jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fylkesvei 2490

Fylkesvei 2490 går mellom Løken bru i Øystre Slidre og Holldalsfoss i Nord-Aurdal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 269 (Oppland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Øystre SlidreVølbusvegen 

Vestsidevegen 

Plassavegen 

 Vestre SlidrePlassavegen 

Rogndokkvegen 

 Nord-AurdalRogndokkvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv2490
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Grande école

En grande école er i Frankrike et høyere læresteder utenfor det vanlige rammeverket av offentlige universiteter. De fokuserer gjerne på ett enkelt område, slik som ingeniørfag, bedriftsøkonomi eller offentlig administrasjon, og er små og vanskelige å komme inn på. Mange av dem gir en høy prestisje til dem som har gått ut derfra, akkurat som Oxbridge i Storbritannia eller Ivy League-universitetene i USA. Rundt 0,5% av franske elever fra videregående skoler kommer inn. Dette dusinet av skoler, som blir æret for å være «généralistes» (dvs. tverrfaglige), har tradisjonelt produsert de fleste av Frankrikes topp offentlige embetsmenn, politikere, direktører, forskere og filosofer.
Noen av dem, som ESCP Europe (Paris, London, Berlin, Madrid, Torino), Essec (Cergy, Singapore), eller Écoles centrales (Paris, Lyon, Lille, Nantes, Marseille, Beijing), går ut over Frankrikes grenser og har etablert avdelinger internasjonalt med global anerkjennelse.
Oskefisen

Oskefisen er den opprinnelige betegnelsen på eventyrskikkelsen Askeladden. Ordet fins i flere originale nedtegnelser av eventyr, fra Valdres, Hallingdal, Telemark og Vestlandet. Uttrykket er spøkefullt nedsettende om «ein som sit og fis i oska», det vil si blåser i asken. Dette knytter seg til den funksjonen yngste sønn hadde i husholdningen i det gamle bondesamfunnet: Hans oppgave er å holde ilden på grua varm, et unyttig arbeid ifølge de eldre brødrene.
Under eventyrinnsamlingsferdene til blant andre Asbjørnsen og Moe, Moltke Moe og Rikard Berge ble det ofte nedtegnet folkeeventyr der hovedpersonene var Per, Pål og Oskefisen (Nyvil, Pøk og Oskefis, eller Peter, Paul og Johannes). Navnet «Oskefisen» var i samtiden ansett for så udannet at man måtte finne på en erstatning som var tilstrekkelig «pen» og «salonfähig» til at den kunne passere ute blant datidens lesende sosiale klasser. I den første utgaven av norske folkeeventyr er yngstegutten i laget oftest kalt «Askepot». «Askeladden» dukket ikke opp i eventyrsamlingene før i senere utgaver.


== Referanser ==
Vekterskolen

Vekterskolen er vaktbransjens egen utdanningsinstitusjon. Norsk Arbeidsmandsforbund (NAF) og Servicebedriftens Landsforening (SBL) dannet Vekterskolen sammen med de største norske vaktselskapene i 2004. Vekterskolens oppgave er å sikre en enhetlig opplæring av vektere, uavhengig av hvilket vaktselskap de kommer fra.
Vekterskolen ble nedlagt 1. april 2011. 
Vekterskolens oppgave var å sikre en enhetlig opplæring av vektere for å møte allmennhetens og bransjens behov for økt kompetanse og kvalitet, samt gi alle vektere en felles moderne og kvalifisert yrkesutdannelse.
Norsk Militært Tidsskrift

Norsk Militært Tidsskrift (NMT) er landets eldste fagtidsskrift, etablert i 1830, første utgivelse i 1831. Tidsskriftet eies av Oslo Militære Samfund, men har en fri stilling og drives redaksjonelt i henhold til redaktørplakaten.
NMT sin redaksjonelle profil legger vekt på analyserende fagstoff. Stoffområdene er sikkerhetspolitikk, totalforsvar, strategi og militære operasjoner, taktikk og ledelse samt andre forhold av interesse for Forsvaret.
Redaktør for Norsk Militært Tidsskrift er oberstløytnant Harald Høiback


== Tidligere redaktører (utvalg) ==
1907-1910 Oberstløytnant F. O. Brandt
1911-1917 Oberstløytnant Birger Fredrik Sinding-Larsen
1918-1926 Oberstløytnant Ivar Hellesnes
1926-1933 Oberst Robert Shaw Melhuus
1933-1934 Generalmajor Carl Gustav Fleischer
1934-1957 Oberst Johannes Schiøtz
1957-1966 Oberstløytnant Johan Berg
1966-1973 Oberstløytnant Håkon Nordhaug
1973-1984 Kommandør Harald Brinchmann Molland Rønneberg
1984-1996 Generalløytnant Tønne Huitfeldt
1996-2006 Generalmajor Gullow Gjeseth
2007-2010 Kommandørkaptein Tor Jørgen Melien
2011-2014 Oberstløytnant Harald Høiback
2014          Kommandørkaptein Tor Jørgen Melien
2015-         Oberstløytnant Harald Høiback


== Bibliografi ==
Norsk Militært Tidsskrift, boken om tidsskriftet 1830-1930, Oslo 1930. 
Rønneberg, Harald B H, Norsk militært tidsskrift. I: Forsvaret og samfunn. Utgitt i anledning Oslo Militære samfunds 150-års jubileum 1. mars 1975, side 307-316. 
Gjeseth, Gullow, Norsk militært tidsskrift de siste 25 år. I: Forsvaret og samfunn. Utgitt i anledning Oslo Militære samfunds 175-års jubileum 1. mars 2000, side 330-335. 


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Neil Robertson

Neil Robertson (født 11. februar 1982) er en australsk profesjonell snookerspiller. Han er den første australske spilleren som har vunnet en rankingturnering og vant verdensmesterskapet i snooker i 2010.


== Karriere ==
Robertson ble profesjonell i 1998 og vant i 2003 verdensmesterskapet for spillere under 21 år. I løpet av sesongen 2005/2006 kom han til fire kvartfinaler, blant annet i verdensmesterskapet hvor han tapte 13–12 for den kommende mesteren Graeme Dott. I løpet av sesongen klatret han for første gang inn i topp seksten på verdensrankingen og var for sesongen 2006/2007 rangert som nummer tretten. Etter dette har han holdt seg i topp 16 og klatret til førsteplass høsten 2010.
Etter de innledende rundene i Grand Prix møtte Robertson Ronnie O'Sullivan i kvartfinalen, en kamp han vant overbevisende 5–1. Han møtte deretter Alan McManus som han slo 6–2 og var således klar for sin første finale i en rankingturnering. Her møtte han en annen finaledebutant i Jamie Cope som han slo komfortabelt 9–5 og vant således sin første rankingturnering.
I de to neste turneringene røk Robertson ut tidlig, men han var tilbake i form til Welsh Open. Etter seire over Stephen Hendry, Ronnie O'Sullivan og Steve Davis møtte han, meget overraskende, Andrew Higginson i finalen. Higginson ble omtalt som den mest overraskende finalisten gjennom tidene og Robertson gikk raskt opp i en 6–2 ledelse. Higginson tok deretter seks strake parti, før Robertson tok de siste tre siste partiene for å sikre seg seieren med minst mulig margin. Han ble dermed den første spilleren på flere år som har vunnet to ranking seire i samme sesong og er rangert som nummer syv på verdensrankingen for sesongen 2007/2008.
For sesongen sesongen 2008/2009 er han rangert som nummer ti. Han vant sin tredje seier i karrieren da han slo Matthew Stevens 9–7 i finalen av Bahrain Championship i november 2008.
Han vant verdensmesterskapet i snooker i 2010 etter å ha slått Graeme Dott 18–13 i finalen. Høsten 2010 vant han sin sjette rankingturnering, World Open, etter å ha slått Ronnie O'Sullivan 5–1 i finalen. Samtidig klatret han til førsteplass på verdensrankingen og ble dermed den åttende spilleren som har vært rangert som nummer én.
Robertson har 4 maksimum break i karrieren, dette gjorde han i 2010 ( China Open)  , 2013 ( Wuxi  Classic), 2015 (UK Champion Ship) og 2019 (Welsh Open).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Neil Robertson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Per (eventyrfigur)

Eventyrfiguren Per er i norske folkeeventyr den eldste av brødrene til Espen Askeladd (Askeladden). Den mellomste av brødrene er Pål. Per er, i likhet med Pål, fremstilt som en enkel, selvsikker og brautende kar, som synes godt om seg selv, og som tror at han kan få til det han vil.
White Springs

White Springs er en liten by i Hamilton County i Florida, USA. Ved folketellinga i 2000 var innbyggertallet 819. Arealet er 4,8 kvadratkilometer.
Byen ligger heilt nord i Florida ved Suwannee-elva. Før koloniseringa av området var dette hjemtraktene til Timucuan-stammen. Like ved byen ligger svovelkildene White Sulphur Springs, som var regna som et hellig sted. Her kunne stammer som ellers lå i krig, møtes for helsebringende bad og for å drikke av kildevannet.
I 1835 kjøpte Bryant og Elizabeth Sheffield området for å anlegge bomullsplantasjer. De fant også nytte i å reklamere for kildenes gode effekt på lidelser som revmatisme, nyresvikt og nervøsitet. Dermed var Floridas første turistmål skapt.
White Springs fikk bystatus i 1885. På denne tida var det på det meste 14 luksushotell og mange mindre hotell i området. Mange av de gamle husa står fortsatt, og byens historiske sentrum er ført opp i Nasjonalregisteret over historiske steder.
Florida Folk Festival arrangeres her hvert år sia 1953.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) White Springs, Florida – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Florida Folk Festival
Stephen Foster Folk Culture Center
Nettsted med bl.a flere tusen bilder fra Florida Folk Festival
Carl Frederik Prytz

Carl Frederik Prytz (født 23. september 1922, død 5. mars 2002) var en norsk forfatter og oversetter. Han debuterte i 1945 med diktsamlingen Da senker jeg mine våpen. Siden skrev han også romaner, hørespill og essay. I en periode på 1970-tallet var han ansatt i NRK og ble omtalt som mannen med «Norges vakreste mannsstemme». Romanen De vindskeive har klangbunn fra en lang periode hvor han var psykiatrisk pasient. I en omtale i Dag og Tid kalte Ingvar Moe den for den viktigste boka i 1970-åra.


== Bibliografi ==


=== Diktsamlinger ===
Da senker jeg mine våpen (1945)
Noen vil alltid våke (1957)
De privilegerte (1966)
Klokken i havet og andre dikt (1960)
Dikt for i dag — og kanskje for imorgen tidlig (1975)
Bruksdikt for deg og meg (1977)
Kjærlighet på godt og vondt (1997)


=== Romaner ===
De vindskeive (1979) – ISBN 82-02-20195-0
Mannen som hadde rett (1982)
Skjulestedet (1984)


=== Hørespill ===
Et greit menneske (1966)


=== Essay ===
Tretten norske lyrikere. Essay om poesi og livsholdning, 1956


=== Gjendiktninger ===
Kathleen Raine: Konkylier. 1961
Jacques Prévert: Denne kjærligheten (1991)
Erich Fried: Kjærlighet uten fedreland (1996)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Carl Frederik Prytz hos Nationaltheatret 
(no) Romantiker med dempet tonefall, omtale i Dagbladet
(no) Anmeldelse av De vindskeive i Legeforeningens tidsskrift
The Battle of Olympus

The Battle of Olympus er et side-scrolling eventyrspill i 2D, satt i oldtidens Hellas, hvor man styrer en ung gresk helt som skal kapre tilbake sin frarøvede kjæreste, Helene, fra klørne til guden Hades. Det ble utgitt i 1988 i Japan, i 1989 i USA og i 1990 i Europa, på Nintendo Entertainment System, og ble godt tatt i mot. Det deler flere fellestrekk med det veldig populære Zelda II: The Adventure of Link.


== Handling ==
Orpheus, som bor i Arcadias skoger i det midtre Hellas, får vite at kjæresten hans, Helene, er bitt av en giftig slange og tatt med ned til underverdenen, og det er opp til ham å redde henne. Handlingen i spillet deler flere trekk med gresk mytologi, og skjebnen til Orfeus og Eurydike. Eventyrene som Orpheus må igjennom ligner veldig på de som Herakles og Perseus må igjennom i sine eventyr i de greske historiebøkene.


== Geografi ==
Spillets geografi tar ganske nøye for seg beliggenheter til realistiske steder og byer som lå på de punkter som er avmerket på spillets in-game kart, som for eksempel landsbyen Elis, hvor Helene kommer fra, lå i Arkadia-området i Hellas før, men er nå kun et minne. De åtte områdene i spillet man kan besøke er Arkadia, Attika, Argolida, Peloponnes, Lakonia, Kreta, Frygia og tilslutt Phthia, et kaldt fjellområde som ligger nord i Thessalia-området.


== Mytologi ==
Hele spillet er basert på den greske mytologien og helten har mulighet til å besøke gudene Zeus, Athene, Hermes, Apollon, Poseidon, Ares, Artemis, og til slutt guden Hades, som skal beseires i nærkamp. Både Hydra, Minotauros, Talos, Medusa og mange andre greske mytologiske skapninger skaper en innholdsrik spillverden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Battle of Olympus hos MobyGames 
(en) The Battle of Olympus hos Internet Game Database 
(en) The Battle of Olympus hos GameFAQs 
(en) The Battle of Olympus hos GameFAQs
Fylkesvei 2502

Fylkesvei 2502 går mellom Melbybråten og Hovi i Øystre Slidre kommune. Veiens lengde er 4,5 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 285 (Oppland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Øystre Slidre
Fv2492Fylkesvei 2492 Melbybråten
Arm fra Kolstadbakken til Rødningane (0,9 km)
51Fylkesvei 51 Hovi


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv2502
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Slaget ved Hemmingstedt

Slaget ved Hemmingstedt var et slag mellom Kong Hans av Danmarks menn og befolkningen i Ditmarsken i nåværende Holstein i Tyskland i 1500. Kong Hans, som var konge i Kalmarunionen, bega seg dette året mot Meldorf i Ditmarsken med en hær bestående av danske adelsmenn og Den saksiske garde. Hensikten var å underlegge seg Ditmarsken, en uavhengig bonderepublikk sør for Eideren i det nåværende Holstein, som offisielt var tilknyttet bispesetet i Bremen, men reelt var selvstendig. Det var ingen sentral ledelse i republikken, og makten var spredt rundt om i de ulike landsbyene. Ditmarskerne var organisert som en bondehær, og i moderne terminologi begrenset til å bruke geriljametoder og primitive våpen i kampen for å forsvare sitt område, som dessuten på grunn av sin myrlendte karakter og vanskelige fremkommelighet begunstiget de lokalkjente. De talte ca. 6000, og var alle bønder.


== Slaget ==
Etter 13. februar 1500 ventet kongen og hæren på at værforholdene skulle bedre seg. På dette tidspunktet hadde de allerede massakrert innbyggerne i Meldorf, og et væromslag ville være avgjørende for videre fremrykning. Etter at Meldorf ble inntatt, blåste det opp til storm, og veiene ble uframkommelige. Derfor håpet hæren på frost. 
17. februar gjorde kong Hans en vurdering og fant ut at de økonomiske omkostningene med å ha 10 000 mann stående ubeskjeftiget var for store. Han besluttet derfor å rykke fram til tross for advarsler fra rådgiverne. I mellomtiden har ditmarskerne fanget og avhørt en av kongens menn som var blitt sendt ut for å rekognosere. Gjennom ham fikk de opplysninger om kongens planer og planlagte rute. I løpet av natten bygde de en jordvoll på tvers av den smale veien som hæren måtte følge. Dessuten åpnet de slusene mot Nordsjøen, og på den måten kunne ikke den store hæren utnytte de høyereliggende områdene i terrenget, men var tvinget til å holde seg på den smale, mudrete veien. 
Da ditmarskerne angrep ble hæren grepet av panikk og påført store tap. Det ble klart for kongen at et forsmedelig tilbaketog var eneste utvei, men siden trenet fulgte bak dem, var de stengt inne på den smale veien. De forsøkte i desperasjon å velte vognene ut i vannet, og kong Hans unnslapp selv med nød og neppe. Hovedparten av hæren druknet i det iskalde vannet. 
Ditmarskernes fordel var at de brukte planker og stokker til å løpe på eller hoppe mellom små tuer av land, og kunne derfor bevege seg mye lettere enn fienden. Dessuten hadde de fordelen av å ha vinden og den fykende snøen i ryggen.
Angivelig ble den originale Dannebrogsfanen fra Estlandstoget i 1219 erobret av ditmarskerne i dette slaget, og denne ble senere hengt opp i kirken ved Meldorf.


== Referanser ==


== Se også ==
Hemmingstedt
Ditmarsken


== Litteratur ==
Walther Lammers: Die Schlacht bei Hemmingstedt, Neumünster 1953.
Rochus von Liliencron (red.): Die historischen Volkslieder der Deutschen, bind 2, s. 432–456.


== Eksterne lenker ==
(de) Informasjon om slaget ved Hemmingstedt
(de) Liste over falne riddere i den dansk–tyske hæren
Fylkesvei 2492

Fylkesvei 2492 går mellom Melbybråten i Øystre Slidre og Døvre i Nord-Aurdal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 270 (Oppland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Øystre SlidreKollstadvegen 

Skrautvålsvegen 

 Nord-AurdalSkrautvålsvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv2492
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 2482

Fylkesvei 2482 går mellom Fagernes og Leira i Nord-Aurdal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 264 (Oppland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Nord-Aurdal
Kongsvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv2482
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Maria Louise av Østerrike

Maria Louise av Østerrike (født 12. desember 1791 i Wien, død 17. desember 1847 i Parma) var keiser Napoleon Is andre kone. Hun var datter av den østerrikske keiseren Franz I og hans kone Maria Theresa av Napoli og Sicilia. Inntil hun ektet Napoleon var hun erkehertuginne av Østerrike.
Maria Louise ektet Napoleon utelukkende av politiske årsaker. Bryllupet fant sted 11. mars 1810. Hun var ikke selv til stede ved bryllupet. Det var den østerrikske kansleren, fyrst Metternich, som oppfordret til ekteskapet for å bedre forholdet mellom Det franske keiserriket og Keiserdømmet Østerrike. Siden Napoleon ønsket å gifte seg inn i et av Europas fyrstehus, var han mer enn villig til å gifte seg med den østerrikske erkehertuginnen, som stammet fra et av Europas eldste og mest fornemme fyrstehus; Habsburgerne.
20. mars 1811 fødte Maria Louise Napoleons eneste legitime barn. Sønnen fikk navnet Napoleon Francois Joseph Charles Bonaparte, konge av Roma (1811–1832). Ved Napoleons avsettelse fikk han tittelen hertug av Reichstadt av sin bestefar og verge, keiser Franz I, og gikk da under navnet Franz (Francois). 
Ved Napoleons fravær både i 1812, 1813 og 1814, var Maria Louise regent over det franske riket.
Ved Napoleons endelige fall og abdikasjon i april 1814, flyktet Maria Louise og hennes sønn til Østerrike og keiser Franz Is beskyttelse. Maria Louise fikk ved Paris-traktaten 30. april 1814, lov til å beholde sin keiserlige tittel og tiltalen Deres Keiserlige Majestet keiserinne Marié Louise. Ved denne traktaten ble hun også gjort til hertuginne av hertugdømmene Parma, Piacenza og Guastalla. Disse hertugdømmene skulle opprinnelig gå i arv til hennes sønn, men Wienerkongressen vedtok at hertugdømmet kun skulle være hennes på livstid, og ikke arvelig. Senere ble det vedtatt at hertugdømmet Parma skulle føres tilbake til huset Bourbon.
I 1821, fire måneder etter mannens død, giftet Maria Louise seg med sin elsker grev Adam-Albert av Neipperg (1775–1829), i et morganatisk ekteskap. Sammen fikk de tre barn.

Albertine, greve av Montenuovo (1817–1867), gift med Luigi Sanvitale, greve av Fontanellato
Wilhelm Albrecht, greve av Montenuovo, senere gjort fyrste av Montenuovo (1819–1895), gift med grevinne Juliana Batthyány von Németújvár
Mathilde, grevinne av Montenuovo (1822 – ?)Fem år etter hennes andre mann døde, i 1834, giftet Maria Louise seg for tredje gang. Nok en gang ble det et morganatisk ekteskap, denne gangen med sin hoffsjef, grev Charles-René av Bombelles (1785 – 1856). 
I sin tid som regent over Parma var Maria Louise sett på som en særs god hersker, og en av hertugdømmets beste herskere.


== Stamtavle ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marie-Louise of Austria, Duchess of Parma – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Marie-Louise von Österreich – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maria Louise av Østerrike hos The Peerage
Advista

Advista AS er et selskap som driver virksomhet i det skandinaviske søke- og katalogmarkedet. I 2007 sørget lansering i Sverige og Danmark for at Advista ble det første, norskeide selskapet som dekket alle de tre skandinaviske landene med nettbaserte bedriftskataloger. Samme år ble nummeropplysningen 180.no etablert og en ny søketjeneste ble lansert i Tyskland. Selskapet ble opprettet i 2003 av Stian Gundersen, Øyvind Bangsund og Benjamin Fauchald.


== Tjenester ==
Selskapet selger såkalte «profileringspakker» som hevder å gi høyere rangering i søkeresultater i katalogene, men har blitt bredt kritisert for bruk av pågående og villedende metoder i salget av disse pakkene, og har truet med søksmål for å stoppe kritiske blogginnlegg.Selskapet eier og driver katalogtjenestene Nettkatalogen.no (lansert 2003), Jubajuba.no (lansert 2006 – lagt ned 2007), 180.no (lansert 2007), Gulex.se (lansert 2007), Gulex.dk (lansert 2007) og Gelbex.de (lansert 2007).
Det heleide datterselskapet Nettkatalogen AS driver tjenesten Nettkatalogen.no. Selskapet er medlem av bransjeforeningen Trygg Katalog. Katalogselskapet har blitt bredt kritisert for bruk av pågående og villedende metoder i salget av disse pakkene, og har truet med søksmål for å stoppe kritiske blogginnlegg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Selskapets nettside
Yngvar Hauge

Yngvar Hauge (født 6. april i Oslo 1899, død 7. mars 1977 i Oslo) var en norsk forfatter, kjent for en rekke biografier og dokumentarbøker fra norsk og europeisk historie, og fordi han var praktisk talt blind.
Hauge var elev ved Kristiania blindeinstitut 1908–1915, og deretter ved Dalen blindeskole i Trondheim 1915–1918. Hensikten med utdannelsen ved Dalen var at blinde og sterkt svaksynte skulle lære et håndverksfag, men det ble tidlig klart at Hauge ikke hadde praktiske anlegg. Han tok artium i 1922, og studerte deretter historie og kunsthistorie ved Universitetet i Oslo.
Han debuterte i 1925 med romanen Ulv av Lauvnes, en livssaga fra kong Sverres tid. Samtidig med forfatterskapet arbeidet han også som journalist i Morgenbladet. Karakteristisk for forfatterskapet ble etterhvert en lang rekke romaner med biografiske og dokumentariske trekk, hvor trilogien om Karl Johan 1940-42 må regnes som et hovedverk. Hauge har ellers skrevet romaner og kulturhistorisk om Ove Bjelke og Austråttborgen, om keiserinne Teodora av Bysants, Carsten Anker, Haakon VII, Iver Huitfeldt, Ulefos Jernværk, Morgenbladets historie, Bogstad gård, Blindeskolen og Slottet. Andre av hans romaner henter miljø fra antikkens Athen og Roma, fra spansk middelalder og fra dansketiden.
Hans synsevne lå under grensen for medisinsk blindhet, og han skrev sine manuskript med braille, punktskrift. Hans kone Lolla, som også selv var blind, renskrev hans manuskripter. 
Han ble utnevnt til statsstipendiat i 1963, og mottok Mads Wiel Nygaards legat i 1964.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sambok 53 bøker av Yngvar HaugeAftenposten 3.4.1959
Aftenposten 6.4.1974
Aftenposten 6.12.1975
Miniportrettet

Miniportrettet er en norsk sportsrelatert portrettserie med  Mini Jacobsen som gikk på TV 2 fra 2001 til 2003. Konseptet gikk ut på at Mini i hver episode besøkte en kjent norsk indrettsutøver som ble intervjuet, enten hjemme hos seg selv eller på tur med programlederen. Programmet hadde mange likheter med Minitimen, som Mini ledet på TV3 på 1990-tallet. Programmet gikk på mandager.


== Referanser ==