jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tryggve Larssen

Tryggve Larssen (født 3. oktober 1887 i Bergen, død 28. juni 1967 i Oslo) var en norsk skuespiller.
Han debuterte hos Ludovica Levy i 1911, og ble siden knyttet til Den Nationale Scene og Det norske teatret. Han var tilknyttet Nationaltheatret fra 1921 til 1961. Karakterkomikeren Larssen gjorde seg spesielt bemerket i de årlige juleforestillingene, blant annet som tidenes første Nissefar i Reisen til Julestjernen (1924). Han spilte også episodefigurer i tallrike skuespill av Ludvig Holberg, Henrik Ibsen og William Shakespeare.
Larssen stod på scenen til langt inn i pensjonsalderen, og hans siste rolle var som Lavrans i Guds Gjøglere av Odd Eidem.
Larssen spilte i en rekke norske og svenske filmer. Han debuterte i stumfilmtiden, og hans siste rolle i norsk film var i Storfolk og småfolk (1951). 


== Filmografi ==

1953 – Ingen manns kvinne  (svensk)

1951 – Storfolk og småfolk

1949 – Aldri mer!

1944 – Villmarkens lov

1943 – Den nye lægen

1943 – Sangen til livet

1942 – Det æ'kke te å tru

1942 – Trysil-Knut

1941 – Kjærlighet og vennskap

1940 – Tørres Snørtevold

1940 – Tante Pose

1940 – Ingeborg Lien (svensk)

1940 – Mannen som alle ville myrde  (svensk)

1939 – De vergeløse

1939 – Gryr i Norden

1938 – Eli Sjursdotter

1938 – Det drønner gjennom dalen

1938 – Lenkene brytes

1937 – Laila

1937 – By og land hand i hand

1936 – Norge for folket

1936 – Vi bygger landet

1935 – Samhold må til

1930 – Eskimo

1929 – Laila

1928 – Viddenes folk

1927 – Troll-elgen


== Teaterroller (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tryggve Larssen på Internet Movie Database 
(no) Tryggve Larssen hos Sceneweb 
(sv) Tryggve Larssen i Svensk Filmdatabas 
(da) Tryggve Larssen på Filmdatabasen 
(da) Tryggve Larssen på danskefilm.dk 
(da) Tryggve Larssen på danskfilmogtv.dk 
(da) Tryggve Larssen på Scope 
(en) Tryggve Larssen hos The Movie Database
Carl Jacob Burckhardt

Carl Jacob Burckhardt  (født 10. september 1891 i Basel, død 3. mars 1974 i Vinzel i kantonen Waadt) var en sveitsisk diplomat, forfatter og historiker. Hans litterære hovedverk var hans biografi over Richelieu i tre bind, publisert mellom 1935 og 1967. I 1937 ble han Folkeforbundets høykommissær for Fristaden Danzig. Mellom 1944 og 1948 var han president for Den internasjonale Røde Kors-komiteen. Han var samtidig virksom blant annet som sveitsisk gesandt i Paris.
Burckhardt ble i 1954 utnevnt til den tyske ordenen Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste.


== Verker (utvalg) ==
Richelieu. 3 bd., 1935–1967
Gestalten und Mächte. 1941
Reden und Aufzeichnungen. 1952
Meine Danziger Mission 1937–1939. 1960
Gesammelte Werke. 6 bd., 1971
Memorabilien. 1977
Briefe 1908–1974. 1986


== Referanser ==


== Litteratur ==
Marion Gräfin Dönhoff: Ein Zeuge des alten Europa. Zum Tode von Carl Jakob Burckhardt. I Die Zeit, nr. 11/1974


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Carl Jacob Burckhardt i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Roland Ruffieux: «Burckhardt, Carl Jacob» i Historisches Lexikon der Schweiz
Burckhardt, Carl Jacob. Basler Literarisches Archiv; Verzeichnis des Nachlasses in der UB Basel.
Jak Jervell

For teologiprofessoren, se Jacob JervellJakob Anton «Jak» Jervell (født 19. november 1932, død 31. juli 2020 i Oslo) var en norsk lege og diabetesforsker. 
Han tok den medisinske embedseksamen i 1958. I 1968 tok han den medisinske doktorgraden på en avhandling om insulineffekter.Jak Jervell ble spesialist i indremedisin i 1973, i nyresykdommer i 1979 og i endokrinologi i 1985. Fra 1982 arbeidet han som seksjonsoverlege ved endokrinologisk seksjon på Rikshospitalet og var professor ved Universitetet i Oslo. Han gikk av med pensjon 6. juli 2000.Han innehadde en rekke verv innen norsk og internasjonal nefrologi og endokrinologi, blant annet var han president i International Diabetes Federation fra 1994 til 1997.


== Æresbevisninger og utmerkelser ==
Jak Jervell ble 10. mars 2009 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats innen fagområdet diabetes.»


== Referanser ==
Troll-elgen (film)

Troll-elgen er en norsk spillefilm fra 1927. Den er basert på romanene Troll-elgen og Skoggangsmannen av Mikkjel Fønhus. Regien var ved Walter Fürst, i hovedrollen som Sjur Renna spilte Tryggve Larssen.
Sensuren mente at en slagsmålscene, en voldsscene og tekstplakatene «Men slegtningen villde ikke være hjelpsom for ingenting» og «Denne gang skal du være jenta mi enten du vil eller ikke» var for sterk kost for det norske publikum, og disse ble klippet vekk.


== Rolleliste ==
Tryggve Larssen ...  Sjur Renna 'Gaupa'
Bengt Djurberg ...  Hans Trefothaugen
Julie Lampe ...  Turi Trefothaugen, mor til Hans
Tove Tellback ...  Ingrid Rustebakke
Harald Stormoen ...  Hallstein Rustebakke, storbonde
Einar Tveito ...  Gunnar Sløvika, hestehandler
Egil Hjorth-Jenssen ...  Tølleiv, tjenestegutt på Rustbakke
Mimi Kihle ...  Bellina, danser
Hauk Aabel ...  Piper, direktør
Nils Ahrén ...  P. Rustebakke, rik slektning


== Eksterne lenker ==
(en) Troll-Elgen på Internet Movie Database 
(no) Troll-Elgen i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Troll-Elgen hos Filmfront 
(sv) Troll-Elgen i Svensk Filmdatabas 
(nl) Troll-Elgen på MovieMeter
FC St. Pauli

FC St. Pauli er et fotballag fra Hamburg, Tyskland.  Til sesongen 2010-2011 rykket laget opp i Bundesligaen etter å ha spilt tre sesonger i 2. Bundesliga, nivået under Bundesliga.  Fra 2003-2004 til 2006-2007 spilte laget i Regionalliga Nord, der de alle årene var i opprykksstriden. Sist klubben var i Bundesliga var i 2001. Klubben spiller sine hjemmekamper på Millerntor-Stadion i bydelen St. Pauli.
Klubben er kanskje mest kjent for sine supportere, som anslås til å utgjøre ca. 11 millioner verden rundt. Siden den ligger midt i et av de fattigste områdene i det gamle Vest-Tyskland, et område som også har fostret en kraftig og aktivistisk venstreside, har særlig dette venstresidepreget bidratt til å meisle ut klubbens profil. Den var blant annet den første i Tyskland som nektet nazister adgang til kampene sine, og supporterne har stått i spissen for antirasistiske, antikommersialistiske og venstreorienterte miljøer blant fotballsupportere både nasjonalt og internasjonalt. Dette har bidratt til å gi klubben en helt spesiell stilling i punkemiljøer og venstreorienterte aktivistmiljøer internasjonalt. Blant annet har klubben et formelt samarbeid med det norske bandet Turbonegro, og klubbens uoffisielle symbol – piratflagget – er utbredt i store deler av den vestlige verden. Supporterne er også kjent for å drive dugnadsarbeid for klubben – da den var i økonomisk krise i 2002 var supporternes bidrag avgjørende for å forhindre konkurs. Klubben var også i 2006 arrangør for FIFI Wild Cup, et uoffisielt verdensmesterskap for «land» uten landslag.
Blant de klubbene St. Pauli har et særlig nært forhold til bør nevnes Celtic FC i Skottland, Bohemians 1905 i Tsjekkia og FC Köln i Tyskland. De norske fotballspillerne Morten Berre, Tore Pedersen, Mats Møller Dæhli og Tore Reginiussen har alle spilt for klubben.


== Sportsseksjoner ==
Fotball
Fotball for blinde
Amerikansk fotball
Rugby (sport)
Boksing
Håndball
Sjakk
Bordtennis
Bowling
Sykling
Triatlon


== Plasseringer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) FC St. Pauli – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vi som går kjøkkenveien

Vi som går kjøkkenveien er en norsk filmkomedie fra 1933. Filmen var en samproduksjon med svensk filmindustri og ble parallelt laget i en svensk versjon med tittelen Vi som går köksvägen. Regi for begge versjoner er ved Tancred Ibsen og Gustaf Molander, mens hovedrollene i den norske versjonen ble spilt av Theodor Berge og Randi Brænne. De sentrale rollene i den svenske versjonen ble spilt av Carl Barcklind, Tutta Berntzen og Bengt Djurberg.
Innendørsscenene ble gjort i Filmstaden i Råsunda. Utendørsscenene ble filmet i Tollare og Saxtorp sydøst for Landskrona.
Den svenske versjonen kom i 1932. Den norske hadde urpremiere på Konsertpalæet i Bergen 3. februar 1933. Premiere i Oslo var 20. februar.


== Rolleliste (den norske versjonen) ==
Ulf Selmer ... godseier Adolf Beck
Theodor Berge ... Breder, Helgas far, motorsykkelfabrikant
Randi Brænne ... Helga Breder/Helga Haraldson, Breders datter
Steinar Jøraandstad ... Frigaard, Becks sjåfør
Gunhild Schytte-Jacobsen ... fru Beck
Hilda Fredriksen ... Laura, Becks kokke
Joachim Holst-Jensen ... redaktør Pontus
Aagot Didriksen ... fru Laura Pontus
Renée Björling ... Astrid, Becks datter
Tove Tellback ... Ellen, Becks datter
Einar Fagstad ... Opstan, klokker og skolelærer
Egil Hjorth-Jenssen ... Anders, Becks dreng
Ragna Breda ... Olga, Becks pike
Harald Heide Steen ... Jørgen Krogh
Eva Steen ... tante Alexandra


== Eksterne lenker ==
(en) Vi som går kjøkkenveien på Internet Movie Database 
(no) Vi som går kjøkkenveien i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Vi som går kjøkkenveien hos Filmfront 
(sv) Vi som går kjøkkenveien i Svensk Filmdatabas 
Om filmen hos filmfront
Svensk filmdatabas
Assistert befruktning

Assistert befruktning (in vitro-fertilisering) - befruktning utenfor kroppen, defineres som befruktning utført med hjelp, altså på annen måte enn ved samleie. Det er en samlebetegnelse på en rekke medisinske metoder som blir anvendt for å unnfange barn. 
Den enkleste formen for assistert befruktning er kunstig inseminasjon. Det kan benyttes sæd fra donor eller partner. Donorer er sunne og friske menn, og så langt det er mulig forsøker man å tilpasse høyde og hår, hud og øyenfarge til den vordende sosiale faren eller medmoren. Bruk av donorsæd byr imidlertid på etiske og juridiske problemstillinger. 
Mer komplisert er in vitro-fertilisering (prøverørsbefruktning), hvor egg og sæd blir blandet i en skål for befruktning. Eggceller blir tatt ut fra eggstokkene hos moren og plassert i en skål med næringsløsning. Der befruktes de med sæd fra faren. Etter at det befruktede egget har delt seg noen ganger, blir den lille celleklumpen (embryoet) ført inn i morens livmor. I 1984 ble det første norske barnet født etter prøverørsbefruktning. I 2014 ble det født mer enn to tusen barn i Norge etter bruk av assistert befruktning.
En har også mikroinjeksjon, også kalt intracytoplasmatisk sperminjeksjon (ICSI), hvor én sædcelle blir injisert i én eggcelle, eller uttak av sæd fra testikler eller bitestikler som så blir anvendt til mikroinjeksjon. Dette blir tatt i bruk hvis sædcellene hos mannen ikke er svømmedyktige. 
Assistert befruktning er i Norge regulert av Bioteknologiloven. Fram til 1. januar 2009 kunne bare kvinner som var sammen med en mann i form av ekteskap eller samboerskap få assistert befruktning. Likevel var det norske leger som utførte inseminasjoner for kvinner i registrert partnerskap, og i underkant av 600 norske kvinner ble årlig inseminert ved StorkKlinik i Danmark. Halvparten av disse var i likekjønnede parforhold og resten var enslige.  Kampanjen for felles ekteskapslov førte blant annet til at bioteknologiloven ble endret til å omfatte alle som etter de nye endringene i ekteskapsloven kan få sitt samliv anerkjent som ekteskap. Dermed blir assistert befruktning tilgjengelig også for kvinner som er sammen med en annen kvinne. En rekke endringer i bioteknologiloven ble vedtatt i Stortinget mai 2020, deriblant enslige kvinners rett til å motta assistert befruktning.


== Referanser ==
UVERworld

UVERworld (ウーバーワールド U-BA-WA-RUDO) er et japansk band kjent for sin blanding av musikksjangre som for eksempel hard rock, rap, elektronisk, og beat-boxing. UVERchan, bandets maskot, er en oppdiktet figur og kan karakteriseres som en bjørneflaggermus, som man kan finne på flere av bandets cover.


== Biografi ==
Det fem mann store bandet kjent som «UVERworld» ble startet først i 2003, og var da kjent som «Sangoku Road». Bandet bestod opprinnelig av sju medlemmer, og ga ut en demo-CD, som endte opp med å selge 3 000 kopier. Uheldigvis forlot to av bandmedlemmene gruppen, nemlig en saxofononist og en annen vokalist. Etter innskrenkningen av bandet, forandret de navnet sitt til «UVERworld».
2005 var året hvor bandet signerte med plateselskapet gr8! records, som ligger under Sony Music Records. Bandet gjorde sin debut med singelen «D-tecnoLife», som også var den andre åpningstemasangen til anime-serien «Bleach». Etter tre måneder ble UVERworld sin andre singel, «CHANCE!» sluppet, som var en av åpningstemaene til PSP-spillet «BLEACH~Heat the Soul 2~» og deres siste singel i 2005.
Den 25. januar 2006 kom «just Melody», deres tredje singel, inn på 17.-plass på Oricon-lista. Tre uker senere ble «UVERworld» sitt første album, «Timeless» sluppet, som gikk rett inn på topp ti, nemlig nummer fem og solgte 60 000 kopier. Etter en pause på tre måneder slapp bandet singelen «Colors of the Heart» som er det tredje åpningstemaet i «BLOOD+», en anime-serie basert på den animerte filmen «Blood: The Last Vampire». Singelen debuterte som nummer tre og er den til nå høyeste plasseringen en UVERworld singel noen gang har nådd. Deres siste utgitte singel, «SHAMROCK», kom 2. august 2006 på det japanske markedet. En ny singel, "kimi no suki na uta", kommer etter planen å bli utgitt i løpet av november.


== Medlemmer ==
TAKUYA∞ (født 21. desember) – vokal og programmering
Katsuya (født 22. februar) – gitar
Akira (født 8. mars) – gitar
Nobuto (født 14. februar) – bass
Shintarou (født 5. november) – trommer


== Diskografi ==


=== Singler ===


=== Album ===


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) UVERworld på Apple Music 
(en) UVERworld på Discogs 
(en) UVERworld på MusicBrainz 
(en) UVERworld på Spotify 
(en) UVERworld på Songkick 
(en) UVERworld på Last.fm 
(en) UVERworld på AllMusic 
(en) PPN sin UVERworld wiki-side
Kenneth Sola

Kenneth Sola (født 25. august 1985) er en norsk tidligere fotballspiller.Han har også spilt for Real Maryland FC (USA), Stavanger IF, Viking FK og Skeid og har en fortid i fra IL Havdur og Sola.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kenneth Sola – Transfermarkt 
(en) Kenneth Sola – Soccerway 
(en) Kenneth Sola – FBref
José Antonio Echeverría

José Antonio Echeverría Bianchi (født 16. juli 1932 i Cárdenas i provinsen Matanzas i Cuba, skutt og drept 13. mars 1957 i Havanna) studerte arkitektur, var president i Federación de Estudiantes Universitarios (FEU) ved Universitetet i Havanna, og en frontfigur ved stiftelsen av El Directorio Revolucionario i 1953.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Echeverría kom fra en middelklassefamilie i Cárdenas. Han ble innskrevet ved universitetet i Havanna for å studere arkitektur.


=== Politisk motstand ===
Etter Fulgencio Batistas statskupp 10. mars 1952 der han avsatte president Carlos Prío Socarras, oppstod en bølge av sivil ulydighet og åpen motstand. I årene 1952 og 1953 syntes motstanden mot Batista å ha særlig stor grobunn ved Universitetet i Havanna, Universitetet i Santa Clara og Universitetet i Santiago de Cuba. Sammen med studentene Fructuoso Rodriguez, Faure Chomón og Joe Westbrook tok Echeverría i 1953 initiativ til å stifte El Directorio Revolucionario (DR) som planla og utførte sabotasjer og voldelige aksjoner mot Batistas tilhengere, kraftverk, politistasjoner, forsyningslinjer, etc.Sommeren 1956 reiste Echeverría og Ricardo Corpion til Mexico der de møtte Fidel Castro og andre fra 26. juli-bevegelsen (M-26-7) som var i landflyktighet. Her inngikk DR og 26. juli-bevegelsen den såkalte Mexico-avtalen som innebar at de skulle holde hverandre gjensidig informert og koordinere sine aksjoner for å styrte Batista.


=== Kuppforsøk ===
Den 13. mars 1957 foretok DR et væpnet angrep på presidentpalasset i Havanna. Hensikten var å ta livet av Fulgencio Batista. Samtidig stormet en annen DR-enhet radiostasjonen Radio Reloj med Echeverría i spissen. Hensikten var å spre nyheten om Batistas død og proklamere Cuba som frigjort republikk i tråd med konstitusjonen av 1940. Batista unnslapp imidlertid gjennom en skjult heis fra presidentkontoret i andre etasje og opp til tredje etasje i presidentpalasset. Opprøret ble deretter slått ned av Batistas politi og tilstrømmende enheter av hæren. Det ble rapportert at 40 personer ble drept.I tillegg nådde ikke Echeverría ut med sitt budskap over radio. Studentene forstod seg ikke helt på det tekniske utstyret, og Echeverría fremførte derfor sitt budskap til en død mikrofon. Like etter flyktet han i en ventende bil som kolliderte med en politibil. Echeverría kom seg ut av bilen, skjøt mot politifolkene med en maskinpistol og ble drept da de besvarte ilden. Etter Echeverrías død ble DR omdøpt til Det revolusjonære direktorat av 13. mars. 
Et av instituttene på Universitetet i Havanna er oppkalt etter ham.


== Referanser ==
Halvar Hansen

Halvar Hansen (født 4. august 1947) er en norsk politiker (Ap). Han var ordfører i Harstad for perioden 1998–2007. Fra 1981 til 1985 var han 1. vararepresentant til Stortinget for Arbeiderpartiet i Troms.


== Eksterne lenker ==
(en) Halvar Hansen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Halvar Hansen hos Stortinget 
(no) Halvar Hansen hos Norsk senter for forskningsdata 
Lokalhistorisk biografi
ABC Sociedad Revolucionaria

ABC Sociedad Revolucionaria (eller kun ABC) var en militant og hemmelig undergrunnsorganisasjon på Cuba i perioden 1925–1933. ABC gjennomførte sabotasjer og voldelige aksjoner for å bekjempe og undergrave det svært brutale dikataturet til Gerardo Machado. I våre dager ville mange av disse aksjonene blitt karakterisert som terroraksjoner og ABS-medlemmene som terrorister.
Skrifter på Revolusjonsmuseet i Havanna anslår at ABC kan ha hatt mellom 30 000 og 40 000 medlemmer. i det vesentligste konsentret om Havanna og andre større byer. Etter at Machado hadde flyktet fra Cuba i 1933, og etter forhandlinger med USA-ambassadøren til Cuba, Summer Wells, besluttet deler av ABC å innstille voldshandlingene. Andre deler av ABC la ikke ned våpnene og stod ofte sentralt i forfølgelse og mord på Mochados tilhengere og støttespillere som fortsatt var på Cuba. 
Flere sentrale politikere som på Cuba som for eksempel president Carlos Manuel de Céspedes y Quesada skal ha vært medlem av ABC.
Anund Jakob

Anund Jakob, også kalt Emund Kullbrenneren (født en gang mellom 1007–09, og ifølge Snorre Sturlason født på den 25. juli, selveste Jakobsdagen, død ca. 1050), var konge over sveaerne fra 1022 og til sin død.
Anund Jakob var sønn til Olof Skötkonung og Estrid (eller Astrid). Den tyske kronikøren Adam av Bremen forklarer dobbelnavnet med at da sveaerne på tinget valgte ham som medkonge kunne de akseptere at han var kristen, men ikke at han hadde et kristent navn. ‘Anund’ var ofte det navnet sveaerne ga dem som hadde et fremmedartet som var vanskelig å uttale (jf. Anund Gårdske). Jakob skal dog ha vært dåpsnavnet. Snorre har samme forklaring i sin Olav den helliges saga, der Anund Jakob omtales.Anund Jakob hadde ambisjoner om å markere seg i nabolandene i Norden og han støttet den norske kongen Olav Haraldsson med hærfolk i dennes strid mot den danske kongen Knut den store i slaget ved Helgå, som danskekongen likevel vant. I perioden etter dette slaget er det uklart om Anund Jakob hadde noen egentlig makt over det svenske riket. I Sigtuna ble det presset mynt med Knut den stores navn. Sveaerne hadde valgt danskekongen som sin konge, skjønt det var nok mest i navnet, i håp om å få være i fred.
I Anund Jakobs tid ble det organisert en berømt ferd i østerled, det såkalte «Ingvarstoget», se Ingvar den vidfarne.I Vestergøtalovens kongeliste kalles han for «Emund» og nevnes for å ha opprettholdt lov og orden med en uvanlig strenghet, blant annet ved å la lovbryternes hus brenne ned til kull, og ble derfor kjent som «Kullbrenneren» (svensk «Kolbränna»).
Anund Jakob ble etterfulgt av sin halvbror Emund den gamle.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Adam av Bremen: «Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum»
Snorre Sturlason: «Olav den helliges saga», oversatt av Gustav Storm, Kristiania 1900
Yngvars saga víðförla, Fornaldarsögur Norðurlanda, utgitt av Guðni Jónsson.
Erik Stenkilsson

Erik Stenkilsson var vestgøternes kandidat til den svenske kronen i 1066 da gamlekongen Stenkil døde på sotteseng.
Riket ble i praksis delt mellom Erik og broren Erik Hedningen som var motkandidat. Begge stupte innen et år i krigen om den svenske tronen som fulgte.
Erik Hedningen

Erik Hedningen var de åsatroenes kandidat til overta den svenske tronen etter gamlekongen Stenkil døde på sotteseng i 1066. Vestgøterne ville derimot ha Stenkils sønn kristne Erik Stenkilsson som konge.
Erik Hedningen var faktisk også sønn av Stenkil, og i den striden som fulgte døde de begge i kamper innen et år. Riket var i praksis delt så lenge krigen varte. Striden endte med at Halstein som også var sønn av Stenkil overtok makten, muligens sammen med sin betydelig mer viljesterke og hensynsløse bror Inge Stenkilsson den eldre. Årene mellom 1066 og 1088 ble preget av stor politisk turbulens med et stort antall kjente og kanskje også ukjente kandidater til den svenske tronen.
Eramet

Eramet er et aksjeselskap som er børsnotert (på Euronext Paris-børsen), og som driver bergverk og smelteverksindustri. Selskapets ferdige produkter inkluderer spesialstål, nikkel, mangan og silisium.
Konsernet eier fire smelteverk i Norge

Eramet Porsgrunn
Eramet Kvinesdal
Eramet Sauda
TiZir TyssedalDe tre første er eid gjennom et heleid norsk datterselskap kalt Eramet Norway A/S, stiftet i februar 1999. Selskapet overtok eierskapet av smelteverkene i Sauda og Porsgrunn fra Elkem i juli 1999.
Smelteverket i Sauda er Nord-Europas største i sitt slag.
I 2008 kjøpte Eramet også Tinfos AS med sine to verk, henholdsvis Tinfos Jernverk i Kvinesdal og Tinfos Titan and Iron i Odda (Tyssedal), samt handelsselskapet Tinfos Nizi. Tinfos Nizi ble solgt tilbake til Tinfos' tidligere eier, Holta Invest, i 2010 og omdøpt til Nizi International.
Konsernets viktigste markeder er:

stålindustrien
Luft- og romfart
energibransjen
transportbransjen
verktøyindustrienEramet driver industriell virksomhet på fem kontinenter.

Omsetning (2005): ca. €2,7 mrd (ca. 20 mrd NOK)
Antall ansatte (2005): ca. 13 000
Driftsresultatet for Eramet Norway var i 2008 på 2,9 milliarder NOK


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Abugida

En abugida er et skriftsystem bygd opp av tegn som står for en konsonant med en innebygd vokallyd. En abugida kan for eksempel ha «ka» i stedet for «k». Disse tegna kan så omformes til å ha andre vokaler eller til å ikke ha vokaler ved hjelp av diakritiske tegn.
Navnet abugida er på samme måte som alfabet avleda fra de første tegna i et skriftsystem, i dette tilfellet ge'ez-skrift.


== Eksempler på abugidasystemer ==
Devanagari, brukt til å skrive blant annet hindi, marathi, nepali og sanskrit.
Geez-skrift, brukt til å skrive blant annet geez, amharisk og tigrinya.


== Se også ==
Stavelsesskrift
Abjad
Trysil-Knut

Trysil-Knut er en myteomspunnet skiløper fra Trysil, best kjent fra filmen Trysil-Knut fra 1942, men også fra Bernt Lunds episke dikt fra 1861, og fra Ole Haugen-Flermoes og Rudolf Muus' fortellinger fra henholdsvis 1909 og 1913. 
I den grad sagnene om den dyktige skiløperen er autentiske, blir de vanligvis knyttet til Knut Skaret (eller Knut Knutsen Nordby) fra Linnes og Østby i Trysil, men i 2011 presenterte en gruppe med tryslinger en teori om at den historiske Trysil-Knut kan ha vært Knut Knutsen Ørbekkedalen, fra en gard vest på Flishøgda, på grensa mellom Trysil og Elverum. 
I tillegg til filmen og de nevnte bøkene har Ole Haugen-Flermoe også omarbeidet sin egen fortelling til en diktsyklus, utgitt på eget forlag i 1948.En statue av Trysil-Knut, utført av Skule Waksvik, ble i 2002 avduket i Trysil sentrum. Trysil-Knut har også gitt navn til flere foreninger, hotell og andre virksomheter i Trysil.


== «Årets Trysil-Knut» ==
Siden 2008 har man i Trysil delt ut prisen «Årets Trysil-Knut» eller «Trysil-Knutprisen». Prisen er en fortsettelse av den lokale «Bragdprisen», og juryen består både av lokalt næringsliv, kommunepolitikere og rikspolitikere fra Hedmark.
2008: Gunnar Sønsteby
2009: Dagfinn Enerly
2010: Aksel Lund Svindal
2011: Petter Northug
2012: Olav Thon
2013: Even Kvien
2014: Jørn Lyseggen, grunnlegger av Meltwater Group
2015: Nils Arne Eggen
2016: Erling Neby
2017: Dronning Sonja
2018: Marit Bjørgen
2019: Oddvar Brå


== Referanser ==