jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fort Stotsenburg

Fort Stotsenburg var en amerikansk militærforlegning etablert i 1903 nær Angeles i provinsen Pampanga, ca. 80 km nord for Manila på Filippinene.
Militærreservatet ble oppkalt etter den amerikanske oberst John M. Stotsenburg som hadde falt i kamp kort etter utbruddet av Den filippinsk-amerikanske krig, ved Quingua i Bulacan ikke langt unna, den 24. april 1899. Dette hadde vært det første større sammenstøtet under denne krigen. De filippinske nasjonalistiske styrker var knekket da Fort Stotsenburg ble anlagt, skjønt spredte og sporadiske sammenstøt pågikk i enda et tiår.
Ca. 1917 ble Fort Stotsenburg forlegning for det 1. filippinske artilleriregiment. Øvelser for kystartilleriet ble gjennomført her.
På denne basens svært store område ble senere militærflyplassen Clark Field anlagt (1919, oppkalt etter en major som hadde styrket med sitt fly i Panamakanalsonen samme år) og senere utskilt som egen base. Clark Field var i lang tid den eneste amerikanske flybasen vest for Hawaii.
Ved den japanske invasjon av Filippinene i desember 1941 var Fort Stotsenburg forlegning for de amerikanske 26. kavalleriregiment, 86. feltartilleriregiment og 88. feltartilleriregiment, såvel som den lokalt rekrutterte filippinske divisjons 23. og 24. feltartilleriregimenter (etterfølgeravdelinger av de tidligere Macabebe-speiderne).
Etter annen verdenskrig ble Fort Stotsenburg og Clark Field sammenslått og utgjorde deretter sammen Clark Air Base.
Fenghette

En fenghette (også kalt sprenghette, sprengkapsel, knallhette og knallperle) er en liten eksplosiv ladning som brukes for å detonere større mengder sprengstoff.  Fenghetter detoneres vanligvis med elektrisitet eller lunte.
Hensikten med å bruke fenghetter er for å unngå å transportere større mengder følsomt sprengstoff.  Fenghettene er svært følsomme, men inneholder små mengder sprengstoff.  Detonasjonen av en fenghette brukes da til å detonere for eksempel dynamitt, som er mindre følsomt. En tilsvarende anordning som kan påvirkes med fysisk deformering kalles tennhette og brukes i skytevåpen.


== Historie ==
Den første fenghetten ble demonstrert i 1745, da en Dr. Watson fra Royal Society of England demonstrerte at en elektrisk gnist fra en leidnerflaske (primitiv kondensator) kunne antenne svartkrutt.
I 1750 produserte Benjamin Franklin i Philadelphia en kommersielt tilgjengelig fenghette.  Den besto av et rør av papir fylt med svartkrutt, med ledninger ut begge endene.  De to ledningene var nær hverandre inni fenghetta, men berørte ikke hverandre.  En høy elektrisk spenning skapte en gnist mellom ledningene, noe som kunne antenne fenghetta.
I 1807 ble de første perkusjonshettene for å antenne kruttladningen i skytevåpen utviklet, og la grunnlaget for tennhetter slik vi i dag kjenner dem fra patroner.I 1822 ble den første fenghetta med glødetråd laget av Robert Hare.  Han brukte en enkelt tynn ledning gjennom fenghetta som antente en blanding (antatt å være av kaliumklorid/arsen/svovel) da den ble varm.  Denne blandingen antente igjen en større ladning pakket svartkrutt.
I 1867 innførte Alfred Nobel den første pyrotekniske fenghetta.  Den brukte Hg(ONC)2 for å detonere dynamitt.  I 1868 lanserte H. Julius Smith en fenghette med gnistantenning av Hg(ONC)2, den første elektriske fenghetta som kunne detonere dynamitt.
I 1875 utviklet og lanserte Perry Gardiner og Smith samtidig og uavhengig av hverandre fenghetter som kombinerte glødetråd og kvikksølvfulminat, Hg(ONC)2.  Disse var forgjengeren til moderne fenghetter, som riktignok bruker andre kjemiske sammensetninger, men ellers er ganske like Gardiner og Smith sine fenghetter.


== Referanser ==


== Se også ==
Tennhette
John Sholto Douglas

John Sholto Douglas (født 20. juli 1844, død 31. januar 1900) var den niende marki av Queensberry, en skotsk adelstittel. Han er mest kjent for å stå bak Queensberry-reglene, som danner grunnlaget for den moderne boksesporten.
Douglas arvet tittelen fra sin far i 1858. Han betegnes noen ganger som den åttende marki, på grunn av uklarheter rundt tidligere innehavere av tittelen. Han ble kjent som en ivrig idrettsmann og eksentriker, og var spesielt glad i boksing. I 1860 grunnla han Amateur Athletic Club.
I mars 1895 ble han saksøkt for injurier av Oscar Wilde, som han hadde kalt en «somdomitt» (sic). Dette hadde skjedd fordi Wilde skal ha hatt et forhold til sønnen, Alfred Douglas. Kort tid etter at saken startet ble påstanden om injurier trukket, og det endte med at Wilde ble dømt for grov uanstendighet etter en lov som ble vedtatt samme år.
Markien var gift med datteren til Alfred Montgomery. Etter hans død i London gikk tittelen videre til hans sønn Percy Sholto Douglas.


== Referanser ==
Benjamin Sewell

Benjamin Sewell (født 26. juni 1845 i Graz i Østerrike, død 4. mars 1895 i Montreux Sveits) var ingeniør, forretningsmann og britisk konsul i Skien. Han regnes som grunnleggeren av papirfabrikken Union Co.. Han kom fra den norsk-britiske slekten Sewell.
Foreldrene var forretningsmannen Thomas Sewell (1815–1892) og Cathrine («Thinka») Nathalie Meyer (1815–96), datter av Jacob Peter Meyer.
Sewell tok utdannelsen i Tyskland og arbeidet både i London og Brasil før han slo seg ned i Skien på begynnelsen av 1870-tallet. Han giftet seg med sin kusine Emma Brooke som han fikk tre barn med. Selv om han døde i Sveits ble han begravet i Skien. Han startet treforedlingsselskapet Union A/S i Skien 1873. Etter flere år med vanskeligheter og motgang klarte han å gjøre firmaet til det ledende papirfabrikken i landet. På Klosterøya i Skien ses en statue av ham. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Skjelderup, Arthur (1920): Christianiafamilien Meyer: Slægtshistoriske Meddelelser
Benjamin Sewell, SNL
Kunderelasjonshåndtering

Kunderelasjonshåndtering, på engelsk customer relationship management (CRM), er en markedsføringsteori som omhandler styring av kunder og kunderelasjoner i en virksomhet. Et CRM-system er et elektronisk informasjonssystem som støtter slik markedsføring med arbeidsprosesser og programvare.
Atferdsdata fra kundedatabasen kan bidra til mer finmasket og sikker viten om hvordan ulike kundegrupper reagerer på prisendringer og produktforbedringer. Kunderelasjonshåndteringen blir et verktøy for å organisere kundeforholdene, og gjør det mulig å skreddersy nye tilbud til kundene.


== CRM-systemer ==


==== Hensikt ====
CRM brukes for å beholde og utvikle kunderelasjoner.
Et moderne CRM-system gir normalt støtte for prosesser innen markedsføring, salg, og kundeservice. Det skal også bidra til å ta vare på eksisterende kunder og profesjonalisere kundereisen. En del av prinsippene for bruk av CRM stammer fra teorier om relasjonsmarkedsføring fra markedsføringprofessoren Christian Grönroos på slutten av 1980-tallet.
Systemet kan levere analyser av de mest lønnsomme kunder og produkter. Systemet gjør det også enklere om flere personer behandler samme kunde.


==== Bruksområder ====
I bedriftsmarkedet (såkalt «B2B») er CRM-systemer ofte rene arbeidsverktøy for oppsøkende selgere. I forbrukermarkedet er oftere CRM-systemene brukt av kundesentre, og gjerne koblet med lojalitetsprogrammer hvor kundens kjøp og preferanser er lagret.
I småbedrifter kan CRM-systemet begrense seg til en adresseliste med mulighet for å knytte til e-post, dokumenter og avtaler. Større CRM-systemer kan inneholde undersøkelsesverktøy og beregninger av lønnsomheten ved ulike markedsføringstiltak. Organisasjoner kan ha tilpassede medlemskaps-registre, med mer fokus på abonnements-forholdet.


==== Leverandører ====
Gartner utpekte i 2018 Salesforce, Microsoft, og Pegasystems som de tre ledende aktører innen CRM-området.Markedet for CRM-systemer preges av en rekke store aktører, som i stadig større grad tilbyr CRM-systemer levert som en tjeneste (Programvare som tjeneste). Det er fortsatt mulig å anskaffe CRM-systemer til lokal installasjon, men denne form for leveranser blir stadig mindre vanlig.


== Referanser ==
Nouakchott

Nouakchott (arabisk: نواكشوط eller انواكشوط) er hovedstaden og den største byen i Mauritania. Byen ligger ved Atlanterhavet. Nouakchott hadde 958 399 innbyggere ved folketellingen i 2013.Siden 1962 har Nouakchott vært hovedstaden i det uavhengige Mauritania, etter et vedtak fra 1957.Byen har en mellomstor havn, den nest største i landet. Det ligger også en internasjonal flyplass ved byen.


== Utdanning ==
Universitetet i Nouakchott ligger i byen og er det eneste universitetet i Mauritania. Universitetet ble åpnet i 1981 og har i overkant av 8000 studenter. Det er mange barne- og ungdomsskoler i byen, inkludert American International School of Nouakchott og Lycée Français Théodore Monod.


== Vennskapsbyer ==
 Madrid, Spania
 Tucson, USA
 Lanzhou, Kina
 Amman, Jordan


== Referanser ==
Alkalitet

Alkalitet, eller alkalinitet, er vannets evne til å nøytralisere sterk syre ved en bestemt pH-verdi. Alkalinitet er definert som vannets innhold av negative ioner med baseegenskaper.
Foruten hydroksider, karbonater og hydrogenkarbonater, har også negative ioner av silikater, fosfater, borater, arsenater, aluminater og humusstoffer, baseegenskaper.
Kapasiteten til å nøytralisere syre er lik den støkiometriske summen av basene i løsningen. I naturen utgjør alkalitet fra karbonat og bikarbonater mesteparten av total alkalitet. Dette skyldes oppløsning av karbonatholdige bergarter og eksistensen av karbondioksid i atmosfæren. I dystrofe innsjøer humussjøer vil humus kunne være en betydelig bidragsyter. Andre naturlige forbindelser som gir alkalitet inkluderer borat, hydroksid, fosfat, silikat, nitrat og sulfid. Løsninger produsert i et laboratorium kan inneholde et tilnærmet ubegrenset antall baser som bidrar til alkaliteten.
Likevekten mellom bundet og fri CO2 er en stabiliserende faktor for vannets pH-verdi
Alkalitet kan måles ved å titrere en prøve med en sterk syre inntil all bufferkapasitet til ovennevnte ioner er brukt opp.


== Litteratur ==
Klein, David R. (2012). Organic Chemistry. Hoboken, N.J. John Wiley. ISBN 9780471756149. 
Bruice, Paula Yurkanis (2010). Essential Organic Chemistry (2 utg.). Boston. Prentice Hall. ISBN 9780321644169. 
McMurry, John; McMurry, Susan (2012). Organic Chemistry (8 utg.). Belmont, CA. Brooks/Cole. ISBN 0840054556. 
Chang, Raymond (2008). General chemistry : the essential concepts (5 utg.). Boston. McGraw-Hill. ISBN 9780071102261. 
Chang, Raymond; Goldsby, Kenneth A. (2014). General chemistry : the essential concepts (7 utg.). New York. McGraw-Hill. ISBN 9781259060427.
Marki av Queensberry

Marki av Queensburry (engelsk Marquess of Queensberry eller gammel skrivemåte Marquis of Queensbury) er en skotsk adelstittel. Den ble opprettet i 1682 for et medlem av Douglasfamilien. Markiene hadde mellom 1684 og 1810 også tittelen hertug av Queensberry, men denne ble så overtatt av hertugen av Buccleuch.
De subsisdiære titlene som holdes av Lord Queensberry er:

Jarl av Queensberry (opprettet 1633)
Viscount av Drumlanrig (opprettet 1628)
Lord Douglas av Hawick og Tibbers (opprettet 1628)I tillegg er han skotsk baronett av Kelhead, en tittel som ble opprettet 26. februar 1668. 
Markiens eldste sønn og arving har ærestittelen Viscount Drumlanrig; det finnes ikke noen spesiell tittel for arvingens eldste sønn.
Den mest kjente av markiene er John Sholto Douglas, som formulerte Queensberry-reglene som er grunnlaget for den moderne boksesporten. 
Det finnes også en gammel føydaltittel, baron Drumlanrig, som ble opprettet for en av forfedrene til den første jarlen av Queensberry før 1427. Den første jarlen av Queensberry var således niende baron Drumlanrig.
Fordi det er noe uklarhet rundt James Douglas, 3. marki av Queensberry


== Jarler av Queensberry ==
Tittelen ble opprettet 1633.

William Douglas, 1. jarl av Queensberry (d. 1640)
James Douglas, 2. jarl av Queensberry (d. 1671)
William Douglas, 3. jarl av Queensberry (1637–1695) (ble marki av Queensberry i 1682, og hertug av Queensberry i 1684)


== Markier (og hertuger) av Queensberry ==
Titlene ble opprettet henholdsvis 1682 og 1684.

William Douglas, 1. hertug av Queensberry (1637–1695)
James Douglas, 2. hertug av Queensberry (1672–1711) (ble hertug av Dover i 1708)
James Douglas, 3. marki av Queensberry (1697-1714/5)
Charles Douglas, 3. hertug av Queensberry (1698–1778) (Hertugdømmet Dover avskaffet i 1778)
William Douglas, 4. hertug av Queensberry (1725–1810)


== Markier av Queensberry fra 1810 ==
Tittelen hertug av Queensberry ble avskaffet i 1810.

Charles Douglas, 6. marki av Queensberry (1777–1837)
John Douglas, 7. marki av Queensberry (1779–1856)
Archibald William Douglas, 8. marki av Queensberry (1818–1858)
John Sholto Douglas, 9. marki av Queensberry (1844–1900)
Percy Sholto Douglas, 10. marki av Queensberry (1868–1920)
Francis Archibald Kelhead Douglas, 11. marki av Queensberry (1896–1954)
David Harrington Angus Douglas, 12. marki av Queensberry (f. 19. desember 1929)Nåværende arving: Sholto Francis Guy Douglas, Viscount av Drumlanrig (f. 1967)
Hertug av Queensberry

Hertug av Queensberry er en skotsk adelstittel. Den ble opprettet i 1684 sammen med den subsidiære tittelen Marki av Dumfriesshire for William Douglas, 1. marki av Queensberry. Tittelinnehaveren var fra opprettelsen til 1810 markien av Queensberry, og deretter hertugen av Buccleuch.
I 1708 ble den andre hertugen også hertug av Dover med de subsidiære titlene marki av Beverley og baron Ripon. Disse titlene bortfalt da den tredje hertugen døde i 1778. 
Hertugsetet er Drumlanrig slott, som ble bygget av den første hertugen.


== Hertuger ==
William Douglas, 1. hertug av Queensberry (1637–1695)
James Douglas, 2. hertug av Queensberry (1672–1711) (ble hertug av Dover i 1708)
Charles Douglas, 3. hertug av Queensberry (1698–1778) (Hertugdømmet Dover avskaffet i 1778)
William Douglas, 4. hertug av Queensberry (1725–1810)
Henry Scott, 3. hertug av Buccleuch og 5. hertug av Queensberry (1746–1812)For senere hertuger, se hertug av Buccleuch.
Leclerc

Leclerc er en fransk stridsvogn fra Giat. Den er oppkalt etter den franske generalen Philippe de Hauteclocque «Leclerc», som ledet den 2. pansrede frie franske divisjonen under andre verdenskrig. Den kom i produksjon i 1990 og de første ble satt inn i tjeneste i 1992. Den er designet for å erstatte AMX 30. 
Leclerc bruker, i likhet med den amerikanske M1 Abrams og den tyske Leopard 2, en 120 mm glattboret kanon. Leclerc er unik blant vestlige stridsvogner, i at den har et helautomatisk ladesystem som har gjort at man kan fjerne laderen fra mannskapet.


== Historie og utvikling ==
Atelier de Construction d'Issy-les-Moulinaux tok fram prototyper til programmet Engin Principal de Combat (EPC) i 1985. Fem prototyper ble bygget; én til testing av komponenter, tre til testing av kjøreegenskaper og én for å teste våpensystemene.
30. januar 1986 fikk programmet navnet Leclerc. Selve spesifikasjonen av prosjektet ble klar midt i 1986, og fram til sent i 1989 ble det bygget seks komplette prototyper. Den første visningen av vogna var på Eurosatory i 1990.
Den første produksjonsvogna ble ferdigstilt av Giat i desember 1991 og overlevert til den franske hæren 14. januar 1992. Til sammen seks av Giats produksjonsanlegg deltok i produksjonen: Toulouse, Saint-Chamond, Tulle, Bourges, Tarbes og Roanne. Tårnet ble bygget og integrert hos Tarbes, mens chassiset ble bygget hos Roanne og integrert med tårnet der.  Den ferdige vogna ble så testet og levert.

Leclerc er i tjeneste med Frankrike og De forente arabiske emirater.


== Teknisk ==
Vognføreren sitter framme i tårnet på venstre side. Vognkommandøren sitter på venstre side av tårnet og skytteren på høyre side.
Kanonen er en 120 mm med automatlader. Den kan eleveres fra -8° til +15°. En 12,7 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en fjernstyrt 7,62 mm mitraljøse er montert på tårntaket.
Motoren er en UNI-DIESEL 1500 V8X 8-sylindret dieselmotor som yter 1 500 hk.  Den er montert bak i skroget. 1 300 liter diesel bringes med i vogna.  Ekstra eksterne tanker kan monteres bak på skroget for å øke rekkevidden.


== Varianter ==

Leclerc AZUR
Action en Zone Urbaine, tilpasset SIBO
Leclerc EPG
Engin Principal du Génie, pansret ingeniørkjøretøy
Leclerc DNG
Dépanneur Nouvelle Génération, bergevogn
Leclerc MARS
Moyen Adapté de Remorquage Spécifique, slepevogn
Leclerc EAU
Tilpasset bruk i varme strøk.  Har EuroPowerPack med MTU 883 dieselmotor på 1 100 kW, eksternt montert strømaggregat, fjernstyrt våpenstasjon for 7,62 mm mitraljøse, høyere grad av automasjon, mekanisk klimaanlegg.


== Kilder ==
Jane's Armour and artillery 1997-98, ISBN 0-7106-1542-6


== Eksterne lenker ==
(en) Leclerc tanks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Leclerc – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Sic

Sic (latin, «slik», sic erat scriptum, slik ble det skrevet) er en merknad man setter i parentes for å indikere at en uvanlig staving eller skrivemåte for et ord, en frase eller et sitat skal leses eller skrives på nøyaktig den måten det er vist (at det altså ikke er en stavefeil), og derfor ikke skal rettes opp.
Sic kan ha to forskjellige betydninger; enten var stavefeilen gjort fra før av personen man siterer, men at det ville være ukorrekt å rette opp feilen, eller at det bare ser ut til å være en feil, men faktisk er korrekt. For eksempel, hvis man siterer en person som heter Sandra Ballock (altså ikke skuespilleren Sandra Bullock), kan man skrive «En lokal innbygger, Sandra Ballock (sic), sa i et intervju at ...».
Sic kan også brukes sarkastisk, for å henlede leserens oppmerksomhet mot en dumhet eller på annen måte oppsiktsvekkende opplysning.Hovedformålet med å bruke ordet er å unngå hyperkorreksjoner, det vil si feilaktige rettelser, det være seg tenkte korreksjoner eller endringer utført i teksten.
En vanlig misoppfatning er at «sic» står for det engelske «spelled incorrectly» (stavet feil), men det er en misforståelse, selv om «sic» ofte brukes til å peke ut en uvanlig eller ukorrekt stavemåte.


== Bruk i faste uttrykk ==
Ordet sic brukes også i en rekke faste latinske uttrykk:

«Sic transit gloria mundi» («slik svinner verdens herlighet»)
«Sic semper tyrannis» («slik alltid for tyranner»)


== Referanser ==
Sic (andre betydninger)

Sic, eller SIC, kan vise til:

Sic, latin for «slik», ord som brukes i tekst for å unngå hyperkorreksjoner
SiC, kjemisk forkortelse for silisiumkarbid
Et Slipknot-album, se Sic (album)
En forkortelse for Swiss Interbanking Clearing
En forkortelse for Shetland Islands Council
SIC Ferries, en forkortelse for Shetland Islands Council Ferries
Et amerikansk kategoriseringssystem, se Standard Industrial Classification
En portugisisk fjernsynskanal, se Sociedade Independente de Comunicação
Regionskoden for Sicilia
Eva Leivseth

Eva Leivseth (født 24. mars 1942 i Gildeskål) er bystyremedlem for Bodø Høyre.


== Politiske verv ==
Bystyrerepresentant for Bodø Høyre i perioden 2003-2007
Bystyrerepresentant for Bodø Høyre i perioden 1999-2003
Bystyrerepresentant for Bodø Høyre i perioden 1995-1999


== Tillitsverv i politisk parti ==
Leder av Bodø Høyre 2006 – d.d


== Eksterne lenker ==
Bodø Høyre Arkivert 3. juli 2007 hos Wayback Machine.
Bystyret i Bodø
Geir Bjørnvik

Geir Bjørnvik (født 7. mars 1947) er en tidligere leder og bystyrerepresentant for Bodø Høyre på 2000-tallet. Bjørnvik fikk imidlertid fritak for sine politiske verv i Bodø i 2004 grunnet flytting.


== Politiske verv ==
Bystyrerepresentant for Bodø Høyre i 2003 og 2004


== Tillitsverv i politiske partier ==
Leder av Bodø Høyre i 2003


== Eksterne lenker ==
Bodø Høyre Arkivert 3. juli 2007 hos Wayback Machine.
Bystyret i Bodø
Vang Skiløperforening

Vang Skiløperforening er et idrettslag i Hamar kommune. Det driver med langrenn, alpint, skihopping og sykling. Foreningen ble stiftet i 1902, som en etterfølger til Vang Skilag, som ble stiftet på slutten av 1800-tallet. Den ledes i dag av Gudbrand Skraastad. Lierberget blir brukt til trening i alpint og hopp, mens skistadionet på Gåsbu brukes til langrenn.
Vang Skiløperforening har arrangert NM i langrenn på Gåsbu sju ganger – i 1973, 1977, 1986, 1988, 2000, 2002 (del 2) og 2013 (del 1). Gåsbu har dessuten vært reservearena for Holmenkollrennene, og ble brukt i 1990 og 1992, da det var snømangel i Oslo. Skiløperforeningen har også arrangert NM og VM for junior i langrenn og junior-VM i hopp (1989).


== Eksterne lenker ==
Vang Skiløperforening
Vostok 1

Vostok 1 var verdens første bemannede romfartøy. Jurij Gagarin ble det første mennesket som kom i kretsløp rundt jorden, og det første mennesket utenfor Jordens atmosfære.
Oppskytningen av Vostok 1, fant sted den 12. april 1961 klokken 09.07 Moskva-tid.


== Mannskap ==
Jurij Gagarin
(I tilfelle Gagarin ikke kunne være med på romferden, så var German Titov planlagt som stedfortreder for Gagarin.


== Høydepunkter fra ferden ==
Jurij Gagarin ble det første mennesket som kom i kretsløp rundt jorden.
Gagarin kretset en gang rundt jorden, noe som tok 108 minutter.
Selve flygningen ble gjennomført under automatisk kontroll, da man var usikker på menneskets evne til å fungere i vektløs tilstand.
Etter å ha kretset rundt jorden ble Gagarin skutt ut fra romkapselen (i et katapultsete) i 7 km høyde og landet i egen fallskjerm. Romkapselen hadde også en fallskjerm.
Vostok-kapselen er i dag utstilt på RKK Energia Museet i Kaluga.


== Se også ==
Vostok-romskipet
9M14 Malyutka

AT-3 Sagger er NATO-kallenavnet på det sovjetiske panservernmissilet 9M14 Malyutka (russisk: 9М14 «Малютка»). Det er kanskje det mest produserte panservernmissilet i historien. Bare i Sovjetunionen ble det i 60- og 1970-årene produsert ca. 25 000 stykker årlig. Dessuten ble den produsert i minst fem andre land med forskjellige navn. Den ble benyttet av FNL-styrker mot den sør-vietnamske hæren i sluttdelen av Vietnamkrigen. Den ble også benyttet av syriske og egyptiske styrker i Yom Kippurkrigen i 1973, der sovjetiske kilder mener at den sto for 800 ødelagte israelske stridsvogner, noen kilder mener også at tallet kan være så høyt som 1 063, men det inkluderer stridsvogner som ble reparert innen 24 timer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 9K11 Malyutka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) AT-3 Sagger – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Lier Janitsjar

Lier Janitsjar er et amatørkorps i Lier som ble stiftet i 23. oktober 1931 under navnet Lier Hornmusikkforening. Dagens korps er et resultat av en sammenslåing med Lierstranden Musikkorps (stiftet 22. februar 1932).


== Aktivitet ==
Lier Janitsjar er en kulturell drivkraft i Lier kommune. Korpset har ca. 30 medlemmer hvorav ca. 23 er aktivt spillende. Korpset er kjent for å bygge broer mellom ulike kulturelle retninger i kommunen, og har gjennomført utallige konserter på slik basis. Kor og korps, fotoklubb og korps, rockeband og korps, kulturskole og korps, teatergruppe og korps og tilsvarende.
På oppdrag fra Lier kommune laget korpset i samarbeid med Lierskovens dramathiiske selskab en jubileumsmarkering av 100-årsdagen for unionsoppløsningen. Forestillingen ble satt opp både i Lier og Falköping.
Korpsets dirigent er pr. 2017 Alte Sønstebø.
Korpset har eget opplæringsprogram.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted