jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jean-Pierre Raffarin

Jean-Pierre Raffarin (født 3. august 1948 i Poitiers) er en fransk politiker. Han var statsminister fra 2002 til 2005.


== Liv og virke ==
Raffarin studerte ved Faculté de droit de Paris-Assas og har diplomutdannelse fra École supérieure de commerce i Paris. Han arbeidet fra 1973 med markedsføring for kaffefirmaet Jacques Vabre. I 1976 ble han rådgiver for arbeidsministeren. Mellom 1978 og 1988 foreleste han ved Institut d’études politiques de Paris (Sciences Po). Han arbeidet også i konsulentfirmaet Bernard Krief Communication.Raffarin regnes som giscardist. Han var aktiv i lokal- og regionalpolitikken i Poitiers og Poitou-Charentes. I 1989 ble han valgt til Europaparlamentet. I 1995 ble han generalsekretær i Union pour la démocratie française (UDF). Samme år ble han senator, et verv han hadde til 1997. Fra 1995 til 1997 var han også minister for små og mellomstore bedrifter, handel og håndverk. I 1996 fikk han innført loi Raffarin, en lov som hadde som mål å beskytte småbutikker fra konkurranse fra supermarkeder og kjøpesentre.Fra 1995 til 1995 var Raffarin aktiv i Parti populaire pour la démocratie française (PPDF), før han i 1997 ble visepresident i partiet Démocratie libérale.Etter å holdt mindre politiske verv i det franske politiske systemet ble Raffarin utnevnt til  statsminister etter at Jacques Chirac vant presidentvalget i mai 2002. Raffarin ledet Union pour un mouvement populaire (UMP) til seier i valget til nasjonalforsamlingen i juni 2002. Utover i statsministerperioden gikk populariteten hans ned. Han innleverte sin avskjedssøknad etter at velgerne den 29. mai 2005 stemte nei til den europeiske konstitusjonen. Han ble etterfulgt som statsminister av Dominique de Villepin.
Raffarin ble i september 2005 valgt til senator for Vienne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Jean-Pierre Raffarin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jean-Pierre Raffarin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Jean-Pierre Raffarin på Twitter 
(en) Jean-Pierre Raffarin hos Europaparlamentet
Europadagen

Europadagen er navnet på to minnedager, 5. og 9. mai, knyttet til europeiske organisasjoner.


== Europarådet: 5. mai ==
Europarådets ministerkomité vedtok i 1964 at 5. mai, som var grunnleggelsesdagen for Europarådet i 1949, skulle kalles Europadagen.


== EU: 9. mai ==
Den europeiske union (EU) feirer 9. mai som Europadagen, til minne om Schuman-planen. Frankrikes utenriksminister Robert Schuman foreslo i en tale 9. mai 1950 at Frankrike og Tyskland, samt ethvert annet europeisk land som måtte ønske å delta, skulle samordne sin kull- og stålproduksjon. Denne talen, som resulterte i Det europeiske kull- og stålfellesskap, anses som begynnelsen på EU.


== Referanser ==
Giovanni Cassini

Giovanni Domenico Cassini (født 8. juni 1625 i Liguria, død 14. september 1712 i Paris) var en italiensk astronom og ingeniør. Cassini ble født i Perinaldo nær Imperia, på den tiden i Comté de Nice, en del av Hertugdømmet Savoie. Cassini er kjent for sitt arbeid innen feltene astronomi og engineering. Cassini oppdaget fire satellitter til planeten Saturn og bemerket delingen av Saturns ringer, Cassini delingen er oppkalt etter ham. Giovanni Domenico Cassini var også den første som startet prosjektet med å lage det første topografiske kartet over Frankrike.
Saturn-sonden Cassini, sendt opp i 1997, er oppkalt etter ham og ble den fjerde som besøkte Saturn og den første til å gå i bane.


== Merknader ==


== Referanser ==
Bertil Ohlin

Bertil Ohlin (født 23. april 1899 i Klippan i Skåne i Sverige, død 3. august 1979 i Vålådalen i Jämtlands län) var en svensk økonom, økonomisk historiker og politiker. 
Ohlin var særlig kjent for sine teorier om internasjonal handel. Det kjente Heckscher-Ohlin teoremet forsøkte å forklare hva slags type produkter land vil eksportere og importere. Bakgrunnen var ifølge dette landenes tilgang på ulike typer ressurser. For eksempel vil et land som har knapphet på arbeidskraft, komme til å importere varer som det kreves mye arbeidskraft til å produsere. Sveriges Riksbanks økonomipris i 1977.
Som politiker var Ohlin partileder i det svenske partiet Folkpartiet fra 1944 til 1967. Han var også handelsminister fra 1944 til 1945.


== Bibliografi (utvalg) ==

Handelns teori, 1924
Sæt produktionen i gang, 1927
Interregional and International Trade, 1933
Utrikeshandel och handelspolitik, 1. oppl. 1934, 8 rev. oppl. 1965
Penningpolitik, offentliga arbeten, subventioner och tullar som medel mot arbetslöshet, Arbetslöshetsutredningen 1927, SOU 1934:12, 1934
Fri eller dirigerad ekonomi, 1936
The Course and Phases of the World Economic Depression, 1931
The Problem of Employment Stabilization, 1949
Liberal utmaning, 1963
Obekväma fakta, 1971
”Some Comments on Keynesianism and the Swedish Theory of Expansion before 1935”, 1977, i Keynes, Cambridge and the General Theory, red. Patkin & Leith
Bertil Ohlins memoarer: Ung man blir politiker, 1972
Bertil Ohlins memoarer: Socialistisk skördetid kom bort, 1975


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bertil Ohlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bertil Ohlin hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
(en) Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel 1977 hos Nobelprize.org
(en) Bertil Ohlin hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel 1977
Kofi Annan

Kofi Atta Annan (født 8. april 1938 i Kumasi i Ghana, død 18. august 2018) var diplomat og FNs syvende generalsekretær. Sammen med FN ble han tildelt Nobels fredspris for 2001.


== Liv og virke ==
Kofi, som betyr «gutt født på en fredag», ble født i byen Kumasi i Ghana.
Annan startet sine universitetsstudier i hjembyen Kumasi. Han fortsatte studiene ved Macalester College i byen St. Paul i Minnesota i USA (1961) og Institut universitaire des hautes études internationales i Genève i Sveits (1961–62). Senere studerte han ved Massachusetts Institute of Technology i USA (1971–72).
I 1984 ble han gift med svenske Nane (født Lagergren), datter av Raoul Wallenbergs søster. Paret hadde tre barn fra tidligere ekteskap: Ama, Kojo og Nina.Annan begynte å arbeide i Verdens helseorganisasjon i 1962. I 1996 ble han valgt til generalsekretær i De forente nasjoner, en stilling han ble innsatt i 1. januar 1997. I 2001 ble han gjenvalgt for en ny periode som FNs øverste leder. Han satt perioden ut, til 31. desember 2006.


== Utmerkelser ==
Annan ble i 2004 utnevnt til den sørafrikanske Ordenen O.R. Tambos følgesvenner. Han har også fått Torstein Dales minnepris av Norges Røde Kors. I 1998 ble han tildelt Seouls fredspris.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kofi Annan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kofi Annan – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kofi Annan på Internet Movie Database 
(da) Kofi Annan på Filmdatabasen 
(da) Kofi Annan på danskfilmogtv.dk 
(en) Kofi Annan hos The Movie Database 
(en) Kofi Annan på Discogs 
(en) Kofi Annan på MusicBrainz 
(en) Kofi Annan på Twitter 
(en) Kofi Annan på Facebook 
(en) Kofi Annan på Instagram 
(en) Kofi Annan på LinkedIn 
(en) Kofi Annan – Olympedia 
(en) Nobels fredspris 2001 hos Nobelprize.org
(en) Kofi Annan hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobels fredspris 2001
Kleppestø

Kleppestø er kommunesentrum i Askøy kommune i Vestland og en del av tettstedet Askøy. Her finnes busstasjon og havn for hurtigbåten som trafikkerer båtruten Askøy–Bergen parallelt med buss.  Her finnes blant annet rådhus, kjøpesenteret Kleppestø Senter og to bensinstasjoner.

Inntil Askøybroen ble åpnet i desember 1992 gikk fergene fra Kleppestø til Sukkerhusbryggen i Bergen sentrum. Overfartstiden var 18 minutter, og operatør var Rutelaget Askøy-Bergen AS.
De siste 20 år har det vært lansert mange planer for en fornying av Kleppestø som Askøys kommunesentrum. Blant annet har det vært planer om å bygge hotell på den gamle fergekaien. Maltvikhaugen – populært kalt Ølhaugen – ble sprengt bort i 1996 for å gjøre Kleppestø mer åpent, og kjøpesenterne Kleppestø Torg og Aureka har blitt bygget sammen til Kleppestø Senter. Utover dette har det vært relativt beskjeden utvikling av området, noe som antas å skyldes det svært kuperte terrenget.
Redningsselskapet hadde tidligere sin base på Kleppestø men i april 2017 ble stasjonen flyttet til Florvåg, Bakarvågen.Ingrid Espelid Hovig er fra Kleppestø.


== Referanser ==
Raspeball

Raspeball (klubb, raspekake, komle, kløbb, kumle, kompe (mindre kompe; kompett), kump(e), potetball,  klot, ball) er en tradisjonell matrett. Den er en bolle (ball) laget av potet, mel, salt og vann, av og til fylt med fleskebiter. Raspeballen kan serveres sammen med saltkjøtt, stekt flesk, kålrotbiter, kålrotstappe og annet tilbehør som sukker, margarin, smør, tyttebærsyltetøy, duppe, eller sirup – alt etter lokale eller familiære tradisjoner. (I Bergen kan retten bli servert med poteter, kålrotstappe, saltkjøtt av får, flesk og Vossakorv.)  Retten er meget populær i Norge, Sverige, Litauen (der den er nasjonalrett), Latvia, Ukraina og Polen, og ellers i store deler av Sentral-Europa som tilbehør.
Hovedingrediensen er skrelte poteter, som raspes eller males opp og blandes med mel for å få ballene til å henge sammen. Alt etter mengdeforholdet av potetmasse og forskjellige meltyper, vil produktet få forskjellig smak og konsistens.
Enkelte steder i landet lages massen ganske løs, og fingertykke terninger av kjøtt og flesk legges inn i midten av ballen før den legges i gryta for koking (kumpe/kumle med dott). Noen steder blir den også kokt i en pølseformet pose.
Andre steder lages deigen hardere og tilbehøret kokes for seg. (eksempelvis vestlandsk raspeball)
Navnevariasjonene vil ofte gi antydning om hvilke ingredienser som er brukt og hvilket distrikt oppskriften kommer fra.
Varianten blodklubb lages av blod, mel, salt og flesk.


== Se også ==
Blandaball
Chapalele


== Litteratur ==
Kurt Eriksson; Den grå juvel: Av jord er den kommet, Kompe Forlaget, 2005


== Eksterne lenker ==
NRK: Kumperdøser, kompadøs og annan rognmat
1 %-klubb

1 %-klubb er en betegnelse på en motorsykkelklubb som selv definerer seg som lovløs, eller rettere sagt som kun anerkjenner og følger sine egne lover og regler. Begrepet oppsto etter opptøyene på et MC-treff i Hollister i California i 1947, hvor American Motorcyclist Association angivelig uttalte at 99 % av motorsyklistene er lovlydige, med hentydning til at den siste prosenten er lovløs. AMA har senere benektet at dette noengang er sagt fra dem.


== Klubber i Norge ==
Norge har i dag flere 1 %-klubber: Gremium MC, Hells Angels, Bandidos, Coffin Cheaters, Outlaws, Gladiators MC, Gypsy Joker, MC Vikings , Road Pirates MC, Rock Machine MC, Satudarah og Mongols Motorcycle Club. 
Klubbene anser seg som brorskap, og politiet hevder at to tredeler av medlemmene i Norge er straffedømte. Av de 115 som var medlemmer av Hells Angels i perioden 2010–2012, var 71 prosent domfelt. I Bandidos var 62 prosent domfelt, og i Coffin Cheaters 56 prosent. Ifølge Politidirektoratet er medlemmene i 1 %-klubbene ofte involvert i grov kriminalitet, særlig innførsel av narkotika, torpedovirksomhet og vold.


== Referanser ==
Mindaugas

Mindaugas er et litauisk mannsnavn som kan være dannet av mintis, «visdom», og daug, «mye».
Navn er brukt på to litauiske konger: Mindaugas I av Litauen og Mindaugas II av Litauen.


== Utbredelse ==
Mindaugas er et svært vanlig navn i Litauen, men er lite brukt i andre land.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Mindaugas  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Mindaugas I av Litauen (1236–1263), Litauens første konge
Mindaugas II av Litauen (1864–1928), tysk hertug som ble valgt men aldri innsatt som konge av Litauen
Mindaugas Grigalevicius (f. 1981), litauisk fotballspiller
Mindaugas Katelynas (f. 1983), litauisk basketballspiller
Mindaugas Kalonas (f. 1984), litauisk fotballspiller
Mindaugas Baguzis, litauisk fotballspiller


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Mindaugas
(en) Think Baby Names: Mindaugas
Litauere

Litauere er et europeisk folk, hjemmehørende i Litauen der det bor ca. 3 millioner litauere.  Litauere fins også fra gammalt av i nabolanda Hviterussland, Polen og i den russiske enklaven mellom Litauen og Polen, Kaliningrad.
Litauerne snakker litauisk. Litauisk og latvisk er de eneste nålevende språk i den baltiske språkgruppe. Språklig og kulturelt nær beslekta med litauere er prøyssere, et baltisk folk som bodde sør for litauerne, men som blei erobra, massakrert og seinere assimilert av tyskere i det tyske Øst-Preussen.Det er emigrantmiljøer av betydning i USA (Chicago), Australia og Sør-Amerika. Det er også i Norge et stort emigrantmiljø av litauere. I Norge (i 2019) bor det  45 415 litauere, og de har på kort tid blitt den nest største innvandrergruppen (etter polakker). Litauere utgjør 0,85% av Norges totale befolkning, og 4,81% av alle immigranter i Norge er litauere.


== Referanser ==
Marc Forné Molné

Marc Forné Molné (født 30. desember 1946) var statsminister i Andorra fra 1994 til 2005.
Marc Forné Molné er utdannet ved universitetet i Barcelona. Av profesjon er han advokat, og har for øvrig redigert tidsskriftet Andorra 7 i elleve år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fra Marc Forné Molnés tale ved toppmøte i København (1995).
Didgeridoo

Didgeridoo (didjeridu, yidaki, yirdaki, oa.) er et australsk blåseinstrument, som består av et langt, uthult trerør. Selv om det er laget av tre, kategoriseres det som messingblåseinstrument. En blåser på instrumentet som en trompet, og bruker munnhulen og leppene til å skape forskjellige klangfarger.  Den vanlige spilleteknikken innebærer bruk av sirkelpust, slik at man får en uavbrutt tone. I motsetning til på vanlige messingblåseinstrumenter, der man bruker leppene til å skifte mellom tonene i naturtonerekka, spiller man på didgeridoo kun pedaltonen.
Ordet didgeridoo eller didjeridoo er et lydmalende ord som har vært kjent fra skribenter siden 1920-årene. Det er ikke opprinnelig et ord australierne brukte. Forskjellige ord har vært brukt om instrumentet på australske språk. Ordet yirdaki blir brukt av Yolngu-folket på Arnhem land.
En didgeridoo blir fremstilt av uthulede grener. Australierne bruker mye tid på å finne egnede grener. En didgeridoo blir ofte svært kunstferdig utformet. De didgeridooene som selges til turister er som oftest ikke helt autentiske i sin utforming. 


== Se også ==
Alpehorn
Fløyte
Panfløyte


== Eksterne lenker ==
iDIDJ Australia: Australian Didgeridoo Cultural Hub
Alleen

Alleen er administrasjonssenter i Lyngdal kommune i Agder. Det ligger i tettstedet Lyngdal på østsiden av Lygna, to kilometer fra E39 på veien til Farsund og Lista (ved fylkesvei 43). Lyngdal kultursenter ligger i Alleen. Ellers er Alleen et handlesenter for de midtre deler av Vest-Agder. Disse tradisjonene skriver seg ikke minst fra Dyrskuet i Lyngdal, som har holdt til like ved Alleen. Utenfor Lyngdal rådhus, som ligger i Alleen, står Lyngdalskua på sokkel og minner om betydningen landbruket har hatt for kommunen.
Navnet Alleen kommer av den alléen som ble anlagt av gartner Johan Gotlob Lucius i 1750-årene, og som gikk fra sorenskrivergården på Berge gård til Bergemoen, hvor Lucius bygde hus. Man antar at de første byggene ble satt opp på gården på slutten av 1600-tallet.
Alleen har også barne- og ungdomsskole – henholdsvis Berge barneskole og Berge skole.


== Eksterne lenker ==
Lyngdal kultursenter
Tautiška giesmė

«Tautiška giesmė» (litauisk for «Nasjonalsangen») er Litauens nasjonalsang. Sangen er også kjent som «Lietuva, Tėvyne mūsų» (Litauen, vårt fedreland), sangens åpningsord, og som «Lietuvos himnas» (Litauens hymne). Musikk og tekst ble skrevet i 1898 av Vincas Kudirka, da Litauen fremdeles var del av Det russiske keiserdømmet.


== Sangtekst ==


== Fotnoter ==


== Eksterne lenker ==
Notene til Litauens nasjonalsang
Koropptak av Litauens nasjonalsang
Baltiske språk

De baltiske språkene er de eldste fremdeles levende indoeuropeiske språk og tales av ca. 4,7 millioner litauere og latviere i Baltikum og omtrent like mange i resten av verden. Man antar at balterne kom til Baltikum fra sør og sørvest omkring 2500 f.Kr.

Baltiske språk
Vestbaltiske språk †
Gammelprøyssisk †
Jotvingisk †
Galindisk †
Østbaltiske språk (4,7 mill.)
Kurlandsk †
Latvisk (1,4 mill.)
Selisk †
Litauisk (3,0 mill.)
Samogitisk (0,5 mill.)
Semgallisk †
Skalvisk †
Samogitisk

Žemaitiske eller samogitiske dialekter tales av rundt 500 000 personer i hovedsak i Vest-Litauen i landskapet som heter Žemaitija. Blant de fleste talere av normert litauisk, det vil si aukštaitisk, regnes žemaitisk som en litauisk dialektgruppe på lik linje med den aukštaitiske dialektgruppen. Likevel er enkelte žemaitiske underdialekter, særlig fra Telšiai fylke, vanskelig forståelige for folk lenger østfra i Litauen.
Navnet Žemaitija, som betyr Lavlandet, ble skrevet som Samogitia på latin. Dette navnet brukes ennå på engelsk, fransk og delvis på tysk. Derfor kan man av og til se betegnelsen samogitisk bli brukt i ulik litteratur om de žemaitiske dialektene.      


== Underdialekter ==

Žemaitisk deles inn i tre underdialekter :

Vestlig : Omkring Klaipėda og Šilutė (såkalte «donininkų»-talere).
To nordlige varianter : Omkring Telšiai, Kretinga og Palanga (såkalte «dounininkų»-talere).
To sørlige varianter : Omkring Varniai, Tauragė og Raseiniai (såkalte "dūnininkų"-talere).


== Alfabet ==

Det žemaitiske alfabetet har 32 bokstaver. Det følger det samme skriftsystemet som i litauisk, men har til gjengjeld en rekke bokstaver hentet fra det latviske alfabetet og med disse forskjellene :

Det finnes ingen nasale vokaler (bokstaver med ogonekene: ą, ę, į, ų)
I tillegg er det tre lange vokaler, skrevet med makroner over: ā, ō, ē (som i latvisk)
Lang i i žemaitisk er skrevet med en makron over: ī (i motsetning til på litauisk der den skrives som y).
Den korte vokalen ė skrives som o med tilde over (õ). Egentlig skal den skrives som ė med makron over: Ė̅ og ė̅. [1]
Det finnes i tillegg to diftonger i žemaitisk som skrives som digrafer: ou og ėi. (Disse sammensatte bokstavene finnes også i det litauiske alfabetet.)
Østbaltiske språk

Østbaltiske språk er indoeuropeiske språk og utgjøres av to levende språk, nemlig litauisk og latvisk. 
Litauisk tales i Litauen og latvisk tales i Latvia. 
Dessuten kjenner man følgende utdødde østbaltiske språk: kurersk, zemgallisk og selisk. 


== Eksterne lenker ==
The Lithuanian Language and Writing
Jotvingere

Jotvingerne var et baltisk folk som bodde i dagens Sør-Litauen. De talte jotvingisk, et vestbaltisk språk som man kjenner forholdvis lite til i dag.


== Geografi ==
Jotvingerne bodde i området Sudovia og Dainava (Jotvingia), sørvest for det øvre løp av elven Nemunas i området mellom de nåværende byer Marijampolė, Merkinė i Litauen, Slonim, Kobryn i Belarus, og Białystok og Ełk i Polen. I dag svarer dette område til deler av Dzūkija og Suvalkija i Litauen, deler av Hrodna og Brest oblast i Belarus og vojvodskapet Podlasie i Polen.


== Historie ==
Jotvingia omtales som terra Sudorum av Vytautas den store i et brev til keiser Sigismund den 11. mars 1420. 
Fra år 700 var det kamper mellom jotvingerne og deres slaviske naboer, med gjentatte angrep fra begge sider.
I 1260 reiste litauerne seg mot Den tyske orden, som var blitt invitert av hertug Konrad I av Masovia samme år for å kjempe mot den den baltiske stammen som kalles gammelprøysserne. Jotvingerne støttet forsvaret mot Den tyske orden og angrep dypt inn i de tyske erobringer på 1270-tallet, men hvor en angripende jotvingiansk hær ble beseiret. Fra 1281 satte ordenen med hele sin militære styrke inn på å nedkjempe den jotvingiske høvdings (jotvingisk: Skomantas) (fyrste/hedensk prest) forsvar. Fyrsten måtte kapitulere i 1283 og konverterte til kristendommen. Han og hans etterkommere fikk lov til å beholde sin jord og ble opptatt i den høyere prøyssiske adel, mens en del av jotvingere ble solgt som slaver. Rundt 1 600 ble bosatt på nytt i Samland, men en del av jotvingerne forble i sin hjemstavn, og ble etter hvert kristnet og germanisert.


== Litteratur ==
Archäologie der UDSSR: Die Finno-Ugrier und die Balten im Mittelalter. Teil 2, Balten. Moskva 1987, s. 411-419.
Lepa, Gerhard (1998): Die Sudauer. In: Tolkemita-Texte. Nr. 55. Dieburg.
Lepa, Gerhard (1999): «Gedanken über die Prußen und ihre Lieder» i: Tolkemita-Texte. 25 Lieder der Sudauer. Nr. 56. Dieburg.
Litauische Enzyklopädie. Band XXVX. Boston 1963.
Salemke, Gerhard (2005): Lagepläne der Wallburganlagen von der ehemaligen Provinz Ostpreußen. (Karten 19/7-19/13). Gütersloh.
Sembrzycki, J. (1891): «Die Nord- und Westgebiete the Jadwinger und deren Grenzen» i: Altpreussische Monatschrift XXVIII. s. 76–89
Sjoegren, A. (1859): Ueber die Wohnsitz Verhaeltnisse der Jatwaeger, St. Petersburg.
Žilevičius, Juozas (1999): «Grundzüge der kleinlitauischen Volksmusik»  i: Tolkemita-Texte. 25 Lieder der Sudauer. Nr. 56. Dieburg.


== Eksterne lenker ==
(en) Yotvingia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Marija Gimbutas' The Balts, med kart.
Ryggedalstunnelen

Ryggedalstunnelen (lokalt ofte kalt Bøtunnelen) går gjennom Ryggedalsfjellet og forbinder Bø og Øksnes kommuner i Nordland som del av fylkesvei 820. Tunnelen er 1612 meter lang.
Tunnelprosjektet ble under ledelse av avdelingsingeniør Edward Pegg påbegynt i 1977, og åpnet den 17. oktober 1980. Med en prislapp på 35,5 millioner kroner var det det mest kostbare tunnelprosjektet i Norge til da, og også et av de vanskeligste. En sjettedel av tunnelen er helstøpt.Tunnelen og veien på begge sider ga Bø kommune fergefri veiforbindelse med omverdenen, og erstattet fergestrekninga mellom Sandset i Øksnes og Kråkberget i Bø.
I likhet med mange andre tunneler i Norge er Ryggedalstunnelen plaget med kondens. Kondensen kan føre til farlige situasjoner fordi bilrutene plutselig dugger når en kjører inn i tunnelen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kuling.net: Fjell-eventyret (av Kjell Snerte, fra Bøfjerding 1980)
Kuling.net: Ti års dans gjennom skuggeheimen (av Kjell Snerte, fra Bøfjerding 1981)
Konge

Konge (norrønt konungr, kongr, kungr) er vanligvis et mannlig, livsvarig statsoverhode i en monarkisk stat som benevnes et kongerike eller kongedømme. Utenfor Europa forekommer likevel valgkongedømmer der kongen velges for en tidsbegrenset periode. En konge til- og omtales «majestet».


== Kongedømmer i Europa ==
Belgia
Danmark
Norge
Nederland
Spania
Storbritannia
Sverige


== Se også ==
Norges kongerekke
Liste over kongedømmer
Norges konge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Konge - statsoverhode, artikkel hos Store norske leksikon