jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Réunions kommunistparti

Réunions kommunistparti (fransk: Parti communiste réunionnais,  PCR) er det største politiske parti på den franske øya Réunion i Det indiske hav. Partiet har en representant i den franske nasjonalforsamlingen.
Partiet ble stiftet av Paul Vergès i 1959 da det franske kommunistpartiet (PCF) ville at lokalavdelingene i de oversjøiske områdene skulle bli uavhengig. Paul Vergès ledet partiet frem til februar 1993, da han trakk seg tilbake og Élie Hoarau ble valgt til ny partileder. Paul Vergès er nå president for Réunions regionsråd (pr desember 2005).
Kim Christiansen

Kim Andre Christiansen (født 8. mai 1976) er en norsk snøbrett-kjører. I 1998 vant han verdenscuprennet i Innrichen og i 2001 vant han verdensmesterskapet i snøbrett i Madonna di Campiglio. I 2005 fikk han bronse medalje i VM i Whistler mountain. Han har 2 kongepokaler i half pipe og vunnet 1 nordisk mesterskap. Christiansen har deltatt i 3 vinter-OL. Nagano 98, Salt Lake 2002, Torino 2006 halfpipe i Vinter-OL 2006 i Torino.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kim Christiansen – Olympedia 
(en) Kim Christiansen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kim Christiansen – FIS (snøbrett)
Stine Brun Kjeldaas

Stine Brun Kjeldaas (født 23. april 1975 i Kongsberg) er en norsk tidligere snøbrettkjører som deltok i de olympiske vinterlekene 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.
Hennes største meritt er sølvmedaljen i halfpipe under OL 1998 i Nagano.
Hun er gift med den nederlandske snøbrettkjøreren Cheryl Maas som deltok i OL i 2006 i Torino, 2014 i Sotsji og 2018 i Pyeongchang.


== OL-medaljer ==
1998  Nagano -  Sølv i halfpipe, damer  Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stine Brun Kjeldaas på Internet Movie Database 
(en) Stine Brun Kjeldaas – Olympedia 
(en) Stine Brun Kjeldaas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Stine Brun Kjeldaas – FIS (snøbrett)
Ekspropriasjon

Ekspropriasjon er å fjerne et stykke privat eiendom fra kontroll av eieren. Begrepet brukes både om handlinger utført av offentlige myndigheter og en gruppe mennesker.
Det refererer ofte til offentlige myndigheters borttaking av eiendom fra en eier – for eksempel, ekspropriert fra eiendomseierne som bodde i traséen til den nye motorveien.
Noen ganger brukes det i betydningen redistribuering – for eksempel, ta rikdom fra de rike for å gi mat til de fattige.


== Internasjonale forhold ==
Ekspropriasjon er en av de politiske risikoer som gjør seg gjeldende i forbindelse med direkte utenlandsinvesteringer. Det kjennetegnes ved konfiskasjon av utenlandsk aktivum og en billighetserstatning. Denne betalingen er generelt en formalitet og ikke en akseptabel kompensasjon. Andre politiske risikoer inkluderer konfiskasjon (uten betaling), blokkering av midler, kontraktsbrudd, fastfrysing av aktiva, operasjonelle restriksjoner og/eller tung beskatning samt hyppig skattetilsyn.


== Norske forhold ==
I juridisk terminologi er ekspropriasjon en form for grunnerverv som er hjemlet i oreigningsloven, eller i offentlige planer, for eksempel en reguleringsplan. Ekspropriasjon benyttes der man må erverve grunn eller rettigheter for gjennomføring av tiltak som er direkte hjemlet i loven, eller vist i planene, uten grunneiers samtykke. Skjønnsretten tar stilling til hvor høy erstatning grunneieren skal få for det tapte arealet (eller rettigheter i det aktuelle arealet), i henhold til regler gitt i oreigningsloven og ekspropriasjonserstatningsloven. Man kan unngå ekspropriasjon dersom grunneier samtykker til å inngå en minnelig avtale.


== Se også ==
Norges Grunnlov § 105
Redistribuering
Konfiskasjon
Inkasso


== Eksterne lenker ==
Lovdata: Lov om oreigning av fast eigedom
Justis- og politidepartementet NOU 2003:29 Arealplaner og ekspropriasjonserstatning
Juridisk ABC: Introduksjon til reglene om ekspropriasjon (podcast)
Marlborough House

Marlborough House er et herskapshus i Westminster i London, Storbritannia. Det ble tegnet av Christopher Wren for Sarah, hertuginne av Marlborough, og stod ferdig i 1711.
På 1800-tallet ble huset utbygget, og den britiske kongefamilien tok det i bruk. Fra 1863 til 1901 var det hjemmet til prinsen og prinsessen av Wales, de senere kong Edvard VII og dronning Alexandra av Storbritannia. Dronning Maud av Norge ble født her.
I 1936 ble Marlborough House hjemmet til kong Georg Vs enke, dronning Mary. Etter hennes død i 1953 donerte dronning Elisabeth II huset til Samveldets sekretariat, som fortsatt bruker det i dag.
Norges Handelshøyskoles kursvirksomhet

Norges Handelshøyskoles Kursvirksomhet, offisielt forkortet NHHK, ble etablert av Norges Handelshøyskole i 1959 for å utvikle kompetanse innen økonomi og administrasjon ved å tilby kurs for andre enn fulltidsstudenter. Navnet ble senere endret til Norges Handelshøyskoles Kompetansesenter for etter- og videreutdanning.
NHHK etablerte en rekke kurs og spesialiserte seminarer som utviklet seg videre i takt med behovene innen både næringslivet og offentlig administrasjon.
NHHK ble fra januar 1997 integrert som en del av Norges Handelshøyskole, og markedsføres ikke lenger under navnet NHHK.


== Eksterne lenker ==
NHH.no
Pressemelding om integrering av NHHK i NHH
Kenny Harrison

Kenny Harrison (født 13. januar 1965 i Milwaukee, Wisconsin) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver som konkurrerte i tresteg.
Han ble verdensmester i 1991, men gikk glipp av OL 1992 i Barcelona på grunn av skader. Han kom imidlertid sterkt tilbake og vant gull under OL 1996 i Atlanta, med en personlig rekord på 18,09.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Kenny Harrison – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Kenny Harrison – Olympics.com 
(en) Kenny Harrison – Olympic.org 
(en) Kenny Harrison – Olympedia 
(en) Kenny Harrison – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kenny Harrison – World Athletics 
(en) Kenny Harrison – USATF
Compton

Compton er en by i Los Angeles County i California. Byen ligger syd-sydvest for selve Los Angeles. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 96 455 innbyggere.Compton er kjent for stor fattigdom og høy kriminalitet, spesielt når det gjelder gjengvold. Byen har tradisjonelt hatt svart flertall, men de siste 15 årene har folk av mellomamerikansk opprinnelse kommet i flertall. Nabolager i Compton inkluderer Synny Cove, Leland, Downtown Compton og Richland Farms. Gjennomsnittsalderen på innbyggerne i Compton er 25 år, og er relativt lav i forhold til den amerikanske standarden, som ligger rundt 35 år. I 2014 er det ikke like stor fattigdom lenger. De fleste av nabolagene tilhører arbeidsklassen, men det er også noen middelklasse-nabolag.


== Kultur ==
Flere kjente rappere som The Game, Eazy-E, MC Eiht, DJ Quik, MC Stolle, Kendrick Lamar, MC Ren, Dr.Dre og Roddy Ricch vokste opp i Compton. Det er ofte trodd at Ice Cube var født og oppvekst i Compton, men han ble egentlig født i South Central nabolaget i Los Angeles. Dette kan komme av at han var med i den kjente rappe-gruppen N.W.A., der alle de andre medlemmene, Eazy-E, MC Ren, Dr.Dre og DJ Yella var fra Compton. NWA gjorde Compton kjent gjennom hele verden som et paradis for gjeng-kriminalitet, dop-smugling og blind vold gjennom sitt andre album Straight Outta Compton.
En viktig voksende minoritet i Compton er filippinere, vietnamesere og folk fra stillehavsøyene. De største gruppene er afroamerikanere og hispanics.


== Kriminalitet ==
Noen av de mest fryktede gjengene i USA, som Bloods, Crips og Surenos ble grunnlagt i Compton. Som følge av Comptons rykte om høy kriminalitet, har man forsøkt å finne en løsning på dette problemet. De senere årene har man opprettet en kampanje, slik at folk kan levere inn skytevåpen, for en viss sum med penger. Dette har ført til at flere tusen skytevåpen har blitt levert inn. Kriminaliteten går sakte, men sikkert nedover ettersom hvert år går.


== Referanser ==
Institut für Museumskunde

Institut für Museumsforschung (IfM, institutt for museumsvitenskap) er et tysk forsknings- og dokumentasjonssenter for museumsvesen og museologi med sete i Berlin-Dahlem.
Institut für Museumsforschung tilhører Staatliche Museen zu Berlin, en organisasjon underlagt Stiftung Preußischer Kulturbesitz.


== Eksterne lenker ==
Institut für Museumsforschung Arkivert 30. desember 2005 hos Wayback Machine.
Lurk

Lurk er et spesielt rytmeinstrument utviklet og brukt av den norske visegruppa Vømmøl Spellmannslag. Den består av en to meter lang seljestav påmontert en beksømsko i den ene enden, og ble brukt som rytmeinstrument ved at den ble slått ned i en lav resonanskasse. På originallurken var det påmontert et cymballokk på den ene siden.
Sammen med en tamburin, som lurkisten trakterte med den andre hånda, utgjorde lurken det som senere har blitt beskrevet som Vømmøl-snerten, lagets musikalske særegenhet.
Hans Rotmo har sagt om rytmekompet i vømmølmusikken:

«Lurken var vårt spesielle rytmeinstrument. Det ble traktert av vokalisten og var både gimmick og blikkfang. Lurken er en gjenerobring og videreutvikling av et gammelt rytmeinstrument som har overvintra i folkedypet fra uminnelige tider. Den består av en to meter lang seljestokk påmontert en beksømsko som støtes ned i en lav resonanskasse og gir et kraftig 'tjofffk'. Det låter tyngre enn et tramp, mer konsist enn et stortrommeslag. Lurkisten ble i tillegg utstyrt med en tamburin i andre handa slik at han kunne slå etterslag og dermed fikk vi en erstatter for trommesettet. Eneste savn var hi-hat, rytmer som beguine og slowfox fikk vi ikke til.»


== Se også ==
Vømmøl Spellmannslag
Liste over musikkinstrumenter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Analyse av ‘Vømmøllokken’ Arkivert 18. mai 2006 hos Wayback Machine.
Oka

Oka (russisk: Ока) er en elv i det sentrale Russland. Den er over 1500 kilometer lang og den nest største av elva Volgas sideelver. 
Den har en lengde på 1.550 kilometer; blant bielver må særlig nevnes Moskva. Oka er seilbar 1.420 kilometer av sin strekning fram til Orjol.


== Eksterne lenker ==
(en) Oka River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Theater des Westens

Theater des Westens («vestens teater») er en av de mest kjente musikal- og operettescener i Berlin. Det ligger i Kantstraße i ortsteil Charlottenburg i bydelen Charlottenburg-Wilmersdorf.


== Historie ==
Teatret ble bygget mellom 1895 og 1896 i historistisk stil av Bernhard Sehring. Theater des Westens åpnet 1. oktober 1896 med Holger Drachmanns eventyrspill Tusen og en natt (Tausendundeine Nacht). Etter at den ventede suksessen uteble, ble bygningen fra 1898 brukt som operascene og fra 1908 som operetteteater. En brann skadet teatret 25. august 1912, men det ble gjenoppbygget. I 1922 ble teatret igjen omgjort til opera, og gikk under navnet Große Volksoper, men operaen ble stengt i 1924. Teatret ble gjenåpnet i 1933 som del av programmet Kraft durch Freude og fikk navnet Volksoper. I 1944 ble teatret stengt og senere skadet av bombeangrep. Allerede i 1945 fulgte den første restaureringen, og Städtisches Oper Berlin (byoperaen i Berlin) flyttet inn i teaterbygningen, etter at byoperaens egen bygning i Bismarckstraße var blitt ødelagt. Med ferdigstillelsen av den nye Deutsche Oper flyttet operaensemblet i 1961 tilbake til Bismarckstraße. Fra dette tidspunktet ble Theater des Westens igjen brukt særlig for operette- og musikaloppførelser. Frederick Loewes My Fair Lady var den første musikalen som hadde première i 1961. I 1962 ble bygningen modernisert og ombygget, og i 1978 ble teatersalen restaurert etter Sehrings originale planer. I 1980-årene fulgte restaureringen av foyeren og bygningens ytre etter originalplaner.


== Uroppførelser ==
Leon Jessel: Die beiden Husaren (1913)
Jean Gilbert: Die Frau im Hermelin (1919)
Leon Jessel: Schwalbenhochzeit (1921)
Eduard Künneke: Die lockende Flamme (1933)
Walter Wilhelm Goetze: Der goldene Pierrot (1934)
Werner Egk: Circe (1948)
Boris Blacher: Ein preußisches Märchen (1952)
Luigi Nono: Der rote Mantel (1954)
Hans Werner Henze: König Hirsch (1956)
Boris Blacher: Rosamunde Floris (1960)
Rio Reiser: Robinson 2000 (1967)
Nikolas Ramdohr: 30-60-90° durchgehend geöffnet  (1999)
Burkhard Driest: Falco meets Amadeus (2000)
Konstantin Wecker: Schwejk it easy! (2001)Rob Bolland und Ferdi Bolland: 3 Musketiere (2005)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Theater des Westens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Theater des Westens – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Steve Elkington

Steve Elkington (født 8. desember 1962) er en australsk profesjonell golfspiller på PGA-touren.
Elkington har vunnet 10 turneringer på PGA-touren (pr. 2005), deriblant én major-turnering – PGA-mesterskapet i 1995 på Riviera Country Club – og The Players Championship i 1991 og 1997. I 2005 endte han som nummer to bak Phil Mickelson i PGA-mesterskapet og kom dermed blant de 50 beste på Verdensrankingen i golf for menn.
Elkington spilte på det internasjonale laget i The Presidents Cup i 1994, 1996, 1998 og 2000.


== Meritter ==


=== Seire på PGA-touren ===
1999: Doral-Ryder Open
1998: Buick Challenge
1997: Doral-Ryder Open; The Players Championship
1995: Mercedes Championships; PGA Championship
1994: Buick Southern Open
1992: Infiniti Tournament of Champions
1991: The Players Championship
1990: KMart Greater Greensboro Open


=== Andre seire ===
1998: Franklin Templeton Shootout (med Greg Norman)
1997: Diners Club Matches (med Jeff Maggert)
1996: Honda Invitational (Asiatouren)
1995: Franklin Templeton Shootout (med Mark Calcavecchia)
1993: Franklin Templeton Shootout (med Raymond Floyd)
1992: Australian Open (PGA Tour of Australasia)


== Eksterne lenker ==
(de) Steve Elkington – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Steve Elkington – PGA-touren 
(en) Steve Elkington – Japantouren 
(en) Steve Elkington – Verdensrankingen
Ringve Musikkmuseum

Ringve Musikkmuseum er Norges nasjonale museum for musikk og musikkinstrumenter og en av de gamle lystgårdene på Lade like utenfor Trondheim sentrum. Ringve er et av museene som inngår i Museene i Sør-Trøndelag (MiST).
Museet ble åpnet for publikum 11. oktober 1952, og bygger på grunnleggeren Victoria Bachkes private samlinger. Ringve har i dag en instrumentsamling som omfatter ca. 2 000 musikkinstrumenter fra hele verden. Noen av instrumentene brukes aktivt i formidlingen. Under en brann sommeren 2015 gikk imidlertid to klaverinstrumenter tapt, og det ble betydelige skader på deler av bygningsmassen. Bygningene på Ringve representerer fire århundrer i gårdens historie, og den eldste bygningen kan dateres tilbake til 1700-tallet. Ringve gård var eid av familien Wessel, hvor sjøhelten Peter Wessel Tordenskiold bodde i deler av barndommen sin. Ringve botaniske hage på 130 dekar omkranser bygningene, og drives av Vitenskapsmuseet ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). 
Victoria Bachkes svigerfar, Anton Sophus Bachke kjøpte gården i 1878. Grunnleggeren Victoria Bachke ble etterfulgt av Jan Voigt som direktør i 1963, av Søren Hjorth i 1994, av Peter Andreas Kjeldsberg i 1997, av Ivar Roger Hansen i 2014 og av Arnfinn Stendahl Rokne i 2020.


== Utstillinger ==
Ringve har to faste utstillinger, «Hovedbygningen» og «Instrumentsamlingen» som er stengt for ombygging i 2021. Hovedbygningen med interiører fra 1880-årene er ramme for omvisninger med musikkdemonstrasjoner i sommerhalvåret, der guidene spiller musikk på et utvalg av instrumentene. Vanligvis er instrumentsamlingen tilgjengelig hele året. I tillegg er det skiftende utstillinger i Kjeldsbergsalen.


== Samlinger ==
Ringve har i dag en instrumentsamling som omfatter ca. 2000 musikkinstrumenter fra hele verden. Av disse er omkring 700 såkalte klassiske europeiske instrumenter, dertil europeiske og ikke-europeiske tradisjonelle instrumenter. Samlingen kan ses på Digitalt Museum. 


== Direktører ved Ringve musikkmuseum ==
Victoria Bachke (1952-1963)
Jan Voigt (1963-1993).
Søren Hjorth (1994-1997)
Peter Andreas Kjeldsberg (1997-2014)
Ivar Roger Hansen (2014-2020)
Arnfinn Stendahl Rokne (2020-)


== Billedgalleri ==

		
		
		
		


== Fotnoter og referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(de) Offisielt nettsted 
(en) Ringve Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kart over Ringve botaniske hage
Victoria Bachke
«DigitaltMuseum: Søk:  'Ringve Museum'». 
«Ringve Musikkmuseum». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Res publica

Res publica er latin for «ting» eller «sak» og «offentlig»/«felles»; på norsk kanskje lettest oversatt med «Offentlighetens sak». Det betegnet i antikkens Roma myndighetenes virksomhet, og det er opprinnelsen til ordet republikk.


== Etymologi ==
Etymologien for ordet publica er hunnkjønnsordet av adjektivet publicus, som igjen stammer fra et tidligere ord, poplicus, som er relatert til populus (folk). Romerne begynte etterhvert å skrive ordene sammensatt, respublica.


== Referanser ==
Joseph Süß Oppenheimer

Joseph Ben Issachar Süßkind Oppenheimer (kort Joseph Süß Oppenheimer, nedsettende også Jud Süß) (født 1698 eller 1699 i Heidelberg, død 4. februar 1738 ved Stuttgart) var en bankier og hoffjøde i Württemberg. Han var finansrådgiver for hertug Karl Alexander av Württemberg og en av de mektigste menn i hertugdømmet. Etter hertugens død ble han stilt for retten og henrettet for «nedrige forbrytelser». 
Oppenheimers liv er motiv i Wilhelm Hauffs kortroman Jud Süß fra 1827 og Lion Feuchtwangers roman med samme tittel fra 1925. Historien er også tolket i to filmer, den britiske Jew Süss fra 1934 og den tyske regissøren Veit Harlans antisemittiske propagandafilm Jud Süß fra 1940.


== Eksterne lenker ==
(en) Joseph Süß Oppenheimer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vinjeøra

Vinjeøra er et tettsted som ligger i Heim kommune i Trøndelag. Fram til 1964 lå Vinjeøra i Vinje kommune, etter kommunesammenslåingen ble den en del av Hemne kommune (og gamle Vinje kommune i Sør-Trøndelag ble lagt ned). Tettstedet ligger omtrent 95 km fra Trondheim og 105 km fra Kristiansund. Stedet grenser til europaveien E39 og har nesten 300 innbyggere. Stedet har en veikro kalt Vinjefjordskroa, og en bensinstasjon med ladestasjon for el-biler. 
Kjente folk fra Vinjeøra: .Trond Johan Stavås 


== Se også ==
Vinje kirke
Liste over Russlands føderasjonssubjekter rangert etter areal

Dette er en liste over Russlands føderasjonssubjekter rangert etter areal.


== Merknader ==


== Se også ==
Liste over Russlands føderasjonssubjekter rangert etter befolkningsstørrelse
Russlands føderasjonssubjekter
Edgar Ende

Edgar Ende (født 23. februar 1901 i Altona, død 27. desember 1965 i Netterndorf ved München) var en tysk surrealistisk maler og far til forfatteren Michael Ende.
Han var sønn av Gustav Ende.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Edgar Ende i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Ausführliche Informationen, Abbildungen der wichtigsten Werke
Seikantunnelen

Seikantunnelen (青函トンネル Seikan Tonneru eller 青函隧道 Seikan Zuidō) er en jernbanetunnel i Japan. Den er 53,85 km lang, og har vært verden lengste fram til Gotthard-Basetunnelen i Sveits på 57 km åpnet i 2016. Seikantunnelen går under Tsugarustredet, og forbinder de japanske øyene Honshu og Hokkaido. 23,35 km av tunnelen går under havet. Det dypeste punktet i tunnelen er 240 meter under havoverflaten. Jernbanen i tunnelen er den dypest liggende jernbanen i verden. 


== Historie og bygging ==
En tyfon senket i 1954 fem ferger i Tsugaru-stredet, og 1430 mennesker omkom. Ulykkene førte til krav om en sikrere forbindelse over stredet, og den japanske regjeringen utredet planer for en fergefri forbindelse. Det ble ansett at ei bru ville bli for usikker i det brede, værharde stredet, og det ble bestemt å bygge en jernbanetunnel mellom øyene.
Det vulkanske fjellet under Tsugaru-stredet var for ustabilt til at tunnelboremaskiner kunne brukes under byggingen av tunnelen, så det meste av tunnelen måtte sprenges med dynamitt. Prøveboring startet i 1964, og selve tunnelkonstruksjonen begynte i 1971. Gjennomslaget i tunnelen var i 1983, og tunnelen ble åpnet for trafikk 13. mars 1988.
Under byggingen av tunnelen i 1976 traff tunnelbyggerne et område med dårlig fjell, og vann strømmet inn i tunnelen. Det tok over to måneder før tunnelbyggerne fikk kontroll over vanninnstrømmingen. Ingen omkom da dette skjedde. Imidlertid omkom til sammen 66 mennesker i andre ulykker under byggingen av tunnelen.


== Tunnelen i dag ==
Hvert av de to jernbanesporene i tunnelen er bygd med plass til tre skinner, slik at både normalspor og smalspor kan brukes. I 2016 ble arbeidet med å gjøre tunnelen til en del av Shinkansen-nettverket ferdig  
Inne i tunnelen ligger to stasjoner (Yoshioka-Kaitei stasjon og Tappi-Kaitei stasjon). Begge stasjonene har museer som omhandler historien til tunnelen og hvordan den fungerer.
Det går persontog gjennom Seikantunnelen flere ganger daglig, men persontrafikken gjennom tunnelen er likevel relativt liten. Dette kommer av at det er både raskere og billigere å reise mellom Honshu og Hokkaido med fly enn med tog. I dag går det betydelig flere godstog enn persontog gjennom tunnelen. [1]


== Se også ==
Liste over verdens lengste jernbanetunneler


== Eksterne lenker ==
Aomori Prefecture Governments side om Seikantunnelen og forlengelse av Shinkansen til Hokkaido
PBS om Seikantunnelen
Japan Railway & Transport Review – Bridges and tunnels linking the Japanese Archipelago
Åkerhumle

Åkerhumlen (Bombus pascuorum) er den humleart som er den største generalisten. Den tilhører underslekten Thoracobombus. Denne humlearten har ganske middelslang tunge.


== Kjennetegn ==
Åkerhumlen har nesten alltid gulbrun farge på ryggsiden av brystet. De første leddene på bakkroppen er normalt sorte, mens bakkroppsspissen er brun, men det er en svært variabel art.


== Størrelse ==
Målene kan variere, og særlig lengden er unøyaktig da bakkroppen kan trekkes sammen eller strekkes ut.
Det kan noen ganger være vanskelig å skille arbeiderne fra dronningene på størrelsen, da de største arbeiderne kan være like store som en dronning. Minidronninger hos åkerhumla forekommer, og de store arbeiderne i bolet kan da være atskillig større enn dronningen.
Dronninger: Lengde 15–18 mm, Vingespenn: 28–32 mm
Arbeidere:  Lengde 9–15 mm, Vingespenn: 20–28 mm
Hanner: Lengde 12–14 mm, Vingespenn: 24–27 mm


== Bolet ==
Bolet til åkerhumla ligger svært ofte oppe på bakken i gamle musebol. Men den kan også slå seg ned i fuglekasser. En sjelden gang kan bolet plasseres under bakken eller i husvegger. Åkerhumla er en pocket-maker. Se Humler.
Bolene til åkerhumla utvikler seg langsomt og produserer normalt arbeidere hele sommeren til langt på høsten. Av og til kan man se et lite tvillingbol like ved det opprinnelige bolet. Dette kan være grunnlagt av en ny dronning eller av og til av en arbeider. Hvis det er grunnlagt av en arbeider vil det bare produsere hanner. En sjelden gang kan også en ung dronning overta etter gamledronninga slik at kolonien plutselig begynner å produsere nye arbeidere utpå sensommeren.


== Utbredelse ==
Vi finner åkerhumla i hele Norge, men noe sparsomt i Finnmark.


== Bilder ==

		
		
		


== Litteratur ==
Løken, Astrid. 1985. Humler, tabeller til norske arter (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.


== Eksterne lenker ==
(en) åkerhumle i Encyclopedia of Life 
(en) åkerhumle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) åkerhumle hos Artsdatabanken 
(sv) åkerhumle hos Dyntaxa 
(en) åkerhumle hos Fauna Europaea 
(en) åkerhumle hos ITIS 
(en) åkerhumle hos NCBI 
(en) Kategori:Bombus pascuorum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Bombus pascuorum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bombus pascuorum – detaljert informasjon på Wikispecies