jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Herman Hebler

Herman Hebler (født 23. september 1911 i Fredrikstad, død 21. august 2007) var en norsk grafiker, bosatt i Fredrikstad. Hebler deltok på mange viktige internasjonale grafikkbiennaler og -triennaler, og ble tildelt en rekke priser i inn- og utland.
Hebler ble utdannet ved Kunsthochschule Essen i Tyskland (1937–39) og Bjarne Engebrets maleskole i Oslo (1947–48). Gjennombruddet som grafiker fikk han i 1957 og 1958, da han mottok priser ved Riverside Museum i New York. Hebler fikk også Fredrikstad bys ærespris, Norske Grafikeres jubileumspris, Ulrik Henriksens ærespris, Rune Brynstads minnestipend med mere. I tillegg ble han utnevnt til æresborger i Bitola i Makedonia.
Hebler er representert i Nasjonalgalleriet, Museet for samtidskunst, Norsk kulturråd, Oslo kommunes kunstsamlinger, Fredrikstad museum, samt ved Victoria and Albert Museum i London, Kunsthalle Bremen, Albertina Museum i Wien og en rekke andre museer og samlinger i utlandet. 
Herman Heblers billeduttrykk har mange likhetstrekk med 1960-årenes minimalisme, og hans bilder kan karakteriseres som avantgarde. De består av geometriens grunnformer som sirkelen, kvadratet eller trekanten. Silketrykkenes rene flater og skarpskårne linjer er karakteristiske for hans arbeider. Herman Hebler var banebrytende både innen utviklingen av silketrykket og av sitt særegne formspråk. Han er en respektert og anerkjent internasjonal kunstner, og han ble raskere anerkjent i utlandet enn i Norge. 
Herman Hebler var sammen med Fredrikstad Kunstforening initiativtaker til den Norske Internasjonale Grafikk Triennale i Fredrikstad, og er æresmedlem i foreningen Norske Grafikere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kunstnerforbundet. Besøkt 2010
Newsletter of International Print Triennial in Krakow no 05/2007
Pikkolofløyte

Pikkolofløyten er et av de minste treblåseinstrumentene og halvparten av tverrfløytens lengde. Pikkoloen låter en oktav høyere enn tverrfløyten, selv om man leser de samme notene og bruker de samme grepene.

Som oftest er den laget av tre med metallklaffer, men finnes i en rekke metaller som legert nikkel, sølv og gull, men de finnes også i plast. Plast-pikkoloer har ikke like klare lyd som de i metall, men de er rimeligere og mer holdbare mot temperatursvingninger. Bruker man en pikkolo av tre når man spiller ute (eller marsjerer), kan det hende den sprekker av at temperaturen endrer seg raskt.I orkesterlitteraturen blir pikkoloen ofte brukt til morsomme soloer, for eksempel i Mahlers og Sjostakovitsj' symfonier. Piccoloens glansnumre er Tsjaikovskijs 4. symfoni (3. sats), Sjostakovitsj' 7., 8., 9. og 10. symfoni, og ikke minst Sousas marsj «Stars and Stripes».


=== Beslektede instrumenter ===
Tverrfløyte
Altfløyte
Bassfløyte
Kontrabassfløyte
Subkontrabassfløyte
Hyperbassfløyte


== Referanser ==
Arctic Records

Arctic Records var et plateselskap i Trondheim startet av Gunnar Hordvik og Kolbjørn Alstad i 1975. Førsteutgivelsen var Takk te dokk med Prudence. I stallen hadde selskapet artister som Åge Aleksandersen, Terje Tysland og Hans Rotmo.  Av andre medarbeidere
nevnes Svein Strugstad.
Opptakene foregikk i Arctic Studios på Øvre Bakklandet (Vollabakken).  Plateselskapet gikk konkurs i august 1981,
men mye ble videreført av de fire involverte i Plateselskapet AS som var i drift inntil 1992. Man finner to andre plateselskaper med samme navn i Bodø (etablert 1996) og et nylig startet i Drammen. Arctic Records er også navngitt plateselskaper i USA og England.


== Utgivelser ==
Prudence, Takk te dokk (1975)
Prudence, 11/12 '75  (ARC 7602, dobbel LP, 1976)
Rune Larsen, Mr. Tambourine Man (ARC 8604, 1976)
Stig Nilsson, Æ e fra Baillsuinn æ (1976)
Naboens Rockeband, Skarp swing (ARC 8607, 1976)
Reddik (band), Sommeren som var (1976)
Ole Bjernes orkester, Svingom i dalan (1976)
Arnsteins, Gammeldansens beste (1976)
Bergeners, Alltid no' godt fra Bergeners (1976)
Åge Aleksandersen, Lirekassa (1977)
Candy, Snacks (1977)
Stig Nilsson, Brunost, sirop og brø'  (1977)
Egil Urvolds gammeldansgjeng, Kuskit og Nivea (1977)
Eivind Lundbys orkester, Gammeldans fra Hedmarken (1977)
Småtroll, Discofeber (1977)
Naboens Rockeband, I skyggen av Shadows (ARC 8623, 1977)
Arnsteins, Gammeldansens beste 2:  "og nogo attåt" (ARC-C 7618, 1977)
Four Jets, Langspillplate 1977 (ARC 8616, 1977)
Firestones, Tiden er inne (1977)
Åge Aleksandersen, Positivitet (ARC-X 9625, 1977)
Vårsøg (visegruppe), Vårsøg (ARC 8614, 1977)
Bergeners, Frekk å tidi (ARC 8613, 1977)
Vårsøg (visegruppe), Sola e komma (1978)
Vårsøg (visegruppe) og SKRUK, Av moll er du komen, til dur skal du bli (1978)
Åge Aleksandersen, Riff (1979)
Popgruppa Asbjørn, Dølalåt (1979)
Hans Rotmo, Trøndervisan (ainner plata) (ARC 8655, 1979)
Åge Aleksandersen, French only (ARC 9644, 1979)
Diverse artister, 7000 Riff (ARC 8654, 1979)
Hans Rotmo, Trekkspellkrigen (ARC 4641, 1979)
Åge Aleksandersen, Ramp (ARC 9666, 1980)
Gunnar Andreas Berg, Snowdawn (1980)
Malmtrioen, Med hatten på snei (ARC 8659, 1980)
Henning Sommerro, Litt tå me (ARC 9669, 1981)
Terje Tysland, Send mæ hjæm! (1981)
Diverse artister, Dagbladets sommerkassett – Mølje og sodd (DA 003, 1981)
Saint Bernard (Southern Leyte)

Saint Bernard er en filippinsk municipality (landkommune) i den sentralfilippinske provins Southern Leyte. Under folketellingen i 2015 ble den oppgitt å ha 28.395 innbyggere.
Et leirras den 17. februar 2006 rammet landsbyen (barangayen) Guinsaugon og tok hundrevis av liv. Stedet, som hadde en befolkning på ca. 2 500 (hvorav en del hadde evakuert da ulykken skjedde), ligger langt inne i fjellene i provinsen.
Leirraset skyldtes antagelig uvanlig kraftig nedbør uavbrutt i ti dager, og et lite jordskjelv med størrelse 2,3 på Richters skala.
I 2003 hadde et lignende jordskred krevd mange menneskeliv i kommunen San Francisco på øya Panaon ikke langt unna.


== Barangayer ==
Saint Bernard politisk inndelt i 30 barangayer per 30. september 2019.


== Referanser ==
Liaodong

Liaodong, oppkalt etter Liaodonghalvøya, var en historisk provins i det nordlige Kina. I 1954 ble den, provinsen Liaoxi og byene Shenyang, Luda, Anshan, Fushun og Benxi, sammenslått for å danne den nye provinsen Liaoning. Året etter tilkom noen deler av den tidligere provinsen Rehe. 
Under kulturrevolusjonen ble også deler av Indre Mongolia lagt til Liaoning, men dette ble reversert senere.
David Bennent

David Bennent (født 9. september 1966 i Lausanne, Sveits) er en sveitsisk skuespiller. Han er sønn av skuespilleren Heinz Bennent og den tidligere danserinnen Diane Mansart. Hans søster Anne er også skuespillerinne.
Bennent har bodd i Tyskland og Frankrike. I tillegg til morsmålet tysk, snakker han også fransk flytende.
Da han var 11 år gammel spilte han hovedrollen i Volker Schlöndorffs film Blikktrommen. Bennents tolkning av Oskar Matzerath mottok svært gode kritikker, men det ble også kritisert at en elleveåring ble vist i sexscener med en voksen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) David Bennent på Internet Movie Database 
(sv) David Bennent i Svensk Filmdatabas 
(da) David Bennent på Filmdatabasen 
(da) David Bennent på Scope 
(fr) David Bennent på Allociné 
(en) David Bennent på AllMovie 
(en) David Bennent hos The Movie Database
Heinz Bennent

Heinz Bennent (født 18. juli 1921 i Stolberg ved Aachen, død 12. oktober 2011 i Lausanne) var en tysk skuespiller. Fra 1970-tallet bodde han i Sveits.
Hans barn Anne Bennent og David Bennent er også skuespillere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Heinz Bennent på Internet Movie Database 
(sv) Heinz Bennent i Svensk Filmdatabas 
(sv) Heinz Bennent i Svensk Filmdatabas 
(da) Heinz Bennent på Filmdatabasen 
(da) Heinz Bennent på Scope 
(fr) Heinz Bennent på Allociné 
(en) Heinz Bennent på AllMovie 
(en) Heinz Bennent hos The Movie Database
Mario Adorf

Mario Adorf (født 8. september 1930 i Zürich) er en sveitsiskfødt tysk skuespiller, best kjent for sin rolle i filmen Blikktrommen fra 1978.
Adorf var sønn av en italiensk kirurg og en tysk sykepleierske. Han debuterte som filmskuespiller i 1954 i rollen som tysk soldat. Han ble senere en berømt skuespiller i Europa, og særlig de tyskspråklige landene. Han har også hatt roller i engelskspråklige filmer som Major Dundee, Ten Little Indians og Smilla's Sense of Snow, såvel som i den italienske filmen Le soldatesse.
I 1963 ble han gift med Lis Verhoeven. De fikk en datter, Stella, før de ble skilt. I 1985 ble han gift med Monique Faye. Adorf er fremdeles aktiv i tysk film, fjernsyn og på teaterscener.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mario Adorf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mario Adorf – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Mario Adorf i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Mario Adorf på Internet Movie Database 
(sv) Mario Adorf i Svensk Filmdatabas 
(da) Mario Adorf på Filmdatabasen 
(da) Mario Adorf på danskefilm.dk 
(da) Mario Adorf på danskfilmogtv.dk 
(da) Mario Adorf på Scope 
(fr) Mario Adorf på Allociné 
(en) Mario Adorf på AllMovie 
(en) Mario Adorf hos The Movie Database 
(en) Mario Adorf hos Behind The Voice Actors
Nyreligiøsitet

Nyreligiøsitet  er en samlebetegnelse for et bredt spektrum av religiøse og åndelige strømninger som har dukket fram i Vesten i løpet av de siste hundre årene. Det er neppe noen klare grenser for hva som skal regnes med. Ikke alt er nødvendigvis nytt heller; mange former av nyreligiøsitet faller klart innenfor den den esoteriske tradisjon i Europa, andre er variasjoner over orientalske religiøse tradisjoner. Mange nyreligiøse retninger kombinerer dessuten elementer med opphav i ulike tradisjoner. 
Innen det nyreligiøse feltet finnes en lang rekke understrømninger fokusert rundt temaer som mystisisme, meditasjon og filosofi. Slike organiserte grupper omtales i den engelskspråklige faglitteraturen gjerne som "New Religious Movements".
Et knippe nyere tankesystemer som regnes innenfor nyreligiøsiteten er new age. De norske religionshistorikerne Ingvild Gilhus og Lisbeth Mikaelsson definerer dette som en type nyreligiøsitet organisert som interessefellesskap med nettverkskarakter hvor forventningen om en ny tidsalder står sentralt. Flere teoretikere har forsøkt å innholdsbestemme New Age-bevegelsen. Paul Heelas mener det er snakk om en "selvspiritualitet" hvor individets autonomi, personlige utvikling og indre potensial står sentralt. Andre opererer med mer komplekse modeller. Wouter Hanegraaff mener følgende tema står sentralt i New Age-bevegelsen: 1) Kanalisering, 2) Healing og personlig vekst, 3) Vitenskap, 4) Psykologi, 5) Nypaganisme, 6) Millenarisme (forventningen om en ny tidsalder), 7) Holisme, 8) Gamle visdomstradisjoner.Noen nyreligiøse bevegelser har vært beskyldt for å lure folk til å bli medlemmer og for å utnytte medlemmene økonomisk. Andre har vært anklaget for hard disiplin og innblanding i medlemmenes privatliv. Blant de bevegelsene som ofte har vært utsatt for slik kritikk, er enhetskirken og scientologien.
Religionsforskere kombinerer gjerne en kritisk holdning til enkelte utslag av nyreligiøsiteten med en grunnleggende sympati for de underliggende strømningene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
religioner.no artikler om nyreligiøsitet


== Litteratur ==
Siv Ellen Kraft Hva er nyreligiøsitet, 2011 ISBN 9788215018720
Gilhus, Ingvild og Lisbeth Mikaelsson .2005. Kulturens refortrylling : Nyreligiøsitet i moderne samfunn, 2. utgave, Oslo: Universitetsforlaget
Hanegraaff, Wouter J. 1998. New Age Religion and Western Culture : Esotericism in the Mirror of Secular Thought, New York: State University of New York Press
Heelas, Paul. 1996. The New Age Movement : the Celebration of the Self and the Sacralization of Modernity, Oxford: Blackwell
MS «Hardangerfjord» (1959)

MS «Hardangerfjord», senere «Firda», er et motorskip bygget i 1959. Skipet gikk i rutefart med gods og passasjerer for Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (HSD) frem til 1982, og så for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane til 1989.
Skipet ble noe bygget om vinteren 2006 i Rijeka i Kroatia og gitt navnet «Darli». Det har gått i cruiserute i Adriaterhavet fra 2006. I 2013 har skipet blitt observert i Kasakhstan hvor det skal bli brukt som hotellskip for oljenæringen.
Skipet byttet senere navn, og heter i dag «Dicle». I mai 2019 ble skipet lagt ut for salg.


== Historie ==
1959: Mai: Levert som «Hardangerfjord» for HSD, Bergen
1982: Omdøpt «Hardangerfjord I»
1982: Solgt til Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane, Bergen/Måløy. Omdøpt «Firda».
1989: Juni: Solgt til Aanen Nilsen Shipping A/S, Vedavågen/Kopervik. Omdøpt «Brand».
1992: Oktober: Ommålt: 967 BT, 351 NT
1999: Januar: Overført til Ånen Nilsen Shipping AS, Paradis/Bergen
2001: Desember: Solgt til Compass Shipping AS, Bergen
2004:   19.04.: Solgt til Dami d.o.o., Rijeka, Kroatia. Omdøpt «Darli»
2009: Omdøpt «Dicle», i bruk som hotellskip
2019: For salg.
2022: hugget i Aliağa


== Se også ==
Andre skip med navn «Hardangerfjord»


== Referanser ==


== Kilder ==
Alsaker, Per (2011). «Skipet» (DOC) (norsk). Norsk Skipsfartshistorisk Selskap. Besøkt 6. oktober 2012. 
Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (juni–juli 1958). «Nye-båten». HSD Posten (norsk) (6 og 7). CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
Langes, W. (2015). «Fjordfaehren.de» (tysk). Arkivert fra originalen 24. september 2015. Besøkt 4. april 2015. MarineTraffic (2015). «MarineTraffic» (engelsk). Besøkt 4. april 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 5142750 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MS «Hardangerfjord» (1959) – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
Peter Zadek

Peter Zadek (født 19. mai 1926 i Berlin, død 30. juli 2009) var en tysk regissør.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Peter Zadek tilhørte en borgerlig liberal-jødisk familie i Berlin. I 1933 emigrerte familien til London og ved utbruddet av krigen til det roligere Oxford. Under sin utdannelse til lærer kom han i kontakt med et amatørteater, og fikk interesse for regi. Han studerte regi i London og debuterte med Oscar Wildes Salome 21 år gammel. 


=== Karriere ===
Etter studiet arbeidet han ved en rekke teatre i den britiske provinsen. I 1958 fikk han en invitasjon til å arbeide ved Theater am Dom i Köln, og reiste for første gang tilbake til fødelandet. Der ble han kjent med den tyske regissøren og teaterlederen Kurt Hübner, som fikk ham med til Ulm og senere sammen med Zadek skapte furore i Bremen med den såkalte «Bremen-stilen», preget av ville insceneringer og fantasifulle scenebilder av Wilfried Minks. Siden tiden i Ulm samarbeidet Zadek med Minks.
I Ulm vekket hans oppsetning av Shakespeares Kjøpmannen i Venedig oppsikt, ettersom det negative portrettet av jøden «Shylock» førte til anklager om antisemittisme. Zadek forsvarte seg med at også dårlige sider ved jøder måtte behandles.
Hans arbeider i Bremen inkluderte oppsetningen av Frühlings Erwachen av Frank Wedekind og Die Räuber av Friedrich Schiller, som tok ånden og den revolusjonære atmosfæren i 1968 på pulsen. Sammen med Peter Zadek arbeidet også den unge Peter Stein som regissør i Bremen, og teatret ble dermed et av de viktigste på den tiden i Tyskland.
Suksessen i Bremen gjorde at han ble utnevnt til sjef for Schauspielhaus Bochum fra 1972 til 1979. Her begynte han sitt fruktbare samarbeid med en rekke fremragende skuespillere, som førte til hans mest spektakulære oppsetninger. Det byråkratiske arbeidet forbundet med ledelsen av et teater ble imidlertid for mye, og han sa fra seg stillingen for å virke som selvstendig regissør.  I 1985 ble han imidlertid sjef for Deutsches Schauspielhaus i Hamburg, hvor han virket til 1989. Siden 1990 virket han igjen som fri regissør, med oppdrag for alle store teaterscener i det tyskspråklige Europa. Hans oppsetninger skapte stor debatt, og hadde mange tilhengere såvel som kritikere. Zadek gikk i sine oppsetninger mot alle typer konvensjoner, både de som gjelder i samfunnet og de som gjelder for teater. Han var ofte eksperimentell og dermed overraskende.
Han hadde regien for to kinofilmer, i 1969 for Ich bin ein Elefant, Madame og 1983 Die wilden Fünfziger etter romanen Hurra, wir leben noch av Johannes Mario Simmel.
Zadek mottok tallrike priser og utmerkelser, og ble flere ganger valgt til «årets regissør». I 2002 mottok han Bundesverdienstkreuz.
Hans livsledsager var forfatterinnen Elisabeth Plessen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Zadek på Internet Movie Database 
(no) Peter Zadek hos Sceneweb 
(sv) Peter Zadek i Svensk Filmdatabas 
(fr) Peter Zadek på Allociné 
(en) Peter Zadek på AllMovie 
(en) Peter Zadek hos The Movie Database 
(en) Peter Zadek på Discogs 
(de) Verk av og om Peter Zadek i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Swindon (distrikt)

Swindon er et administrativt distrikt med status som enhetlig myndighet i området Thamesdown i Wiltshire, England. Det består av byen Swindon og det tidligere landdistriktet Highworth. 
Distriktet ble opprettet 1. april 1974, og 1. april 1998 fikk det sin nåværende status. 


== Steder i distriktet ==
Badbury
Chiseldon
Highworth
Liddington
Swindon
Wanborough
Disney+

Disney+ er en amerikansk videostrømmetjeneste. Tjenesten er nett- og abonnementsbasert og eies og driftes av Walt Disney Direct-to-Consumer & International, en divisjon av The Walt Disney Company. Tjenesten ble lansert i USA 12. november 2019, og i Norge ble den lansert 15. september 2020. Den tilbyr i hovedsak filmer, serier og tv-programmer fra Walt Disney Studios og Walt Disney Television. Originale filmer og tv-serier basert på nye og eksisterende konsepter kommer også, i tillegg til innhold fra Disney, Pixar, Marvel, Lucasfilm, National Geographic og 20th Century Fox.
Tjenesten er en konkurrent til strømmetjenester som Netflix, HBO og Amazon Prime Video.


== Innhold ==
Tjenesten er bygget opp rundt innhold fra Disneys største underholdningsstudier, blant annet Walt Disney Pictures, Walt Disney Animation Studios, Pixar, Marvel Studios, Lucasfilm, 20th Century Fox, and National Geographic Channel. Tjenesten opererer parallelt med videotorg-tjenesten Hulu, som Disney sikret seg aksjemajoriteten til etter å ha kjøpt 20th Century Fox. Bob Iger, tidligere administrerende direktør i The Walt Disney Company, har uttalt at Disney+ i hovedsak fokuserer på familieprogrammer og familieunderholdning, mens Hulu tilbyr generell underholdning. Hulu tilbyr også Disney+ som en egen tilleggstjeneste.Disney+ tilbyr rundt 7000 tv-episoder og 500 filmer, inkludert innhold fra Disney, Pixar, Marvel Studios, Lucasfilm, Fox og National Geographic. Nye utgivelser fra 20th Century Fox blir ikke tilgjengelig på Disney+ eller Hulu, siden Fox har en eksklusiv avtale med HBO frem til 2022. Captain Marvel blir den første Disney-filmen som blir tilgjengelig eksklusivt på Disney+. Tjenesten har også eksklusive strømmerettigheter til The Simpsons, med alle 30 sesongene tilgjengelig siden lansering. Star Wars-filmene er også tilgjengelig, sammen med The Force Awakens og Rogue One.


== Lansering ==
Disney+ blir gradvis rullet ut over hele verden. Tjenesten ble lansert først i USA, Canada og Nederland 12. november 2019 rett før klokken 03.00 EST (UTC–5). En uke senere ble Disney+ tilgjengelig i Australia, New Zealand og Puerto Rico. Tjenesten ble lansert i Storbritannia, Frankrike, Spania, Italia, Tyskland, Irland og flere andre vesteuropeiske land 24. mars 2020. I Norden ble tjenesten tilgjengelig 15. september 2020. I løpet av høsten 2020 skal Disney+ også lanseres i Sentral-, og Øst-Europa og Mellom- og Sør-Amerika.


== Plattformer ==
Tjenesten kan strømmes via nettlesere på PC og Apple Macintosh, samt via applikasjoner for digitale medieavspillere, mobiltelefoner og nettbrett. Innholdet tilbys i høy oppløsning, opptil 4K og HDR-kvalitet når tilgjengelig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(mul) Offisielt nettsted 
(en) Disney+ – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mahabad

Mahabad, eller Sablagh, (persisk: مهاباد, kurdisk: مه‌هاباد, Mehabad) er en by i Vest-Aserbajdsjan i Nordvest-Iran. Byen hadde 133 324 innbyggere i 2006 , og ligger i en trang dal 1300 meter over havet, sør for Urmiasjøen.
Regionen Mokrian består av distriktene Mahabad, Bokan, Piranshahr, Sardasht, Oshnaviyeh og Naghadeh.I 1946 ble Republikken Mahabad utropt med Mahabad som hovedstad, og flere tusen irakiske kurdere under ledelse av Mustafa Barzani sluttet seg  til opprørerne. «Mahabadrepublikken» hadde et vitalt politisk og kulturelt liv med blant annet teatre, aviser på kurdisk, men ble raskt slått ned av iranske styrker. Republikkens president, Qazi Muhammed, og andre ledende skikkelser ble hengt.


== Etymologi ==
Byen ble grunnlagt under safavidperioden under navnet Savoujbolagh. Savoujbolagh er et tyrkisk navn som betyr «kald vår». Senere, under Qajar-dynastiet, ble byen kalt Savoujbolagh Mokri, som betyr «Savoujbolagh av mukri-folket», på grunn av mukri-folket som bodde i byen. Dette var navnet på byen før 1936.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mahabad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Hemin Mukriani (iranica)
West Wiltshire

West Wiltshire var et administrativt distrikt i Wiltshire, England. Administrasjonssenteret var Trowbridge. 
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at fem bydistrikter og to landdistrikter ble slått sammen. Det ble innelmmet i Wiltshire enhetlige myndighet i 2009.


== Steder i West Wiltshire ==
Bradford-on-Avon
Melksham
Trowbridge
Warminster
Westbury
Doge

Doge (flertall dogi eller doges) var den venetianske tittelen til statsoverhodene i en rekke italienske republikker i middelalderen og renessansen, hvorav de mest kjent er republikkene Venezia, Amalfi og Genova. Det var doger i Venezia fra 697 til 1797. Genova tok etter venetiansk modell tittelen i bruk fra 1339 og fram til 1805. Både i Venezia og Genova var det Napoleonskrigene som førte til avvikling av republikkene og dermed også posisjonen som doge.


== Etymologi ==
Tittelen ble avledet av det latinske Dux («leder») som i Den romerske republikk betegnet den øverste militære leder i en grenseprovins. Betegnelsen dux er opphavet til franske duc, engelske duke, som tilsvarer norske hertug (som har annen etymologi), og til den venetianske doge. Hustruen til en doge ble tiltalt som en dogaressa.


== Anvendelse ==
Tittelen doge ble benyttet for den valgte overhodet av staten i en rekke italienske «kronede republikker». De to beste kjente av disse republikkene var Venezia og Genova, som var rivaler med hverandre og andre regionale stormakter ved å bygge deres historiske bystater til maritime, kommersielle og territoriale mini-riker. Andre italienske republikker som hadde doger var Amalfi og den lille byen Senarica i regionen Abruzzo i sentrale Italia.I flere av skriftene til Theodor Herzl, grunnleggeren av sionismen, foreslo han at en framtidig jødisk stat skulle benytte tittelen «doge» for dens statsoverhode, men dette forslaget ble ikke benyttet av den faktiske staten Israel.


== Historie ==
Venezia var under eksarkatet Ravenna da dogetittelen (fra det latinske «dux», leder for Bysants) først ble brukt på byens overhode. Ifølge offisiell historie og tradisjon var den første dogen i Venezia Paolo Lucio Anafesto som ble valgt i 697. Det er åpent hvorvidt de to første dogene i rekken faktisk eksisterte, eller om de kvalifiserer til tittelen og er ekte bysbarn. Begge er i det minste portrettert i Sala del Maggior Consiglio i doge-palasset (Ital. Palazzo Ducale).
Dogen ble valgt for livstid blant de rikeste og mektigste familiene, men ble aldri en arvelig tittel. Slik framsto disse republikkene som valgmonarkier. Frem til 1032 hadde dogen nesten absolutt makt over administrasjon, militære og kirke. Deretter ble makten sterkt begrenset.
I Genova ble dogen etter 1528 valgt for to år.


== Liste over doger i Venezia ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Norwich, John Julius (1989): A History of Venice. London: Penguin Books, ny utg. 2003. ISBN 0-14-101383-4.