jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Santo Antão

Santo Antão (portugisisk for «Sankt Antonius»), eller  Sontonton på kreolsk, er den vestligste og største av øyene i Kapp Verdes øygruppe Barlavento, samt den største vestligste øya i Afrika. Øya er Kapp Verdes nest største. Øyas hovedby er Ribeira Grande på nordkysten, som også har en flyplass. Byen Porto Novo har en fergehavn og ligger på sørkysten.


== Historie ==
Øya ble oppdaget i 1462 av Diogo Afonso, men fikk ikke sitt nåværende navn før på 1500-tallet. Øya ble først bosatt i 1548. På 1600-tallet skjedde det en tilflytting til byen Ribeira Grande fra de nærliggende øyene Santiago og Fogo, samt fra nordlige deler av Portugal.


== Geografi ==
Det høyeste fjellet er Topo de Coroa på 1979 moh, og det nest høyeste er Pico da Cruz på 1585 moh.


== Kommuner på øya ==
Paul (Kapp Verde)
Porto Novo
Ribeira GrandeOpprinnelig var hele øya en kommune, men i 1990 ble øya inndelt i dagens tre kommuner.
Veltins-Arena

Veltins-Arena (tidligere Arena AufSchalke) er et stadion i Gelsenkirchen. Det har en kapasitet på ca. 62 000 tilskuere ved ligakamper og ved UEFA-kamper er kapasiteten ca. 52 000.  Den er hjemmebanen til FC Schalke 04, og erstattet tidligere Parkstadion som lå like ved arenaen. Mesterligafinalen i 2004 mellom AS Monaco og FC Porto ble spilt her.
Dette var et av stadionene til VM 2006, og på grunn av sponsorrestriksjoner fikk arenaen navnet FIFA WM-Stadion Gelsenkirchen. Kapasiteten under VM var redusert til 53 804 tilskuerplasser.
Åpningskampen under Ishockey-VM 2010 mellom Tyskland og USA ble spilt på arenaen med rekordpublikum for ishockey, 7. mai 2010 fikk 77 803 tilskuere se Tyskland vinne med 2-1 etter forlengning. 
Siden 2002 har World Team Challenge, en årlig parkonkurranse i skiskyting, vært arrangert på arenaen i romjulen. 


== Kamper i VM 2006 ==
9. juni: Polen – Ecuador 0-2 (gruppe A)
12. juni: USA – Tsjekkia 0-3 (gruppe E)
16. juni: Argentina – Serbia og Montenegro 6-0 (gruppe C)
21. juni: Portugal – Mexico (gruppe D)
1. juli: Portugal – England (Kvartfinale)
Brostein

Brostein er naturlig eller tilhogd stein som brukes til å lage brolegning, en renslig, solid og slitesterk overflate på veier, fortau, torv og andre plasser. Som regel er brostein hugget av granitt, men diabas, sandstein, basalt og gneis har også vært brukt. Navnet «brostein» kommer av at «broer» eller brolegning av trevirke ble lagt over sølete gater i middelalderbyene. Etterhvert ble trebrolegning erstattet av steinbrolegning, først av naturlig strandstein eller morenestein, kalt «kampestein», i 1800-årene av huggen stein.
I veibygging har brostein så å si helt blitt erstattet av asfalt, men den brukes fremdeles i begrenset omfang, spesielt på torv og gågater i bysentra.
Eldste bevarte brolegning i Oslo er kantbrosteinen ved slottsparken, av stein brutt ut av Wergelandsgrotten.1,3 meter dypt i Kong Oscarsgate i Bergen ligger den eldste bevarte brolegning i Norge. Det er lys stein fra strendene på Nordnes, mens den hvite sanden steinene lå i, kan ha vært ballastsand fra Holland.I den eldste tiden brukte man «kuppelstein», rundt stein som ble funnet i naturen og lagt i løs sand. Dette veidekket var svært humpete både for fotgjengere og kjørende. Hensikten var at brosteinene skulle være lette å ta opp, siden det stadig måtte foretas reparasjoner av vannrørene som ofte var i ustand. Derfor forkastet man i København et forslag om tilhugne brostein nedlagt med asfalterte fuger. Hovedstadens verste brolegging fant man på Kongens Nytorv som det tok 20 år å brolegge.Latrinevognene som hentet innholdet i byenes utedoer, var pålagt å være tette. Pga kuppelsteinene i datidens brolegging fikk disse vognene bare føres i skrittgang gjennom gatene. Men begge bestemmelser ble ignorert, og mye kloakk skvalpet over ved tømming og transport.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Roede, Lars: Gatelangs i Oslo gjennom 400 år. I Byminner nr.1-2008, s.2-23
Magnar Nordtun

Magnar Nordtun (født 28. juni 1983 på Stord) er målvakt i Randaberg.  Han ble solgt fra Ålgård FK til Viking FK  i januar 2006. Tidligere har han spilt for klubben Bremnes. Han har spilt kamper for det norske U16- og U19-landslaget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Magnar Nordtun – UEFA 
(en) Magnar Nordtun – Transfermarkt
Interessentskabet Hardangeren

Interesseselskapet Hardangeren var et dampskipsrederi i Hardanger, etablert i 1868. Etter en tid på midten av 1800-tallet med en del spredte forsøk på dampskipsferdsel på Hardangerfjorden, tok kaptein Helje Aga i 1868 initiativet til å stifte et nytt selskap eid av lokale krefter. Aksjekapitalen på 100 000 kroner, fordelt på 500 aksjer, ble fulltegnet sommeren 1868. Høsten samme år ble det holdt stiftelsesmøte i Øystese og 19. mars 1869 ble lover for «Interessentskabet Hardangeren» vedtatt på Utne, og følgende styre ble valgt: Skipsbyggermester Jens Gran, lensmann D.O. Opheim, gårdsbruker J. Lillegraven, lærer Lars Haugse og Bankkasserer Joh. Jak. Utne.
Selskapets første skip fikk navnet DS Hardangeren og ble bygget ved Bergens Mekaniske Verksted i 1869. Hardangeren var etter tidens krav et vakkert og tidsmessig skip. Helje Aga ble tilsatt som skipets første kaptein, og den første turen ble foretatt 15. juni 1869. Skipet hadde to ukentlige turer mellom Bergen og Hardanger. Til tross for sterk konkurranse fra andre skip som for eksempel DS «Vikingen» (1865), DS «Vøringen» og DS «Bjørnen» klarte Hardangeren seg meget bra og selskapet kunne flere år gi opp til 20 prosent utbytte til eierne. Etterhvert fikk de sin fulle hyre med å ta unna trafikken. På samme tid slet naboselskapet Det Søndhordlandske Dampskibsselskab med inntjeningen og hadde ledig kapasitet, og det var mange som så potensialet i å slå sammen de to selskapene for å optimalisere bruken av skipene og få til et enda bedre samferdselstilbud i Hardanger og Sunnhordland. På generalforsamlingen til Interessentskabet Hardangeren i Bergen 31. mai 1880 ble det vedtatt at selskapet fra 1. juli 1880 skulle slå seg sammen med Det Sønhordlandske Dampskipsselskab. Det nye selskapet ble konstituert 23. oktober 1880 og fikk navnet Hardanger Søndhordlandske Dampskipsselskab (HSD). Dette var opprinnelsen til HSD som etterhvert skulle utvikle seg til å bli et av landets største transportselskap.


== Kilder ==
Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskaps 50 års Jubileumsbok 1880–1930
Gneis

Gneis er en metamorf bergart, det vil si at den er omdannet fra en annen eller flere andre bergarter, etter å ha vært utsatt for stort trykk og varme. Gneis inneholder derfor de samme mineralene som de bergartene den er dannet av. 
Gneiser inneholder i hovedsak kvarts, biotitt, granat og plagioklas.
På grunn av at den har vært utsatt for trykk og varme har den fått endret sin struktur, den har blitt lagdelt og fått et bølget og flammet utseende. Lagdelingen og det bølgete utseendet kommer av at de opprinnelige bergartene i ulik grad er blitt blandet. Også de tekniske egenskapene som spaltbarhet, trykk- og bøyestrekkfasthet kan være kraftig endret i forhold til utgangspunktet.
Gneis er en vanlig bergart flere steder i Norge. Det er mange kvaliteter og typer gneis. De har ulike navn, avhengig av innholdet (mengde) av opprinnelige bergarter. Vi snakker ofte om båndgneis.


== Båndgneis ==
Båndgneis er en type gneis med nokså regelmessig veksling av lag med forskjellig sammensetning og struktur. Hvert enkelt av lagene er ikke tykkere enn en meter. Som gneiser for øvrig, er båndgneisene sterkt omdannede bergarter. Enkelte båndgneis er dannet fra opprinnelige lagdelte sedimenter og vulkanske avleiringer, andre er svært utklemte bergarter eller har hatt en mer sammensatt og ofte ukjent opprinnelse.
Båndgneis er meget vanlig i Norge, særlig i grunnfjellet og de overskjøvne grunnfjellsflakene i Den kaledonske fjellkjede.


== Gneisgranitt ==

Granitt er en vanlig bergart i Norge, og mye av den norske gneisen er omdannet fra granitt. Gneisgranitt er en blandingsbergart, som har oppstått når omdanningen (metamorfosen) ikke er fullstendig, men i grenseland mellom en metamorf bergart og en magmatisk bergart. Slike blandingsbergarter har ofte et stripet utseende og kan være sterkt lagdelt.


== Flere farger ==
Farger oppstår etter hvilke mineraler bergartene er dannet fra. 

Svart kommer av jernoksid.
Rosa eller rød farge kommer av mangan.
Grønn farge kommer ofte av serpentin eller kobber.


== Kjente norske forekomster av gneis ==

Flere steder er det steinbrudd som tar ut gneis. Disse gneisene har som regel navn (handelsnavn) etter stedet for hvor steinbruddet ligger. 

Utvalg av steder
Solør, er lys rosa-rød gneiss med mørkere små flekker. Den har handelsnavnet Gneis Royal, det vil si kongelig gneis.
Askøy, er grålig (svakt blågrå) med et fint bølgemønster i lyst rosa. Den er ikke lagdelt. Brukes til blant annet til gravminner.
Fusa, en lagdelt, grå gneis. Den er lett å bearbeide til murstein. Brukes til kantstein og tørrmuring. Men er også fin til bygningstein både ute og inne.
Fevik, Hasla. Rødspettegneis. Mørk, homogen, med røde granatkrystaller – Brukt til gravstein
Ekebergskrenten, i hovedforkastningssonen er det sterkt oppsprukken gneis, kan sees i vegskjæringer i Valhallveien. I svingen øverst i Valhallveien er det pegamatittganger i sterkt oppsprukken bergmasse av gneis og amfibolitt.


== Se også ==
Liste over bergarter


== Bildegalleri ==
Det Søndhordlandske Dampskibsselskab

Det Søndhordlandske Dampskibsselskab (Etabl. 1871) var et damskipsrederi i Sunnhordland. Fra ca. 1865 begynte dampskipsfarten på Sunnhordland, bl. annet med DS «Vøringen», DS «Bjørgvin» og DS «Constitutionen». Ingen av disse skipene klarte imidlertid å få til en tilfredsstillende tjeneste for lokalbefolkningen, og behovet for en egen båt eid av lokale krefter meldte seg raskt. På initiativ fra bl. annet Kaptein Simonsen ble det invitert til tegning av aksjer for å etablere et eget selskap og finansiere et eget skip.
Det nye selskapet, Det Søndhordlandske Dampskibsselskab, ble stiftet i 1871 med en kapital på Kr. 48 000. DS «Søndhordland» ble sjøsatt året etter og startet en rute på Sunnhordland 11. juni 1872 med Kaptein Simonsen som kaptein. De første årene gikk driften med underskudd, men etter å ha fått tilskudd fra staten noen år ble driften etterhvert lønnsom. I 1879 fikk selskapet levert sitt andre skip, DS «Hordaland» fra et verft i Malmö. DS «Hordaland» ble satt inn i rute mellom Bergen – Sunnhordland – Stavanger, men det ble fort klart at dette ikke var lønnsomt. På samme tid hadde Interessentskabet Hardangeren med sitt skip DS «Hardangeren» sin fulle hyre med å ta unna sin trafikk, og det var mange som så potensialet i å slå sammen de to selskapene for optimalisere bruken av skipene og få til et enda bedre samferdselstilbud i Hardanger og Sunnhordland. Dette resulterte i 1880 i en sammenslutning mellom Interessentskabet Hardangeren og Det Sønhordlandske Dampskipsselskab.
Det nye selskapet ble konstituert 23. oktober 1880 og fikk navnet Hardanger Søndhordlandske Dampskibsselskab. Dette var opprinnelsen til Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (HSD) som etterhvert skulle utvikle seg til å bli et av landets største transportselskap.


== Kilder ==
Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskaps 50 års Jubileumsbok 1880–1930
KV «Malene Østervold»

KV «Malene Østervold» ble bygd i 1965 av Selby i Storbritannia. Hun ble bygget som seismikkskip og opererte som kystvaktfartøy i Norskehavet/Nordishavet i to perioder.  Fra 1986 til 1992 med en besetning på to offiserer, seks menige og fire sivile og fra 2000 til 2006. Fra 1992 til 2000 opererte hun som seismikkskip. Hun brant i 2000 og ble da bygd om av Rabben Mek. Verksted, og tilpasset kystvaktens behov for andre gang. KV «Malene Østervold» inngikk i Kystvakt Nord, ytre.
KV «Malene Østervold» (W311/W313/W316) opererte i Ytre Kystvakt (YKV) og hadde sitt hovedansvarsområde i Barentshavet, norsk økonomisk sone, fiskerivernsonen rundt Svalbard og i fiskerivernsonen rundt Jan Mayen. Fartøyet sorterte under Kystvaktsskvadron Nord og hadde sin hovedbase ved Sjøforsvarets Kystvaktsstasjon, Sortland (SKYS).
Båten var innleid på kontrakt fra Shipman A/S og hadde en del sivilt mannskap, deriblant navigatørene, byssepersonell og maskinister. Det var til en hver tid tre militære befal ombord, samt 8-10 menige. Dette er normalt for kystvaktens innleide fartøyer.


== Fremtid ==
KV «Malene Østervold» gikk ut av tjeneste for kystvakten 31. januar 2007. Båten la seg i dokk hos Bergen Yards og gjennomgikk en omfattende konvertering til seismikkskip. Skipet opererer i dag i Egeerhavet for seismikkselskapet Wavefield.


== Referanser ==
Forsvarsmuseet om KV Malene Østervold Arkivert 2. april 2017 hos Wayback Machine.
Bergen Yards om konverteringen
Det Vestlandske Dampskibsselskab

Det Vestlandske Dampskipselskap var et dampskipsrederi på Vestlandet, etablert i 1878. Selskapet  kom i stand etter at de tre rederiene som drev DS «Vikingen», DS «Folgefonden» og DS «Lyderhorn» i fart mellom Bergen – Hardanger – Stavanger, slo seg sammen i 1878. DS Lyderhorn var bygget ved Bergens Mekaniske Verksted i 1878 og var et hurtig skip som skulle trafikkere strekningen Bergen–Stavanger. Dette skipet viste seg å være meget dyrt i drift og det førte til at selskapet lenge slet med økonomien, og til slutt ble det i 1883 overtatt av Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (HSD). Denne sammenslutningen ble regnet for å være det viktigste som skjedde i dampskipsfartens historie i Hordaland, og hadde meget stor betydning for den økonomiske utviklingen i Hardanger og Sunnhordland.


== Kilder ==
Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskaps 50 års Jubileumsbok 1880–1930
Metrobús

Metrobús er et bussystem i Mexico by i Mexico. Det ble offisielt åpnet for allmennheten 19. juni 2005.


== Ruter ==


=== Rute 1 ===
Den første ruten dekker en distanse på rundt 28,5 kilometer og har 45 stasjoner. Den går langs Avenida de los Insurgentes, hvor et eget kjørefelt er reservert for den. Den unngår dermed all trafikken, og kan frakte passasjerene raskt gjennom byen. Avenida de los Insurgentes er en sterkt trafikkert vei som går gjennom byen fra nord til sør, og den sies å være verdens lengste aveny.


=== Rute 2 ===

Den andre ruten ble åpnet 16. desember 2008, og går langs Eje 4 Sur, fra vest til øst. Den har overgang til linje 1 ved stasjonen Nuevo León. Den har 36 stasjoner og en lengde på 18,9 kilometer.


== Priser ==
Fra den 28. desember 2008 er taksten satt til 5,00 pesos uavhengig av reisedistanse. Nattakst er satt til 5,50 pesos.


== Kritikk ==
Mange har vært kritiske til metrobussen, fordi ett av de fire kjørefeltene i hver retning langs Avenida de los Insurgentes ble reservert til denne bussen. I tillegg har mikrobussene blitt fjernet fra gaten, noe som førte til at mange bussjåfører mistet jobben.


== Liste over stasjonene ==


=== Rute 1 ===
Indios Verdes
Deportivo 18 de Marzo
Euzkaro
Potrero
La Raza
Circuito
San Simón
Manuel González – Tlatelolco
Buenavista
El Chopo
Revolución – Revolución metrostasjon
Tabacalera
Reforma
Hamburgo
Insurgentes – Insurgentes metrostasjon
Durango
Álvaro Obregón
Sonora
Campeche
Chilpancingo – Chilpancingo metrostasjon
Nuevo León
La Piedad
Poliforum – World Trade Center
Nápoles
Colonia del Valle
Ciudad de los Deportes
Parque Hundido – Parque Hundido
Félix Cuevas
Rio Churubusco
Teatro Insurgentes
José María Velasco
Francia
Olivo
Altavista
La Bombilla
Dr. Gálvez – (skifte av buss)
C.U.
Perisur
Villa Olímpica
Corregidora
Ayuntamiento
Fuentes Brotantes
Santa Ursula
La Joya
El Caminero


=== Rute 2 ===
Tacubaya
Parque Lira
Antonio Maceo
De La Salle
Patriotismo
Escandón
Nuevo León
Viaducto
Amores
Etiopía-Plaza de la Transparencia
Dr. Vértiz
Centro SCOP
Álamos
Xola
Las Américas
Andrés Molina Enríquez
La Viga
Coyuya
Canela
Tlacotal
Goma
Iztacalco
UPIICSA
El Rodeo
Río Tecolutla
Río Mayo
Rojo Gómez
Río Frío
Del Moral
Leyes de Reforma
Tezontle
Constitución de Apatzingán
General Antonio de León
Canal de San Juan
Nicolás Bravo
Tepalcates


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Mexico City Metrobús – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  (es)
Seksuell lavalder

Seksuell lavalder er en aldersgrense som et lands lov har satt for når man kan ha seksuell omgang. I Norge er den seksuelle lavalderen 16 år. Lavalderen for å opptre i pornografi derimot er 18 år i Norge og de fleste andre land.


== Norge ==
Den norske straffeloven regulerer dette i to ulike straffebud, §§ 195 og 196. Sistnevnte forbyr seksuell omgang med personer under 16 år. mens førstnevnte straffer seksuell omgang med barn under 14 år. Derfor er maksimumsstraffen for brudd på § 195 høyere, i tillegg til at samleie gir en minimumsstraff på tre år.
Ifølge loven (§ 196) er det også ulovlig for mindreårige å ha sex med hverandre. Hva angår straff ønsker man imidlertid å ta noe lettere på seksuell omgang mellom jevnaldrende mindreårige på samme modningsnivå når det ikke bærer preg av utnyttelse, men er et uttrykk for ungdommelig utprøving. I 2003 ble følgende lagt til i de aktuelle straffelovsparagrafer: Straff etter denne bestemmelsen kan falle bort [...] dersom de som har hatt den seksuelle omgangen, er omtrent jevnbyrdige i alder og utvikling. Selv om lovens bokstav sier at straff kan bortfalle (og at straff dermed fremstår som det normale), har praksis vært at ungdom ikke blir straffeforfulgt. Selv om sex mellom to femtenåringer normalt ikke vil medføre straff er det altså ikke lovlig og vil kunne virke straffeskjerpende kombinert med en annen forbrytelse, for eksempel om en femtenåring voldtar en jevnaldrende hvis offeret er under den seksuelle lavalder.


== Europa og USA ==
I Europa er lavalderen alt fra 13 til 18 år. I USA er den 16 i de fleste stater, og 17 og 18 i andre. I noen land har lavalderen for sex mellom personer av samme kjønn vært høyere enn for mellom personer av motsatt kjønn, og noen steder også høyere for menn som har sex med menn enn for kvinner som har sex med kvinner.


== Referanser ==
Harald Stabell

Harald Stabell (født 16. januar 1947, død 15. desember 2018) var en norsk forsvarsadvokat, kjent for en lang rekke profilerte straffesaker og for sitt engasjement mot overgrep fra politiet og andre offentlige myndigheter.
Stabell tok juridisk embetseksamen i 1973. Deretter arbeidet han fra 1974 først som vitenskapelig assistent ved Universitetet i Oslo, tjenestegjorde som dommerfullmektig ved Fosen sorenskriverembete 1975–77 og var så ansatt i Arbeidstilsynet. Fra 1985 drev han egen advokatpraksis. Han ble fast forsvarer i lagmannsretten fra 1990 og i Oslo byrett fra 1996. Han hadde møterett for Høyesterett siden 1994. Blant hans klienter var Arne Treholt, Per Orderud og Stein Lillevolden.På 1970-tallet var han politisk aktiv i AKP(m-l) og stilte senere blant annet opp på opprop for Rød Valgallianse. Han var en lengre periode leder av Advokatforeningens strafferettsutvalg.I 2009 stod Stabell på 22.-plass på Rødts stortingsvalgliste i Oslo.Stabell døde 15. desember 2018 etter kort tids sykeleie.


== Kjente klienter ==
Stein Lillevolden (Blitz)
Lars-Erik Andersen (NOKAS-ranet)
Per Kristian Orderud (Orderud-saken)
Arne Treholt (Treholt-saken)
Terje Bogen  (Sponsor service)
Torgeir Stensrud (Finance Credit)
Mulla Krekar (Utvisningssaken i Høyesterett)
Jon Waagaard (Kakekaster – Finansminister Kristin Halvorsen)
Lars Lillo-Stenberg (Mot Se og Hør)
Bjørnar Moxnes (Lindebergsaken)


== Kjente saker ==
MS «Scandinavian Star»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harald Stabell på Internet Movie Database 
(no) Harald Stabell i Norsk biografisk leksikon
Misjonær

En misjonær er en person som har fått et kall, en livsoppgave og som er utsendt for å oppfylle sitt kall eller livsoppgave. Forutsetningen for å bli misjonær er en personlig tro og en motivasjon til å være en forkynner.
De fleste religioner har misjonærer. Vanligvis brukes misjonær om en person som forkynner en religion, som oftest i utlendighet. Ofte forstås misjonær som en person som arbeider med å forkynne den kristne troen. Når kristne misjonærer forkynner evangeliet, kalles det evangelisering. 
Også personer som viser stort engasjement for en sak kalles gjerne en misjonær, selv om saken ikke har noe med religion å gjøre. 


== Norske kristne misjonærer ==
Misjonærene er lønnet og sendes ut av de frivillige misjonsorganisasjonene og kristne menigheter. Noen misjonærer reiser uten å ha en organisasjon eller menighet som støtte. Mange norske kristne misjonsorganisasjoner samarbeider gjennom Norsk Råd for Misjon og Evangelisering.

Den norske kirkes misjonsorganisasjoner har omkring 500 misjonærer i arbeid utenlands.
Norske pinsemenigheter har omkring 300 misjonærer, hvorav omtrent halvparten er ute på såkalte misjonsfelt.


== Se også ==
Kategori:Norske misjonærer
Misjon


== Eksterne lenker ==
(no) Misjonær i Store norske leksikon
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av misjonær
Motor (andre betydninger)

Motor har flere betydninger:

Med motor mener vi oftest en innretning som forvandler andre typer energi til bevegelsesenergi.
Motor er medlemsbladet til Norges Automobil-Forbund.
En motor innen informasjonsteknologien kan være et sett programvare som skal utføre en viss oppgave, eksempelvis søkemotor og grafikkmotor.
Slaget ved Carham

Slaget ved Carham sto mellom skotter og anglesaksere fra Northumbria i 1018. Kongen av Alba (Skottland), Malcolm II av Skottland, sammen med Owen den skallete (Eógan II av Strathclyde), en småkonge av Strathclyde, dro sørover og utkjempet et viktig slag mot jarl Uhtred av Bamurgh og hans hær av northumbrianere i Carham ved Tweed ikke langt fra Roxburgh. Slaget endte med overveldende skotsk seier at området Lothian ble under lagt kongeriket Skottland og markerte begynnelsen på Skottland som det dominerende kongdømmet i Nord-Britannia.
I 1005 var det tre konger som styrte over det landområdet som i dag er Skottland: Alba i nord, Lothian i sørøst og Strathclyde i sørvest. Kronikøren Symeon av Durham skriver i Historia Regum (Historien til kongene) for årstallet 1018:

«Et stort slag ble utkjempet mellom skottene og anglerne ved Carrum (Carham) mellom Huctred (Uhtred), sønn av Waldef (Waltheof), jarl av northumbrianerne, og Malcolm, sønn av Cyneth (Kenneth II), konge av skottene, som deltok i slaget med Eugenius (Owen) den skallete, konge av mennene fra Clyde (Strathclyde).»En annen krønike, Den angelsaksiske krønike, oppgir at Uhtred døde i 1016, to år før han ble overvunnet ved Carham. En del historikere mener at slaget fant sted i 1018 og at den danske kongen Knut den mektige fikk Uhtred fjernet eller mest sannsynlig drept etter nederlaget. Detaljene fra selve slaget eksisterer derimot ikke lengre, men det synes som om Northumbria var blitt svekket gjennom års stridigheter med sine naboer og overkjørt av de aggressive gælerne fra nord.
I Symeons Historia Ecclesiae Dunelmensis (Historien til kirken i Durham) finnes følgende passasje:

«I det år hvor vår Herres inkarnasjon ti hundrede og atten, da Cnut styrte anglernes kongedømme, opptrådte en komet i tredve netter for folket i Northumbria, et forferdelig varsel om den katastrofe som skulle legge provinsen øde. For, kort tid etter (dvs. 30 dager), ble hele befolkningen fra elven Tees til Tweed, og deres grenser, ble avskåret i en konflikt hvor de var opptatt med en talløs mengde av skotter ved Carrun (Carham).»Etter slaget var kongeriket Skottland blitt den rådende stormakten i nordlige Britannia ved at Lothian ble lagt inn i riket og dermed var store deler av dagens Skottland dannet. De norrøne jarlene holdt fortsatt stand i Ross, Caithness, Sutherland, Hebridene og på de ytre øyene. Det sørlige området Galloway, preget av norrøn kontakt i triangelet mellom den britiske østkysten og øya Man, var også fortsatt uavhengig det skotske kongedømmet.


== Eksterne lenker ==
The Battle of Carham