jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Storfosna kirke

Storfosna kirke er en langkirke fra 1913 på øya Storfosna i Ørland kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tre og har 150 plasser. Det er ca. 12 gudstjenester i året.


== Historie ==
Det ble bestilt en kirkeklokke på 100 kg hos O.Olsen & Sønn, Nauen pr. Tønsberg. Den kostet 120 kr.
Det ble en høytidsdag på Storfosna torsdag 11.desember 1913. Da kirkeklokken ringte og varslet at innvielsesdagen for kapellet var kommet, gikk de geistlige iført sitt kirkelige skrud i prosesjon fra Storfosen gård til kapellet.
Tanken om å bygge kirke ble først lansert i 1887, men allerede åtte år tidligere hadde storfosningene søkt kommunen om å få anlagt en gravplass på øya.
Eieren av Storfosna har gitt tomt til både kapellet og kirkegården. Inventar til kirken er gitt som gaver fra flere ulike personer, familier og foreninger.


== Inventar ==
Orgelet er et pedalharmonium. Det er bygget av Norsk Orgel og harmoniumfabrikk i 1953
Det ble innlagt elektrisk lys sommeren 1959. I 1960 fikk kirken ny messehagel, kjøpt fra Husfliden i Oslo. Til 50-årsjubileet i 1963, fikk kapellet installert elektrisk oppvarming.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Storfosen kapell, Storfosna». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 249. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Storfosna kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Yrjar heimbygdslag. Terje Sørensen: Storfosna kirke 
«Storfosna kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Gydas vei

Gydas vei finnes flere steder:


== Stedsnavn ==
Gydas vei (Oslo)
Gydas vei (Kristiansand)
Gydas vei (Fredrikstad)
Gydas vei (Sandnes) – Hommersåk
Gydas vei (Oppegård) – Tårnåsen
Gydas vei (Ås)
Dronning Gydas vei (Larvik)


== Annet ==
Gydas vei, norsk tv-program.
Arnold Wachtendonck

Arnold Wachtendonck  (eller Arnold van Wachtendonck) (født 1538, død 1605) var kannik i Liège i Fyrstbispedømmet Liège (som nå er en del av Belgia) i det 16. århundre.
Han forbindes fortrinnsvis med en bok kalt Wachtendonckse Psalmen (norsk: Wachtendoncks salmer) er et utvalg av salmer fra Salmenes bok fra et manuskript som han eide. Disse salmene er oversatt fra latin til gammel-østlavfrankisk eller gammelnederlandsk og er en av de eldste tekstene på nederlandsk.


== Referanser ==
Drageid kapell

Drageid kapell er et kapell fra 1976 i Høylandet kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tre og har 90 plasser. Det har en form som minner om en hvelvet båt.


== Eksterne lenker ==
(no) «Drageid kapell». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Drageid kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Magnus Andersen (politiker)

Magnus Kristoffer Andersen (født 20. mars 1916 i Andøy, død 11. desember 1994) var en norsk politiker (Ap). Andersen var fiskeriminister i regjeringene Gerhardsen IV og Bratteli I.
Andersen arbeidet som fisker frem til 1955, da han ble formann i Norges Fiskarlag. Han var formann i Fiskarlaget frem til 1963. I januar 1963 ledet han som Fiskarlagets formann en landsomfattende streik.Andersen ble fiskeriminister i 1963, og satt frem til 1965. Einar Gerhardsen sa om Andersen: «Han var en dyktig, men stri
fiskarlagsformann. Han ble en dyktig og noe mindre stri fiskeriminister».Andersen satt deretter to perioden på Stortinget for Nordland. I den første perioden var han medlem i Den utvidede utenriks- og konstitusjonskomité og nestformann i Sjøfarts- og fiskerikomiteen. I andre periode var han nestformann i Fullmaktskomiteen i tillegg til å sitte i de samme komiteene som i den foregående perioden.I januar 1972 ble Andersen igjen fiskeriminister etter at Knut Hoem trakk seg i protest mot resultatet av fiskeriforhandlingene med EF. Han satt til oktober samme år, da regjeringen gikk av som konsekvens av nederlaget i folkeavstemningen om EF.
Andersen satt også i en lang rekke utvalg, styrer og nemnder gjennom en lang politisk karriere. Han var blant annet styreformann i Postverket i perioden 1974–1982.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Magnus Andersen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Magnus Andersen hos Stortinget 
(no) Magnus Andersen hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Magnus Andersen Omtale (med bilde) i Nordland fylkesleksikon. Nrk.no
Sæter bedehuskapell

Sæter bedehuskapell er et kapell fra 1969 i Osen kommune, Trøndelag fylke. Kirken har 70 plasser.
Kapellet ble vigslet 5. oktober 1969 av biskop Tord Godal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Sæter bedehuskapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Berkåk kirke

Berkåk kirke er en langkirke i nygotikk fra 1878 i Rennebu kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tømmer og har 200 sitteplasser. Arkitekt for kirken var Johannes Henrik Nissen.
Adkomst til stedet er via fylkesvei 700 og E6.

		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(no) «Berkåk kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Omtale av Berkåk kirke på hjemmesiden til Den norske kirke i Rennebu
«Berkåk kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
Florence Nibart-Devouard

Florence Nibart-Devouard (født 10. september 1968) var styreleder for Wikimedia Foundation fra oktober 2006 til juli 2008.
Devouard ble født i Versailles i Frankrike. Hun vokste opp i Grenoble og har bodd i flere forskjellige franske byer, i Antwerpen i Belgia og i Arizona i USA. Hun bor nå i Clermont-Ferrand i Frankrike. Hun er gift og har tre barn.
Devouard er ingeniør i agronomi ved ENSAIA. Hun har også en DEA-grad i genetikk og bioteknologi fra INPL. Hun har drevet både genetisk og mikrobiologisk forskning. Hun har blant annet vært ansatt i et fransk firma som utvikler beslutningsverktøy for miljøvennlig jordbruk.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Florence Devouard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Florence Nibart-Devouard – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Foundation biografi
om blogs og wiki
Wikimedia Foundation and sustainability
Brukerside på Wikimedia Meta-Wiki
2005 styrekandidatur
Portrett
Profil på engelsk i Middle Eastern Times tatt fra AFP
Video-intervju 10. februar 2007 ved Lift07-konferensen i Genève
Innset kirke

Innset kirke er en korskirke fra 2000 i Rennebu kommune, Trøndelag fylke.

Byggverket er i tømmer og har 300 plasser.
Kirken ble gjenreist og vigslet i 2000 på samme tuft som gamlekirken som brant i 1995. Den gamle kirken var en korskirke fra 1642 i barokk stil bygd av byggmester Palle Joensen i tømmer, og ble reist i forbindelse med Kopperverket på Innset som verkets eiendom fram til 1814. Før brannen var dette den eldste bevarte tømmerkirken i Trøndelag.Den nye kirken har tilnærmet samme grunnform som den opprinnelige, gjenreist med hovedkonstruksjon i tømmer og en modifisert takkonstruksjon, spir, våpenhus og disponering av kirkerommet. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Om den gamle kirken

Knut Strand, Gunnar Størseth Flaa, Johan Frydenlund (1992). Innset kirke, 1642. Innset: Jubileumskomiteen for Innset kirke. ISBN 82-7083-190-5. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)Om den nye kirken

Knut Strand og Kåre Haugan, red. (2010). «Tema: Innset kirke». Rennebu Menighetsblad, årg. 60, nr. 3. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Innset kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Innset.nu
Kvernaas om kirken
Frengen kirke

Frengen kirke er en kirke fra 1972 i Indre Fosen kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tre og har 90 plasser. Det ble opprinnelig innviet som gravkapell og siden tatt i bruk som kirke. Sognets navn er Sør-Stjørna.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Frengen kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 246. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
Trondelag.com
Hasselvika kirke

Hasselvika kirke er en langkirke fra 1951 i Indre Fosen kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tre og har 200 plasser.


== Eksterne lenker ==
(no) «Hasselvika kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Hasselvika kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Rein kirke

Rein kirke er en korskirke fra 1932 i Indre Fosen kommune, Trøndelag fylke.
Rein kirke ble innviet i 1932. Etter at Rein kirke ble revet og Rissa kirke ble bygd, ble savnet stort etter den gamle Reinskirka. Forfatteren Johan Bojer tok initiativet og stilte midler til å sette opp ei ny kirke så lik den gamle som mulig. Han satte også av et fond slik at kirkebygget skulle holdes ved like. Kirka er også kalt "Bojerkjerka" i dagligtale.
Byggverket er i tre og har 350 plasser. Arkitekt for kirken var Helge Thiis.


== Veiviser til Rissaraset ==
Veiviser til Rissaraset står ved Rein kirke. Informasjonstavle om rasområdet står ved Reins kloster.


== Bildegalleri ==

		
		


== Eksterne lenker ==
(no) «Rein kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Rein kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Migrapolis

Migrapolis er et norsk TV-program om innvandreres hverdag i Norge som gikk på NRK fra 1997 til 2016.
Serien hadde fokus på det flerkulturelle Norge og inneholdt intervjuer med mennesker med en annen kulturell bakgrunn enn den norske. Programmet fokuserte på forskjellige problemer som innvandrere møter i den norske hverdagen samt kulturelle forskjeller mellom det norske og det utenlandske. Målsettingen var å sette søkelys på både positive og negative sider ved internasjonaliseringen av Norge. I tillegg hadde programmet tidligere en nyhetsseksjon, «Migranytt». Sammen skulle de to programmene utgjøre en helhetlig nyhetsdekning for, av og om innvandrere. Redaksjonen var internasjonal. Migrapolis var også et radioprogram.
Programmet hadde et seersnitt på rundt 300 000 det første tiåret.


== Magasinkonseptet ==
Etter hvert fikk TV-programmet Migrapolis form som et magasin med en fast oppbygning, basert på det redaksjonen selv kalte «dogmer»:

Hvert program skulle ha tre hovedhistorier, som igjen var delt i tre
Hver historie skulle ha én hovedperson
I løpet av 20 sekunder skulle seeren kunne forstå hva innslaget handlet om («fokuset skal være tydelig»)
Tidskontinuitet, aldri tilbakeblikk
Reporteren kunne bruke morsmålet sitt, hvis norsk kunne virke hemmende
Reporteren skulle være synlig og subjektiv
Det skulle ikke legges på musikk og ikke brukes effekter som for eksempel slow motion
Kamera skulle være håndholdt
Programmet skulle kommunisere med seernes følelser


== Priser og nominasjoner ==
Programmet ble nominert til Gullruten 2001, 2002, 2003, 2004, 2006 og 2007. Migrapolis ble kåret til beste magasin- eller livsstilsprogram under Gullruten 2007 og fikk Medierosen våren 2008. I 2009 fikk de Norske kirkeakademiers Brobyggerpris.


== Kjenningsmelodi ==
Kjenningsmelodien til Migrapolis var sangen «Şımarık» fremført av Tarkan.


== Nedleggelsen ==
I april 2016 sendte NRK siste episode av Migrapolis. Avgjørelsen om å legge ned programmet ble tatt ett år tidligere. Grunnen var at samfunnsutviklingen og tiden hadde gått fra programkonseptet. Distriktsredaktør Otto Haug i Østlandssendingen konstaterte at beslutningen ikke skyldtes annet enn tidens tann.


== I redaksjonen ==


=== Programledere ===
Dang Trinh (radio-2010)
Namra Saleem
Edin Babic
Hung Mai Ba (1997-2015)
Lotten Christiansen
Vegard Olsen (2006-2013)
Rajan Chelliah (1999-2015)


=== Tidligere programledere ===
Carolina Maira Johansen
Kaja Frøysa (1998)
Noman Mubashir (2000)
Veslemøy Hvidsteen (2004–2006)
Christian Strand
Karyn de Laine Bennett-Lund (1997–2009)
Raheela Kokab Chaudhry (1997- ?)
Celal Tahsin Candas (1997-2001)
Banu Gürsaler Syvertsen (1997-2007)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
I dag fyller «Migrapolis» ti år (Dagbladet, 2007)
Minitimen

Minitimen er en norsk portrettserie med Jahn Ivar «Mini» Jakobsen som gikk på TV3 fra 1997 til 1998. I denne serien møtte Mini Jakobsen norske idrettsprofiler og personer som hadde et forhold til idrett. Lengden ble redusert til det halve i sesong to og tittelen ble derfor endret til «Mini 1/2-timen».Komikeren Dagfinn Lyngbø hadde sin TV-debut i denne serien.Se også Miniportrettet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Minitimen på Internet Movie Database
Brandsfjord kapell

Brandsfjord kapell er et kapell fra 1964 i tilknytning til Brandsfjord skole i Åfjord kommune i Trøndelag. Arkitekter for kapellet var Arne Flaa og Ole Stjern. 
Hofstad kirkegård er 6–700 meter unna.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Brandsfjord kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 252. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
Åfjord kommune
«Brandsfjord kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Roan menighet
Roan

Roan er en tidligere kommune i Trøndelag, som fra 1. januar 2020 er en del av Åfjord kommune. Roan ligger ute mot Norskehavet på Fosenhalvøya. Kommunen grenset i nord mot Osen, i sør mot Åfjord og i øst mot Namdalseid kommune.
I 2020 ble Roan og Åfjord kommuner slått sammen til en kommune. Det nye navnet ble Åfjord.


== Geografi ==

Roan ligger langs kysten, og strekker seg fra grensa mot Osen kommune i nord til Skjørafjorden.
Det strekker seg noen fjorder inn i landet.  De største er Brandsfjorden og Skjørafjorden.
Hofstad-dalen strekker seg ca. 2 mil inn i landet fra Hofstad innerst i Brandsfjorden til grensa mot Åfjord.
Utenfor kysten er det flere øyer som tidligere har vært bebodd, som f.eks. Børøya, Sandøya, Terningen, Været og Almenningen.


== Samfunn ==
Bessakerfjellet vindpark, som ble etablert i 2007 og 2008, er Norges nest største vindpark. Anlegget eies av TrønderEnergi. 


=== Kommunestyrevalget 2015 ===


=== Kommunestyrevalget 2011 ===


=== Kommunestyrevalget 2003 ===


== Historie ==
Den 1. juni 1892 ble Bjørnør kommune delt opp i kommunene Stoksund, Roan og Osen.
Den 1. januar 2020 ble Roan slått sammen med Åfjord til nye Åfjord kommune.


== Kjente personer ==
Idar Vollvik, Chessgründer
Haakon-Marius Pettersen, spiller synth i Moving Oos
Carl Gustav Fleischer, (1883 – 1942) norsk generalmajor i andre verdenskrig
Ellinor Flor, tekstilkunstner
Milla Clementsdotter, inspirasjonskilde til Lars Levi Læstadius


== Tusenårssted ==
Kommunens tusenårssted er Roan kirke fra 1702 som også kalles «Fosenkatedralen» og regnes blant regionens fineste kirker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Statistisk sentralbyrå
Kultur i Roan på kart fra Kulturnett.no
Bessaker.com
Brekken kirke

Brekken kirke er en langkirke fra 1878 i Røros kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tømmer og har 200 plasser.


== Se også ==
Liste over kulturminner i Røros


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Brekken kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 237. ISBN 82-75-27022-7. 
Idar Tollan (2005). Altertavler i Rørosregionen og Nord-Østerdal. Breidablikk forlag. s. 22–25. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Brekken kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Brekken kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Røros kirkelige fellesråd
Glåmos kirke

Glåmos kirke er en korskirke fra 1926 i Røros kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tømmer og har 300 plasser. Arkitekt for kirken var Claus Hjelte.


== Se også ==
Liste over kulturminner i Røros


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Glåmos kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 237. ISBN 82-75-27022-7. 
Idar Tollan (2005). Altertavler i Rørosregionen og Nord-Østerdal. Breidablikk forlag. s. 17–19. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Glåmos kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Glåmos kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Røros kirkelige fellesråd
Hitterdal kapell

Hitterdal kapell er et kapell fra 1959 i Røros kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tømmer og har 100 plasser. Arkitekt for kirken var John Tverdahl.
Adkomst til stedet er via fylkesvei 31.


== Se også ==
Liste over kulturminner i Røros


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Hitterdal kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 238. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Hitterdal kapell». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Hitterdal kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Røros kirkelige fellesråd
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
Hankou

Hankou (kinesisk: 汉口, pinyin: Hànkǒu, Wade-Giles: Hankow) er en av de tre byer som i 1953 ble sammenslått for å danne storbyen Wuhan i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina. De to andre byene, nå bydeler, var Wuchang og Hanyang.
De tre byene /bydelene ligger ved elven Hans utløp i Yangtze.
Hankou er den viktigste elvehavnen i provinsen.


== Historie ==
I desember 1853 ble byen erobret av Taipingopprørets styrker under deres fremrykking nordover.Hankou, som i 1861 ble åpnet som traktatshavn for utenlandshandel, har en gunstig beliggenhet og ble på 1800-tallet til en av det sentrale Kinas handels- og industrisentere, der flere utenlandske makter hadde konsesjoner. fem koloniale konsesjonsområder fra Storbritannia, Frankrike, Russland, Tyskland og Japan Med Yangtze har byen hatt gode forbindelser med Shanghai, og sommerstid ved høy vann stand kunne havsgående fartøyer seile de 940 kilometrene fra kysten. 
Hankou var en destinasjon på fluktruten for grupper av misjonærer som flyktet fra «bokserne» i de nordlige provinser rundt 1900. Flukten til noen av dem, fra T'ai-yüan-massakren i Shan-si skildres i A Thousand Miles of Miracle in China, av A.E. Glover, en av de flyktende  misjonærene.
I 1905 ble Hankou sammenknyttet med Beijing via en jernbaneforbindelse. Senere begynte bygging av en jernbaneforbindelse Wuchang-Guangzhou, som i 1911 ble ferdigstilt i sin nordlige del. I Wuchang ble Kinas første moderne jernverk anlagt, og dessuten et arsenal for kanon-, geværs-, og kruttilvirkning. Byen hadde tidligere også et svensk visekonsulat.
De tyske og russiske konsesjoner kom på kinesiske hender etter første verdenskrig. Britene dro sin vei etter de nasjonalistiske opptøyene i 1927. Franskmennene og japanerne dro etter annen verdenskrig.
Hankou er ikke lenger navn på noen administrativ enhet (som for eksempel et distrikt). Dets område faller nå for det meste innenfor tre distrikter understilt Wuhan: Jiang'an, Jianghan og Qiaokou.


== Samferdsel ==
Jingguangbanen, som er toglinjen mellom Beijing i nord og Guangzhou i sør, har stoppested her. Denne sterkt trafikkerte jernbanelinjen er også innom blant annet Shijiazhuang, Handan, Zhengzhou, Changsha og Shaoguan.
Hankou–Yichang-høyhastighetsjernbane, åpnet i 2012, løper fra Hankou til Yichang.


== Referanser ==


== Litteratur ==
William T. Rowe: Hankow: Commerce and Society in a Chinese City, 1796-1889, Stanford University Press, 1984
William T. Rowe: Hankow: Conflict and Community in a Chinese City, 1796-1895, Stanford University Press, 1989
Selbustrand kirke

Selbustrand kirke er en langkirke fra 1901 i Selbu kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tømmer og har 280 plasser.
Adkomst til stedet er via Fv963.


== Eksterne lenker ==
(no) «Selbustrand kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Selbu menighet
«Selbustrand kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
Børsa kirke

Børsa kirke er en langkirke fra 1857 i Skaun kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tømmer og har 450 plasser. Arkitekt for bygget, som er i tre, var Christian Heinrich Grosch.  Kirka er ei korskirke hvor hovedskipet er orientert vest-øst med korte korsarmer mot sør og nord. Tårnet står i vest og koret er i øst. Koret er polygonalt avsluttet. Det er bygd til et sakristi til dåpsfolk øst for koret.
Kirka er sognekirke i Børsa kirkesogn i Orkdal prosti.


== Interiør ==


=== Altertalvle ===
Alterbildet er fra rundt 1730 og er malt av Sigismundus Wagner. Det er montert i en tavle laget for kirken av Hans Liaklev. Motivet er nattverdens innstiftelse.


=== Kirkeklokker ===
Det er to kirkeklokker i kirka. Begge er laget av Baklandets støberi, den ene i 1908 og den andre i 1910.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Børsa kirke anno 1857. Børsa: Børsa menighetsråd. 1996. 


== Eksterne lenker ==
Børsa kirke hos Skaun kirkelige fellesråd
(no) «Børsa kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Børsa kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Kart fra 1979 som viser kirkesteder og soknegrenser, på nettstaden til Universitetet i Bergen
Prestegjeld og sokn i Sør-Trøndelag» hos Arkivverket (har også lenker til kirkebøker)
Snillfjord kirke

Snillfjord kirke er en langkirke fra 1898 i Snillfjord i Orkland kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tre og har 250 plasser. Arkitekt for kirken var Ole Falck Ebbell.


== Eksterne lenker ==
(no) «Snillfjord kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Snillfjord kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Værnes kapell

Værnes kapell er et kapell ved Værnes garnison i Stjørdal kommune i Trøndelag fylke.Værnes var den første militærforlegningen i Trøndelag med et eget kapell da det ble innviet i den gamle befalsmessen i 1978.Kapellet ble flyttet til et tidligere skvadronhus på Øyanmoen i 1983.I 2005/2006 ble et lagerrom i soldathjemmet ved Heimevernets Utdanningssenter Værnes bygget om til kapell. Arkitekt ved ombyggingen var Sissel Nordberg, mens glasskunsten ble utført av Gunnar Torvund.Kapellet fra 2006 har 32 sitteplasser.


== Referanser ==
Bratsberg kirke

Bratsberg kirke er en korskirke fra 1850 i Trondheim kommune, Trøndelag fylke. Byggverket er i tømmer og har 450 plasser.
Kirken står ved Kvål (gnr. 121), men tidligere var kirkestedet ved Bratsberg-gårdene, rundt halvannen kilometer lenger sørvest. Der stod i sin tid en middelalderkirke (trolig en stavkirke) og deretter en Y-kirke fra 1663.Det er kirkegård ved kirken.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Bratsberg kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 262. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Bratsberg kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Bratsberg kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Bratsberg menighets hjemmeside
Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Sør-Trøndelag (Riksantikvaren, 2015)
Charlottenlund kirke

Charlottenlund kirke er en kirke konstruert i en rektangulær form, fra 1973 i Trondheim kommune, Trøndelag fylke. Kirken er tegnet av arkitekt Roar Tønseth.Byggverket er i betong og har 350 plasser og er en arbeidskirke. Foruten å være kirke så inneholder bygget også en barnehage, frisørsalong samt en leilighet.
Orgelet i Charlottenlund kirke er fra Marcussen & Søn med 17 stemmer, mekanisk traktur, fordelt på to manual og pedal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) «Charlottenlund kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Ranheim og Charlottenlund menigheter
Trondheim byleksikon
«Charlottenlund kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Døves kirke i Trondheim

Døves kirke i Trondheim er en langkirke fra 1927 i Trondheim kommune, Trøndelag fylke. 
Kirken er tegnet av arkitekt Roar Tønseth.Byggverket er i tegl og har 120 plasser. Kirken har rik innvendig utsmykning, bl.a. med al fresco-malerier på betong utført av Ole Teien og Oskar Hokstad.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Døves kirke i Trondheim». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 271. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
Om Trondheim døvekirke på Døvekirkens nettsted
(no) «Døves kirke i Trondheim». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Døves kirke i Trondheim». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Erkebispegårdens kapell

Erkebispegårdens kapell er et kapell fra 1997 i Trondheim kommune, Trøndelag fylke. Den ligger i middelalderdelen av Erkebispegården i Vesthuset i første etasje ved gårdens inngangsportal. I middelalderen var dette hvelvete rommet en del av erkebiskopenes bolig og dermed til profant bruk. Kapellet ble innredet i 1997 etter idé av biskop Finn Wagle og riksantikvar Øivind Lunde, og utformet ved domkirkearkitekt Arne Gunnarsjaa.


== Eksterne lenker ==
(no) Kunsthistorie.com om Erkebispegården og kapellet
(no) Nidaros domkirkes restaureringsarbeider: Årsrapport 2014, s. 16–17