jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kjølevæske

Kjølevæske er en betegnelse på en væske (freon) som har til oppgave å transportere termisk energi fra et sted til et annet. For å oppnå dette, bør det være en innstilt vannmengde som gjør at den klarer å varme/kjøle til riktig innstilt temperatur spesifikk varmekapasitet. Mens for freon så bruker man en ekspansjons-ventil som går inn til en fordamper som spruter inn freon og dermed kjøler, aggregattilstanden er da væske helt til den har blitt varmet opp å blir damp. Fordi vann er den væsken med høyest spesifikk varmekapasitet som er flytende ved normalt trykk og temperatur, er dette det mest brukte mediet i  kjølemaskiner/varmepumper som kjøler ned eller varmer opp vannet og transporterer dette videre.


== Tilsetninger ==
Mediet (væsken) skal holde flytende aggregattilstand ved lav temperatur, vanligvis også ved høy temperatur. Derfor er det vanlig å tilsette stoffer som senker frysepunktet, for eksempel alkoholer (glykol). Vann som fryser til is ekspanderer og kan føre til frostsprengte rør/radiatorer. Varmetransporten stopper også hvis kjølemediet fryser, og kjølemaskinen/varmepumpen vil ikke fungere.


== Formål ==
Kjølevæske brukes til å oppnå et av følgende 4 mål:

Jevne ut en temperaturforskjell mellom steder eller tidspunkt.
Utnytte den ovennevnte temperaturforskjellen til å gjøre mekanisk arbeid, for eksempel med en stirlingmotor eller en dampmotor. Dette vil også bidra til å utjevne temperaturforskjellen.
Lage en temperaturforskjell ved hjelp av mekanisk arbeid. Det gjøres med en såkalt varmepumpe, slik som finnes i kjøleskap.
Transportere varme bort fra noe som trenger kjøling. For eksempel en bilmotor, båtmotor, eller prosessor i en datamaskin.
Mossos d’Esquadra

Mossos d’Esquadra er politistyrken i Catalonia. Mossos d’Esquadra betyr «Gutta i (politi)styrken». Dette er den eldste sivile politistyrken i Europa. Den ble opprettet i det 17. århundre for å beskytte folket i Catalonia. Gjennom tidene har styringen av styrken skiftet mellom de katalanske selvstyremyndighetene og det spanske militære. Siden 1980 har det vært styrt av de katalanske myndighetene. Denne styrken erstatter de spanske politistyrkene i Catalonia. Utskiftningsprosessen startet i 1994 og ble fullført i 2008. Den spanske politistyrken vil fortsatt ha noen betjenter i området, i arbeidet med terrorisme, immigrasjon og andre begrensede saker.


== Grader ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mossos d'Esquadra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisiell hjemmesiden til den katalanske politistyrken
Ertzaintza

Ertzaintza er politistyrken i Baskerland, en av de spanske autonomas. Den tilsvarer Mossos d'Esquadra i Catalonia.


== Grader ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ertzaintza – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ertzaintza – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Lindisfarne Castle

Lindisfarne slott er en forhenværende borg og nåværende lystslott på øya Lindisfarne i Northumberland i England. Øya er for det meste ganske flat, men domineres av en fjelltopp eller høy klippe kalt Beblowe Crag. Slottet er bygd på denne.
Da klosteret på Lindisfarne ble nedlagt på 1500-tallet ble bygningene brukt som depot for den engelske marinen. I 1542 ga Henrik VIII jarlen av Rutland i oppdrag å befeste anlegget i tilfelle angrep fra Skottland. Det ble imidlertid ikke bygget noen anlegg på Beblowe Crag før i 1549. I 1570-71 ble det bygget et lite fort her oppe. I og med personalunionen mellom England og Skottland i 1603 forsvant betydningen av å ha en militærbase på Lindisfarne, og anleggene forfalt. 
I 1901 ble fortet kjøpt av forleggeren Edward Hudson, som fikk arkitekten Edwin Lutyens til å bygge det om til et lystslott. Fortets grønnsakhage ble omgjort til et hageanlegg i tidens stil. I dag er slottet, hagen og kalkbrenneriet like ved overtatt av The National Trust, og er åpent for publikum.


== Referanser ==
Ulla Procopé

Ulrika Eleonora Matilda «Ulla» Procopé (født 17. november 1921 i Helsingfors, død 21. desember 1968 i Tenerife) var en finsk formgiver.


== Utdanning ==
Utdannet ved Taideteollinen keskuskoulu/Konstindustriella läroverket i Helsingfors i 1948.


== Arbeid ==
Hun arbeidet ved Arabia fra 1948 til hun døde i 1968. Hun var spesialist på brukskeramikk og hun formgav mange serviser, både modeller og dekorer.


== Servise og modeller ==

et utvalg

S-modellen:
Ruska steingods med brun spettete glasur. Satt i produksjon i 1961 og var fremdeles i produksjon i 1999. Ruska kaffekoppen er Arabias mest solgte kaffekopp gjennom tidene. Ulla Procopé utarbeidet både modellen og glasuren.
Anemone med håndmalt blå blomsterdekor.
Rosmarin med håndmalt blomsterdekor i rustrødt og brunt.
Liekki, en serie ildfaste kar og fat. Brunglasert steingods.
Tekanne modell GA, i to størrelser og med flere glasurutføringer, blant annet matt svart, matt brun og matt hvit.
Tekanne modell GD med sukker- og fløtesett, også den med tekanne i to størrelser, og med ulike glasurer:
Kaarna, matt brun.
Mahonki, blank brun.
Matt hvit.
Modellen ND
Valencia, håndmalt koboltblå dekor på hvit bunn. Serviset var i produksjon fra 1961 til 2002. Til 1979 ble det laget i fajanse, etterpå i hvitt steingods.
Purpuri-jenkka, en annen håndmalt Ulla Procopé dekor på ND-modellen.Hun formgav også modellen til de velkjente marmeladekrukkene modell FA som Raija Uosikkinen laget dekoren Pomona til. Hun fomgav også en annen velkjent marmeladekrukke, modell AL med basthank. Den ble glasert i samme glasurfarger som Kaj Francks Kiltaservise.


== Samlinger hun er representert ved ==
Arabia Museo, Helsingfors
Victoria and Albert Museum, London


== På verdensveven ==
Arabia Museo
Design Addict


== Referanser ==


== Kilder ==
S.E. Vingedal – Porslinsmärken ISBN 91-37-07996-4
Red. Erik Zahle – Brukskunst i hjemmet
Arabias produktkatalog 1967.
Hermann Bongard

Hermann Bongard (født 19. november 1921 i Christiania, død i	20. januar 1998 i Bærum) var en norsk tegner, brukskunstner og formgiver.


== Virksomhet ==
Bongard ble utdannet ved Statens håndverk- og kunstindustriskole i Oslo 1938–1941.
Fra 1947 til 1955 var han glasstegner for Christiania Glasmagasin. Han formga der gravyrer for vaser og fat, men etterhvert også egnet emne for disse dekorene, altså ulike vaser, fat, pokaler og annet som ble fremstilt ved Hadeland Glassverk. Da Hadeland Glassverk begynte K-glasserien i 1952 utnyttet Bongard muligheten til å begynne å ekperimentere med farger og teknikker og han formga en del svært bra kunstglassbiter. Han tegnet også noen drikkeglasserier, for eksempel Hermann, Ambassadør, Liqueur og Tullik.
Fra 1955 til 1960 arbeider han freelance som brukskunst- og industriformgiver. Han arbeider blant annet som konsulent for Figgjo Fajanse og formga modeller og dekorer for dem, mellom annet serviset A la carte. For Oslo sølvvareverksted tegnet han sølvbestikket Taffel.
Fra 1960 til 1964 var han kunstnerisk leder for Brukskunstorganisasjonen PLUS i Fredrikstad. 
Fra 1966 til 1968 var han formgivningssjef hos Cappelen forlag.
I 1968 ble han ansatt som lærer ved Grafisk avdeling på Statens håndverk- og kunstindustriskole, fra 1971 til 1985 var han førsteamanuensis samme sted. Han fikk også statens arbeidsstipend for kunstnere 1971.
Han arbeidet også med tre, stål, smijern, tinn, manilarør og annet. Han tegnet pengesedler og formga firmaemblemer og han arbeidet med grafikk.
I 1956 designet han Vinmonopolets symbol. 


== Priser og utmerkelser ==
1950 Vant åpen konkurranse om porselensservise utlyst av Stavanger Fayancefabrik AS
1954 Gull- og sølvmedalje på Triennalen i Milano
1956 Vant åpen konkurranse om formgiving av rustfritt stål utlyst av Polaris Fabrikker, Sandnes
1957 Lunningprisen
1969 Den norske Bokkunstprisen
1982 JacobprisenHans arbeider er representert i Glasmuseet i Växsjö, Sverige; Kunstindustrimuseet i Oslo; Nordenfjeldske kunstindustrimuseum; Smithsonian Institute, USA; The Whyte Gallery, Washington, USA; Utenriksdepartementes faste samling av brukskunst og Victoria and Albert Museum, London, Storbritannia


== Referanser ==


== Litteratur ==
Tegneren Hermann Bongard. Kunstindustrimuseet i Oslo, 1971. 107 sider. (Navn i norsk brukskunst; 1)
Mats Linder. «Hermann Bongard : en norsk multidesigner» I: Samler & antikkbørsen, nr 7, 2010


== Eksterne lenker ==
(no) Hermann Bongard i Norsk biografisk leksikon
Objekter av Hermann Bongard i samlingen til Nasjonalmuseet
Kaj Franck

Kaj Gabriel Franck (født 9. november 1911 i Viborg, Finland, død 26. september 1989 på Santorini, Hellas) var en finsk formgiver.
Han ble utdannet ved kunstindustriskolen i Helsingfors på 1930-tallet, der han studerte møbeldesign. Etter skolen tok han arbeid ved en tekstilforretning, ved siden av arbeidet der formgav han noen få møbler som skulle vise seg å bli storparten av hans møbelproduksjon. I 1937 ble han ansatt som leder ved tekstilbedriften Yhdistyneet Villatehtaat Oy, kort tid etterpå byttet han arbeidssted til Artek.
I 1945 begynte han ved Arabia. Året etter, i 1946, ble han med i en konkurranse som Iittala lyste ut i dekorativ glasformgiving. Der vant han både andre- og tredjepremien, mens Tapio Wirkkala vant førstepremien. Etter dette arbeidet han for Iittala et par år før han ble overført til Nuutajärvi i 1950, der han formga både bruksglass og kunstglass. 
Samtidig med arbeidene for Iittala og Nuutajärvi fortsatte han arbeidet som formgiver og kunstnerisk leder for Arabia. I 1953 ble den nye serien Kilta lansert derfra. Det var ikke et vanlig servise, tanken var at folk ikke skulle kjøpe et helt servise, de skulle kjøpe akkurat de delene de trengte i akkurat de fargene de ville ha, og gjerne blande dem med deler fra andre serviser. Delene i Kilta ble lagd slik at de kunne brukes til flere formål, slik at en ikke trengte så mange forskjellige deler som skulle ta opp den dyrebare plassen i de trange kjøkkenskapene i moderne boliger. Unødvendige håndtak var det heller ikke på Kilta-delene, og bremmen på tallerknene ble også forminsket. Delene skulle være stablevenlege. Kilta ble lagd i ildfast fajansegods og kom i ulike ensfargede utgaver (blant annet gul, grønn, svart, hvit og blå). 
Kaj Franck arbeidet også som lærer ved Universitetet for kunst og design i Helsingfors.


== Priser ==
et utvalg

1951 Gullmedalje ved Triennalen i Milano
1954 Diplome d'honneur, Triennalen i Milano
1955 Lunningprisen
1957 Grand Prix, Triennalen i Milano
1957 Compasso d'Oro


== Samlinger Franck er representert ved ==
Arabian museo, Helsingfors
Cooper-Hewitt Museum, New York
Corning Glass Museum, Corning NY, USA
Musée des Arts Decoratifs, Paris
The Museum of Modern Art, New York
Nuutajärven lasimuseo, Nuutajärvi, Finland
Stedelijk Museum, Amsterdam
Suomen lasimuseo, Riihimäki, Finland
Victoria and Albert Museum, London


== Referanser ==


== Kilder ==
Arabia Museet


== Eksterne lenker ==
(en) Kaj Franck – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kaj Franck på Internet Movie Database 
«Kaj Franck». Biografiskt lexikon för Finland (svensk). Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-4313-1416928956919. 
(en) Design Addict
Plasmaskjerm

En plasmaskjerm er en skjerm der hver piksel består av 3 små lysrør; et rødt, et grønt og et blått. Plasmaskjermer har ingenting å gjøre med LCD-skjermer, selv om begge er flatskjermer. Plasmaskjermen har fått navnet sitt fra lysrørets virkemåte: den ioniserte strømførende gassen i et lysrør kalles nemlig et plasma.
Plasma-TV-en kom på markedet i 1999, men teknologien har vært kjent siden 1964. De første plasmaskjermene var ikke annet enn små punkter med lys som ble startet som laboratorieeksperimenter. Teknologien ble utviklet og forbedret, og på slutten av 60-tallet var den avansert nok til å konstruere geometriske former. I dag har teknologiske fremskritt innenfor høyhastighets digital databehandling, materialer og avanserte produksjonsmetoder muliggjort lyssterke, kontrastrike plasmaskjermer.


== Ulemper ==
Før var innbrenning av bilde en fare i plasmaskjermer, men nå er ikke det et stort problem.


== Eksterne lenker ==
(en) Plasma displays – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jüdisches Museum Berlin

Jüdisches Museum Berlin er et museum i Berlin som dokumenterer 2 000 års jødisk historie i Tyskland.
Det jødiske museet i Berlin ble første gang åpnet i 1933 i Oranienburger Straße, men ble stengt i 1938. Idéen om å gjenopprette museet ble først lagt fram i 1971, og en «forening for et jødisk museum» ble grunnlagt i 1975. Etter at Berlins bymuseum hadde vist en utstilling om byens jødiske historie i 1978, ble det åpnet en egen jødisk avdeling i bymuseet. I 1999 ble denne avdelingen gitt status som selvstendig museum. En egen bygning av Daniel Libeskind ble fullført i 1998 og offisielt åpnet i 2001. Museet har blitt et levende senter for jødisk historie og kultur i Europa.
Direktøren for museet er professor W. Michael Blumenthal, som opprinnelig er fra Berlin og var amerikansk finansminister under president Jimmy Carter.


== Litteratur ==
Schneider, Bernhard, Daniel Libeskind, Jewish Museum Berlin, Pestel forlag, ISBN 3-7913-2075-0


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Jewish Museum Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jüdisches Museum Berlin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Bilder fra museet
Grad fahrenheit

Grad fahrenheit (symbol: ℉) er en måleenhet for temperatur. Enheten brukes for å uttrykke temperatur på fahrenheitskalaen, og er oppkalt etter den nederlandsk-tysk-polske fysikeren Daniel Gabriel Fahrenheit (1686–1736). Skalaen var i vanlig bruk over hele verden frem til 1960-årene, da de fleste land gikk over til celsiusskalaen som del av en omfattende standardisering. Fahrenheit brukes fremdeles i enkelte land som USA og Bahamas. 
På fahrenheitskalaen er frysepunktet for vann 32 ℉ (grader fahrenheit), og kokepunktet for vann er 212 ℉. Dermed er det akkurat 180 grader mellom de to punktene. Det verserer ulike teorier om hvordan Fahrenheit valgte skalaens fikspunkter, og en av dem er at nullpunktet 0 ℉ (−17,8 ℃) er det kaldeste man kan få ved å blande riktige mengder koksalt og knust is, mens 100 °F (37,8 ℃) er like over gjennomsnittlig kroppstemperatur hos mennesker (37 ℃) og kan ha vært Fahrenheits egen kroppstemperatur under intense arbeidsdager.
Minus 40 ℉ tilsvarer −40 ℃, og er det eneste punktet på temperaturskalaen som er lik hos begge.
Antenningspunktet til papir er 451 ℉ (233 ℃). Dette er bakgrunnen for at den amerikanske forfatteren Ray Bradbury kalte en av sine romaner Fahrenheit 451.


== Omregningstabell mellom de forskjellige enhetene ==
Yitzhak Shamir

Yitzhak Shamir (hebraisk יִצְחָק שָׁמִיר), eg. Yitzhak Jazernicki, (født 15. oktober 1915, død 30. juni 2012 i Tel Aviv) var en israelsk politiker og statsminister fra 1983 til 1984 og igjen fra 1986 til 1992.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han ble født i den øverveiende jødiske landsbyen Rozjinoj (russisk: Ружаны, Ruzjany) i Russland (få år etter del av Polen, senere Ruzhany i Hviterussiske SSR) som sønn av Schlomo og Perla Jaziernicki. Faren drev en lærfabrikk. Under inntrykk fra antisemittismen i Polen inntrådte han i ungdomsårene den sionistiske organisjonen Betar. Han tok eksamen ved den hebraiske skole i Białystok og studerte deretter juss ved Universitetet i Warszawa.


=== Til Palestinamandatet ===
I 1935 avbrøt han studiene og emigrerte til Palestinamandatet. Der ble han raskt medlem av den militante gruppen Irgun og etter 1940 det noe mindre Lehi. I 1941 ble han arrestert av britiske myndigheter, men han flyktet i 1942 og ble så en av lederne av Lehi.


=== Fra Israels opprettelse ===
Etter dannelsen av Israel i 1948 sluttet han seg til den israelske etterretningsorganisasjonen Mossad (1955–65). Han sluttet seg så til Herut-partiet i 1969 (ledet av Menachem Begin). 
Han ble valgt inn i Knesset i 1973 som medlem av Likud. Han var formann i Knesset i 1977 og utenriksminister i 1980. Han tok over som statsminister etter Begin i 1983, en post han hadde til 1984. Han ble så igjen statsminister i 1986 til 1992. Han tapte i 1992 valget til fordel for Arbeiderpartiet og Yitzhak Rabin. Han trakk seg året etter som leder for Likud og forsvant fra offentligheten.
Til tross for at han ble ansett som en «hardliner» innen Likud, klarte han sammen med Egypts president Anwar Sadat å få i gang fredsforhandlinger i 1981 og 1982, noe som bidro til å normalisere forholdene mellom de to landene etter Jom kippur-krigen i 1973. Han fikk derimot mye kritikk for sin dårlige håndtering av inflasjonen i Israel i første halvdel av 80-tallet. Han ble også kritisert da han i 1987 blokkerte fredsforhandlingene som Shimon Peres tok initiativ til mellom Israel og Jordan.


== Referanser ==
Stoke Newington

Stoke Newington er et området i distriktet Hackney i nordøstlige London. Det ligger 8 km nordøst for Charing Cross. Clissold Park og den historiske kirkegården Abney Park Cemetery ligger i Stoke Newington. Stedet er også kjent som fødestedet til forfatteren Daniel Defoe. Gaten Stoke Newington Church Street var stedet for den opprinnelige grenden eller landsbyen Stoke Newington, som igjen ga navn til det gamle sognet. Lokalbefolkningen kaller sitt område for «Stokey».


== Historie ==
Det har vært bosetning ved stedet i over tusen år, og det har blitt funnet levninger av hva som tolkes som angelsaksere ved elven Lea. I middelalderen og tudortiden var stedet en liten landsby i utkanten av London, og mange reisende stoppet der for forfriskninger før de fortsatte reisen nordover eller inn til byen.  Middelalderlandsbyen vokste opp rundt to like steder, Newington Green og krysset Church Street som nå heter Stoke Newington High Street.Mange som kom utenfra har blitt nedtegnet her fra og med 1400-tallet: to menn fra Flandern bodde her i 1436; en prest ble fengslet for å ha gjentatt sladde om dronningen i 1562, og et skudd ble fyrt mot kongen fra et hus i Stoke Newington i 1675; og i 1709 bygget sognet fire hus for protestantiske flyktninger fra Rheinland-Pfalz i dagens Tyskland.I løpet av 1700- og 1800-tallet ble landsbyen absorbert av London, og opphørte å eksistere som en selvstendig enhet. Flere store hus ble bygget der for å huse nyrike londonboere. 
Under den andre verdenskrig ble mye av området ødelagt i blitzen, og mange ble hjemløse. Flere av de historiske bygningene overlevde mirakuløst nok. Etter krigen ble det anlagt store boligområder i de utbombede områdene. Disse ble regnet som gode steder å bo i de første årene etter krigen, men ble etterhvert hjemsøkt av fattigdom og kriminalitet. 
Stoke Newington er nå et multikulturelt område, med store asiatiske, tyrkiske og vestindiske samfunn. Senere har det kommet flere polske og somaliske innvandrere.


== Kommunikasjon ==
De nærmeste undergrunnsstasjonene er

Manor House undergrunnsstasjon
Finsbury Park stasjon
Highbury & Islington undergrunnsstasjonNærmeste jernbanestasjoner:

Rectory Road jernbanestasjon
Stoke Newington jernbanestasjon


== Referanser ==
Ali Hassan Salameh

Ali Hassan Salameh (arabisk: علي حسن سلامة‎, ʿAlī Ḥasan Salāmah) (1941 i Qula i Palestinamandatet, død 22. januar 1979 i Beirut i Libanon), også kalt «den røde prinsen», var den antatte leder for organisasjonen Svart september, som var ansvarlig for München-massakren og andre aksjoner. Hans kodenavn var Abu Hassan. Han var også grunnlegger av Styrke 17. 
Salameh var målet for Mossad i Lillehammer-saken i 1973, som en del av operasjon Guds vrede.I januar 1979 klarte israelerne å sprenge ham i bilen hans i luften i Rue Madame Curie i Beirut.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bar-Zohar, Michael; Haber, Eitan (1983): The Quest for The Red Prince: The Israeli Hunt for Ali Hassen Salameh the PLO leader who masterminded the Olympic Games Massacre. Weidenfeld & Nicolson. ISBN 0-297-78063-8
Bar-Zohar, Michael; Haber, Eitan (1. desember 2005): Massacre in Munich: The Manhunt for the Killers Behind the 1972 Olympics Massacre. The Lyons Press. ISBN 978-1592289455.
Stender

For samfunnsklassebegrepet, se stand

En stender eller stolpe er det primære vertikale konstruksjonselementet i vegger i trehus bygd med bindingsverk. Stenderne er plassert med jevne mellomrom langsetter veggen og bærer de vertikale lastene fra overliggende konstruksjoner. Både innvendig og utvendig kledning er som oftest festet til stenderne.
Stålstendere lages i galvanisert tynnplatestål. Typisk tykkelse er 0,56 mm. Stålet valses til U-formede profiler, som benyttes til stenderverk i ytter- og innervegger. I Norge blir stålstendere brukt i alle typer bygg unntatt eneboliger, hytter og andre småbygg. Den største aktøren i Norge er Europrofil, som også har utviklet løsninger for brannskille og lyddemping ved bruk av stålstendere i kombinasjon med gipsplater. Det finnes også noen mindre utenlandske aktører i det norske markedet, som Lindab og Ruukki.


== Se også ==
Bjelke
Drager
Bindingsverk


== Eksterne lenker ==
Stender i BoligABSs ordliste
Shannon-Weaver-modellen

Shannon-Weaver-modellen er en kommunikasjonsmodell utviklet av matematikeren Claude Elwood Shannon og Warren Weaver, som ble lansert i boken The Mathematical Theory of Communication i 1949. Modellen er en av de mest kjente overføringsmodellene. Modellen forutsetter at all utveksling av informasjon må inkludere minst seks elementer; en kilde, en koder, ett budskap, et medium, en omkoder, og en mottaker. Modellen er teknologisk orientert, noe den har blitt kritisert for. Den fokuserer i stor grad på avsending og mottak av informasjon, og ser på kommunikasjon som en enveisprosess.


== Eksterne lenker ==
The Mathematical Theory of Communication Arkivert 31. januar 1998 hos Wayback Machine.
Magma

Magma er smeltet stein som befinner seg under jordskorpen. Magmaen er lett og befinner seg under høyt trykk, og kan derfor trenge opp til overflaten blant tyngre skorpebergarter og strømme ut som følge av jordskjelv og vulkanutbrudd (erupsjon) eller gjennom sprekker og ganger i jordskorpen (intrusjon). Når magma kommer opp til overflaten som flytende steinmasse av 800 - 1250 graders varme, kalles den lava. Ordet "magma" er gresk og betyr grøt eller deig. 
Magmaen er lettere enn de nedre, størknede bergartene i jordskorpen, og stiger derfor oppover. Grunnlaget for at jordskorpen åpner for magmaen er ofte enten at det finnes et varmepunkt (diapir) som magmaen stiger opp langs, eller at jordskorpen sprekker som følge av platetektonikk. Av magma dannes magmatiske bergarter som kan størkne allerede under overflaten (dypbergarter), på overflaten (dagbergarter), eller i sprekker som siden blottstilles (gangbergarter). Når magma størkner i sprekker og ganger stivner den sakte, slik at intrusive gangbergarter ofte er grovkornede. Når magmaen trenger helt opp til den kalde jordoverflaten som dagbergarter stivner den raskt og får en mer finkornet sammensetning. I begge tilfeller vil bestandige mineraler krystalliseres i smeltemassen.Magma består av tidligere utkrystalliserte mineraler, vanndamp, og en rekke ufarlige eller farlige gasser som eksempelvis karbondioksid, metan og klor. Vulkansk erupsjon av magma (lava) kan føre til gassutslipp som fører til død blant mennesker og dyr.


== Referanser ==
Serra da Capivara

Serra da Capivara er en nasjonalpark sørvest i delstaten Piauí i Brasil. 
Området er rikt på hellerisninger og hulemalerier som ble oppdaget på 1960-tallet. Nasjonalparken ble oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv i 1991. Utgravninger viser at det var bosetninger i området for 25 000 år siden. Dette funnet står i kontrast til den aksepterte teorien om at det amerikanske kontinent ble bosatt av nomader som kom over Beringstredet for 12 000 år siden.


== Eksterne lenker ==
UNESCOs beskrivelse av Serra da Capivara
Brasils ambassade i London, informasjon om Serra da Capivara