann med ministers rang
1910–1916 Jørgen Brunchorst
1916–1921 Francis Hagerup, døde i 1921
1921–1940 Johan Wollebæk, døde i 1940
1940–1945 Jens Bull, først chargé d'affaires, fra 1942 minister
1946–1953 Birger Bergersen, minister, fra 1947 sendemann med ambassadørs rang
1953–1961 Jens Schive
1961–1966 Arne Christian Gunneng
1966–1973 Henrik Andreas Broch
1973–1977 Hersleb Vogt
1977–1981 Thore Albert Boye
1981–1984 Gunnar Rogstad
1984–1990 Oscar Værnø
1990–1994 Olav Bucher-Johannessen
1994–1999 Ketil Børde
1999–2003 Eirik Glenne
2004–2009 Odd Fosseidbråten
2009–2014 Anne K. Lund
2014–2017 Kai Eide
2017– Christian Syse


== Ambassadebygningen ==
Daværende kronprins Olav la ned grunnsteinen for bygget 10. november 1950 i nærvær av kronprinsesse Märtha og statsminister Einar Gerhardsen. Bygget er tegnet av Knut Knutsen og ble overlevert 15. juli 1952 i en seremoni hvor utenriksminister Halvard Lange fra Norge og Östen Undén fra Sverige deltok.
Bygget ble reist i etterkrigstiden, og grunnet manglende penger ble bevilgningen til reising av bygget flere ganger redusert. Likevel står ambassaden som et av Knutsens viktige verker og er et merkebygg i 1950-tallets arkitektur med japanske, tyske, amerikanske og svenske forbilder. Ambassaden har også en rik, samtidig kunstsamling. Interiøret er nylig restaurert.
Ambassaden har tidligere holdt til i Banérgatan 37, Strandvägen 59, Narvavägen 32 og - først - i Villagatan 13B. Det såkalte Ministerhotellet på Södra Blasieholmshamnen, senere revet, var frem til unionsoppløsningen den norske stats eiendom der statsrådsavdelingen i Stockholm hadde sete.  


== Konsulater ==
Norge har ti honorære generalkonsulater (gk) og konsulater i Sverige.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Embassy of Norway in Stockholm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ponte dell’Accademia

Ponte dell'Accademia er en av tre broer over Canal Grande i Venezia. Broen krysser kanalen nær dens sydlige ende. Galleriet Accademia ligger ved broen og har gitt den sitt navn.
De første forslagene om en bro her kom i 1488, men ikke før 1854 ble det bygget en. Alfred Neville tegnet en stålbro som ble revet på 1930-tallet. Den ble erstattet av en trebro, selv om mange hadde ønsket en stenbro. Trebroen måtte rives fordi den var i dårlig forfatning, og i 1985 ble en identisk bro reist.


== Eksterne lenker ==
Ponte dell'Accademia på broer.no
Satellittbilde fra Google Maps
Markusplassen

Markusplassen (it: Piazza San Marco) er Venezias store åpne sentrale plass.
Det er den eneste plassen som er stor nok til at den kalles en Piazza. De andre åpne byrom i Venezia kalles campo (flertall campi). Takket være at den, som normalt i Venezia, er bilfri, domineres den av mennesker og duer.
Dogepalasset står ved Markusplassen.


== Bygninger ==
Biblioteca Marciana
Mk Ultra

Denne artikkelen handler om bandet mk Ultra.  For CIAs forskningsprogram, se MKULTRA.mk Ultra var et amerikansk alternativband som spilte mellom 1994 og 1999. Bandet ble startet i San Francisco Bay Area tidlig på 1990-tallet, og ble populært i lokale kretser. mk Ultras karriere nådde sitt høydepunkt med en landsdekkende turné i USA i 1999, men fikk en brå avslutning da gitarist John Tyner bestemte seg for å slutte. De andre medlemmene arbeidet da allerede med biprosjekter og ønsket ikke å finne noen som kunne erstatte han.
Mye av mk Ultras stil har blitt videreført av John Vanderslice og hans nye band.


== Medlemmer ==
Dan Carr: Bassist og støttevokalist. Han spiller nå i Creeper Lagoon.
Matt Torrey: Trommeslager, støttevokalist og pianist. Han spilte senere i Jets to Brazil.
John Tyner: Gitarist og støttevokalist. John Tyner flyttet til Albuquerque.
John Vanderslice: Vokalist, gitarist og sampling. Han har nå en solokarriere og produserer egne album.


== Diskografi ==
mk Ultra ga ut tre album:

The Dream is Over (1999)
Original Motion Picture Soundtrack (1996)
Mk Ultra (1994)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mk Ultra på Discogs 
(en) Mk Ultra på MusicBrainz 
(en) Mk Ultra på Songkick
Norcan

NorCan (Nordisk Cannabisforum) var Norges største nettforum innen cannabis. Forumet hadde over 8 000 medlemmer, og flere hundre tusen poster i diskusjonsforumet.
Selve forumet var delt opp i kategorier, med egne diskusjonsfora for dyrking, for lov og rett, musikk, kultur osv.
NorCan hadde også egne lokallag fordelt over hele Norge.


== Trusler mot NorCan ==
Norsk Narkotikapolitiforening uttalte til VG 25. februar 2008 at de ønsket at norske nettsteder som beskrev detaljert hvordan Cannabis dyrkes, skulle legges ned. Norcan svarte med en pressemelding.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.norcan.org Arkivert 21. februar 2006 hos Wayback Machine.
Robert Rauschenberg

Robert Rauschenberg (født 22. oktober 1925 i Port Arthur i Texas, død 12. mai 2008 i Captiva Island i Florida) var en amerikansk billedkunstner. Han er blitt omtalt som en av de viktigste kunstnerne i USA i siste halvdel av 1900-tallet.
Rauschenberg studerte ved kunstskolen Black Mountain College i USA, under den tidligere Bauhaus-profilen Josef Albers. Rauschenberg uttalte senere at Albers' sans for disiplin og metodiske tilnærming til kunst inspirerte ham til å gjøre det motsatte.
Rauschenberg hadde stor betydning for utviklingen av amerikansk kunst på 1950- og 60-tallet, og hans bruk av readymades og sitater fra populærkulturen ble sett som et alternativ til den dominerende abstrakte ekspresjonismen, og som en forløper for popkunsten. I likhet med Jasper Johns' arbeider ble Rauschenbergs kunst omtalt som «Neo-Dada» (nydadaisme) på 1950-tallet, på grunn av blandingen av høy- og lavkulturelle referanser, og sammenstillingen av ulike objekter, teknikker og materialer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Robert Rauschenberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Robert Rauschenberg hos Internet Broadway Database 
(en) Robert Rauschenberg hos American National Biography 
(en) Robert Rauschenberg - Guggenheim Museums nettside
MS «Anne Line»

MS «Anne Line» (til 1991), MS «Tjelden» (1991–2008), MS «Maan Dolphin» (2008–2015 ), MS «Sierra Queen» (2015-) er en katamaran bygget i 1986 ved verftet Fjellstrand. Skipet ble opprinnelig bygget som lasteskip, men blei ombygd til passasjerskip i 1991.


== Teknisk informasjon ==
Byggeår: 1986
Bygget av:Fjellstrand A/S, Oma (# 1573)
Brutto RT: 380
Netto RT: 114
Dødvekttonn: 397
Lengde: 38,80 meter
Bredde: 9,40 meter
Dypgående: 2,29 meter
Fart: 32 knop
Passasjerkapasitet: 196
Motor:2 x MTU 16V396TB63


== Historie ==
1986: Juni: Levert som «Anne Line» for Gods-Trans A/S, Hønefoss/Drammen
1991: Februar: Innkjøpt av HSD, Bergen. Omdøpt «Tjelden». Ombygd til pass.: 397 BT, 124 NT, 195 PC
2001: Juni: Rederiet omdøpt HSD Sjø AS, Bergen
2005: Fremdeles i rederiets flåte.
2008: Reservebåt i Flaggruten
2008: Solgt og brukt som hvalsafaribåt. Nytt navn «Maan Dolphin».


== Se også ==
Andre skip med navn «Tjelden».


== Kilder ==
www.skipet.no / Per Alsaker
www.hsd.no
www.skip-siden.com


== Eksterne lenker ==
(en) Tjelden (ship, 1986) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) IMO 8603963 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS «Anne Line» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
NorgesEnergi

NorgesEnergi AS er en av landets største aktører på salg av strøm. Selskapet har ca 110 ansatte og har hovedkontor i Kristiansand. NorgesEnergi selger strøm både til privat- og bedriftsmarkedet.
NorgesEnergi er et heleid datterselskap av Fortum Consumer Solutions AS som igjen er eid av morselskapet Fortum Forvaltning AS.


== Referanser ==


== Kilder ==
Proff.no


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Länsväg 239

Länsväg 239 er en svensk vei, som går mellom Torsby og Ekshärad.
Den møter europavei 16 og europavei 45 i Torsby, og riksväg 62 i øst. Før 2012 gikk den fra den norsk-svenske grensen ved Vittjärn (møtte davarende riksvei 200), en strekning som nå er Europavei 16.


== Knutepunkter ==
 Värmlands län

Torsby kommune   Torsby flygplats
Lv952 fra Röbjörkeby til   Fensbol og til Lv908 Lv912 Oleby
Lv911 fra Rinn til Lv908 BadaHagfors kommuneLv914 fra Råda til Föskefors
Lv915 fra Framnäs til Lv907 Oxängen
Lv929 fra Mossberg til Lv927 Norra Skoga
 Ekshärad


== Referanser ==
MS «Baronen» (1994)

MS «Baronen», senere «Seka», er en katamaran bygget i 1994. Båten gikk i passasjertrafikk for HSD Sjø mellom Bergen og Sunnhordland mellom 1994 og 2007. Båten er et søsterskip til MS «Baronessa» som ble bygget samme år.


== Teknisk informasjon ==
Byggeår: 1994
Kallesignal: LHEJ
Bygget av: Holen mek. Verksted A/S, Langevåg (# 133)
Brutto RT: 172
Netto RT: 68
Dødvekttonn: N/A
Lengde: 24 meter
Fart: N/A knop
Passasjerkapasitet: 125
Motor: 2x 12cyl. 4T DM (MTU Friedrichshafen GmbH, Friedrichshafen), 2000 brutto HK


== Historie ==
1994: April: Levert som «Baronen» for HSD, Bergen
2001: Juni: Rederiet omdøpt HSD Sjø AS, Bergen
2007: Solgt til et ukjent rederi i Tyrkia
2007: Nytt navn «Seka»


== Kilder ==
Alsaker, Per (2011). «Skipet» (DOC) (norsk). Norsk Skipsfartshistorisk Selskap. Besøkt 6. oktober 2012. 
HSD (2006). «HSD.no» (norsk). Arkivert fra originalen 24. november 2003. Besøkt 11. januar 2006. 


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 9103764 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS «Baronen» (1994) – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
MS «Baronessa»

MS «Baronessa» er en katamaran bygget i 1994 og er et søsterskip til MS «Baronen». Skipet gikk i rutefart for HSD Sjø.


== Teknisk informasjon ==
Byggeår: 1994
Kallesignal: LHEK
Bygget av: Holen mek. Verksted A/S, Langevåg (# 134)
Brutto RT: 178
Netto RT: 71
Dødvekttonn: N/A
Lengde: 24 meter
Fart: N/A knop
Passasjerkapasitet: 125
Motor: 2x 12cyl. 4T DM (MTU Friedrichshafen GmbH, Friedrichshafen), 2000 brutto HK


== Historie ==
1994: August: Levert som «Baronessa» for HSD, Bergen
2001: Juni: Rederiet omdøpt HSD Sjø AS, Bergen
2005: Solgt til Sont Wu Ferry, Seoul, Sør-Korea
2009: Nytt namn er «Angel»


== Kilder ==
www.skipet.no / Per Alsaker
www.hsd.no


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 9103776 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS «Baronessa» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
Drenthes flagg

Drenthes flagg er hvitt og rødt. Dette er tradisjonelt både Saksens farger og fargene til erkebispedømmet Utrecht. Drenthe var tidligere en del av Oversticht, og ble da styrt fra Utrecht.
De seks stjernene står for de seks «dingspelen» (et dingspel var et område overkomstig et ting i Norge) Zuidenveld, Oostermoer, Noordenveld, Rolde, Beilen og Diever.
Tårnet er en henvisning til Coevordens slott. Der residerte drosten som styrte området for erkebiskopen av Utrecht.


== Beskrivelse ==
Flagget ble fastlagt av provinciale Staten (tilsvarende den politiske delen av den norske fylkeskommunen) 19. februar 1947: Rektangulært, forholdene er 9:13. Flaggets bunnfarge er sølv (hvitt) med to røde tverrbjelker. Mellom disse er et sort tårn plassert, på hver side flankert av tre røde, femtaggede stjerner.


== Se også ==
Liste over nederlandske provinsflagg
MS «Beinveien»

MS «Beinveien» er en katamaran bygget i 1992 for Vest Trafikk. Skipet gikk i rutefart for HSD Sjø. Skipet er solgt til Sverige. Nytt navn er MS «Kostersund».


== Teknisk informasjon ==
Byggeår: 1992
Kallesignal: LGCC
Bygget av: Båtservice Industrier A/S, Mandal (# 8)
Brutto RT: 305
Netto RT: 99
Lengde: 32 meter
Passasjerkapasitet: 177
Motor: 2 stk. 12 sylinder 4T DM (MTU, Friedrichshafen), 1495 brutto HK


== Historie ==
1992: Desember: Levert som «Beinveien» for Vest Trafikk AS, Straume/Bergen
2000: August: Overtatt av HSD Buss AS, Straume (HSD), Bergen
2001: Juni: Rederiet omdøpt HSD Sjø AS, Bergen
2005: Fremdeles i fart
2007: Solgt til Sverige


== Kilder ==
www.skipet.no / Per Alsaker
www.hsd.no


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 9073799 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS «Beinveien» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
MS «Draupner» (1999)

MS «Draupner» er en katamaran bygget i 1999 som søsterskip til MS «Sleipner». Draupner gikk i rutefart for HSD i Flaggruten fra 1999 til 2007.


== Teknisk informasjon ==
Byggeår: 1999
Kallesignal: LJYC
Bygget av: Austal Ships Pty. Ltd., Fremantle, Vest-Australia, Australia
Brutto RT: 735
Netto RT: 231
Lengde: 41,75 meter
Fart: 38 knop
Passasjerkapasitet: 358
Motor: 2 x 16 cyl. 4T DM (MTU Friedrichshafen GmbH, Friedrichshafen), 6254 brutto HK


== Historie ==
August 1999: Levert som «Draupner» for HSD i Bergen
Juni 2001: Rederiet blir omdøpt til HSD Sjø AS
November 2006: Rederiet blir omdøpt til Tide Sjø AS
2007: Solgt til Ustica Lines i Italia. Omdøpt til «Ammari»
2007: Nytt navn er "Espalmador Jet"
2015: Krilo Star, Kroatia


== Kilder ==
www.skipet.no / Per Alsaker
www.tide.no
skip-siden.com


== Eksterne lenker ==
(en) Draupner (ship, 1999) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) IMO 9193044 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS «Draupner» (1999) – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen