jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Dansefeber

Dansefeber er en norsk TV-sendt talentkonkurranse som gikk på TVNorge fra 2006 til 2007. Hensikten var å finne Norges beste danser. Programmet var en norsk variant av det amerikanske So You Think You Can Dance. Programmet gikk to sesonger. Premien var et dansestipend på 500 000 kr.I 2008 ble det sendt en felles-skandinavisk versjon kalt So You Think You Can Dance – Scandinavia.
Første sesong ble i snitt sett av 285 000 (noe som gav en markedsandel på 17,3 prosent). Premieren ble sett av 481 000, mens finalen ble sett av 266 000. Tallene for sesong to var dårligere. Seersnittet var på 211 000, mens sesongpremieren ble sett av 243 000 (en halvering i forhold til premieren i 2006).


== Sesong 1 ==
Den første sesongen startet med opptaksprøver i et par byer. Deretter fulgte «feberdagene» for dem som gikk videre. Da det var 16 dansere igjen, var det direktesendinger der seerne kunne stemme på sine favoritter. To deltakere ble stemt ut hver gang. I finalen var det fire dansere igjen (to mannlige og to kvinnelige). Audition ble holdt i Trondheim, Stavanger og Oslo. Over 6000 søkte om å få delta.Seieren gikk til Adil Khan, mens Maria Nygård havnet på andreplass, Christopher Flinder Petersen på tredjeplass og Tine Aspaas på fjerdeplass.


== Sesong 2 ==
Det ble arrangert audition i Oslo, Bergen og Trondheim. Danserne som gikk videre fra audition, måtte kjempe om en plass blant topp 20 i feberdagene. Finalen ble holdt i Lillestrøm Kultursenter.
Seieren gikk til Hanna Mjåvatn, mens Eric C. Nærbø havnet på andreplass, Michelle Purvis på tredje og Bjørn Holthe på fjerde.
BackstageUnder denne sesongen ble det også sendt 10 separate episoder som tok for seg deltagere backstage. Den viste danserne bak scenen, hvordan de hadde det på hotellet, øvinger, morsomheter og annet.


=== Deltakere 2007 (Top 20) ===
1 Mona Berntsen ble skadet uke fem, og kunne ikke fortsette. Dermed kom Purvis inn igjen, som den sist eliminerte kvinne.


== Referanser ==
Hydrogencyanid

Hydrogencyanid eller blåsyre er en kjemisk forbindelse med formelen HCN. HCN er en svak syre.
I gassform er stoffet fargeløst, med en lukt av bitre mandler. Noen personer kan ikke lukte HCN på grunn av genetisk disponering. Det er et svært giftig stoff som kan drepe raskt, selv i svært lave konsentrasjoner. Den dødelige dosen skal være 50-70 mg.
Hydrogencyanid kan fremstilles i laboratoriet ved å destillere en blanding av saltet kaliumheksacyanoferrat og fortynnet svovelsyre i en glasskolbe. Kaliumheksacyanoferrat er i seg selv ikke giftig, og blir brukt til å produsere fargestoffet berlinerblått.
HCN har et kokepunkt på litt over 25 grader celsius, men stoffet har et høyt damptrykk, og fordamper derfor meget lett også ved betydelig lavere temperaturer. 
Blåsyre ble oppdaget av den svenske kjemikeren C.W. Scheele.


== Giftighet ==
Cyanidforgiftning kan gi symptomer som slapphet, hodepine, forvirring, angst, kvalme, oppkast, respirasjonssvikt, kramper og til slutt død. Inhalasjon av store doser fører til økt pustevolum, som forverrer forgiftningen. Cyanid hemmer enzymet cytokromoksidase og blokkerer siste ledd i respirasjonssyklusen. Bindigen mellom cytokromoksidase og cyanidionet hindrer transport av elektroner til oksygen, noe som hindrer elektrontransportkjeden. Cellene kan derfor ikke lenger produsere ATP ved hjelp av oksygen (såkalt oksidativ fosforylering), og må ty til mindre effektive metoder for danning av ATP. Dette resulterer i opphopning av laktat (melkesyre), og en kan se en forskyvning av syre-base-nivåene i blodet. Hjertet og sentralnervesystemet er spesielt sårbart. Cyanidforgiftning behandles med hydroksykobolamin, eventuelt natriumtiosulfat eller amylnitritt, som binder seg til cyanidionet og dermed uskadeliggjør det.
Stoffet var også den virksomme bestanddelen i Zyklon B som ble brukt i tyske utryddelsesleirer under den 2. verdenskrig. HCN blir også benyttet til henrettelser i amerikanske fengsler (en henrettelsesmetode som bare brukes i noen få stater), men der framstilles HCN-gassen ved at stykker av cyanid-salt slippes ned i en åpen beholder med syre. Cyanid saltet reagerer med syren, og hydrogencyanid-gass utvikles.


== Historien og litteraturen ==
En av Karl Marx' døtre, Eleanor, benyttet seg av blåsyre da hun tok livet av seg i 1898. Agatha Christie nevner ofte blåsyre i sine kriminalromaner. Blåsyre ble også benyttet av kona til Adolf Hitler, Eva Braun da de begikk selvmord under den russiske okkupasjonen av Berlin, like før krigen mellom de allierte og Tyskland var over. Blåsyre var også virkemidddelet i Zyklon B som ble brukt i tilintetgjørelsesleirene av nazistene under andre verdenskrig.


=== HCN i rommet ===


== Referanser ==
Björn Gustafsson (skuespiller)

Björn Gustafson, egentlig Björn Herman Leonard Gustafsson (født 30. november 1934 i Stockholm), er en svensk skuespiller. Han er kjent for sine filmroller, blant annet som drengen Alfred i filmene om Emil i Lönneberga, Dynamitt-Harry i de svenske filmene om Olsenbanden, Jönssonligan. Han har spilt i svensk film i nesten 50 år, fra 1956 til 2005. 


== Filmografi (utvalg) ==


=== Skuespiller 2000-tallet ===


=== Skuespiller 1990-tallet ===


=== Skuespiller 1980-tallet ===


=== Skuespiller 1970-tallet ===


=== Skuespiller 1960-tallet ===


=== Skuespiller 1950-tallet ===


=== Manusforfatter ===


== Teaterroller (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Björn Gustafson på Internet Movie Database 
(sv) Björn Gustafson i Svensk Filmdatabas 
(da) Björn Gustafson på Filmdatabasen 
(da) Björn Gustafson på Filmdatabasen 
(da) Björn Gustafson på danskefilm.dk 
(da) Björn Gustafson på danskfilmogtv.dk 
(en) Björn Gustafson på AllMovie 
(en) Björn Gustafson hos The Movie Database
Vigga Bro

Vigga Bro (født 20. oktober 1937) er en dansk skuespiller. Hun er kjent for sine komedieroller.


== Filmografi (utvalg) ==
2005 – Jul i Valhall (TV)
1986 – Barndommens gade (film)
1969 – Ta' lidt solskin (film)


== Priser, utmerkelser og legatutdelinger (utvalg) ==
1988 – Ole Haslunds Kunstnerfond


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Offisielt nettsted 
(en) Vigga Bro på Internet Movie Database 
(sv) Vigga Bro i Svensk Filmdatabas 
(da) Vigga Bro på Filmdatabasen 
(da) Vigga Bro på danskefilm.dk 
(da) Vigga Bro på danskfilmogtv.dk 
(da) Vigga Bro på Scope 
(fr) Vigga Bro på Allociné 
(en) Vigga Bro på AllMovie 
(en) Vigga Bro hos The Movie Database 
(da) Vigga Bro hos danskefilmstemmer.dk 
(da) Vigga Bro på Facebook
Benny Hansen

Benny Hansen (født 22. februar 1944, død 27. august 1998) var en dansk skuespiller. Han er kjent for sine komedieroller. Han kom inn på Det kongelige Teaters elevskole i 1965 og fikk under visning av blant andre Tove Bang. Han fikk deretter fast ansettelse på Det Kongelige Teater og arbeidet der frem til 1980. Han var blant annet med i filmene om Olsenbanden i Danmark og kjent fra rollen som maleren Fede i tv-serien Matador.


== Eksterne lenker ==
(en) Benny Hansen på Internet Movie Database 
(sv) Benny Hansen i Svensk Filmdatabas 
(da) Benny Hansen på Filmdatabasen 
(da) Benny Hansen på danskefilm.dk 
(da) Benny Hansen på danskfilmogtv.dk 
(da) Benny Hansen på Scope 
(fr) Benny Hansen på Allociné 
(en) Benny Hansen på AllMovie 
(en) Benny Hansen hos The Movie Database 
(da) Benny Hansen hos danskefilmstemmer.dk
Dick Kaysø

Dick Kaysø (født 13. februar 1947) er en dansk skuespiller. 


== Filmografi (utvalg) ==


=== Film ===
2006 – Krummerne - Så er det jul igen
2003 – Møgunger
2003 – Arven
2002 – Bertram og Co.
2001 – Jolly Roger
2001 – Send mere slik
1998 – Mimi og madammerne
1996 – Mørkeleg
1994 – Kærlighed ved første desperate blik
1994 – Krummerne 3 - Fars gode idé
1994 – Riget I
1994 – Vildbassen
1993 – Det forsømte forår
1992 – Krummerne 2 -  Stakkels Krumme
1991 – Krummerne
1990 – Bananen - skræl den før din nabo
1990 – Dagens Donna
1989 – En afgrund af frihed
1988 – Ved vejen
1987 – Peter von Scholten
1986 – Valhalla
1983 – Forræderne
1983 – Isfugle
1982 – Den ubetænksomme elsker
1982 – Pengene eller livet

1981 – Olsen-banden over alle bjerge

1981 – Olsenbanden gir seg aldri ...  Biffens medhjelper (Norsk film)
1980 – Pigen fra havet
1979 – Olsen-banden overgiver sig aldrig
1977 – Skytten
1977 – Olsen-banden deruda'
1976 – Gangsterens lærling
1976 – Normannerne
1976 – Affæren i Mølleby
1976 – Julefrokosten
1976 – Strømer
1975 – Piger i trøjen
1974 – Mafiaen, det er osse mig


=== Tegnefilmer ===
Egon Halm i Frygtløs - den frygtsomme hund (1999–2002)
Anders And (dansk Donald Duck) – fra midten av 1990-tallet
Dr. Drakken – i Kim Possible
Hajen – i Hjælp! Jeg er en fisk


== Priser ==
1977 – Bodilprisen for beste mannlige birolle i filmen Strømer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dick Kaysø på Internet Movie Database 
(sv) Dick Kaysø i Svensk Filmdatabas 
(da) Dick Kaysø på Filmdatabasen 
(da) Dick Kaysø på danskefilm.dk 
(da) Dick Kaysø på danskfilmogtv.dk 
(da) Dick Kaysø på Scope 
(fr) Dick Kaysø på Allociné 
(en) Dick Kaysø på AllMovie 
(en) Dick Kaysø hos The Movie Database 
(da) Dick Kaysø hos danskefilmstemmer.dk
Kihnu flyplass

Kihnu flyplass (ICAO: EEKU) er en flyplass på øya Kihnu i Estland. Flyplassen ligger ved landsbyen Sääreküla. Flyplassens ICAO-kode er EEKU. Den har ingen IATA-kode.
Flyplassen har to kryssende, gressdekkede rullebaner på 600 meters lengde og 60 meters bredde. Rullebanene har baneretninger 16 og 34, og 04 og 22. Rullebanene har ikke lys, og det er ikke navigasjonssystemer på flyplassen. Derfor er flyplassen kun sertifisert til bruk i dagslys.
Kihnu flyplass har ruteflygninger hovedsakelig om vinteren og våren, når isforholdene i Pärnu-bukta gjør fergetrafikk til fastlandet umulig. Ruteflygningene opereres av Air Livonia med små Antonov An-28-fly. Små privatfly bruker flyplassen sommerstid.
Kihnu flyplass er eid av AS Pärnu Lennujaam (Pärnu lufthavn).
Flyplassledelsen advarer om at flyplassen ikke er gjerdet inn, så flygere som ønsker å lande utenom flyplassens åpningstid må forsikre seg om at det ikke er mennesker, dyr eller andre hindringer på rullebanene før landing. [1]


== Eksterne lenker ==
Kihnu flyplass (engelsk)
Ingvar Kjellson

Anders Ingvar Kjell Kjellson (født 20. mai 1923 i Kärna i Östergötland, død 18. desember 2014 i Djursholm) var en svensk skuespiller. Han er mest kjent for sin rolle som prinsen i den oversatte svenske versjonen av Disney-filmen Robin Hood.
Kjellson studerte ved Gösta Terserus teaterskole og kom i 1946 inn ved Dramatens elevskola. 


== Filmografi (utvalg) ==
1991 – Selskapsgolferen
1978 – Hedebyborna (TV-serie)
1977 – Ærlige blå øyne (TV-serie)

1969 – Bokhandlaren som slutade bada
1956 – Ratataa, The Staffan Stolle Story (Ratataa)


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
1988 – Svenska Akademiens teaterpris
1978 – O'Neill-stipendiet
1954 – Svenska Dagbladets Thaliapris


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingvar Kjellson på Internet Movie Database 
(sv) Ingvar Kjellson i Svensk Filmdatabas 
(en) Ingvar Kjellson hos The Movie Database 
(en) Ingvar Kjellson hos Internet Broadway Database 
(en) Ingvar Kjellson hos Behind The Voice Actors
Ulf Pilgaard

Ulf Pilgaard (født 15. november 1940) er en dansk skuespiller. Han startet på teologistudiet, men valgte i stedet å gå til scenen. Hans første rolle var på Alléscenen i 1963, som medlem av «Collagetruppen». Han har to barn, Christian (født 1970 og Mikkel født 1972).
Han har vunnet både Bodilprisen og Robertprisen for beste mannlige hovedrolle i filmen Farligt venskab.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ulf Pilgaard på Internet Movie Database 
(sv) Ulf Pilgaard i Svensk Filmdatabas 
(da) Ulf Pilgaard på Filmdatabasen 
(da) Ulf Pilgaard på danskefilm.dk 
(da) Ulf Pilgaard på danskfilmogtv.dk 
(da) Ulf Pilgaard på Scope 
(fr) Ulf Pilgaard på Allociné 
(en) Ulf Pilgaard på AllMovie 
(en) Ulf Pilgaard hos The Movie Database 
(da) Ulf Pilgaard hos danskefilmstemmer.dk
Inga Gill

Inga Gill (født 2. mai 1925 i Stockholm, død 18. oktober 2000 i Stockholm) var en svensk skuespiller. Hun er mest kjent for sine for sine komedieroller. Inga Gill var gift med skuespilleren Karl-Arne Holmsten og er My Holmstens mor.


== Filmografi (utvalg) ==
1951 – Frøken Julie (Fröken Julie)
1956 – Sjunde himlen
1974 – Från A till Ö – en resa orden runt
1986 – Amorosa


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Inga Gill på Internet Movie Database 
(no) Inga Gill hos Filmfront 
(sv) Inga Gill i Svensk Filmdatabas 
(fr) Inga Gill på Allociné 
(en) Inga Gill på AllMovie 
(en) Inga Gill hos Rotten Tomatoes 
(en) Inga Gill hos The Movie Database 
(en) Inga Gill på Apple Music 
(en) Inga Gill på Discogs 
(en) Inga Gill på SoundCloud 
(en) Inga Gill på Spotify 
(en) Inga Gill på Last.fm
Beppe Wolgers

Beppe Wolgers (født John Bertil Wolgers 10. november 1928 i Stockholm, død 6. august 1986 i Östersund) var en svensk forfatter, skuespiller og filmregissør. Han skrev barnebøker og sangtekster, blant annet «Sakta vi går genom stan» («Walkin' My Baby Back Home»). Wolgers ledet også barneprogrammet Beppes godnattstund på svensk TV. Han skrev både manus og var en av hovedrolleinnehaverne i animasjonsfilmen Dunderklumpen!, og han spilte rollen som Kaptein Efraim Langstrømpe i Olle Hellboms TV-serie og tre filmer om Pippi Langstrømpe fra 1969 til 1973 basert på Astrid Lindgrens bøker.


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Beppe Wolgers på Internet Movie Database 
(sv) Beppe Wolgers i Svensk Filmdatabas 
(da) Beppe Wolgers på Filmdatabasen 
(fr) Beppe Wolgers på Allociné 
(en) Beppe Wolgers på AllMovie 
(en) Beppe Wolgers hos The Movie Database 
(en) Beppe Wolgers hos Behind The Voice Actors
Halvar Björk

Erik Halvar Bertil Björk (født 22. september 1928 i Borgvattnet, død 12. november 2000 i Huddinge) var en svensk skuespiller. Han var kjent for sine filmroller, blant annet presten Victor i Ingmar Bergmans film Høstsonaten, hvor han spilte sammen med Liv Ullmann og Ingrid Bergman. I Norge er han kanskje best kjent i rollen som Sanders i science fiction-serien Ta den ring (1982).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Halvar Björk på Internet Movie Database 
(sv) Halvar Björk i Svensk Filmdatabas 
(fr) Halvar Björk på Allociné 
(en) Halvar Björk hos The Movie Database
Abruka

Abruka (svensk: Abrö) er ei øy i Estland. Øya ligger 6 km sør for Saaremaa i Østersjøen. Abruka tilhører Saare (eller Saaremaa) fylke og Kaarma kommune. Øya har et areal på 8,78 km² og hadde en befolkning på 16 personer i 2013.De største naboøyene til Abruka er Vahase, Kassilaid og Linnusitamaa (bokstavelig oversatt fra estisk: Fugleskittøya).
Abruka er dekket av løvskog, og øyas høyeste punkt er ni meter over havet. På øya finnes et naturvernområde på 92 hektar. Mellom 1878 og 1880 ble det opprettet en hjortepark på øya, og 13 hjorter ble innført fra Kuramaa. Etterkommere av disse hjortene finnes fremdeles på Abruka.
Det finnes to fyr på Abruka, inklsive det 38 meter høye Abruka fyr. Fyret på Limbi-neset vest på øya ble bygd i 1932.
På kirkegården på Abruka er et kors til minne om de som omkom da bilferga M/S Estonia forliste i Østersjøen i 1994.
Abruka kan nås med båt fra havna i Roomassaare på Saaremaa.


== Referanser ==
Paro lufthavn

Paro lufthavn (IATA: PBH, ICAO: VQPR) er Bhutans eneste internasjonale flyplass, og har vært i drift siden mars 1983. 
Flyplassen ligger på 2.235 meters høyde i dzongkhaget Paro. Den har kun én rullebane.
Flyplassen åpner i 1983, med Druk Airs rute til Kolkata. I 2015 betjente Paro 268.000 reisende.På grunn av trange dalsider, regn og vind kan flyplassen være vanskelig å operere.


== Se også ==
Samferdsel i Bhutan


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Paro Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Flyplassinformasjon om VQPR hos World Aero Data
Materialisten

Materialisten; tidsskrift for forskning, fagkritikk og teoretisk debatt var et norsk tidsskrift. Det ble opprinnelig grunnlagt i 1973 som et marxistisk tidsskrift utgitt av AKP(m-l), og formålet var å føre «en teoretisk kamp særlig mot Kommunistisk Universitetslag (kul) om hvem som var de rette forvaltere av den marxistiske arven». Etter en lengre pause gjenoppstod tidsskriftet i 1979, og ble utgitt frem til 2014, da det ble lagt ned. Materialisten var i mye av sin historie marxistisk orientert (sammenlign historisk materialisme) og tilknyttet ml-bevegelsen og AKP(m-l). De siste årene ble det utgitt av en uavhengig redaksjon og definerte seg som et frittstående tidsskrift for «forskning, fagkritikk og teoretisk debatt». Tidsskriftet ble i 2004 godkjent som vitenskapelig på nivå 1 i norsk vitenskapsindeks. Det utkom frem til 2014 med to enkeltnumre og ett dobbeltnummer i løpet av et år.
Blant bidragsyterne til tidsskriftet finner man bl.a. mange med tilknytning til Institutt for kriminologi og rettssosiologi, men også folk som ikke er akademikere, slik som Souhaila Andrawes og Stein Lillevolden.


== Målsetting ==
Målsetningen fra grunnleggelsen i 1973 var å være et tidsskrift for debatt om marxismen, sett fra AKP(m-l) sitt perspektiv og med særlig brodd mot Kommunistisk Universitetslag. Etter at Kommunistisk Universitetslag gikk i oppløsning ble også Materialisten nedlagt, før tidsskriftet gjenoppstod i 1979 med en mer generell ambisjon om å være et marxistisk orientert tidsskrift. Frem til nedleggelsen beskrev utgiverne målsetningen som å være et tidsskrift for «alle som er intellektuelt nysgjerrige, som ønsker å lære og forstå mer, som er opptatt av fagkritikk og samfunnskritikk, av forskningens grunnlag og vilkår, også hvordan forskning kan bidra i kampen mot undertrykking og urettferdige samfunnsforhold». Tidsskriftet fokuserer også på «vitenskapsteoretiske tema og sentrale problemstillinger innen ulike fag, både humaniora, samfunnsvitenskap og naturvitenskap».


== Overvåket ==
I Lund-kommisjonens rapport gikk det frem at Overvåkningspolitiet hadde regnet det å være redaksjonsmedlem eller bidragsyter til Materialisten som indikasjon på ekstreme politiske holdninger og dermed grunnlag for å registrere personen det gjaldt i Overvåkningspolitiets register eller arbeidsregister. I et notat om politiske ekstremister fra 1984, lagt frem på et arbeidsmøte om subversjon i 1985 hvor det ble vedtatt en enhetlig registreringspraksis i Norge, oppføres Materialisten som underorganisasjon av AKP («AKPs bedrifter, publikasjoner o.l.»), med angivelse av at redaksjonsmedlemmer skal registreres i Overvåkningspolitiets register og bidragsytere i politiets arbeidsregister. Overvåkningspolitiets praksis i forhold til tidsskriftet etter 1996 er ikke kjent. Den dømte terroristen Souhaila Andrawes satt i flere år i redaksjonen.


== Referanser ==
Torhaug

Torhaug er et tettsted på Bolsøya i Molde kommune i Møre og Romsdal. Tettstedet hadde 251 innbyggere per 1. januar 2022.
Stedet er overveiende et boligområde med enkelte innslag av offentlige serviceinstitusjoner og begrenset næringsdrift. Boligbyggingen har skutt fart i forbindelse med at Skålavegen skulle bli og ble bompengefri i 2005.


== Referanser ==
Breakthru

«Breakthru» er en sang av det britiske rockebandet Queen. Teksten på sangen, som ble utgitt på plata The Miracle i juni 1989, er kreditert til hele Queen. Singelen nådde en sjuendeplass på hitlistene i Storbritannia, og kom til topp ti i store deler av Europa. 
Sangen begynner med langsomme harmoniske vokaler i 30 sekunder som skal ha blitt skrevet av Freddie Mercury før den går over i en rask «feelgood»-rockesang som Roger Taylor skal ha skrevet mesteparten av. Opprinnelig ble introen skrevet til «A New Life Is Born», men den ble aldri utgitt selv om noen versjoner av den ble lekket til internett. 
Under intervjuet Queen For An Hour fra 1989, sa Mercury at dette var et godt eksempel på hvordan to ulike deler kunne kobles sammen til et nummer. Han fortalte også at bandet hadde hatt rundt tretti spor de jobbet med, mens bare noen få ble fullført. 
På videoen spiller bandmedlemmene sangen på et tog kalt «Miracle Express», og Taylors venninne Debbie deltok også. Opptaket ble gjort på Nene Valley Railway, ved Peterborough.


== Listeplasseringer ==


== Eksterne lenker ==
(en) Breakthru på MusicBrainz 
(en) Breakthru på MusicBrainz
Finn Bryn

Finn Bryn (født 1890 i Aker (nå Oslo), død 1975 i Oslo) var en norsk arkitekt.
Han ble uteksaminert fra Norges tekniske høyskole i 1916 og begynte umiddelbart å arbeide for Georg Greve i Bergen frem til 1917, hvor han gikk videre til å arbeide under Arnstein Arneberg frem til 1922. Under Arneberg i 1921 tegnet han sommerhuset ved Bergensleden for Wesenberg. I 1922 var Bryn med på å stifte arkitektkontoret Finn Bryn og Johan Ellefsen i Oslo. I 1927 var han en av kunstnerne og arkitektene som etter invitasjon fra Arno Berg, daværende byantikvar i Oslo, utarbeidet forslag til hvordan hovedstadens bygningsmasse kunne bli mer fargerik og innbydende. Initiativet til dette byutviklingsprosjektet kom fra kunstneren Henrik Sørensen.I 1939 fikk Finn Bryn æren av å tegne Norges paviljong til verdensutstillingen i New York, og året etter hadde han egen praksis under eget navn i Oslo.
Bryn er kjent blant annet for universitetet på Blindern i Oslo, Aftenpostens hus og Molde domkirke. Sammen med blant andre Bernt C. Lange og Håkon Christie var han involvert i restaureringen av Ringsaker kirke på 1960-tallet. Bryn ble hedret som ridder av St. Olavs Orden i 1971.


== Utvalgt virke i eget navn ==

Bakketun, sommerhus ved Bergensleden for svigerfar Christian Rathje Wesenberg, Os (Hordaland) (1920-21)
Eget trehus i funksjonalisme i Grimelundshaugen (1930)
Norges paviljong under verdensutstillingen i New York (1939)
Restaureringsarbeider ved Jarlsberg hovedgård (1946)
Boligblokk i Gabels gate 1, med fasade av rød tegl (1947)
Tre bygårder i Drammensveien 61, med pussede fasader i funksjonalisme (1948)
Lillestrøm høgre almenskole (1951)
Kjøllefjord kirke (1951)
Gjenreisningen av Hole kirke på Ringerike (1954)
Restaureringsarbeider ved Linderud gård (1955–1960)
Kapell ved Norderhov kirke (1956)
Molde domkirke (1957)
Kautokeino kirke (1958)
Sandaker videregående skole (1959)
Aftenpostens bygning i Akersgata 51 (1964)
Bygdøy kirke (1968)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gunnarsjaa, Arne (2007). Arkitekturleksikon. Oslo: Abstrakt Forlag AS. s. 133–134. ISBN 978-82-7935-197-9. 


== Eksterne lenker ==
(en) Finn Bryn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Finn Bryn fra Norsk biografisk leksikon
(no) Norsk kunstnerleksikon
Pärnu lufthavn

Pärnu lufthavn (IATA: EPU, ICAO: EEPU) er en flyplass i Estland. Flyplassen ligger 4 km fra byen Pärnu.
Byrådet i Pärnu ga i oktober 1937 et område på 28,4 hektar til utbygging av en flyplass. Det første flyet tok av fra flyplassen i 1939. Sommeren 1992 tok det nyopprettete estlandske forsvarsdepartementet over den daværende militære flyplassen. 15. oktober samme år ble det bestemt å bygge en sivil flyplass på det gamle militære flyplassområdet. 1. juli 1997 ble den gamle rullebanen stengt, og ruteflyene tok i bruk rullebanen som hadde tilhørt det sovjetiske flyvåpenet.
Pärnu lufthavn har nå en betongdekket rullebane på 2480 meter, med baneretninger 03 og 21. Rullebanen ligger 14 moh.
Det lille flyselskapet Air Livonia flyr fra Pärnu lufthavn til Kuressaare, Kihnu og Ruhnu. Flyplassen blir ofte besøkt av småfly fra Skandinavia og andre europeiske land. I 2004 reiste 5035 passasjerer via Pärnu lufthavn.
Buskerud fylke samarbeider med Pärnu fylke, og i 2001 bevilget Buskerud fylkeskommune 37 000 kroner til overføring og installasjon av teknisk utstyr på Pärnu lufthavn. [1]


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pärnu Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Air Livonia Arkivert 11. februar 2005 hos Wayback Machine. (engelsk og estisk)