jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jiří Trnka

Jiří Trnka (født 24. februar 1912, død 30. desember 1969) var en tsjekkisk billedkunstner, illustratør, animatør, dukkemaker og filmskaper. 
Jiří Trnka lagde flere populære, kunstneriske tegne- og dukkefilmer, for eksempel Keiserens nattergal (1948) etter H. C. Andersens eventyr Nattergalen, Shakespeares En midtsommernattsdrøm (1959) og kortfilmene Præriens sang (1949) og den satiriske Hånden (1965). Han illustrerte også en rekke eventyrbøker for barn, blant annet Jan Karafiáts Billefolket. 
Jiří Trnkas tegninger er preget av sikker strek, varm og folkelig stil samt karakteristiske figurer med runde ansikter. 


== Filmografi (utvalg) ==
1947: Spalicek
1949: Præriens sang
1949: Keiserens nattergal
1962: Den kybernetiske bestemor
1965: Hånden


== Priser (utvalg) ==
1968 – H.C. Andersen-prisen for illustrasjon


== Bildegalleri ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jiří Trnka på Internet Movie Database 
(sv) Jiří Trnka i Svensk Filmdatabas 
(da) Jiří Trnka på Filmdatabasen 
(en) Jiří Trnka på AllMovie 
(en) Jiří Trnka hos The Movie Database 
Engelskpråklig artikkel om Jiří Trnka
Norges kronregalier

Norges kronregalier, også kalt riksregalier, er en norsk statseid kunstsamling  med kronregalier som utgjør kongemaktens verdighetstegn. 


== Beskrivelse ==
Samlingen består av ni regalier. De omfatter tre kroner, kongekrone, dronningkrone og arvefyrstekrone (kronprinskrone). Videre inngår et salvingshorn, et rikssverd, kongens septer, dronningens septer, kongens rikseple og dronningens rikseple. Dessuten oppbevares noen andre skatter sammen med dem, blant annet et riksbanner og en marskalkstav. Kongens og dronningens regalier er laget i Sverige, og det er også salvingshornet. Rikssverdet tilhørte Carl Johan, og arvefyrstekronen er laget i Norge. Kongekronen ble brukt under Carl Johans kroning 1818, Karl IVs i 1860 og Oscar IIs i 1873. De siste som bar regaliene var Haakon VII og dronning Maud. Arvefyrstekronen har faktisk aldri vært brukt. Noen av regaliene har imidlertid vært tatt frem og utstilt i forbindelse med dødsfall i kongefamilien og ved signingene av Olav V og Harald V. Regaliene er utstilt i Riksregalieutstillingen i Erkebispegården i Trondheim.


== Historikk ==


== Oppbevaring ==
Karl Johan ønsket at kronregaliene skulle oppbevares i Nidarosdomen. Her ble de oppbevart i det som i dag kalles Kvinnenes Minnekapell fram til 1825. Kirken var imidlertid fuktig og i dårlig forfatning, og regaliene ble da flyttet til det såkalte regalierommet i Erkebispegården, like ved domkirken. Etter noen få år ble de imidlertid flyttet til Munks tårn på Akershus festning i Oslo hvor de ble oppbevart øverst i «Regalierommet», før de ble overført til Finansdepartementet og flyttet til hvelvet i Norges Banks hovedkontor (fra 1897 avdelingskontor) i Trondheim. I dag huser denne bygningen Vitensenteret i Trondheim. Her lå regaliene i nesten 150 år uten å bli vist fram for offentligheten unntatt ved offentlige seremonier. Såvidt man vet, lå regaliene der også under andre verdenskrig, tilsynelatende uten at den tyske okkupasjonsmakten var klar over dette. 
I 1988 ble regaliene flyttet til Nidarosdomen, der de under betydelige sikkerhetstiltak har vært utstilt for turister og besøkende i nordvestre tårnfot. Omplasseringen til Nidarosdomen markerte domkirkens stilling som Norges kroningskirke.
Imidlertid var konserveringsvilkårene ikke ideelle, og regaliene ble til slutt flyttet til en permanent Riksregalieutstilling i Erkebispegården som ble åpnet ved 100-års-markeringen for kroningen av kong Haakon og dronning Maud i juni 2006. Her er også riksbanneret utstilt, etter at dette ble gjenfunnet på Akershus festning etter å ha vært forsvunnet i mange år.
I 2003 ble ansvaret for riksregaliene overført til Kultur- og kirkedepartementet. Det utøvende ansvaret for regaliene ivaretas av Nidaros domkirkes restaureringsarbeider.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Suul/Søreide (red.) Kroninger og regalier (Nidaros domkirkes restaureringsarbeiders Forlag, 1988)


== Eksterne lenker ==
(en) Crowns of Norway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Riksregaliene.no 
Kongehuset.no om riksregaliene
Trondheim.no om de norske riksregaliene
Nidarosdomens side om riksregaliene
Andy Ward

Andrew John «Andy» Ward (født 28. september 1952 i Epsom, England) var trommeslager for progrock–gruppen Camel. Han var medlem i gruppen fra 1971–1982. Ward ble betegnet som teknisk god og hadde en stilart som var tungt jazz–inspirert. Dette, sammen med Andrew Latimers egenartede gitar og Peter Bardens lyriske keyboards, gjorde at bandet ble populært.
Han fikk med seg åtte album med Camel før han angivelig sommeren 1981 fikk et problem med alkohol– og narkotikamisbruk samt at han forsøkte å begå selvmord, noe som ble forsøkt dekket over ved at man fra bandet sin side annonserte at han hadde fått en håndskade. Ward ble tvunget til å forlate bandet og Camel ble i en kort periode oppløst på grunn av dette. Ward ble deretter medlem av Marillion for en kort periode og han bidrar i musikkvideoen til låten «Garden Party», dette til tross for at han ikke bidro med noe innspilling med gruppen. Han er forøvrig ført opp på «special thanks»–listen til deres album «Fugazi» (1984).
Ward er forøvrig blitt en kjent musiker fra Canterburys progressive musikkscene, hvor han blant annet spilte trommer i Richard Sinclairs band på 1990-tallet og bidrar på Sinclairs album «Caravan of Dreams», «R.S.V.P» og «An Evening of Magic». Ward og Sinclair bidro også på Todd Dillinghams album, «The Wilde Canterbury Dream». Ward har også vært medlem av The Brew, Skaboosh, FF, Yukio Yung, John's Children og Bevis Frond. Til tross for hans musikalske talent, tvang avhengigheten han til å avslutte samarbeidet med disse gruppene.
Ward har i dag delvis trukket seg tilbake, men han bidrar med innspilling med gruppene Bevis Frond, The Brew og flere andre lokale band.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Andy Ward – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Andy Ward på Internet Movie Database 
(en) Andy Ward på Discogs 
(en) Andy Ward på MusicBrainz 
(en) Andy Ward på Songkick 
(en) Andy Wards personlige hjemmeside
Christer Torjussen

Christer Torjussen (født 17. februar 1970) er norsk tekstforfatter og stand up-komiker. 
Han er utdannet tekstforfatter ved Westerdals. Torjussen mottok Komiprisen 2007 i klassen beste stand-up artist, Stå opp-prisen i 2004, ble Årets skjemtegauk 2005 og Stå opp-mester under Standupfestivalen 2012. 
Siden debuten i 1999 har Torjussen opptrådt jevnlig på Latter i Oslo og på andre humorscener i Norge. Han er også lærer/veileder og kurs- og foredragsholder i tekstskriving/stand up, tilknyttet bookingbyrået Stand Up Norge og har tidligere hatt styreverv i Reis deg komikerklubb. Han har vært programleder for Fear Factor på TV3 og var deltager i andre sesong av Skal vi danse på TV 2. Høsten 2009 satte han opp sitt første soloshow, Christer Torjussen kommer til poenget, etterfulgt av Drittpappa i 2016, Idiot i 2018 og MidtlivsChrister i 2022. Han har også deltatt på flere oppsetninger og turnéer som Sommerlatter, Latter on Tour, Julelatter og Latter Live på Turné 2017 og 2020.    
Torjussen har også hatt roller i TV-produksjoner på NRK som Barnas supershow, Barnas superjul, Super-G, Dunder og Sangfoni . Han har erfaring som bidragsyter, redaksjonsmedlem og tekstforfatter i blant annet En L.U.N. aften med Golden og Antonsen og Kos & Kaos med Klaus Sonstad. Før han debuterte som standupkomiker var han produsent og nyhetsoppleser i Radio 1 Oslo.  
I 2020 startet han konseptet Tid for bok, hjemmesnekrede videoer som ble lagt ut på YouTube og gikk viralt under koronautbruddet i Norge. Han har gitt ut to bøker, Lekestue på Vega Forlag og Finn 200 Feil på Pantagruel Forlag. I tillegg til karrieren som komiker er han aktiv i Nøtterøy Amatørteater.  


== Utgaver ==
Live på Latter (DVD)
Finn 200 Feil (Bok/Pantagruel Forlag)
Lekestue (Bok/Vega Forlag)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christer Torjussen på Internet Movie Database 
Offisielt nettsted
Steve Hackett

Stephen Richard «Steve» Hackett (født 12. februar 1950), er en engelsk musiker og gitarist. Han ble først kjent da han erstattet Anthony Phillips i den britiske rockegruppen Genesis i 1970. Mens han var medlem var han aktiv bidragsyter med å skrive og komponere sanger, og dermed bidro til gruppens progressive suksess. Hackett ble i Genesis til 1977 og bidro til seks studioalbum. Deretter forlot han gruppen for å forfølge en solokarriere. 
Steve Hackett er best kjent for sitt innovative eteriske gitararbeid, og for å være en av pionerene av en elektrisk gitarteknikk kalt tapping. Han er også kjent for sin klassiske gitarspilling.
I 1986 grunnla Hackett supergruppen GTR med eks Yes- og eks Asia-gitarist Steve Howe. Deres eneste album solgte til gull, men Hacketts misnøye med gruppens finansielle styring ble slutten på dette prosjektet. Selv om albumet ble en suksess, er det ikke fansens favoritt. Hacketts påfølgende kommentarer på GTR har vært motstridende. Han har en gang sagt om gruppen: «There are artistic limitations with any successful band and it was a successful band.»Han fortsatte sin solokarriere i 1987 og har utgitt mange album siden da. Hackett blir av mange sett på som en moden låtskriver. Han kan også spille keyboards, synge og produsere.
De siste årene har Steve Hackett samarbeidet med mange artister, blant annet The Watch, Andrea Padova, Marco Lo Muscio, David Minasian og Roman Walczak. Han har også samarbeidet mye med Djabe, som er et Ungarsk jazz-rock band som ble dannet i 1996. Hackett har medvirket på en mengde av Djabes album.


== Diskografi ==


=== Soloalbum ===


=== Med andre artister (utvalg) ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Steve Hackett – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Steve Hackett på Internet Movie Database 
(en) Steve Hackett hos The Movie Database 
(en) Steve Hackett på Discogs 
(en) Steve Hackett på MusicBrainz 
(en) Steve Hackett på Encyclopaedia Metallum 
(en) Steve Hackett på SoundCloud 
(en) Steve Hackett på Spotify 
(en) Steve Hackett på Songkick 
(en) Steve Hackett på Last.fm 
(en) Steve Hackett på Genius — sangtekster 
(en) Steve Hackett på AllMusic The Steppes
Pengeseddel

Pengeseddel er et betalingsmiddel. Sedler er, sammen med mynter, regnet som kontanter. Dette betyr blant annet at de umiddelbart kan brukes ved kjøp og salg uten å måtte innløses først, og at de er upersonlige. 
Opprinnelig var verdien av penger bestemt av materialet de var laget av, først og fremst gull eller sølv, og mengden av dette. Fordi det å frakte større mengder edelt metall var både tungvint og farlig, og fordi det til tider var knapphet på edelt metall til mynt, begynte man å utstede garantibrev, normalt i form av et løfte om ved forespørsel å utbetale en viss mengde edelt metall som var oppbevart et nærmere angitt sted.
De eldste pengesedlene som er kjent ble utstedt i det 7. århundre i Kina. Før dette finner man også garantibrev, men disse var personlige og kunne dermed bare unntaksvis brukes direkte som betalingsmiddel. Etter hvert ble garantibrevene upersonlige, slik at de kunne brukes som betalingsmiddel som var gyldige innenfor et angitt område eller i en spesiell bank.
Både private og offentlige banker kan utstede pengesedler etter visse regler. I moderne tid blir imidlertid pengesedler så godt som utelukkende utstedt av statlige sentralbanker, som f.eks. Norges Bank eller Bank of England, og slike sedler gjelder som betalingsmiddel i alle banker og forretninger i det aktuelle landet.
De fleste pengesedler er laget av et klutepapir, og de er ofte utstyrt med flere sikkerhetsanordninger for å forhindre forfalskning; typiske eksempler på sånne anordninger er blant annet kobbertrykk, vannmerker og ultrafiolette merker, samt utvalgte, spesiallagede blekktyper som kun brukes til sedler og lignende finansielle papirer. Polymerpengesedler (også kalt plastsedler) er laget av polymer og ble introdusert først i Australia i 1988. Slike sedler vanskeliggjør forfalskning og er mer slitesterke enn tradisjonelle pengesedler.


== Se også ==
Norsk krone
Norske pengesedler
Valuta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forged notes prompt warning: here's how to spot a fake plastic £5 or £10 – artikkel hos Leicester Mercury
Miloš Zeman

Miloš Zeman (født 28. september 1944 i Kolín) er en sosialdemokratisk politiker, som siden 8. mars 2013 er president i Tsjekkia. Han har tidligere vært statsminister.
I januar 2018 ble han gjenvalgt som president.


== Bakgrunn ==
Zeman har en eksamen i økonomi fra 1969.
I 1970 ble han ekskludert fra Alexander Dubčeks kommunistparti, der han hadde vært medlem siden 1968. I 1989 var han involvert i Fløyelsrevolusjonen og deltok der aktivt. I 1993 ble han formann i Det sosialdemokratiske parti (CSSD). Han ble statsminister etter valget i juni 1998.
Zeman forlot det sosialdemokratiske partiet i 2007 etter en konflikt med den daværende partilederen, Jiří Paroubek.


== Borgerrettspartiet ==
I oktober 2009 grunnla Zeman et nytt parti, Borgerrettspartiet.
I presidentvalget i januar 2013 gikk Zeman seirende ut av andre runde, der motkandidaten var Karel Schwarzenberg. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(cs) Offisielt nettsted 
(en) Miloš Zeman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kortfilm

Kortfilm er film som er kortere enn den vanlige spillefilmen, ofte med spilletid kortere enn 30 minutter. Dette mediet er ofte brukt av nye filmskapere som vil utvikle sine kunnskaper. Derfor er kortfilm det foretrukne formatet for dem som driver med amatørfilm. Det fins en rekke festivaler for kortfilm, både for profesjonelle og amatører. Den mest kjente av disse festivalene i Norge er Kortfilmfestivalen i Grimstad. Det fins også nettsteder for korttfilmere, for eksempel det europeiske Nordfilm (nordfilm.net), hvor kortfilmfolk fra mange land kan legge ut sine filmer, og det norske Nettstedet for Videoamatører (nva.no).


== Typer kortfilm ==
Novellefilm (dvs. kort spillefilm)
Dokumentarfilm
Eksperimentfilm
Animasjonsfilm
Musikkvideoer
Reklamefilmer
Instruksjonsfilm
opplysningsfilm (for f.eks. næringslivet)


== Eksterne lenker ==
Short Film Granary - profesjonelle og amatører kortfilmer fra hele verden
https://web.archive.org/web/20160202235252/http://www.nordfilm.net/ – Nordfilm, europeisk nettsted med kortfilmer av amatører fra en rekke land.
https://web.archive.org/web/20070322143448/http://www.hybeltv.com/links.php – Nettside med kortfilmer av norske amatører.
Stand-up-komedie

Stand-up-komedie (fra engelsk: stand-up comedy, direkte oversatt: stå-opp komedie) er en form for scenekomikk med enkle virkemidler hvor komikeren møter publikum alene og kun utstyrt med en mikrofon. Det eneste hjelpemiddelet er komikerens kunnskap og vidd.
Ståoppkomikerens scene er ofte pubmiljøer, og hun eller han må ha motet og rappkjeften til å møte et til dels småberuset publikum. Formen er ofte personlig og utleverende. Ofte er komikken rettet mot aktuelle personer enten fra politikken eller fra kjendislivet. Vitsene som blir fremført, er ofte under beltestedet.
Standup som scenekunst er i vekst i Norge, og mange steder finnes det nå egne standupklubber, blant annet i Oslo, Bergen og Stavanger.


== Historie ==
Standupkomediens røtter strekker seg tilbake til 1700- og 1800-tallet, til britiske music hall-tradisjoner, ettersom det kan argumenteres at enhver som reiser seg opp og holder en vittig tale er en komiker-som-står-opp. Den amerikanske forfatteren Mark Twain (1835–1910) har blitt kalt en mester i faget. På midten av 1950-tallet fikk sjangeren en renessanse i USA gjennom komikere som Lenny Bruce, Mort Sahl og andre.
Fra slutten av 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet kom bølgen til Norden, kanskje først til Sverige med komikertevlinger som TV-programmet «Släng dig i brunnen» (1991–) som sies å ha vært en avgjørende faktor for å ha frambrakt en generasjon svenske komikere. Utover 1990-tallet kom det også en rekke norske standupkomikere med kommersiell appell. Mange av disse kunne også dra suksessen over i TV-mediet med egne humorprogrammer. Noen norske standupkomikere er organisert i firmaet Stand Up Norge.


== Se også ==
Standupklubb
Teatersport
Humor
Vits
Sketsj
Monolog
Revy
Kabaret
Roast
Reis deg komikerklubb
Holmavatnet (Suldal og Vinje)

Holmavatnet er en innsjø sør for Haukelifjell, på grensa mellom Vinje kommune i Vestfold og Telemark og Suldal kommune i Rogaland. En liten snipp av vatnet ligger også i Bykle kommune i Agder. Vatnet er magasin for Kvanndal kraftverk.
Ved nordenden av vatnet ligger Holmavatnhytta.


== Referanser ==
Norsk Olje- og Petrokjemisk Fagforbund

Norsk Olje- og Petrokjemisk Fagforbund (NOPEF) var et forbund i LO, stiftet 1977. Forbundet organiserer ansatte i petroleumsvirksomheten på land og sokkel. Organisasjonen hadde 19 000 medlemmer i 2003. 
Lars Anders Myhre var NOPEF sin leder fra forbundet ble stiftet og frem til 2000, da forbundets siste leder Leif Sande overtok.
Norsk Olje- og Petrokjemisk Fagforbund og Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund slo seg sammen 4. september 2006 til det nye forbundet Industri Energi.


== Eksterne lenker ==
NOPEFs hjemmesider
Sauland

Sauland er en bygd (sogn) og administrasjonssenteret i Hjartdal kommune i Telemark fylke. Innbyggertallet ligger på over 800 personer per 2014, noe som tilsvarer over halvparten av husstandene i hele kommunen. Bygda ligger sør/øst i kommunen og er et av de tre sognene i Hjartdal. Stedet var fram til Notodden ble grunnlagt, et sentrum i Aust-Telemark, og hadde på den tiden blant annet sorenskriveren for dette området. Fram til 1860 hadde sognet en egen stavkirke (Sauland stavkirke) som ble revet ned og erstattet med den langkirken (Sauland kirke) som står der den dag i dag.
Sognet grenser til bygdene/sognene Tuddal, Gransherad, Heddal, Seljordsbygda og Hjartdalsbygda. Tidligere grenset den også til Bøbygda før nåværende kommunegrense ble satt.
Sauland skole er den eneste ungdomsskoleen i bygda og danner sammen med barneskolene grunnskolen i kommunen.
Bygda har blant annet dagligvare, bensinstasjon, husflid, auksjon og brukthandel, bakeri, lege, barnehage, aldershjem, bank, gjestehus, kommunale kontorer, trygdekontor, bil- og lastebilverksted, trevare- og byggbutikk og skytebane.
Her ligger også Telemarks nest største mo, Ålamoen, der det periodevis blir tatt ut grus. Ålamoens utnyttbare volum er 20 776 m³, og moen inneholder 83 millioner m³ med masser. Moen er også blant de største i hele landet, noe som er med på å gjøre Hjartdal til den nest største gruskommunen i fylket. I årene framover er det planlagt å etablere et kraftverk (Sauland kraftverk) som vil dekke og utnytte store deler av bygda, der kraftstasjonen vil bli plassert i fjell nord for Skårnesgrenda.
Bygda er også kjent for funnet av mineralet thulitt, som er en manganrik rødrosa variant av mineralet zoisitt. Den ble først funnet typelokalisert mellom gårdene Kleppen og Øvstebø - nord for Sauland sentrum, der den ble oppdaget for nesten 200 år siden av svensken Anders Ekeberg.


== Navnet ==
Det gammelnorske navnet var «Sviðurlandir/Sviðurland». Navnet betyr sannsynligvis «land som er ryddet ved brenning (sviða)».
Tiden mellom  1600-tallet og 1900-tallet ble sognenavnet Sauland skrevet som  blant annet Sourland, Souland og Saudland i ulike kilder.


== Kjente personer fra Sauland ==
Torgrim Mathiassen Kleppen (1849-1920), bonde og politiker (V)
Torleiv Austad (f. 1937), professor i teologi ved Menighetsfakultetet i Oslo
Anne Hytta (f. 1974), folkemusiker
Audhild Solberg (f. 1975), forfatter


== Eksterne lenker ==
Sauland Bygdelag
Hjartdal Historielag
Sauland Stadion - Nordic Stadiums
Kilebygda

Kilebygda er et tettsted/bygd sørvest i  Skien kommune i Telemark. Det ligger rundt 2,5 mil sørvest for Skien sentrum og ca. 7 km fra kommunegrensen mot Drangedal. Befolkningstallet er rundt 450. Kilebygda har en privat drevet Montessoriskole og et idrettslag. Kilevann er et vanlig utfartssted. Kilebygda kirke fra 1859 ligger rett ved Kilevann. 
Den såkalte «Fjell-saken» foregikk her i februar 1990.


== Kjente personer med tilknytning til Kilebygda ==
Bjarne Berulfsen (1906-1970), professor i nordisk språkvitenskap ved Universitetet i Oslo
Torkjell Berulfsen (1943-), programleder (NRK) og TV-personlighet
Fiber Distributed Data Interface

Fibre Distributed Data Interface (FDDI) er en ANSI- og ISO-standard for dataoverføring på fiberoptikk på opp til 100 Mbps. FDDI bruker doble ringer og er basert på Token Ring-topologi . Standarden brukes ofte i backbonelenker i WAN.
FDDI gir en 100 Mbit / s optisk standard for dataoverføring i lokalnettverk som kan strekke seg innenfor rekkevidde opptil 200 kilometer (120 mi). Selv om FDDI logisk topologi er et ringbasert token-nettverk, brukte den ikke IEEE 802.5 token ring protokollen som grunnlag; I stedet ble protokollen avledet fra IEEE 802.4 token-buss tidsbestemt tokenprotokoll. I tillegg til å dekke store geografiske områder, kan FDDI lokale nettverk støtte tusenvis av brukere. FDDI tilbyr både Dual-Attached Station (DAS), roterende token ring topologi og en Single-Attached Station (SAS), token buss som passerer ring topology. [1]


== Eksterne lenker ==
Fiber Distributed Data Interface
Freddy dos Santos

Freddy dos Santos (født 2. oktober 1976 i Oslo) er en norsk tidligere fotballspiller.
Han har norsk mor, mens faren er fra Kapp Verde.Oppvokst på Teisen i Oslo begynte han å spille fotball i lokalklubben Teisen, før han året etter dro videre til Vålerenga. Rot i klubben gjorde at Dos Santos sammen med en rekke lagkamerater meldte overgang til Skeid da han var 13 år.Han kom til Vålerenga Fotball fra Molde Fotballklubb i 2001. Han startet sin fotballkarriere i Skeid Fotball, og har også spilt på aldersbestemte landslag.Freddy var en allsidig spiller som behersket samtlige roller på banen, bortsett fra målvakt. Selv ønsket han å spille framover på banen. Han var kjent som en sikker straffesparkeksekutør, og har således tatt over arven etter Kjetil Rekdal. Dos Santos ble regnet også som humørspreder i troppen.
I oktober 2009 lanserte han selvbiografien Mitt liv som ganske god fotballspiller.  Han måtte skrive boken etter et tapt veddemål i radioprogrammet FK Fotball.Freddy dos Santos la opp som profesjonell fotballspiller etter sesongen 2011 og skrev etter dette kontrakt med TV 2. Han var en del av TV 2 Sportens ekspertkommentatorteam fra høsten 2011, og året etter startet han som programleder for TV 2 Sportens Fotballkveld. I 2012 var han også programleder for første sesong av TV 2s reality-program The Amazing Race Norge. Han fortsatte våren 2013 som programleder for den andre sesongen av programmet. I 2012 ledet han nysatsingen Skal vi stupe på TV 2, sammen med Sarah Natasha Melbye. I 2016 sluttet han i TV 2 etter 5 år. I 2018 hadde han sin debut som skuespiller i serien Best før med Linn Skåber på TV 2


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Freddy dos Santos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Freddy dos Santos på Internet Movie Database 
(en) Freddy dos Santos hos The Movie Database 
(en) Freddy dos Santos – Transfermarkt 
(en) Freddy dos Santos – WorldFootball.net 
(en) Freddy dos Santos – FootballDatabase.eu 
(en) Freddy dos Santos – Soccerway 
(en) Freddy dos Santos – PlaymakerStats.com 
(no) Freddy dos Santos – Norges Fotballforbund 
(en) Freddy dos Santos – FBref