jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Manometer

Et manometer, trykkmåler eller trykksensor er et måleinstrument for trykk, vanligvis av gasser eller væsker. Andre betegnelser er trykktransduser, trykktransmitter, trykkavsender, trykkindikator og piezometer. Trykket er et uttrykk for den kraften som kreves for å stoppe en væske fra ekspanderende, og oppgis vanligvis i form av kraft per arealenhet.
Et manometer er standardutstyr for dykkere og på bærbart trykkluftapparat for å lese av trykket på trykkbeholdere. Alle brannslokningsapparater som drives av lagret gasstrykk skal være tilsvarende utstyrt, men da ofte med forenklet skala, der rødt betyr at der må fylles mer trykk, mens grønt forteller at gasstrykket er tilfredsstillende.
Trykksensorer kan også brukes til indirekte måle andre variabler som væske/gass -flow, -hastighet, -høyde, og vannstand.
Manometere kan være forskjellig utført både m.h.t funksjon og montasje. I dykkerutstyr har de vanligvis standardtilkobling med en BSP-gjenge.
En kategori trykksensorer er utformet for å måle raske trykkendringer. Eksempel på bruksområder for denne typen sensor er måling av forbrenningspress i en motorsylinder eller i en gassturbin. Disse sensorene er vanligvis produsert av piezoelektriske materialer som kvarts.
Noen trykksensorer, kjent som trykkbrytere, fungerer for å fullføre eller bryte en elektrisk krets. Slike finnes i en del trafikkovervåkingskameraer.
Noen eksempler på manometere er bourdonmanometer, pressostat og fjærmanometer. Pressostat og fjærmanometer er vanlig innenfor automatiserte systemer, og er en type indikator.


== Bruksområder ==
Disipliner innen fluidteknikk
Hydraulikk
Pneumatikk
Dykkerutstyr
Bildekk
Automatisering
Maria Bueno

Maria Ester Andion Bueno (født 11. oktober 1939 i São Paulo i Brasil, død 8. juni 2018) var en brasiliansk tennisspiller.
Bueno vant sin første Grand Slam-tittel i 1958 da hun sammen med Althea Gibson vant double-turneringen for damer i Wimbledon. Året etter, i 1959, vant hun sin første Grand Slam-tittel i single, da hun beseiret Darlene Hard 6–4, 6–3 i Wimbledon-finalen. Samme året vant hun også US Open og ble dermed den første ikke-amerikanske kvinnelige spilleren til å vinne både US Open og Wimbledon i ett og samme år.Bueno vant singleturneringen i Wimbledon tre ganger og US Open fire. Hun nådde finalen i både French Open og Australian Open, men tapte begge gangene til australske Margaret Smith Court.
Boeno vant tolv Grand Slam-turneringer i double sammen med seks ulike partnere og i 1960 ble hun den første kvinnen som klarte å vinne alle fire Grand Slam-titlene i løpet av ett kalenderår. Hun spilte i totalt 35 Grand Slam-finaler, 12 single og 23 double, hvorav hun vant 19, 7 single og 12 i double.
Hun vant singleturneringen for damer i De panamerikanske leker i 1963 i São Paulo i Brasil.
Bueno ble i 1978 opptatt i International Tennis Hall of Fame.


== Grand Slam-titler ==
 Wimbledon:
Double damer – 1958 (sammen med Althea Gibson)
Single damer – 1959 (hun beseiret Darlene Hard med 6-4, 6-3 i finalen)
Single damer – 1960 (hun beseiret Sandra Reynolds Price med 8-6, 6-0 i finalen)
Double damer – 1960 (sammen med Darlene Hard)
Double damer – 1963 (sammen med Darlene Hard)
Single damer – 1964 (hun beseiret Margaret Smith Court med 6-4, 7-9, 6-3 i finalen)
Double damer – 1965 (sammen med Billie Jean King)
Double damer – 1966 (sammen med Nancy Richey Gunter) Amerikanske mesterskapet:
Single damer – 1959 (hun beseiret Christine Truman Janes med 6-1, 6-4 i finalen)
Double damer – 1960 (sammen med Darlene Hard)
Double damer – 1962 (sammen med Darlene Hard)
Single damer – 1963 (hun beseiret Margaret Smith Court med 7-5, 6-4 i finalen)
Single damer – 1964 (hun beseiret Carole Caldwell Graebner med 6-1, 6-0 i finalen)
Single damer – 1966 (hun beseiret Nancy Richey Gunter med 6-3, 6-1 i finalen)
Double damer – 1966 (sammen med Nancy Richey Gunter)
Double damer – 1968 (sammen med Margaret Smith Court) Franske mesterskapet:
Double damer – 1960 (sammen med Darlene Hard)
Mixed double – 1960 (sammen med Bob Howe) Australske mesterskapet:
Double damer – 1960 (sammen med Christine Truman Janes)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Maria Esther Bueno – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Maria Bueno – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Maria Bueno – WTA Tennis 
(en) Maria Bueno – ITF Tennis 
(en) Maria Bueno – FedCup 
(en) Maria Bueno – International Tennis Hall of Fame
Allan Clarke (fotballspiller)

Allan John Clarke (født 31. juli 1946 i Short Heath, Willenhall, Staffordshire) er en engelsk tidligere fotballspiller og en av engelsk fotballs beste målscorere på 1970-tallet. Han er mest kjent for sin tid hos Leeds.
Clarke startet sin karriere i Walsall og debuterte i en alder av 16 år, før han dro til Fulham. I 1968 kjøpte Leicester City Clarke for 150 000 pund. Han spilte en sesong i Leicester og fikk med seg FA-cup finalen i 1969 der Leicester tapte for Manchester City. Noen uker senere ble han kjøpt opp av Leeds United. Manager Don Revie betalte 165 000 pund til Leicester, og fikk en av de farligste målscorerne i engelsk fotball.
Clarke fant seg raskt til rette i Leeds og scoret 26 mål i sin første sesong da klubben jaktet på FA-cupseier, seriegull og Europacupseier. De vant ingen av troféene. Senere skulle han hjelpe Leeds til seier i Messebycupen og i FA-cupen og til et ligamesterskap. Han avsluttet sin aktive karriere med to sesonger som spillende manager for Barnsley.
Etter to år hos Barnsley var han tilbake i Leeds, denne gang som manager for klubben. Der var han i  to år før han igjen gikk til Barnsley etter en kort periode som Scunthorpe-manager. Etter hans siste jobb som manager for Lincoln City i 1990, har han ikke hatt noen jobber innen fotball.


== Meritter ==
Leeds

Charity Shield-vinner: 1969
Messebycupen vinner: 1971
FA-Cupvinner: 1972
Ligamester: 1974
Europacupen: finalist 1975


== Eksterne lenker ==
(en) Allan Clarke – FIFA 
(en) Allan Clarke – UEFA 
(en) Allan Clarke – Transfermarkt 
(en) Allan Clarke – national-football-teams.com 
(en) Allan Clarke – WorldFootball.net 
(en) Allan Clarke – FootballDatabase.eu 
(en) Allan Clarke – EU-Football.info
Alfons Bērziņš

Alfons Bērziņš (født 9. november 1916 i Riga, død 16. desember 1987 samme sted) var en latvisk skøyteløper. 
Bērziņš er Latvias største skøyteløper gjennom tidene. Han ble europamester i 1939 da EM ble arrangert på hans hjemmebane i Riga. Han fikk sølv i VM samme år. Han vant også det uoffisielle VM på Bislett krigsvinteren 1940.
Etter den sovjetiske okkupasjonen av Latvia i 1940 engasjerte Bērziņš seg i den latviske selvstendighetsfronten, og han måtte betale for dette med 12 års Gulag-tilværelse i Sibir.


== Personlige rekorder ==
500 m – 42,9
1 500 m – 2.16,4
5 000 m – 8.32,8
10 000 m – 17.47,2


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alfons Bērziņš – Olympics.com 
(en) Alfons Bērziņš – Olympic.org 
(en) Alfons Bērziņš – Olympedia 
(en) Alfons Bērziņš – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(lv) Alfons Bērziņš – Latvias olympiske komité 
(en) Alfons Bērziņš – Speedskatingbase.eu 
(en) Alfons Bērziņš – SpeedSkatingNews.info 
(en) Alfons Bērziņš – SpeedSkatingStats.com 
(en) Alfons Berzins Av Marnix Koolhaas, NED –  med takk til Rita Apine - Latvijas Sporta Muzejs. Gjengitt på Yahoo! Groups – Speed skating åpne epostliste.
Rett i lomma

Rett i lomma er en farse skrevet av Michael Cooney. Stykket ble spilt på Chateau Neuf i 1995/1996 og er senere sendt på NRK flere ganger.


== Handling ==
Stykket handler om Erik Bruun (Nils Vogt) som melker trygdesystemet ved å dikte opp en masse leieboere med den ene trygdeberettigede skavanken verre enn den andre, dette begynner han med etter at han selv får sparken i e-verket to år tidligere. Hans kone Linda (Kjersti Døvigen) vet ingenting om dette, men så en dag når trygdeinspektør Fylking (Ole Jørgen Nilsen) brått banker på døra for å sjekke forholdene,starter en enorm og stadig mer komplisert og innviklet prosess for Bruun i håp om å unngå å bli avslørt.


== I rollene ==
Erik Bruun – Nils Vogt
Norman Bassfjord – Sven Nordin
Linda Bruun – Kjersti Døvigen
Fylking, trygdeinspektør – Ole-Jørgen Nilsen
Georg Bruun, Eriks onkel – Kalle Øby
Hr. Fjeldstad, begravelsesagent – Kim Fangen
Sally Fagerland, psykolog – Sigrid Huun
Doktor Bjartvold, Psykiater – Lars Sørbø
Frk. Kaupang, trygdesjef – Elsa Lystad
Brita-Lill Theisen, Normans forlovede – Celine Saastad Neegaard
Skaftetryne

Skaftetryne er en kriminell skikkelse som opptrer i tegneseriene om Mikke Mus. Han har en lang snute med pistrete skjegg under og går gjerne med hatt. Skaftetryne er blant Mikkes verste fiender. Som regel skildres han som Svarte Petters høyre hånd, men han har også opptrådt alene eller sammen med andre banditter. Han har en betydelig likhet med Svarte-Petters andre medløper «Minken», men lengre og mer skjeggete tryne.


== Eksterne lenker ==
Skaftetryne i Inducks
The Teddybears

The Teddybears var et norsk rock'n'roll-band etablert i 1980. Bandet ble oppløst i 2016.


== Medlemmer ==
Jan Holberg – gitar, sang
Øystein Mora – bass, sang
Martin Kopperud – trommer, sang


=== Tidligere medlemmer ===
Roar Magnussen – hammondorgel, elpiano (1980–81)
Arild Renè Andresen – gitar, sang (1980–81)
Rickard Sandor – Akustisk gitar, vokal (1995-??)


== Diskografi ==


=== Album ===
The Teddybears (1983)
Snackbaren på hjørnet (1984)
To feite striper brylkrem (1987)
Norge rundt (1996)
Evig Rock'n'Roller/trippel-CD (2005)
Trollmann med bil (2013)


=== Singler ===
Sommeren 55 (1982)
Bon giorno Italia/Jeg Må Nå Et Fly (2003)
Du er blitt så lik far din (2007)


== Eksterne lenker ==
The Teddybears på MySpace
Emil Jellinek

Emil Jellinek (født 6. april 1853 i Leipzig, død 1. januar 1918 i Genève i Sveits) var en rik europeisk gründer som satt i styret til Daimler-Motoren-Gesellschaft (DMG) i årene 1900–09. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emil Jellinek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Emil Jellinek – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Damaged

Damaged er det amerikanske hardcorebandet Black Flags debutalbum. Det blei utgitt i 1981.


== Sporliste ==
«Rise Above»
«Spray Paint»
«Six Pack»
«What I See»
«Thirsty and Miserable»
«Police Story»
«Gimmie Gimmie Gimmie»
«Depression»
«Room 13»
«Damaged II»
«No More»
«Padded Cell»
«Life of Pain»
«Damaged I»


== Eksterne lenker ==
(en) Damaged på Discogs 
(en) Damaged på MusicBrainz 
(en) Damaged på Spotify 
(en) Damaged på AllMusic
Quarter Moon in a Ten Cent Town

Quarter Moon in a Ten Cent Town er et album med Emmylou Harris som kom i 1978.  


== Sporliste ==
«Easy from Now On» (Susanna Clark/Carlene Carter Routh) – 3:07
«Two More Bottles of Wine» (Delbert McClinton) – 3:08
«To Daddy» (Dolly Parton) – 2:45
«My Songbird» (Jesse Winchester) – 3:07
«Leaving Louisiana in the Broad Daylight» (Rodney Crowell/Donivan Cowart) – 4:21
«Defying Gravity» (Jesse Winchester) – 4:16
«I Ain't Living Long Like This» (Rodney Crowell) – 4:08
«One Paper Kid» med Willie Nelson (Walter Martin Cowart) – 2:58
«Green Rolling Hills» (Utah Phillips) – 3:38
«Burn That Candle» (Winfield Scott) – 4:27


== Eksterne lenker ==
(en) Quarter Moon in a Ten Cent Town på Discogs 
(en) Quarter Moon in a Ten Cent Town på MusicBrainz 
(en) Quarter Moon in a Ten Cent Town på AllMusic
Anders Grönhagen

Anders Grönhagen (født 22. mai 1953 i Gudmundrå i Sverige) er en svensk fotballtrener som nå står uten klubb. Han har kallenavnet «Grönis». Anders Grønhagen ble i mars 09 operert for forstadium til kreft i blærehalskjertelen.
Grönhagen var en habil spiss i GIF Sundsvall og Djurgården. Han spilte 18 landslagskamper for det svenske landslaget. I 1979 prøvespilte han for Universidad de autonom Guadalajara i Mexico, men han takket nei til en kontrakt som ville gitt 1 mil. dollar i året.


== Trenerkarriere ==
 Fredrikstad FK (2007 - 28/8/2009 )
 Djurgårdens IF (2006, runde 21-26)
 Brommapojkarna (2004)
 IF Elfsborg
 GIF Sundsvall
 Djurgårdens IF (1994-1996)
 IFK Sundsvall (1991)
 GIF Sundsvall (1986-1990)


== Spillerkarriere ==
 GIF Sundsvall (1984-85)
 Djurgårdens IF (1976-83)
 GIF Sundsvall (1973-75)


== Meritter ==
18 A-landskamper for Sverige
Sølvmedalje med FFK i 2008-sesongen


== Andre oppdrag ==
Fotballkommentator i TV-kanalen Eurosport
Sportssjef i Djurgårdens IF (1997)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anders Grönhagen – UEFA 
(en) Anders Grönhagen – Transfermarkt 
(en) Anders Grönhagen – national-football-teams.com 
(en) Anders Grönhagen – WorldFootball.net
Countertenor

Denne artikkelen omhandler stemmeleiet kontratenor, for stemmeføring i middelaldermusikk, se contratenor.Countertenor (eller kontratenor, fra italiensk controtenore) er en mannlig sanger som ved hjelp av en brystresonnansforsterket falsett-teknikk (hodestemme) synger i samme stemmeleie som kvinnelige alt- eller mezzosopran-sangere. Vanligvis ligger registeret til en kontratenor fra rundt G3 til D5/E5.Kontratenorsangere synger vanligvis i baryton eller tenor-leiet med vanlig brystteknikk.


== Litteratur ==
N. Henrich: Mirroring the voice from Garcia to the present day: Some insights into singing voice registers. Logopedics Phoniatrics Vocology. 31: 3-14, 2006 (onlineversjon; pdf; 598 kB)
Men Getting High, Falsettists, Countertenors, Pop, Rock, and Opera, fireandair.wordpress.com


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sangen Music for a while av Henry Purcell i ulike versjoner (YouTube)
falsettsanger (Alfred Deller)
høy tenor med falsettutvidelse (Russell Oberlin)
altstemme (Helen Watts)
Nils Marstein

Nils Marstein (født 4. februar 1950) er en norsk arkitekt. Han var riksantikvar i perioden 1995 til 2009.
Nils Marstein ble utdannet ved NTH i 1974. Var vitenskapelig assistent her 1974–1976 og universitetsstipendiat samme sted 1976–1978, og ansatt hos Norsk kulturråd som konsulent 1978–1979. Dette året ble han ansatt hos Riksantikvaren som antikvar, deretter som førsteantikvar, og så som avdelingsdirektør for Teknisk avdeling, fra 1. januar 1991. Den 13. september 1995 ble han konstituert som Riksantikvar, og avløste da Øivind Lunde for den gjenværende del av Lundes seks års åremålsperiode, til 1997. Da ble Marstein utnevnt til Riksantikvar for en seks års periode, fram til 2003, og dette året ble han beskikket som Riksantikvar for en ny seks års periode, til 2009. Hans etterfølger fra oktober s.å. var jurist Jørn Holme.
Marstein er den andre arkitekten som har innehatt stillingen som Riksantikvar. Den første, og den første Riksantikvar, var Herman Major Schirmer (1912–1913). 
I 2011 utnevnte kongen ham til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for hans «innsats for norsk kulturvern.»


== Heder ==
ICCROM-prisen 2009 «for sin innsats innen bevaringsarbeid, særlig for den unike norske trearkitekturen».
Urnesmedaljen


== Referanser ==


== Kilder ==
Olav Ødegården: Arkitekt blir riksantikvar, «Arkitektnytt» 1995 s. 247


== Eksterne lenker ==
Laudatio for Nils Marstein on being given the ICCROM Award XXVI General Assembly Rome, Italy 25-27 November 2009
Doreen Kimura

Doreen Kimura (født 15. februar 1933 i Winnipeg i Manitoba, død 27. februar 2013 i Vancouver) var psykologiprofessor ved Simon Fraser-Universitetet.


== Biografi ==
Doreen Kimura vokste opp i Neudorf, et lite sted i Qu’Appelle Valley i sørlige Saskatchewan. Ettersom det ikke var mulighet for å studere naturfag der, var hun mest interessert i skriving, språk og algebra. Men hun fullførte ikke high school. I stedet begynte hun 17 år gammel som lærer i fådelt skole, først i Saskatchewan, siden i Manitoba. Mens hun var i Manitoba, kom hun over en annonse for et stipend til McGill University i Montreal. Hun søkte for moro skyld og fikk stipendet.
Donald O. Hebb ble hennes lærer på introduksjonskurset i psykologi og gjordet Kimura interessert i faget. Hebb var den berømte nevrologen som identifiserte hjernestrukturer som han kalte cellesamlinger, nå kjent som Hebbs synapser. Etter at Kimura tok sin doktorgrad i 1961 i fysiologisk psykologi, studiet av hvordan hjernens biologi påvirker oppførsel og erfaring, var hun i to år i en postdoktoral stilling ved Montreal Neurological Institute før hun arbeidet ved University of California, Los Angeles Medical Center og Zürich Kantonsspital i Sveits. Hun ble professor i psykologi ved University of Western Ontario i 1967 og arbeidet der i 30 år. I 1998 flyttet hun til Vancouver til en stilling ved avdeling for psykologi ved Simon Fraser University.


== Interesser ==
I 1960 presenterte hun dikotisk lytting som en test for å måle lateralitet i hjernen. Hun var interessert i forholdet mellom kjønn og kognisjon og har skrevet en bok om det som er oversatt til svensk (Kön och kognition 2001). Kimura var en av grunnleggerne av Society for Academic Freedom and Scholarship (SAFS). Hun støttet også synspunktet om at ulikheter i kognitive egenskaper mellom menn og kvinner er biologisk betinget. Men hun liker ikke vekten som nå legges på forskningssamarbeid og mente det drepte den kreative friheten til den enkelte.Kimura døde den 27. februar 2013 i Vancouver i en alder av 80 år.


== Bibliografi ==
Neuromotor mechanisms in human communication. ISBN 0-19-505492-X
Sex and Cognition. ISBN 0-262-61164-3


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Doreen Kimuras hjemmeside hos Simon Fraser University Arkivert 28. august 2011 hos Wayback Machine.
Biografi (engelsk)
Inkunabel

Inkunabel eller vuggetrykk er en bok, et ark eller et bilde som er trykt, ikke håndskrevet eller tegnet, før 1501 i Europa. Inkunabler er svært sjeldne, og dermed også meget verdifulle både som historiske dokumenter og i pengeverdi. 
Tidsinndelingen før og etter 1500-tallet stammer fra 1638 og markerer bare et praktisk skille og ingen historisk forandring i trykketeknikk eller typografi.


== Historikk ==

Betegnelsen «inkunabel» kommer fra latinsk incunabula, tøystykket spedbarn ble svøpt i, og refererer til noe som er i sin spede barndom. Første gang det ble brukt i denne betydningen var i 1639, i Bernhard von Mallinckrodts bok De ortu et progressu artis typographicae. Forfatteren nevner typographicae incunabula, og setter en grense ved slutten av året 1500. Denne grensen har blitt beholdt, selv om den er helt tilfeldig og ikke sammenfaller med noen fornyelse innen boktrykkerkunsten. Mens von Mallinckrodt bruker ordet om trykkeprosessen, ble det fra slutten av det 17. århundre brukt om selve bøkene, hvilket er den vanlige bruken i moderne tid. 
Det finnes to typer inkunabler: De som er trykket fra blokker hvor en hel side er skåret inn, ofte kalt de xylografiske inkunabler (blokkbøker), og de som er laget med løse typer på en presse av den typen Gutenberg fant opp; disse kalles typografiske inkunabler. Mange forskere forbeholder begrepet inkunabel for sistnevnte type. 


=== Typografiske inkunabler ===
Antall bøker trykket med boktrykkteknikk frem til 31. desember 1500 er etter sin natur vanskelig å fastslå. Det er anslått at om lag 8 mllioner bøker kan ha blitt trykket i dette tidsrommet. I dag er det bevart mellom 28 000 og 30 000 utgaver i et antall av om lag 500 000 eksemplarer.


==== Eksempler ====

Blant de mest kjente inkunabler finner man:

Gutenbergbibelen fra 1455
Peregrinatio in terram sanctam fra 1485
Hortus sanitatis fra 1491
Nürnbergkrøniken fra 1493


== Se også ==
Blokkbok, bok fra 1400- og 1500-tallet satt sammen av enkeltbladstrykk utført ved hjelp av blokktrykk.


== Referanser ==
Henrik Pedersen

Henrik Pedersen (født 10. juni 1975 i Kjellerup i Danmark) er en dansk fotballspiller som spiller for Silkeborg IF primært som spiss. Han har tidligere spillet for Bolton Wanderers (2001-2007) og Hull City (2007-2008).
Han gjorde sin profesjonelle debut for Silkeborg IF i 1995, og i 2000 fikk han sin debut på Danmarks landslag. Han var med og vant cupen i Danmark med Silkeborg i 2001.
Den 3. juli 2001 signerte Sam Allardyce ham for Bolton. Han slet med spilletid i Premier League og i 2002 gikk han tilbake på lån til Silkeborg for hjelpe dem å unngå nedrykk. Etter han kom tilbake fra lån har han fått plass på laget til Bolton og i 2005/06-sesongen viste han sin anvennelighet ved og spille en del på venstrebacken.
Han har tre landskamper for Danmark.


== Meritter ==
Cupen i Danmark: 2001


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Henrik Pedersen – UEFA 
(en) Henrik Pedersen – Transfermarkt 
(en) Henrik Pedersen – national-football-teams.com 
(en) Henrik Pedersen – WorldFootball.net 
(en) Henrik Pedersen – Soccerbase.com 
(en) Henrik Pedersen – FootballDatabase.eu 
(da) Henrik Pedersen – Dansk Boldspil-Union 
(en) Henrik Pedersen – FBref
Junkers Jumo 210

Junkers Jumo 210 var en flymotor produsert av tyske Junkers Motoren like før utbruddet av andre verdenskrig. Motoren var den første omvendte V12-typen som ble produsert av selskapet og verdens første motor med direkte bensininnsprøytning. Utviklingen av motoren ble påbegynt i 1931, og den første prøvekjøringen ble utført 22. oktober 1932. Den ble testet i et Junkers W 33 5. juli 1934, og de første motorene kom i serieproduksjon samme år. Motoren hadde en effekt på mellom 610 og 730 hestekrefter, avhengig av variant, og kan på mange måter sees på som en motpart til britiske Rolls-Royce Kestrel. 
Jumo 210 regnes som Tysklands første moderne motordesign og drev, i forskjellige varianter, noen av de mest kjente flyene fra andre verdenskrig. Selv om motoren opprinnelig var tiltenkt bruk i nesten samtlige tyske førkrigs militærfly, førte den raske utviklingen innen flyteknologi mot slutten av 1930-tallet til at motoren raskt havnet i den nedre enden av kraftskalaen. Før krigens utbrudd gikk de fleste flyprodusenter over til den langt større Daimler-Benz DB 600-motoren. Produksjonen av Jumo 210 varte derfor kun i en kortere periode, før Junkers svarte på konkurransen ved å produsere en egen, større motor, Junkers Jumo 211.


== Fly drevet av Jumo 210 ==
Arado Ar 80
Arado Ar 68E
Focke-Wulf Fw 159
Focke-Wulf Fw 187
Heinkel He 112
Junkers W 33
Junkers Ju 87
Messerschmitt Bf 109
Messerschmitt Bf 110


== Spesifikasjoner (Jumo 210) ==
Data fra Tsjgulev (1939).


=== Generelle egenskaper ===
Type: Væskeavkjølt, 12-sylindret omvendt V-motor med kompressor
Sylinderdiameter: 124 mm
Slaglengde: 136 mm
Slagvolum: 19,7 l
Lengde: 1 478 mm
Bredde: 686 mm
Høyde: 960 mm
Tørrvekt: 442 kg


=== Komponenter ===
Ventiler: Overliggende kamaksel
Kompressor: To-trinns sentrifugalkompressor med automatisk trykkregulering
Drivstoffsystem: Forgasser
Drivstofftype: Bensin med oktantall 87
Kjølesystem: Væskeavkjølt, etylenglykol
Reduksjonsgir: Sylindrisk tannhjul, 1,75:1 eller 1,59:1


=== Ytelse ===
Effekt: 508 kW (691 hk) ved 2 700 o/min for takeoff
515 kW (700 hk) ved 2 700 o/min ved 1 500 m (4 920 ft), første kompressortrinn
501 kW (681 hk) ved 2 700 o/min ved 3 700 m (12 140 ft), andre kompressortrinn
Spesifikk effekt: 26,14 kW/l
Kompresjonsforhold: 6,5:1
Spesifikt drivstofforbruk: 322–335 g/(kW·h)
Effekt/vekt-forhold: 1,17 kW/kg (1,58 hk/kg)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Junkers Jumo 210 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Beskrivelse av Junkers Jumo 210 (engelsk)
Destroyer (album)

Destroyer er det fjerde studioalbumet til det amerikanske hard rock-bandet Kiss. 
Albumet kom ut i 1976 og ble produsert av Bob Ezrin. Fra albumet ble singlene «Shout It Out Loud», «Flaming Youth» og «Detroit Rock City» utgitt. Sistnevnte hadde «Beth» som B-side. «Beth» fikk mest oppmerksomhet, og singelen ble utgitt på nytt med Beth på  A-siden istedenfor, noe som førte til at singelen gikk høyest på singellisten i USA av alle Kiss-singler gjennom historien. Den endte på en 7.-plass og solgte til Gullplate, noe som kun «I Was Made for Lovin' You» har klart i tillegg.


== Sporliste ==
«Detroit Rock City»
«King of the Night Time World»
«God of Thunder»
«Great Expectations»
«Flaming Youth»
«Sweet Pain»
«Shout It Out Loud»
«Beth»
«Do You Love Me»


== Medlemmer ==
Gene Simmons, bass og vokal
Paul Stanley, gitar og vokal
Ace Frehley, gitar
Peter Criss, trommer og vokal
Dick Wagner, lead-gitar på "Flaming Youth" og "Sweet Pain".Akustisk gitar på " Beth" og "Great Expectations".


== Kilder ==

(en) Destroyer (album) på Discogs


== Eksterne lenker ==
(en) Destroyer på Discogs 
(en) Destroyer på MusicBrainz 
(en) Destroyer på Spotify 
(en) Destroyer på AllMusic