jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Integrated Drive Electronics

Integrated Drive Electronics (IDE), også kjent som AT Attachment (ATA) er en grensesnitt-standard for å koble lagringsenheter som harddisker og CD-ROM-enheter til personlige datamaskiner.
Mange synonymer og relaterte begreper eksisterer, inkludert forkortelser som ATAPI og UDMA.
Da Serial ATA kom på markedet i 2003, ble den opprinnelige ATA-standarden omdøpt til Parallel ATA (PATA). Denne artikkelen dekker kun Parallel ATA.
PATA-standarden tillater bare kabler opp til 46 cm lengde. Det er likevel enkelt å finne kabler på opp til 91 cm på markedet. På grunn av den begrensede lengden, brukes denne teknologien vanligvis internt i kabinettet.
Kablene hadde 40 ledere fram til UDMA4 (Ultra DMA/66)-standarden kom med 80 ledere i kabelen. Denne standarden brukte de samme 40-pinners soklene, men kabelen hadde 40 nye jordledere for å redusere elektromagnetisk støy.


== Eksterne lenker ==
(en) ATA – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) ATA – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Dongery

Se dongeri for å lese om blått bomullsstoffDongery er et norsk tegneseriekollektiv med base i Oslo som ble opprettet i 1997. Dongery drives av vennegjengen Bendik von Kaltenborn, Flu Hartberg, Kristoffer Kjølberg, Sindre W. Goksøyr, Anders DaMonso og Marius Horn Molaug.
I 2005 ble forlaget Dongery DA (også kalt Dongery Forlag) opprettet for å gi ut Flu Hartbergs English Conversation. Året etter ble Bendik von Kaltenborns Seks sultne menn gitt ut. Dongery la ned firmaet Dongery DA i 2009 og overlot samtidig videre forlagsdrift og eksisterende restopplag til No Comprendo Press, som nå tar seg av salget av de to titlene Dongery Forlag ga ut, og har senere gitt ut to titler som egentlig skulle gis ut av Dongery Forlag: Flu Hartbergs Horgan og Bendik Kaltenborns Serier som vil deg vel.
Dongery eksisterer fortsatt som tegneseriekollektiv som gir ut fanziner, deltar på utstillinger og festivaler, og engasjerer seg i diverse tegneserierelaterte prosjekter.
I 2012 ga No Comprendo Press ut en samling i to bind som inneholder alle fanziner som Dongery har laget frem til høsten 2011, i tillegg til å presentere andre prosjekter som utstillinger, musikk, video og skulpturer. Samlingen består av boka Strålende opplegg som inneholder norskspråklig materiale, og Just Sayin', som er på engelsk. Tilsammen er utgivelsen på 1456 sider.


== Omtaler ==
Ned i undergrunnen, anmeldelse av Dongery-boksen, Stavanger Aftenblad (publisert 31.5.2012)
Den gamle nye vinen, anmeldelse av Dongery-boksen, Bergens Tidende (publisert 1.7.2012)
Det nærmeste de vil komme A4, er arkene de tegner på, anmeldelse av Dongery-boksen, Dagbladet (publisert 10.7.2012)
DONG DONG DONG-DONG!, anmeldelse av Dongery-boksen, NATT&DAG (publisert 30.7.2012)
Scuck Fott Mc Loud, anmeldelse av Dongery-boksen, Nummer 9 (publisert 27.10.2012)
Stop Making Sense!, anmeldelse av Dongery-boksen, The Comics Journal (publisert 9.1.2013)
Mykje skrik og lite ull?, anmeldelse av Dongery-boksen, Serienett (publisert 11.1.2013)


== Eksterne lenker ==
Dongery.no
Flu Hartbergs hjemmeside
Bendik Kaltenborns hjemmeside
Kristoffer Kjølbergs hjemmeside
Sindre W. Goksøyrs hjemmeside
Olav Smidsrød

Olav Åsmund Smidsrød (født 9. november 1936 i Tønsberg, død 29. januar 2017 i Trondheim) var en norsk kjemiker utdannet ved NTH (NTNU). Smidsrød var siv. ing fra 1961, dr. techn fra 1971 og professor fra 1977. Han var kjent for sitt arbeid med biopolymerer og alginater og var en av tolv norske forskere som har oppnådd internasjonal anerkjennelse gjennom omfattende sitering i vitenskapelige arbeider [1].
Smidsrød var mest kjent for sine bidrag til forståelsen av biopolymerene alginat og kitosan. Hen var dessuten en av få forskere som har klart å bringe resultater fra grunnforskning videre til vellykket anvendt forskning og industriell virksomhet.
I 1992 mottok han NAVFs pris for fremragende forskning. Han fikk Norsk Kjemisk Selskaps Guldberg og Waage-medalje og ble tildelt Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning i 2000. Han mottok Norske sivilingeniørers forenings forskningspris i 2003. Samme år ble han utnevnt til Ridder av 1. klasse i Den Kongelige Norske St. Olavs Orden for sin forskning innen biopolymerer. I 2008 ble han tildelt Gunnerusmedaljen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Olav Smidsrød i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Olav Smidsrød i BIBSYS
Smidsrød i databasen isiknowledge.com
Olav Smidsrøds privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
Sedandagen

Sedandagen var en minnedag som ble feiret årlig den 2. september i det tyske keiserrike (1871–1918) til minne om den avgjørende seieren over Napoleon III i slaget ved Sedan under den fransk-prøyssiske krig, der den franske keiseren kom i prøyssisk fangenskap.


== Ønsket om en tysk nasjonaldag ==
Etter den tyske riksgrunnleggelsen i Versailles i 1871 var det mange som ønsket en felles nasjonaldag i riket, og det var nærliggende å velge datoen for riksgrunnleggelsen i Versailles, 18. januar.
Allerede våren 1871 rettet en rekke prominente personer fra protestantisk-kirkelige og liberale kretser en henvendelse til keiseren, men en bønn om at han skulle bestemme en dag som kunne feires til minne om riksgrunnleggelsen. Keiseren avviste imidlertid å fastsette 18. januar som tysk nasjonaldag, fordi 18. januar også var datoen for den første prøyssiske kongekroningen i 1701 i Königsberg, og dette skulle ikke komme i skyggen av en tysk nasjonaldag.
Mange håpet at minnet om begivenhetene i 1871 ville holdes levende gjennom spontan feiring i befolkningen, slik det var tilfelle med feiringen av folkeslaget ved Leipzig.
I juni 1872 gjorde den westfalske presten Friedrich Wilhelm Bodelschwingh et nytt forsøk på å få innført en nasjonaldag, og foreslo 2. september, dagen for Napoleon IIIs nederlag, som var så nært forbundet med grunnleggelsen av keiserriket.
Frem mot 1873 ble det uoffisielt feiret både 18. januar til minne om riksgrunnleggelsen, 10. mai til minne om freden i Frankfurt og 2. september til minne om seieren i Sedan. Fra 1873 bestemte det prøyssiske kulturministeriet at Sedandagen skulle markeres på prøyssiske skoler og universiteter, og dagen fikk etterhvert karakter av offisiell minnedag for samlingskrigen.
Overhoffretten

Overhoffretten var den høyeste domstol i Norge i årene 1667–1797. Den ble opprettet ved kongelig forordning av 14. mars 1666 og erstattet den tidligere norske herredagen. Øverste rettsinstans i det samlede Danmark-Norge var imidlertid fram til 1814 Højesterett i København som kom i 1661, men det var bare i helt spesielle tilfeller (stor økonomisk verdi eller liv og ære) at saker kunne ankes videre til Høyesterett.
Overhoffretten besto av ni medlemmer. Foruten stattholderen, visestattholderen eller stiftamtmannen i Christiania og justitiarius (som var formann) besto retten av tre høyere embetsmenn og oppnevnte lagmenn. Retten var beslutningsdyktig med fem til stede.
Fra de lavere rettsinstansene lagtingene og rådstuerettene kunne både sivile og kriminelle saker innankes for Overhoffretten, men straffesakene ble prioritert. Overhoffretten møttes én gang om året i Christiania i egne lokaler på Akershus festning.
Som en forenkling ble både Overhoffretten, lagtingene og rådstuerettene avskaffet ved kongelig forordning av 11. august 1797 og landet fikk i stedet en stiftsoverrett i hver av de fire stiftsbyene. En eventuell anke fra disse måtte til Højesterett i København. Slik mistet Norge det å ha en egen øverste nasjonal domstol, men dette varte bare i 18 år til Høyesteretten i Oslo ble etablert. 
Arkivet etter Overhoffretten oppbevares i Riksarkivet og omfatter tidsrommet 1661-1800 fordi materiale fra herredagen og Kristiania Stiftsoverrett inngår i arkivet. Det består av flere protokollserier som dokumenterer saksgang og saksbehandling i retten, og av pakkerekker som i hovedsak inneholder saksdokumenter fremlagt for retten. Protokollmaterialet er godt bevart, men sakpakkene er ikke komplette. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Arkivliste på Arkivportalen
Skannete protokoller på Digitalarkivet
Om rettsvesenet på Arkivverkets nettsider
Gary Speed

Gary Andrew Speed (født 8. september 1969 i Mancot i Wales, død 27. november 2011) var en walisisk fotballspiller og manager. Han avsluttet sin spillerkarriere som spillende trener for Sheffield United i engelske Football League Championship for å bli landslagstrener for Wales.
Speed begynte sin profesjonelle karriere i Leeds United i 1988. Her vant han seriegull i 1992. I 1996 forlot han Leeds til fordel for Everton FC. Der ble han til 1998, da han dro til Newcastle United. Han gjorde suksess i Newcastle, men forlot i 2004 klubben til fordel for Bolton Wanderers.
Gary Speed ble den første i Premier Leagues historie (siden 1992) som spilte 500 kamper i ligaen. Speed hadde rekorden for antall Premier League-kamper fram til 14. februar 2009, da David James overtok den.
Speed ble i 2010 utnevnt til medlem av Order of the British Empire for fortjenester innen fotball.Han tok sitt eget liv og ble funnet død i sitt hjem i Cheshire 27. november 2011.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gary Speed – FIFA 
(en) Gary Speed – UEFA 
(en) Gary Speed – Transfermarkt 
(en) Gary Speed – Transfermarkt (manager) 
(en) Gary Speed – national-football-teams.com 
(en) Gary Speed – Soccerbase.com 
(en) Gary Speed – Soccerbase.com (manager) 
(en) Gary Speed – FootballDatabase.eu 
(en) Gary Speed – EU-Football.info 
(en) Gary Speed – FBref
Torquato Tasso

Torquato Tasso (født 11. mars 1544 i Sorrento, Italia, død 25. april 1595 i Roma) var en italiensk forfatter. Han regnes som motreformasjonens store dikter.


== Liv ==
Torquato Tassos far var aktiv i politikken, og på grunn av politiske omstendigheter ble familien tvunget til å forlate Sorrento. Torquato vokste opp i Napoli, der han ble innskrevet i jesuittenes skole. Han begynte å studere jus ved universitetet i Bologna, men avbrøt studiene for å ofre seg for skrivingen. I 1565 ble han hoffpoet og kronikør for huset Este i Ferrara. 
Gjennom store deler av livet var Tasso plaget av psykisk sykdom, som blant annet ga seg utslag i forfølgelsesvanvidd. Han ble innkalt til Kurien for å forklare seg etter et særdeles kraftig følelsesutbrudd, men hans beskytter, hertugen av Ferrara, forstod at det dreide seg om mental sykdom.  Kurien viste derfor Tasso forståelse, og betalte for hans hospitalisering. De siste årene førte han et omflakkende liv, og i hele sju år var han innlagt på hospital på grunn av voldsom atferd. Kurien løslot ham fra sin varetekt etter inntrengende bønn fra hans nærmeste venner, men bedre var han ikke blitt. I 1595 ble han kalt til Roma for å motta en pris av pave Clemens VIII for sin diktekunst, men døde 25. april 1595, fattig og nedbrutt, dagen før han fikk motta laurbærkransen.
Tassos gravmonument står i kirken Sant'Onofrio på Janiculum i Roma. I det tilstøtende klosteret ligger rommet der han døde. Dette er nå omgjort til museum.  På Gianicolo-høyden ligger fremdeles yndlingsmålet for hans spaserturer: I en veisving, i restene etter et romersk amfiteater, der munkene ofte mediterte under et gammelt eiketre, finner man ennå en gammel trestamme som kalles "Tassos eik". Helgenen Filippo Neri skal også ha søkt sjelefred her.


== Verk ==
Tassos første viktige verk var hyrdedramaet Amita, som han skrev til en fest ved hoffet i 1580.
Hans mest berømte verk er imidlertid eposet La Gerusalemme liberata (Det befridde Jerusalem) fra 1581, som han skrev etter omfattende studier av eldre krøniker. Selv om Det befridde Jerusalem har et visst historisk preg, må handlingen oppfattes som ren fiksjon. Som en gest til oppdragsgiveren har han latt stamfaren til huset Este, Rinaldo d’Este, være eposets helt, og det kryr av overnaturlige og fantastiske tildragelser.
I 1587 skrev Tasso tragedien Torrismondo om prinsesse Alvida av Norge, som tvangsgiftes med goterkongen Torrismondo når hun heller ville giftet seg med barndomsvennen kong Germondo av Sverige!


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Torquato Tasso – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Torquato Tasso – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Carl Johan Bergman

Carl Johan Bergman (født 14. mars 1978 i Ekshärad) er en svensk skiskytter. 
Han debuterte i verdenscupen i sesongen 2000/2001. Den første seieren i et enkeltrenn kom på sprinten i finske Kontiolax 16. mars 2006, der han gikk til topps foran Tomasz Sikora og Sven Fischer. 
Under OL 2006 i Torino gikk han sisteetappen for det svenske stafettlaget. Han var innblandet i en sluttspurt om tredjeplassen med franske Vincent Defrasne, men måtte gi tapt på de aller siste metrene.
Han gikk siste etappe på Sveriges lag som vant gull på mixed stafetten i VM i 2007 i Antholz, de andre på laget var Helena Jonsson, Anna Carin Olofsson og Björn Ferry.
7. august 2010 giftet han seg med den norske skiskytteren Liv-Kjersti Eikeland.


== VM-medaljer ==
Antholz 2007 – gull på mixedstafett 2 x 6 km + 2 x 7,5 km
Ruhpolding 2012 – bronse på 10 km sprint
Ruhpolding 2012 – Sølv på 12,5 km jakstart


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Carl Johan Bergman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Carl Johan Bergman – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Carl Johan Bergman – Olympedia 
(en) Carl Johan Bergman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Carl Johan Bergman – Sveriges olympiske komité 
(en) Carl Johan Bergman – IBU 
(en) Carl Johan Bergman – biathlon.com.ua
Keiser Gong av Sui

Keiser Gong av Sui, Gongdi eller Sui Gongdi 恭帝侑 (født Yang You 楊侑 605, myrdet 619) var det kinesiske Sui-dynastiets siste keiser. Etter at hans bestefar Yangdi ble avsatt (og senere kvalt), ble han kronet til keiser i Chang'an. Han var imidlertid bare en marionett i regenten Li Yuans hender. Ett år etter vendte Li Yuan seg imot Gongdi, erobret Luoyang og grunnla Tang-dynastiet. Gongdi fikk leve litt lenger, men ble til slutt myrdet på den nye keisers ordre i 619.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Suishu
Ekshärad

Ekshärad er et tettsted i Hagfors kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 074 innbyggere.


== Referanser ==
Polens riksvåpen

Polens riksvåpen består av en hvit ørn på en rødfarget bunn. Ørnen bærer en krone, og har et gyllent nebb og gylne klør. I Polen kalles riksvåpenet vanligvis for Den hvite ørn (polsk Orzeł Biały). 
Dagens utgave av riksvåpenet stammer fra 1927. Den hvite ørnen forekommer på mynter fra kong Bolesławs tid, og var i begynnelsen piastenes familievåpen. Den hvite ørnen ble gjort til nasjonalsymbol av Przemysł II i 1295.
Polakkene har en velkjent legende om riksvåpenets opprinnelse: ifølge historien gikk de tre høvdingbrødrene Lech, Czech og Rus hver sin vei og opprettet hvert sitt rike. Czech ble far til tsjekkerne og Rus til rutenerne. Da Lech kom til en plass i det nåværende Polen der han søkte ly for natten, så han en hvit ørn fly opp fra sitt reir mot den røde solnedgangen, hvilket forklarer den røde bakgrunnen på våpenet. Begeistret bestemte han seg for å slå seg ned der, og plasserte ørnen i sitt våpen. Her grunnla Lech ifølge legenden Polens første hovedstad, som han kalte Gniezdno (i dag Gniezno), fra ordet gniazdo (reir).


== Historisk utvikling ==
Fylkesvei 4780

Fylkesvei 4780 går mellom Krabbatveit og Kårstø i Tysvær. Veiens lengde er 16,8 km.
En tid var veien skiltet riksvei 512.Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 780.


== Kommuner og knutepunkter ==

 TysværFørlandsvegen 

Tysværvågvegen 

Slåttevikvegen 

Endepunkt Kårstø


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4780
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Tord Wiksten

Tord Wiksten (født 30. juni 1971 i Byske) er en svensk tidligere skiskytter. Han konkurrerte internasjonalt fra 1992 til 2003.
Wikstens største meritt er bronsemedaljen i stafett fra OL 1992 i Albertville. I løpet av karrieren oppnådde han også en gang å komme på seierspallen etter et verdenscuprenn – på sprinten i Oberhof sesongen 2000/2001.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tord Wiksten – Olympedia 
(en) Tord Wiksten – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Tord Wiksten – Sveriges olympiske komité 
(en) Tord Wiksten – IBU 
Profil på BiathlonWorld
Wikstens hjemmeside
Byske

Byske er et tettsted i Skellefteå kommune i Västerbottens län i landskapet Västerbotten i Sverige. Det ligger ved E4, Byskeälven og Bottenviken, cirka 30 kilometer nord for Skellefteå. I 2010 hadde tettstedet 1 728 innbyggere.Byske havsbad ligger noen kilometer øst for stedets sentrum. Her finnes badestrand med campingplass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Byske nettside
Mattias Nilsson

Mattias Nilsson jr. (født 19. februar 1982) er en svensk tidligere skiskytter.
Under OL 2006 i Torino kom han på en overraskende åttendeplass på sprinten. Han gikk også på det svenske stafettlaget som endte på fjerdeplass etter at de tapte en spennende spurt om bronsemedaljene mot Frankrike.
Nilssons beste plassering i verdenscupen er en tredjeplass på sprinten i Holmenkollen sesongen 2005/2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mattias Nilsson – Olympedia 
(en) Mattias Nilsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Mattias Nilsson – Sveriges olympiske komité 
(en) Mattias Nilsson – FIS (langrenn) 
(en) Mattias Nilsson – IBU
Gehenna (band)

Gehenna er et black metal-band fra Stavanger. 


== Historie ==


=== 1993 ===
Bandet ble startet i 1993 av Morten «Sanrabb» Furuly, Steffen «Dolgar» Simestad og «Sir Vereda», uten navn. Men navnet Gehenna kom raskt på plass og bandet gav ut sin første utgivelse, demoen Black Seared Heart, i 1993. 
Like etter bandets andre utgivelse Ancestor of the Darkly Sky sluttet trommeslager «Sir Verada» i bandet. Han ble erstattet av Per «Dirge Rep» Husebø, og Svartalv ble medlem som bassist.


=== 1994 ===
I februar 1994 hadde bandet for første gang en konsert, samme året ble også «Sarcana» medlem som keyboardist. I mars 1994 gav bandet ut debutalbumet First Spell som gjorde bandet kjent i black metal-miljøet. Bandet signerte også allerede to nye studioalbum med deres plateselskap Cacophonous Records.


=== 1995 ===
I 1995 kom bandets andre studioalbum Seen Through the Veils of Darkness, med Kristoffer «Gram» Rygg som gjestevokalist. Albumet blir sett på som gjennombruddet til bandet.


=== 1996/1997 ===
Like før bandets tredje utgivelse sluttet Kenneth Svartalv. «Noctifer» tok over Svartalvs rolle, men spilte i bare seks måneder før han så seg nødt til å slutte. E.N. Death tok over og spilte inn resten av det tredje studioalbumet Malice som gjesteartist. Etter en turné startet han i bandet på fulltid.
«Sarcana» og Per «Dirge Rep» Husebø sluttet i bandet etter en turné i forbindelse med bandets tredje studioalbum. Sarcana sin erstatter ble «Damien» på keyboard og Jan Egil «Blod» Fosse begynte å spille trommer i bandet.
Med de to nye medlemmene fikk Gehenna en liten forandring i musikkstil, spesielt med Blod sin death metal-bakgrunn.


=== 2000-årene ===
Bandet ble signert med Moonfog Productions (i 1998) og gav ut albumet Murder i 2000. Bandet var inaktiv i fem år, før det kom tilbake med utgivelsen WW i 2005.
I 2005 signerte de med plateselskapet ANP Records, men dette ble senere kansellert og bandet signerte med Indie Recordings i desember 2007. Per «Dirge Rep» Husebø ble også dette året fulltidsmedlem i bandet.
Bandet spilte på festivalene Inferno 2001 og Inferno 2005.


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===


=== Samlealbum ===


=== EP ===


=== Demo'er ===


== Medlemmer ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Gehenna (band) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gehenna på Discogs 
(en) Gehenna på MusicBrainz 
(en) Gehenna på Encyclopaedia Metallum 
(en) Gehenna på Spotify 
(en) Gehenna på Songkick 
(en) Gehenna på AllMusic 
(en) Gehenna på MySpace
Noé Pamarot

Noé Pamarot (født 14. april 1979 i Fontenay-sous-Bois) er en fransk fotballspiller som for øyeblikket er under kontrakt med den spanske klubben Granada CF. Han har spilt i to franske klubber i tillegg til Tottenham Hotspur FC og Portsmouth FC i Premier League. I 2008 vant han FA-cupen med Portsmouth.


== Eksterne lenker ==
(fr) Noé Pamarot – Ligue de Football Professionnel 
(fr) Noé Pamarot – LÉquipe 
(en) Noé Pamarot – Transfermarkt 
(en) Noé Pamarot – WorldFootball.net 
(en) Noé Pamarot – Soccerbase.com 
(en) Noé Pamarot – FootballDatabase.eu 
(es) Noé Pamarot – as.com
Fylkesvei 4774

Fylkesvei 4774 går mellom Eikje og Kårstø i Tysvær kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 798.


== Kommuner og knutepunkter ==

 TysværKårstøvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4774
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Bertha Hjortland

Bertha Hjortland (født 16. november 1879 på gården Itland ved Hidra, død 8. mars 1958 i Mandal) var en norsk forfatter. 
Hun var bosatt i Lyngdal og senere på Sjølingstad i Lindesnes. Hun giftet seg med Ansgar Hjorteland fra Hjorteland i Halse. De var i lengre perioder ansatt på AS Sjølingstad Uldvarefabrik. Hun gav ut sin første bok da hun var 62 år gammel.


== Bibliografi ==
Dø – om så det gjelder (1941)
Blankt sverd – roman (1942)
Den som seirer – (1945)
Under de samme stjerner (1946)
De kommer fra nord og syd – roman, bind 1 av trilogi  (1946)
Den utstukne veg –  roman, bind 2 av trilogi (1946)
Og så brøt sola igjennom – roman. bind 3 av trilogi (1947)
Religiøst liv og vekkelse (skrevet sammen med Anton S. Itland) (1948)
«Vegslusken» – (1949)


== Referanser ==
Fylkesvei 4762

Fylkesvei 4762 går mellom Føresvik og Knarholmkrysset i Bokn.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 890.


== Kommuner og knutepunkter ==

 BoknFøresvikvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4762
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
David Cronenberg

David Cronenberg (født 15. mars 1943) er en kanadisk filmregissør. Han er mest kjent for sine grøsserfilmer, men har i det siste beveget seg over til andre genrer.
Cronenberg bor i Toronto. Hans syv års ekteskap til Margaret Hindson endte i 1979 og han giftet seg med Caroline Zeifman, produksjonsassistent på Rabid. De har to barn sammen, Caitlin og Brandon. I 1992 boken Cronenberg on Cronenberg, avslørte han at Brood ble inspirert av hendelser som oppstod under oppløsningen av hans første ekteskap, som forårsaket både Cronenberg og hans datter Cassandra mye uro. Karakteren Nola Carveth, mor til avkom, er basert på Cassandras mor. Cronenberg sa at han fant innspillingen av den klimatiske scene, der Nola ble kvalt av mannen sin, for å være «svært tilfredsstillende».Cronenberg omtaler seg selv en «ikke-troende» som ser døden som «slutten på all bevissthet». Han ble født jødisk.


== Filmografi i utvalg ==
Maps to the Stars (2014)
Cosmopolis (2012)
A Dangerous Method (2011)
Eastern Promises (2007)
A History of Violence (2005)
Spider (2002)
eXistenZ (1999)
Crash (1996)
M. Butterfly (1993)
Naken lunsj (1991)
Tvillingskjebner (1988)
Fluen (1986
Mørke krefter (1983)
Videodrome (1983)
Scanners (1981)
The Brood (1979)
Fast Company (1979)
Rabid (1977)
Shivers (1975)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) David Cronenberg på Internet Movie Database 
(sv) David Cronenberg i Svensk Filmdatabas 
(da) David Cronenberg på Filmdatabasen 
(da) David Cronenberg på Scope 
(fr) David Cronenberg på Allociné 
(en) David Cronenberg på AllMovie 
(en) David Cronenberg hos Turner Classic Movies 
(en) David Cronenberg hos The Movie Database
Fylkesvei 573 (Rogaland)

Fylkesvei 573 i Rogaland gikk mellom Låder og Vikevåg i Rennesøy. Veiens lengde var 9,7 km.
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 4616 og fylkesvei 4614.


== Kommuner og knutepunkter ==

 RennesøySørbøveien 

Endepunkt Låder


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Fylkesvei 574 (Rogaland)

Fylkesvei 574 i Rogaland gikk mellom Vikevåg og Østhusvik i Rennesøy.
2019 ble veien del av fylkesvei 4620.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Rennesøy


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart