jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Art Garfunkel

Arthur Ira Garfunkel (født 5. november 1941) er en amerikansk sanger og skuespiller. Han er best kjent for å være den ene halvparten av duoen Simon & Garfunkel. Simon & Garfunkel var blant de mest populære musikkartistene særlig på 1960-tallet og er kanskje best kjent for sanger som «The Sound of Silence», «Mrs. Robinson», «Bridge Over Troubled Water» og «The Boxer».
Etter personlige uenigheter og avvikende musikalsk interesse skilte duoen lag etter sitt mest suksessfulle album Bridge over Troubled Water i 1970. Art Garfunkel forsøkte seg først med en filmkarriere tidlig på 1970-tallet med roller i to av Mike Nichols' filmer, Catch-22 (1970) og Kjødets lyst (Carnal Knowledge, 1971). Deretter forfulgte han en musikalsk solokarriere, men til tross for enkelte heldige øyeblikk og sin egen glitrende stemme manglet han Paul Simons særegne komposisjoner. Som følge av skuffende salg av sitt album fra 1981, Scissors Cut, lot han seg gjenforene med Simon for det doble konsertalbumet The Concert in Central Park og deretter en verdensturne, men igjen var det intern krangling som skilte dem fra hverandre. 


== Diskografi ==
Studioalbum

Angel Clare (1973)
Breakaway (1975)
Watermark (1977)
Fate for Breakfast (1979)
Scissors Cut (1981)
The Art Garfunkel album (samleplate) (1984)
The Animals Christmas Album (sammen med Amy Grant) (1986)
Lefty (1988)
Garfunkel (1989) (samleplate)
Up 'til Now (1993)
Across America (live) (1997)
Songs from a Parent to a Child (1997)
Everything Waits to Be Noticed (2002)
Some Enchanted Evening (2007)Livealbum

Across America (1996)


== Filmer ==
Catch-22 (1970)
Carnal Knowledge (1971)
Bad Timing (1980)
Good to Go (aka. Short Fuse) (1986)
Boxing Helena (1993)


== Referanser ==


== Kilder ==
Art garfunkel på Discogs


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Art Garfunkel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Art Garfunkel på Internet Movie Database 
(sv) Art Garfunkel i Svensk Filmdatabas 
(da) Art Garfunkel på Filmdatabasen 
(da) Art Garfunkel på Scope 
(fr) Art Garfunkel på Allociné 
(en) Art Garfunkel på AllMovie 
(en) Art Garfunkel hos Rotten Tomatoes 
(en) Art Garfunkel hos The Movie Database 
(en) Art Garfunkel hos Internet Broadway Database 
(en) Art Garfunkel på Apple Music 
(en) Art Garfunkel på Discogs 
(en) Art Garfunkel på MusicBrainz 
(en) Art Garfunkel på Spotify 
(en) Art Garfunkel på Songkick 
(en) Art Garfunkel på AllMusic 
Art Garfunkel på Facebook 
Art Garfunkel på Myspace
Slaget ved Metaurus

Slaget ved Metaurus var et slag i den andre punerkrigen mellom Roma og Karthago utkjempet i 207 f.Kr. nær Metaurus-elven i Italia. De karthagenske styrkene ble ledet av Hannibals bror Hasdrubal som skulle føre beleiringsutstyr og forsterkninger til Hannibal slik at han kunne beleire Roma. De romerske styrkene ble ledet av konsulene Marcus Livius Salinator og Gaius Claudius Nero.
Claudius Nero hadde akkurat kjempet mot Hannibal ved Grumentum, noen hundre kilometer sør for Metaurus-elven og nådde Salinator med en rask marsj som ikke ble oppdaget av hverken Hannibal eller Hasdrubal slik at karthagerne plutselig fant seg tallmessig underlegne.
Hasdrubal forsøkte å kopiere taktikkene hans bror hadde brukt i slaget ved Cannae og satte sine mest erfarne menn på sidene, med sine ferskeste soldater i sentrum. Men hans sentrum falt før de erfarne troppene kunne gjøre noe som helst. Romerne vant slaget og Hasdrubal døde sammen med sine soldater.
Hannibal visste ikke at hans bror hadde kommet til Italia, før hodet til Hasdrubal ble kastet inn i leiren til Hannibal.
Tetrahydrocannabinol

Tetrahydrocannabinol, også kjent som THC, Δ9-THC, Δ9-tetrahydrocannabinol, C21H30O2, (delta-9-tetrahydrocannabinol), Δ¹-tetrahydrocannabinol, eller dronabinol, er det viktigste psykoaktive virkemiddel funnet i cannabisplanten. 
THC ble første gang ekstrahert kjemisk av Raphael Mechoulam og Yechiel Gaoni fra «The Weizmann Institute» i Rehovot, Israel i 1964. 
I ren form er THC et glassaktig, fast stoff når det er kaldt, og en klissete væske når det blir varmet opp. THC fordamper til gass ved rundt 150°-200° Celcius. THC løses veldig dårlig i vann, men lett i alkohol eller fettbaserte løsningsmidler. THC har dessuten også en større molekylær masse enn vann, noe som gjør at THC etter hvert vil synke til bunnen om man blander det med vann (mol.mass: THC: 314.45 g/mol, vann: 18.01528(33) g/mol).


== Se også ==
Psykoaktivt stoff
Publius Cornelius Scipio

Publius Cornelius Scipio (død 211 f.Kr.) var en general og statsmann i den romerske republikk.
Scipio tjente som konsul i 218 f.Kr., det første året i den andre punerkrigen, og seilte med en armé fra Pisa til Massilia for å hindre Hannibals fremrykning mot Italia. Han klarte ikke å finne sin fiende og skyndte seg tilbake over sjøen til Gallia Cisalpina etter å ha sendt sin hær videre til Hispania under kommandoen til sin eldre bror Gnaeus Cornelius Scipio Calvus med instruksjoner om å holde de karthagenske styrkene der i sjakk.
Da han kom tilbake til Italia rykket han umiddelbart frem for å møte Hannibal. I en kavaleritrefning nær Ticinus, en sideelv av Po, ble han beseiret og alvorlig såret. I desember samme år var han igjen vitne til det fullstendige nederlaget til den romerske arméen ved Trebia. Hans medkonsul Titus Sempronius Longus hadde insistert på å kjempe mot Scipios råd.
Til tross for de militære nederlagene hadde han fremdeles støtten til det romerske folk. Hans lederperiode ble utvidet og året etter var han i Hispania sammen med sin bror, vant seirer over karthagerne og styrket Romas posisjon på Den iberiske halvøy. Han fortsatte den iberiske kampanjen frem til 211 da han ble drept i et nederlag ved Øvre Baetis. Detaljene i disse kampanjene er ikke nøyaktig kjent, men det ser ut til at det endelige nederlaget og døden til de to Scipioene skyldtes deserteringen til keltiberere som var blitt bestukket av Hasdrubal, Hannibals bror.
Han var sønn til Lucius Cornelius Scipio og far til Scipio Africanus, som opprinnelig også het Publius Cornelius Scipio.
Gnaeus Cornelius Scipio Calvus

Gnaeus Cornelius Scipio Calvus (død 211 f.Kr.) var en romersk general og statsmann.
Hans far var Lucius Cornelius Scipio og hans bror var Publius Cornelius Scipio. Han tjente som konsul i 222 f.Kr.. Han kjempet i den andre punerkrigen på Den iberiske halvøy (Hispania), men ble drept i slaget ved Øvre Baetis i 211 f.Kr.


== Referanser ==
Jens Haugland

Jens Haugland, (født 16. april 1910 i Bjelland i Vest-Agder, død 2. mai 1991) var en norsk jurist og politiker som representerte Arbeiderpartiet. Han var innvalgt stortingsrepresentant for Vest-Agder i fem perioder fra 1954 til 1973, han var justisminister fra 1955 til 1963 og kommunalminister fra 1963 til 1965.


== Karriere ==
Haugland ble utdannet jurist i 1936, han var advokat i Kristiansand fra 1943 og høyesterettsadvokat fra 1951. Han var legasjonssekretær i Stockholm i siste del av andre verdenskrig.
Haugland tilhørte Arbeiderpartiets venstreside, og var tidlig ute med å ta opp til debatt overvåkingen på politisk grunnlag som fant sted på 1950-tallet. Størst oppsikt vakte Haugland med memoarboken Dagbok frå Kongens Råd (1986), hvor han offentliggjorde private dagboksnotater fra tiden som minister, og blant annet avslørte at rykter om kong Olav Vs privatliv var tatt opp på regjeringsnivå.
Haugland ønsket å modernisere Grunnloven til et mer moderne norsk, men nådde ikke fram med sitt syn. Han var også talsmann for en mer rettferdig valgordning med utjevningsmandater, dette ble innført i 1989, 16 år etter at Haugland hadde forlatt Stortinget. Han var også talsmann for en sammenslåing av de to Agder-fylkene. Haugland var imot norsk medlemskap i EF. Han kjempet sammen med Arne Treholt og Jens Evensen mot militærjuntaen i Hellas.


== Bibliografi ==
Jens Haugland (1970). Juntaen ut av NATO. Oslo: Det norske samlaget. 
Jens Haugland (1986). Dagbok frå Kongens råd. Oslo: Det norske samlaget. ISBN 82-521-2639-1. 
Jens Haugland (1988). Dagbok frå Løvebakken. Oslo: Det norske samlaget. ISBN 82-521-3082-8. 
Jens Haugland og Alf Nordhus (1989). Bølgjer i retten: frå jussens muntre bakgard. Oslo: Det norske samlaget. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jens Haugland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jens Haugland på Internet Movie Database 
(no) Jens Haugland hos Stortinget 
(no) Jens Haugland hos Norsk senter for forskningsdata 
Katalog til arkiv etter Jens Haugland hos Statsarkivet i Kristiansand
Steve Upton

Steve Upton (født 24. mai 1946 i Wrexham, Denbighshire) er en britisk musiker. Han er kjent som trommeslager for bandet Wishbone Ash, som han var med på å grunnlegge sammen med bassist og vokalist Martin Turner i 1969. De hadde sin første spillejobb i november samme år i rådhuset til Dunstable.
Upton begynte å spille trommer for flere amatørbluesband i Sør-England som ikke klarte å ta steget opp. Det første bandet kalte seg «The Scimitars» og var populære i Torquay. Da dette bandet ble oppløst ble Steve Upton med et annet bluesband på en turné i Tyskland, som ble oppløst under turen. Steve returnerte da til England hvor han ble kontaktet av Martin Turner som søkte en trommeslager. Sammen grunnla de Wishbone Ash.
Steve Uptons fungerte i tillegg til trommeslager også som manager for bandet og tok seg av den daglige driften. Hans musikkstil var influert av jazz og han var betegnet som kreativ med intrikate taktskifter og kraftfulle trommesoloer. Han gikk etterhvert fra denne stilen og fikk en hardere og mer presis stil som han beholdt til han sluttet i bandet i 1990. Upton ble i bandet i 21 år før han bestemte seg for å forlate musikkbransjen. Han administrerer nå slottet til musikkagenten Miles Copeland i Sør-Frankrike.


== Eksterne lenker ==
(en) Steve Upton på Discogs 
(en) Steve Upton på MusicBrainz 
(en) Steve Upton på AllMusic
Malmfuru

Malmfuru er en betegnelse på furu som ved alder og sein (tett) vekst har oppnådd stor malmandel (andel kjerneved). Slike furutrær vokser først og fremst i høyereliggende strøk.
Selve «malmingen» skjer ved at harpiks fyller opp cellene i kjernen av treet, slik at det dannes en mørk kjerne som bevarer og forsterker furua. Prosessen starter typisk når treet er omkring 50–60 år gammelt. Da har ikke treet lenger bruk for kjernen til transport av vann og næringsstoffer, som da transporteres av ytterveden. Malmen (kjernen) utgjør da ikke lenger en del av treets vekst. Etter cirka 150–300 år har treet utviklet så mye kjerneved at man kan ta ut råstoff nok til å lage brede kledningsbord, som selv i ubehandlet tilstand vil være naturlig impregnert mot både vann og sopp (som fører til råte) i lang tid framover. Malmfuru har blitt utnyttet til byggemateriale i Norge i uminnelige tider, blant annet da stavkirkene ble bygget.
Før i tiden bearbeidet skogeieren gjerne treet på rot gjennom mange år, så andelen malm skulle bli størst mulig, før det ble felt. Og malmfuru er fortsatt mye benyttet i Norge. Det finnes også en rekke eksempler på bygninger som er gjort av malmfuru og har stått ubehandlet i flere århundrer, og som fortsatt er tilnærmet like motstandsdyktige. I så måte er Urnes stavkirke det eldste byggverket, gjort av malmet furutømmer hogd i perioden 1129–1137. En annen slik bygning er det såkalte «Vindlausloftet», som nå står på Vest-Telemark Museum i Eidsborg i Tokke, regnet som Norges (trolig også verdens) eldste profane trebygning. Årringprøver av loftet avslørte at tømmeret var felt i cirka år 1167. Trolig er bygningen reist få år etter felling, omkring år 1170.


== Se også ==
Kjerneved
Tyri
Kalkfuruskog


== Eksterne lenker ==
Allskog.no (PDF)
Adelsö

Adelsö (eldre navn: Alsnö) er et sogn som tilhører Ekerö kommune i Stockholms län. Det ligger i Färentuna herred og består av flere øyer som ligger mellom nordlige og sørlige Björkfjärden. Foruten hovedøya Adelsön består sognet av den bebodde øya Björkö, hvor den betydningsfulle handelsplassen og kaupangen Birka lå i vikingtiden, Kurön, Tofta holmer og ytterligere noen mindre øyer. Björkö og området rundt Adelsö kirke og Hovgården er på UNESCO verdensarvliste. Hovedøya Adelsön er rundt ti km lang og rundt to og fire km bred.


== Natur ==
Adelsös landskap består av småkuperte barskogsbevokste åser og morenehøyder vekslende med åkre og enger med løvtrær, først og fremst eiketrær. Høyeste punktet på Adelsö er Kunsta med sine 53,2 m over havet. På Kunsta finnes nå et utkikkstårn, hvorfra man kan se milevidt ut over Mälaren. Adelsö ligger inntil Sørlige og Nordlige Björkfjärden. 
Dyrelivet er artsrikt og omfatter blant annet elg, rådyr, villsvin, rødrev og mink.


== Befolkning ==
Cirka 750 innbyggere er bofaste og innbyggertallet har vært ganske stabilt gjennom århundret. Flertallet av de yrkesaktive pendler i dag til Stockholm, men jordbruk drives i stor utstrekning og et par aktive yrkesfiskere finnes fortsatt. I sommermånedene økes antallet innbyggere med mange sommergjester, som gjør at hele øya våkner til liv.


== Næringsliv ==
På Adelsö finnes jordbruk, fiske, landhandel, pizzeria, kafé og handelshager.


== Kommunikasjoner ==
Kommunikasjonene til Adelsö er gode. Busser (linjene 311 og 312) går ut fra Brommaplan til fergeleiet, Sjöängen, på Munsö. Buss 312 følger med fergen og går også rundt på øya. Fergen går hver halvtime på dagtid (hvert 20. minutt i rushtiden) og så godt som hver time resten av døgnet.


== Steder på Adelsö ==
Grindby, Hallsta, Hanmora, Hovgården, Kunsta, Lindby, Lundkulla, Mälby, Stenby, Sättra, Tofta


== Spesielle fortidsminner på Adelsö ==
Naust, Skansbergets fornborg, Hovgården


== Eksterne lenker ==
Adelsö
Adelsö, Mälarskjærgårdens perle
Titus Sempronius Longus

Titus Sempronius Longus (født ca. 260 f.Kr.) var en romersk konsul under den andre punerkrigen. Han var konsul i 218 f.Kr. sammen med Publius Cornelius Scipio. 
Sempronius ble sendt til Afrika i 218 f.Kr. med 160 quinqueremer for å samle styrker og forsyninger, mens Scipio ble sendt til Hispania for å avskjære Hannibal. Sempronius slo til fra Lilybaeum på Sicilia og erobret Malta fra karthagerne. 
Kort tid etterpå ble Scipio såret og forfulgt av Hannibals styrker etter slaget ved Ticinus og det romerske senatet sendte bud på Sempronius. Han ankom i desember og ledet et angrep mot Scipios råd ved Trebia. Hans armé angrep inn i en felle og ble omsluttet av styrkene til Hannibals bror, Mago. Selv om det var et knusende romersk nederlag, kjempet Sempronius og en styrke på 10 000 infanterister seg gjennom de bakre karthagenske linjene i sikkerhet.
Sempronius returnerte til Roma i januar 217 f.Kr. for å bivåne valgene til nye konsuler. Han ble etterfulgt av Gaius Flaminus Nepos og returnerte til sin armés vinterleir.
Sempronius kjempet mot Hanno ved Grumentum. Hæren hans drepte 2000 karthagere og fanget ytterligere 280. Arméen presset Hanno ut av Lucania tilbake til Bruttium og sikret gjenerobringen av byene Vercellium, Vescellium og Sicilinum.
I 194 f.Kr. ble hans sønn Tiberius Sempronius Longus konsul og bivånet migrasjonen til de romerske kolonistene til bosetninger i Salernum og Buxentum.


== Eksterne lenker ==
Public domain database of Roman history
Morene

En morene er usortert løsmateriale av stein, avsatt av en isbre. Materialet kan være avsatt under isbreen som bunnmorene, langs siden av breen som sidemorene, eller mellom to breer som midtmorene. En særlig  karakteristisk landform utgjør endemorenene, ofte benevnt som ra, store mengder morenemasse ble gjerne avsatt der breen stoppet opp. Landskapene som har vært dekket av isbreer er for en stor del helt preget av store endemorener. Særlig fremtredende er dette for eksempel i Danmark og Nord-Tyskland. I Norden kan en sammenhengende endemorene identifiseres fra Finland gjennom Sverige og Norge (Raet) og denne markerer isbreens utstrekning for litt mer enn 10 000 år siden. Gjennom Østfold og Vestfold er morenematerialet av slikt omfang at disse dominerer store deler av landskapet.
Begrepet morene brukes geomorfologisk om landformer av løsmasser avsatt av isbreer, men brukes også om morenejord som er jordarten dannet av en isbre. Begrepet morene kan altså omfatte både jordarten morenejord (engelsk: till) og landformer (engelsk: moraine).


== Referanser ==


== Se også ==
Ra (geologi)
Tjøme-Hvaler-trinnet
Tautra-trinnet
Ted Turner (musiker)

David Allen Turner (født 2. august 1950 i Birmingham, England) er en engelsk musiker. Han er kjent som gitarist i bandet Wishbone Ash og som studiomusiker for artister som George Harrison, John Lennon, Billy Preston og Al Stewart.
Turner startet å spille gitar i en alder av 17 år og da han var 19 spilte han i et lokalt band. I 1969 svarte han på en annonse i musikkmagasinet Melody Maker hvor det ble arrangert en audition etter en gitarspiller for et da navnløst band. Han og en annen gitarist, Andy Powell, svarte på den samme annonsen og Powell foreslo at bandet burde prøve begge gitaristene for å teste hvordan det ville høres ut. Dette skulle senere komme til å bli Wishbone Ash' varemerke og en ny unik teknikk i rocken kalt «doble gitarharmonier» som senere skulle påvirke andre band, som f.eks. Iron Maiden.
I 1971 spurte John Lennon Ted om å spille gitar på låten «Crippled Inside» på hans nye album Imagine. Våren 1974 forlot han Wishbone Ash og musikkbransjen for å reise jorden rundt og prøve å finne seg selv. I løpet av 1975 hadde han kommet til New Orleans for å starte et prosjekt i et forsøk på å øke den globale bevisstheten gjennom rockemusikk. Senere dette året flyttet han til Los Angeles for å spille inn, skrive og produsere for artister som George Harrison, Billy Preston, og Al Stewart. På begynnelsen av 1980-tallet var han medlem av flere mindre rockeband før han igjen begynte med innspilling for artister som Brian Auger og Rod Stewart.
I 1987 ble han med Wishbone Ash for innspillingen av albumet «Nouveau Calls» samt senere utgivelser og turnéer. Han ble i bandet til 1994 da han forlot dem til fordel for egne prosjekter som han fortsatt jobber med. I løpet av hans karriere med Wishbone Ash ble han og hans distinkte gitarteknikk stemt frem av musikkmagasinet Rolling Stone som en av 20 store rockegitarister gjennom tidene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ted Turner på Discogs 
(en) Ted Turner på MusicBrainz 
(en) Ted Turner på Songkick 
(en) Ted Turner på AllMusic
Gaius Flaminius

Gaius Flaminius Nepos var en konsul og statsmann i den romerske republikk i det 3. århundre f.Kr. Han var den mest populære lederen som utfordret autoriteten til det romerske senatet før Gracchus-brødrene et århundre senere.
I tiden etter den første punerkrigen var Flaminius, en novus homo, lederen for en reformbevegelse som forsøkte å reorganisere statlig jord i Italia. Som tribun for plebeierne i 232 f.Kr. satte han en folkeavstemning i gang som delte landet sør for Ariminum, som hadde blitt erobret fra gallerne ti år tidligere, og gav dem til fattige familier som hadde mistet sine gårder i løpet av krigen. Senatet motsatte seg dette og han konsulterte seg ikke med dem, i motsetning til grunnloven og tradisjonen. 
Flaminius var guvernør i Sicilia i 227. I mellomtiden førte reorganiseringen av landet til et fornyet angrep på romersk territorium fra gallerne som romerne til slutt beseiret i slaget ved Telamon i 224. Året etter ble Flaminius valgt til konsul for første gang. Sammen med Marcus Vlaudius Marcellus tvang han gallerne til å underlegge seg Roma og opprettet provinsen Gallia Cisalpina.
Flaminius ble magister equitum under Fabius Maximus i 221 og valgt til censor året etter. I sin periode bygget han Via Flaminia fra Roma til Ariminium, etablerte kolonier ved Cremona og Placentia, reorganiserte  centuriate-forsamlingen for å gi de fattige klassene mer stemmemakt og bygget Circus Flaminius på Marsmarken. Han var den eneste senatoren i 218 som støttet Lex Claudia som forbød senatorer fra å delta i oversjøisk handel. 
Under Hannibals invasjon av Italia i 217 ble han gjenvalgt til konsul sammen med Gnaeus Servilius. Flaminius satte sammen nye legioner og marsjerte nordover for å møte Hannibal, men ble tatt i bakholdsangrep ved innsjøen Trasimene. Hæren ble ødelagt og Flaminius drept. Hans støttespillere i senatet begynte å miste makten til mer aristokratiske fraksjoner, og romerne fryktet at Hannibal ville beleire byen. Senatet utnevnte Fabius Maximus til diktator.


== Referanser ==


== Kilder ==
K. Jacobs, Gaius Flaminius (1938) (på nederlandsk)
Alnön

Alnön, utenfor Sundsvall, er en 75 km² stor øy som ble dannet for 570 millioner år siden ved vulkansk aktivitet i området. Øya er 15 km lang og 6 km bred på bredeste stedet. Innbyggertallet vinterstid er ca. 7 500, på sommeren det doble. Bebyggelsen er ganske spredt, men har sin største konsentrasjon omkring brofestet i Vi, der det finnes kjøpesentre og butikker. En stor del av befolkningen arbeider i Sundsvall.
På grunn av den vulkanske historien inneholder Alnöns berggrunn flere verdensunike mineraler, der det mest kjente er alnöitt. På den nordlige delen av Alnön finnes flere interessante geologiske lokaliteter samt flere fortidslevninger som gravhauger.
Alnöbron forbinder Alnön med fastlandet. På nordlige Alnön, 2,5 km nord for Alnöbron, står Alnö gamle kirke og Alnö kirke side ved side. I tilknytning til disse ligger også Hembygdsgården med Sågverksmuseet. Ved Stornäset ligger et av øyas tre naturreservater samt Stornäsets Vandrehjem. Her holder man også på å bygge Alnö Golfbane. Noen kilometer lenger nord, ved Hörningsholm, finner man Tors lokal, Sveriges første Folkets Hus på landsbygda.
På sørlige Alnön finner man flere fine badeviker, Bänkåsviken, Tranviken, Slädaviken, Hartungviken og Grönviken. Sommeridyllen Spikarna, et fiskevær med sjøboder, fiskerhus og kafé, ligger på den sørlige delen av øya. Her har Spikarnas Fiskevær sin virksomhet med båtturer ut i skjærgården. De ordner også charter, sight-seeing, materialtransport og tar også gjester ut til Storholmen-Kanonön.
Spikarö Kapell har gudstjenester og musikkvelder om sommeren. Galleri Glasverandan ordner musikkvelder. Restaurang Piren holder hus i et av Alnös 19 forhenværende sagbruk som ligger i Karlsvik. Restauranter finnes også i Tranviken og i Vindhem, som også har en av Alnös fire småbåthavner.
Sågverksmonumentet, minnet over sagbrukstiden fra 1860 til 1963, er plassert på torget i Alnö sentrum. I sentrum finnes også bensinstasjon, bank, post, butikker, gatekjøkken og restauranter. Schymbergsgården er beliggende på Alnön, Denne gården er Hjördis Schymbergs barndomshjem og ble donert til stiftelsen i 1999 med målet om igjen å fylle denne med sang, musikk og kulturelt liv.


== Om navnet ==
Alnön er navnet på selve øya, mens genitivformen siden gammelt er Alnö og ikke "Alnöns". Således heter forsamlingen Alnö forsamling, kirken heter Alnö kirke, kommunedelen heter Alnö kommunedel, og den gamle soknet het Alnö sokn.


== Idrett ==
Fotballagget Alnö IF er fra Alnön.


== Eksterne lenker ==
alno.nu (som teksten er hentet fra, med tillatelse)
Balgö

Balgö utenfor Tångaberg i Varberg kommune, Hallands län i Sverige er med sine 250 hektar landområde den største av Hallands øyer. Til Balgö regnes et antall mindre øyer, blant andre selreservatene Stora og Lilla Både. 
Her finnes fortidslevninger, geologisk interessante områder og et rikt fugleliv.
Øya er blitt brukt som beitemark for sauer og kyr. 


== Eksterne lenker ==
Fortellinger fra Balgö