jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Anterus

Anterus (død 3. januar 236 etter tradisjonell overlevering) var Den katolske kirkes pave fra 21. november 235 (trad.) til sin død. Han var, ifølge Liber Pontificalis, av gresk avstamning, og sønn av en mann ved navn Romulus. Verket Liber Pontificalis ble til rundt året 530.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Anterus skal ha vært sønn av Romulus og født i Petilia Policastro i Calabria. Foruten at han var av gresk avstamning kan hans navn indikere at han var en utfridd slave.


=== Pontifikat ===
Anterus etterfulgte pave Pontian på pavestolen. Den 28. september 235 skal pave Pontian ha abdisert etter å ha blitt forvist til gruvene på Sardinia, noe som var jevngodt med en dødsdom. Han gjorde dette slik at man raskt skulle kunne velge en etterfølger. 
Anterus ble ifølge tradisjonen valgt 21. november samme år og døde etter bare seks uker som pave. Dette var i en periode hvor keiser Maximinus Thrax sto bak harde forfølgelser av kristne. I henhold til den tidlige kirkehistorikeren Eusebius av Cæsarea hadde den keiserlige husholdning til Maximinus' forgjenger, Alexander, bestått av mange kristne. Eusebius hevdet at Maximinius hatet sin forgjengers husholdning og beordret at mange av kirkelederne skulle henrettes. I henhold til Eusebius sendte denne kristenforfølgelsen i 235 Hippolytus av Roma og pave Pontian i landsforvisning. Andre bevis tyder på at forfølgelsene var lokale i provinsene hvor de skjedde framfor under direkte ledelse av keiseren.Ifølge de sparsommelige opplysningene som finnes om Anterus, ordinerte han en biskop for Fundi i Campania. Det blir hevdet i Liber Pontificalis at han også bestemte at notarer skulle samle helgenhistorier og relikvier, men det er liten grunn til å feste lit til denne opplysningen. 
Det sies i samme bok at han led martyrdøden, men dette virker usannsynlig, ettersom Den liberianske katalog forteller at han «falt i søvn», et uttrykk som brukes om de som døde av naturlige årsaker. Det er for eksempel luftet en hypotese at det rett nok pågikk en kristenforfølgelse, men at han selv døde av naturlige årsaker.Han var den første paven som ble gravlagt i Callistuskatakomben langved Via Appia utenfor Roma. Graven i katakomben ble gjenfunnet av arkeologen Giovanni Battista de Rossi i 1854; deler av gravskriften med navnet hans med greske bokstaver er funnet. Man visste fra før at pavens levninger var blitt overført lenge før, til San Silvestro-kirken på Campus Martius, hvor de var blitt gjenoppdaget 17. november 1595, da pave Klemens VIII lot den kirken gjenbygges.Pseudo-Isidorus mente at et bevart brev var skrevet av Anterus, Epistola Anteri, men om dette består det tvil.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Friedrich Wilhelm Bautz: «ANTEROS, Papst» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 1, Hamm 1975, sp. 189.
Lexikon der Heiligen. Weltbild Verlag, Augsburg, 2007, ISBN 3-8289-4980-0
 http://www.treccani.it/enciclopedia/santo-antero_(Enciclopedia-dei-Papi)/.
Dorrit Willumsen

Dorrit Kirsten Willumsen (født 31. august 1940 i på Nørrebro i København i Danmark) er en dansk forfatter. 
Etter eksamen artium i 1960 arbeidet Willumsen på kontor og i et laboratorium. Hun debuterte i 1965 med novellesamlingen Knagen.
I 1997 ble hun tildelt Nordisk råds litteraturpris for Bang: en roman om Herman Bang. Siden 1980 mottar hun livsvarig kunstnerlønn fra det danske Statens Kunstfond.
Willumsen var fra 1963 gift med lyrikeren Jess Ørnsbo. Lyrikeren Tore Ørnsbo er deres sønn. 


== Bibliografi ==
1965 Knagen, noveller (Gyldendal forlag, København)
1967 Stranden, roman (Gyldendal forlag, København)
1968 Da, roman (Gyldendal forlag, København)
1970 The, krydderi, acryl, salær, græshopper, roman (Gyldendal forlag, København)
1973 Modellen Coppelia, noveller og dikt (Gyldendal forlag, København)
1974 En værtindes smil (Gyldendal forlag, København)
1976 Kontakter, dikt (Gyldendal forlag, København)
1976 Neonhaven, roman (Gyldendal forlag, København)
1978 Hvis det virkelig var en film, noveller (Gyldendal forlag, København)
1980 Danske fortællinger, noveller (Vindrose forlag, København)
1980 Manden som påskud (Vindrose forlag, København)
1982 Programmeret til kærlighed (Vindrose forlag, København)
1983 Umage par, dikt (Vindrose forlag, København)
1984 Marie: en roman om Marie Tussauds liv (Vindrose forlag, København)
1985 Caroline, skuespill
1988 Suk hjerte, roman (Vindrose forlag, København) – på norsk i 1986 med tittelen Sukk hjerte, oversatt av Annie Riis (Grøndahl forlag, Oslo)
1989 Glemslens forår, noveller. (Vindrose forlag, København)
1995 Klædt i purpur, historisk roman (Gyldendal forlag, København)
1997 Bang: en roman om Herman Bang (Gyldendal forlag, København) – på norsk i 1997 med tittelen Bang: en roman om Herman Bang, oversatt av Knut Johansen (Stenersens forlag, Oslo)
1997 De kattens feriedage, munter forteljing (Gyldendal forlag, København)
2000 Koras stemme, roman (Gyldendal forlag, København)
2001 Tøs: et hundeliv (Gyldendal forlag, København)
2003 Bruden fra Gent, roman (Gyldendal forlag, København)
2005: Den dag jeg blev Honey Hotwing, novellesamling (Gyldendal forlag, København)
2008 Dage med slave, roman (Gyldendal forlag, København)
2009 Det søde med det sure, erindringer (Gyldendal forlag, København)
2011 Pligten til lykke, erindringer (Gyldendal forlag, København)
2013 Guldbryllup, roman (med Jess Ørnsbo, Gyldendal forlag, København)
2015 Nær og fjern, roman (Gyldendal forlag, København)
2019 Løg trækker tårer, roman (Gyldendal forlag, København)


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dorrit Willumsen på Internet Movie Database 
(da) Dorrit Willumsen på bibliografi.dk
(da) Dorrit Willumsen hos litteratursiden.dk
Thor Vilhjálmsson

Thor Vilhjálmsson (født 12. august 1925 i Edinburgh i Skottland, død 2. mars 2011) var en islandsk forfatter.
Thor Vilhjálmsson studerte nordisk litteratur ved Háskóli Íslands. I etterkrigsårene studerte han også ved University of Nottingham og Sorbonne. Fra 1953 til 1955 arbeidet han som bibliotekar for Islands nasjonalbibliotek. I perioden 1956–1959 arbeidet han for Þjóðleikhúsið (Nasjonateateret). Han har hatt en rekke verv i islandske forfatter- og kunstner-organisasjoner, og vært formann i den islandske PEN-klubben og i Reykjavík judoforening. Han var en av grunnleggerne av kulturmagasinet Birtingur i 1955 og medlem av redaksjonen til 1968.
Forfatterdebuten hans kom i 1950 med Maðurinn er alltaf einn, en samling kortprosa. I 1988 fikk han Nordisk råds litteraturpris for romanen Grámosinn glóir (på norsk: Gråmosen gløder). Handlingen er lagt til 1800-tallet på Island, og historien er bygd rundt en kriminalsak.


== Oversettelser ==
Bøkene hans er oversatt til norsk, svensk, dansk, italiensk og engelsk. Selv har han oversatt litteratur av blant andre Paulo Coelho, Susanna Tamaro, Marguerite Yourcenar, Isabel Allende, Umberto Eco, Eugene O´Neill, André Malraux, Francoise Sagan og John Osborn til islandsk.


== Bibliografi ==
(ikke fullstendig)

1950 Maðurinn er alltaf einn, noveller (Ísafold, Reykjavík)
1954 Dagar mannsins, noveller (Helgafell, Reykjavík)
1957 Andlit í spegli dropans, noveller (Heimskringla, Reykjavík)
1968 Fljótt, fljótt sagði fuglinn, roman (Helgafell, Reykjavík)på norsk: 1983 Fort fort, sa fuglen, oversatt av Knut Ødegård (Det Norske Samlaget, Oslo)1970 Óp bjöllunnar, roman (Helgafell, Reykjavík)
1972 Folda : þrjár skýrslur, roman (Ísafold, Reykjavík)
1975 Fuglaskottís, roman (Ísafold, Reykjavík)
1976 Mánasigð, roman (Ísafold, Reykjavík)
1977 Skuggar af skýjum, noveller
1979 Turnleikhúsið, roman (Ísafold, Reykjavík)
1986 Grámosinn glóir, roman (Svart á hvítu, Reykjavík)på norsk: 1988 Gråmosen gløder, oversatt av Ivar Eskeland (Gyldendal Norsk Forlag)1989 Náttvíg, roman (Mál og menning, Reykjavík)
1994 Tvílýsi : myndir á sýningu, roman (Mál og menning, Reykjavík)
1998 Morgunþula í stráum, roman (Mál og menning, Reykjavík)
2002 Sveigur, roman (Mál og menning, Reykjavík)


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
1999 - Karen Blixen-medaljen
1992 – Svenska Akademiens nordiska pris
1988 – Nordisk råds litteraturpris (for Gråmosen gløder)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Boksafn
Borgarbókasafn Reykjavíkur
Rói Patursson

Rói Reynagarð Patursson (født 21. september 1947 i Tórshavn) er en færøysk forfatter.
Patursson gikk folkeskolen og realskolen i Tórshavn, og er utdannet mag.art. i filosofi fra Københavns Universitet fra 1985. Han underviste ved aftenskolen ved Fróðskaparsetur Føroya i Tórshavn 1985–1987 og ved Skrivekunst-akademiet i Hordaland 1987–1988. Patursson var rektor ved Føroya Fólkaháskúli i Tórshavn 1988–2014.Han ble tildelt Nordisk råds litteraturpris i 1986 for diktsamlingen Líkasum samt den færøyske litteraturprisen, M.A. Jacobsens Heiðursløn, for skjønnlitteratur i 1969 og 1988.Han er oldebarn av Færøyenes landsfader, forfatter og dikter Jóannes Patursson.


== Bibliografi ==
1969 – Yrkingar, diktsamling.
1976 – Á alfaravegi, diktsamling.
1983 – Spor í sjónum, plate.
1985 – Líkasum, diktsamling. Oversatt til norsk av Jón Sveinbjørn Jónsson og utgitt i 1986 på Oktober forlag (digital utgave).På norsk er han også representert i Færøysk lyrikk: gjendiktingar av færøysk notidslyrikk ved Knut Ødegård på Aschehoug forlag fra 1974.


== Referanser ==
Funningur

Funningur (IPA: [ˈfʊnːɪŋgʊɹ], dansk: Funding) er en bygd på Færøyene. Den ligger ved Funningsfjørður på nordvestkysten av Eysturoy og er den nordligste bygda i Runavíkar kommuna. Tidligere var bygda hovedtettsted for Funnings kommuna. Den 1. januar 2019 hadde Funningur 49 innbyggere. Bygda ligger ved foten av Færøyenes høyeste fjell, Slættaratindur. 


== Historie ==
Selv om det ikke nevnes i Færøyingesaga, inngår det i sagntradisjonen at Færøyenes første landnåmsmann, Grímur Kamban, slo seg ned ved Funningur. Bygda er første gang nevnt skriftlig som Funding i 1584, og regnes ikke som en landnåmsbygd av historikere og arkeologer. Fra gammelt av består Funningur av tre grender. Bygdenavnet var nok opprinnelig navnet på fjorden. Navnet er beslektet med moderne skandinavisk «å finne», i en eldre betydning «å søke mot».
Med innføringen av det lokale selvstyret i 1872 var Funningur en del av Eysturoyar prestagjalds kommuna. Funningur ble i 1906 utskilt som en egen kommune, som også omfattet Gjógv. Gjógv ble utskilt som en egen kommune i 1948. Funningur med 75 innbyggere ble innlemmet i Runavík i 2009, mens Gjógv gikk til Sundini.


== Kultur ==
På færøyene er bygda kjent som en såkalt nyttårsbygd, altså en bygd der folk fra nabobygder har hatt tradisjon for å samles for å danse på nyttårsaften.
Folkeskolebygningen i Funningur ble oppført i 1944 og tatt ut av bruk høsten 2010.Funnings kirkja er en tidstypisk, tjæremalt trekirke fra 1847.


== Referanser ==
Holaveden

Holaveden er en skogås i Sverige, på grensen mellom Östergötland og Småland, mellom Vättern og Sommensjön, hadde tidligere betydning som grenseegn. Den danske hæren, under Daniel Rantzau og Frants Brockenhus, ble i november 1567, under et felttog inn i Sverige, utsatt for et mislykket svensk bakhold.
James Robert Knox

James Robert Knox (født 2. mars 1914 i Bayswather nær Perth i Australia, død 26. juni 1983 i Roma) er en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Vatikanradioen og senere Vatikanets diplomatiske tjeneste og var postert i Tokyo, Mombasa og New Delhi. Han var erkebiskop av Melbourne i Australia 1967–1974. Deretter ble han kalt til Vatikanet der han var prefekt for Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen 1974–1981.
Han ble kreert til kardinal av pave Paul VI i 1973.
Han deltok ved konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Kardinal Pietro La Fontaine (1860-1935) *1906
Kardinal Celso Benigno Luigi Costantini (1876-1958) *1921
Kardinal James Robert Knox (1914-1983) *1953


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
James Darcy Freeman

James Darcy Freeman (født 19. november 1907 i Annandale i Sydney i Australia, død 16. mars 1991 i Sydney) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Sydney 1971–1983. Han ble kreert til kardinal av pave Paul VI i 1973. Han deltok under konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og under konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
James Darcy Freeman var sønn av trikkeføreren Robert Freeman og hans hustru Margaret Smith. Han fikk skolegangen hos Sisters of Charity i Elizabeth Bay og fortsatte ved St Mary's Cathedral College i Sydney. Han gikk på presteminaret i St Columba's i Springwood og St Patrick's Seminary i Manly og fortsatte i Roma ved Pontificio Collegio Urbano de Propaganda Fide.


=== Prest ===
Han ble dispens fra den kanoniske alder presteviet 13. juli 1930 av erkebiskop Bartolomeo Cattaneo og inkardinert i erkebispedømmet Sydney. Han ble kapellan ved menigheter i Grafton, Murwillumbah, Strathfield, Mosman og ved St Mary's Cathedral. Fra 1941 til 1946 var han erkebiskopens privatsekretær, og hadde samtidig en rekke sjelesørgeriske verv.


=== Biskop, erkebiskop ===
Freeman ble utnevnt til titularbiskop og samtidig til hjelpebiskop i Sydney den . desember 1956, og ble bispeviet 24. januar 1957 i St Mary's Cathedral av kardinal Norman Gilroy. Etter tolv år i dette verv ble han i oktober 1969 utnevnt til biskop av Armidale. Da kardinal Gilroy ble pensjonert i juli 1971 ble Freeman utnevnt til neste erkebiskop av Sydney.
Kardinal: Den 5. mars 1973 ble Freeman utnevnt til kardinalprest av pave Paul VI. Freeman var fra 1977 Knight Commander av Order of the British Empire.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) *1916
Erkebiskop Filippo Bernardini (1884-1954) *1933
Kardinal Norman Thomas Gilroy (1896-1977) *1935
Kardinal James Darcy Freeman (1907-1991) *1957


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Mikel Koliqi

Mikel Koliqi (født 29. september 1902 i Shkodër i Albania, død 28. januar 1997 i Shkodër) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Fader Koliqi ble arrestert av de kommunistiske myndigheter 3. februar 1945 og dømt til to års fengsel. Etter løslatelsen ble han raskt arrestert på nytt, og i 1946 dømt til fem års fengsel. I 1951 gjentok det samme seg, om denne gangen ble han dømt til tvangsarbeid. I alt måtte han utstå 21 års tvangsarbeid og 21 år i vanlig fengsel for forbrytelser som å ha organisert katolsk ungdomsarbeid eller lyttet til utenlandsk radio. I 1986 ble han benådet på grunn av høy alder.
Hans melodramaer Rozafa, Beleiringen av Shkodrë og Det røde sjalet, skrevet og oppført mellom 1916 og 1938, betraktes som forløpere til den albanske operabevegelse.
Han ble kreert til kardinal i 1994 av pave Johannes Paul II.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Daniel Rantzau

Daniel Rantzau (født 1529 på godset Deutsch-Nienhof i Westensee, død 11. november 1569 ved Varberg) var en dansk feltherre. 


== Biografi ==
Han studerte ved universitetet i Wittenberg og gikk deretter i tjeneste hos hertug Adolf I. av Slesvig-Holsten-Gottorp i 1547, ved Karl Vs hoff. I fem år kjempet han i Italia under dennes fane. 
Han gikk over i dansk tjeneste under Frederik IIs planlegging av Den nordiske sjuårskrigen mot Sverige. Han deltok i kampene i Småland og fikk kommandoen over den danske hæren i Skånelandene i 1565 etter grev Günther von Schwartzburg og Otte Krumpen.
Samme år beseiret han overlegne svenske styrker i  slaget ved Axtorne 20. oktober. For denne seieren utnevnte kong Frederik II han til «feltoberst» og belønnet han med blant annet Trøjborg slott.
Mellom 1567–1568 ledet han det danske vinterfelttoget gjennom Småland og Östergötland øst for Vättern til Linköping og kom deretter ubeseiret tilbake til Skåne.
Daniel Rantzau falt for en kanonkule under beleiringen av Varberghus 11. november 1569. Han ble begravet i St. Katarinakirken i Westensee, Slesvig-Holsten. Det latinske og tyske ettermæle på hans epitafium ble diktet av fetteren Henrik Rantzau. Under tredveårskrigen ble epitafiet beskadiget av svenske soldater, men har siden 1917 igjen fremstått i sin opprinnelige form. 
Han var ugift, og hans etterlatte kvinne Katharina von Damme, giftet seg med Daniels bror Peter Rantzau.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Wikisource
Lars Petter Nordhaug

Lars Petter Nordhaug (født 14. mai 1984 i Tønsberg) ble norgesmester i landeveissykling i 2006 og har siden vært en av Norges aller fremste syklister. I tillegg til norgesmesterskapet vant Nordhaug også Birkebeinerrittet i 2006, dette ble dermed det store gjennombruddsåret for Nordhaug. Han sykler for Aqua Blue Sport. 
Nøtterøymannen startet karrieren som terrengsyklist, men etter gjennombruddet i landeveis-NM i 2004 (5.-plass), har Nordhaugs fokus i all hovedsak vært rettet mot landeveissyklingen.
Nordhaug ble foran 2010-sesongen hentet til nystartede Sky Professional Cycling Team. I Sky hadde Nordhaug  god fremgang. I 2012 fikk han sin første proffseier, han hadde også sterke prestasjoner i noen av vårklassikerne i samme år. Han hadde også gode plasseringer sammenlagt i etapperittene Baskerland rundt, Tour of Norway og Critérium International. Det gjorde at han fikk oppmerksomhet fra flere av de større og gode profesjonelle lagene.
I august 2012 signerte Nordhaug en to-årskontrakt for det nederlandske profesjonelle laget Rabobank, med start fra årsskiftet. Nordhaug uttalte at én av grunnene til lagbyttet var hans ambisjoner om å sykle Tour de France, noe han ikke hadde fått mulighet til i løpet av sin tid i Sky. Bare to måneder etter at Nordhaug signerte for Rabobank, annonserte lagets navnesponsor at de kom til å trekke seg fra sykkelsporten etter 2012-sesongen, men ville stå ved sitt økonomiske ansvar frem til en ny sponsor var på plass. Laget startet sesongen 2013 som Blanco Pro Cycling, men før starten på Tour de France 2013 lyktes laget å skaffe Belkin som ny sponsor. Treukersrittet ble dermed første gang laget syklet under navnet Belkin Pro Cycling Team. Dette ble også Nordhaugs debut i Tour de France.
2014 ble til dels preget av uenighet og misnøye med ledelsen i det nederlandske laget. Etter at han opplevde seg urettmessig vraket fra Tour de France-mannskapet, ble det tydeligere at  Nordhaug så seg om etter et nytt lag før 2015-sesongen. 30. september 2014 ble det bekreftet at Nordhaug ville vende tilbake til Team Sky, laget hvor proffkarrieren startet i 2010.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lars Petter Nordhaug – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lars Petter Nordhaug – Olympedia 
(en) Lars Petter Nordhaug – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Lars Petter Nordhaug – ProCyclingStats 
(en) Lars Petter Nordhaug – Cycling Archives 
(en) Lars Petter Nordhaug – Cycling Quotient 
(en) Lars Petter Nordhaug – CycleBase 
(en) Lars Petter Nordhaug – TheSports.org
Ronda

Ronda er en liten by i det sørlige Spania som tilhører provinsen Málaga i den autonome regionen Andalucía. Den er en av Spanias eldste byer, og den regnes som tyrefektingens vugge.
Fra Ronda til Málaga by, er det cirka 100 km, og byen ligger på en høyslette på cirka 750 moh. Byen blir delt i to av en canyon: den 120 meter dype kløften El Tajo («Hugget») med en tilhørende liten elv, skiller den eldre, mauriske bydelen La Ciudad fra den yngre El Mercadillo.
Det finnes tre broer over denne kløften, Puente Nuevo fra 1793, Puente Viejo (Puente de la Mina) fra 1616 og Puente árabe (Puente de San Miguel) fra romertiden. Utsikten er den viktigste grunnen til at Ronda er en populær turistby på alle tider av året. Både Ernest Hemingway og Orson Welles tilbrakte i sin tid store tidsperioder i denne byen, noe som også er med på å trekke turister hit.I Ronda er også den eldste tyrefekterarena i Spania som fortsatt er i bruk. Dens navn er Plaza de Toros, og ble bygget i neoklassisk stil i 1784 av arkitekten José Martin de Aldehuela, som også designet broen Puento Nuevo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ronda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ronda – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
RONDA av All About Spain
RONDA: Between Legend and Reality i Spania Arkivert 26. april 2005 hos Wayback Machine.
Photos of Ronda
RONDA: Between Legend and Reality i Spania Arkivert 26. april 2005 hos Wayback Machine.
Video Panoramic 360º and Photos of Ronda Arkivert 19. juli 2006 hos Wayback Machine.