jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
NyMusikk

Denne artikkelen er om organisasjonen. For «ny musikk» som musikkform, se Samtidsmusikk.Ny Musikk (stilisert som nyMusikk) er en norsk konsertarrangør og forening for samtidsmusikk som ble stiftet 17. september 1938 etter initiativ av musikkritikeren og komponisten Pauline Hall. Foreningen er en nasjonal avdeling av International Society for Contemporary Music. Medlemmer kan være både aktive utøvere, komponister og andre interesserte.Ny Musikks hovedformål er å «fremme den radikale, eksperimentelle og sjangeroverskridende musikken i hele Norge.»Foreningen arrangerer konserter, deltar på festivaler, driver bistand overfor nye kunstnere via Ny Musikks Komponistgruppe, og er ellers pådriver i ulike miljø der samtidsmusikken har interesse. I perioden 1976–1988 hadde foreningen ansvaret for å drifte Ny Musikks Ensemble, det første rene samtidsmusikkensemblet i Norge. I 1989 ble det erstattet av det mer frittstående Cikada Ensemble. 
Mellom 1978 og 1995 utga Ny Musikk kvartalstidsskriftet Ballade, som var et viktig debattforum for den nye musikken i Norge. Etter 2000 har tidsskriftet Parergon, senere Lydskrift,  fylt noenlunde den samme rollen, men har en friere stilling overfor foreningen. 
Ny Musikk har sitt sekretariat i Platous gate 18 i Oslo, og har lokale avdelinger i Østfold, Kristiansand, Stavanger, Bergen, Trondheim, Nordland, Tromsø, Harstad (ILIOS-festivalen), Bodø, Vestfold, Innlandet og Oslo (konsertserien Periferien).


== Ledere ==
Mellom 1938 og 1976 var ledertittelen «formann», til 2004: «president» og deretter «kunstneriske leder».
Pauline Hall (1938–1961)
Finn Mortensen (1961-1964 og 1966-1967)
Arne Nordheim (1964–1966)
Gunnar Rugstad (1967–1968)
Kjell Skyllstad (1968–1970)
Kåre Kolberg (1970–1973)
John Ellingsen/Egil Kapstad (1973–1974),
Gunnar Germeten jr./John Persen (1974–1976)
Åse Hedstrøm (1976–1978)
Per Lyng (1978–1979)
Oddvar S. Kvam (1979–1979)
Nils E. Bjerkestrand (1979–1982)
Yngve Slettholm (1982–1986)
Solveig Løchen (1986–1988)
Geir Johnson (1989–1994)
Peter Tornquist, en av Pling-Plong-generasjonens skikkelser (1995–2001),
Lene Grenager (2001–2003)
Lars Petter Hagen (2003–2009)
Øyvind Torvund (2009 – 2012)
Anne Hilde Neset (2012 - 2017)
Bjørnar Habbestad (2017 - )


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ny Musikks websider
Cikada
Parergon/Lydskrift
International Society of Contemporary Music
Onarheimsvatnet

Onarheimsvatnet er en innsjø i Kvinnherad kommune i Hordaland. Den har utløp mot sørvest til Opsangerelva. Det største tilløpet er Onarheimselva (Hellandselva), som munner ut i nordøst.
Innsjøen ligger mellom tettstedene Husnes i nord og Sunde i sør. Ved nordenden av sjøen ligger aluminiumsverket Hydro Husnes.


== Referanser ==
Urvannet

Urvannet (nordsamisk: Juovvajávri) er en innsjø i Alta kommune i Finnmark. Den ligger rundt 11 kilometer nordvest for Iešjávri, og har utløp mot nord til Falkelva i Tverrelvas nedbørfelt.


== Referanser ==
Hettefjorden

Hettefjorden er et vann som ligger i Nore og Uvdal kommune i Viken. Den ligger øst på Hardangervidda, like innenfor grensa til Hardangervidda nasjonalpark.


== Referanser ==
Fjerdvatnet

Fjerdvatnet (lulesamisk: Skilggajávrre), også kalt Kråkmovatnet, er en innsjø i Hamarøy kommune i Nordland omtrent 15 kilometer sørøst for Innhavet.
Vatnet ligger i Sagvassdalen ved foten til Kråkmotinden, og er én av en rekke innsjøer som går under navnet Sagvatnan, som forbindes, og har utløp, gjennom Sagelvvassdraget.
E6 følger østsiden av vatnet fra grenden Kråkmo og nordover.


== Se også ==
Rekvatn kraftverk


== Referanser ==
Hersjøen (Østre Toten)

Hersjøen er en innsjø i Østre Toten kommune i Innlandet. Den er en del av Andelvas nedbørfelt og har utløp mot øst til Stubbelva som renner til Steinsjøen, hvorfra Steinsjøelva fortsetter videre mot Hurdal. Hersjøen ligger 492 meter over havet og har et areal på 2,29 km².


== Referanser ==
Guttorm Hansen

Guttorm Hansen (født 3. november 1920 i Namsos, død 2. april 2009 i Namsos) var en norsk politiker (Arbeiderpartiet) som var stortingspresident (1973–1981). Han var også kjent som forkjemper for friluftslivet.
Hansen arbeidet som mekaniker (1936–1945), var journalist og redaksjonssekretær i Menneskevennen (1945–1948), redaktør i Firdaposten (1948–1951) og journalist i Namdal Arbeiderblad (1951–1961), inntil han ble valgt inn på Stortinget i 1961, hvor han satt frem til 1985. Han var parlamentarisk leder for Arbeiderpartiets stortingsgruppe 1971–1972. Hansen var sentral i arbeidet med å få vernet Børgefjell nasjonalpark (1963).


== Bøker ==
Guttorm Håkonsen (pseudonym): Tunsjø-guden – Fortelling for gutter. Arthur Rosen forlag AS, Oslo (1943). Om samegudene på Gudfjelløya).
Arbeiderbevegelsen i Nord-Trøndelag 50 år (1953)
Rypesvea (1975). Roman.
Fjellets lasso rundt mitt hjerte. Om vandringer, dyr og folk i Børgefjell og andre Namdalske fjell (1979).
Arti å hør de læll: Trønderhumor i flere variasjoner (1982).
Trygve Bratteli, en søyle av vilje (1984). Biografi. – sm.m. Paul Engstad
Der er det godt å sitte:  Hverdag på Løvebakken gjennom hundre års parlamentarisme. (1984).
Trehesten, Partiet og Gutten:  Bilder fra en barndom (1987). Biografi.
Fra min plass. Politiske erindringer 1970-1985 (1986). Selvbiografi.
Mitt Trøndelag (1991). Billedverk.
Å sånt ska styr bygda: Muntre episoder og rammende replikker i politikken (1992).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Guttorm Hansen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Guttorm Hansen på Internet Movie Database 
(no) Guttorm Hansen hos Stortinget 
(no) Guttorm Hansen hos Norsk senter for forskningsdata
HJK Helsinki

Helsingin Jalkapalloklubi (kjent som HJK Helsingfors eller HJK Helsinki) er en finsk fotballklubb, som kommer fra Helsingfors, hovedstaden i Finland.


== Historie ==
Klubben ble grunnlagt i 1907 av Fredrik Wathen. De er Finlands største klubb, og de har vunnet Veikkausliiga 27 ganger.
De har vunnet den finske cupen 12 ganger, og ligacupen fem ganger. Mange av de beste finnene i fotball har spilt her før de kom til større lag. De deltok i Mesterligaen i 1998/99-sesongen, og de er per dags dato det eneste finske laget som har spilt i Mesterligaen.


== Sesonger ==


== Kjente spillere ==
 Mikael Forssell
 Peter Kopteff
 Toni Kuivasto
 Shefki Kuqi
 Jari Litmanen
 Antti Niemi
  Alexei Eremenko


== Meritter ==


== Spillerstall ==
13. april 2022.


=== Utlånte spillere ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Helsingin Jalkapalloklubi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Team Norway

Team Norway var Norges Golfforbunds toppsatsing på Norges beste golfspillere. Fra 2019 overtok Team Norway Golf, hvor NGF gikk bort fra lagstruktur med en forhåndsuttatt «stamme» over til et mer resultatbasert uttak.


== Medlemmer ==

Følgende spillere ble tatt ut til Team Norway Proff sesongen 2018:

Suzann Pettersen, Oslo Golfklubb – LPGA-touren, LET
Mariell Bruun, Larvik Golfklubb – LET
Tonje Daffinrud, Vestfold Golfklubb – LET
Celine Borge, Vestfold Golfklubb – LET
Madelene Stavnar, Vestfold Golfklubb – LET
Karoline Lund, Losby Golfklubb – LET
Espen Kofstad, Oslo Golfklubb – CT
Kristian Krogh Johannessen, Drammen Golfklubb – CT
Jarand Ekeland Arnøy, Fana Golfklubb – CT
Aksel K. Olsen, Stavanger Golfklubb –
Elias Bertheussen, Byneset Golfklubb – Nordic League


=== 2005 ===
I satsingens første år, 2005, besto Team Norway av Suzann Pettersen, Henrik Bjørnstad, Marianne Skarpnord, Lars Petter Brovold og amatøren Eirik Tage Johansen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norges Golfforbund
Golfoffensiven – golf.no
Ness, Risan & Partners

Ness, Risan & Partners AS (NRP) er et norsk selskap som driver med finansiering innen shipping og eiendom. Selskapet ble etablert i juni 2000 av Christian Ness, Rangvald Risan og Anita Nesheim.
NRP arrangerer prosjekter for privatpersoner og private investeringsselskaper. Et typisk prosjekt eller selskap er et med begrenset levetid og som ikke har børsnotering som mål. NRP har fire datterselskaper: NRP Investorservice AS, NRP Eiendom AS, Aker Eiendomsdrift AS og NRP Forvaltning AS.


== Eksterne lenker ==
NRPs nettside
Det tredje Fantomet

Det tredje Fantomet (født 1586, død 1625) var i tegneserien Fantomet den tredje personen som sverget Hodeskalleeden. Seksten år gammel, i 1602 rømte han fra skolen han gikk på, og ble med i William Shakespeares teatertrupp. Året etter gifter han seg med Shakespeares niese, Rosamunda, men hun blir forgiftet og drept i 1604. Samme året blir faren dødelig såret, og Christopher reiser hjem til Bengal og sverger Hodeskalleeden.
Det var under en kamp mellom det tredje Fantomet og en heksedoktor, M'Wanu, i 1617 at myten om at Fantomet ikke kan dø, festet seg.


== Se også ==
Liste over historier med det tredje Fantomet


== Kilder ==
Det tredje Fantomet, redaktør Hege Høiby. ISBN 82-429-1889-9
«3. Fantomet», fra Fantomet.org
«Historia, Den 1:e - 18:e Fantomen», fra Fantomen.com
Mikaël

Mikaël er en roman av den danske forfatteren Herman Bang, utgitt på Gyldendal i København og Kristiania i 1904.
Handlinga foregår i Paris. Den unge tsjekkeren «Mikaël» har slått seg ned i metropolen som protesjé av den verdenskjente maleren «Calude Zoret». De møttes i Praha, og har siden hatt et nært forhold, og «Mikaël» har stått modell for flere store arbeider. «Zoret»s spesialitet er historiemalerier fra den greske og romerske antikken. Et av hovedverkene hans er «Seieren», som han forærer «Mikaël», og som denne henger opp i soveværelset i leiligheten sin. Hos «Zoret» vanker også en krets av kunstelskere og rike og/eller adelige personer, blant dem flere skandinaver.
En dag blir «Zoret» oppsøkt av en russisk fyrstinne, «Lucia Zamikoff», som ønsker å bli portrettert. «Zoret» vegrer seg, men aksepterer omsider oppdraget. Det viser seg å by på store vanskeligheter, og det lykkes ikke den store mesteren å få fram det rette ansiktsuttrykket. Han er i ferd med å gi opp, da han en dag ber «Mikaël» forsøke. Med noen raske penselstrøk fullfører han ansiktet, og blikket kommer fram nøyaktig slik det skal være.
Ikke lenge etter viser det seg at det har oppstått et stormende kjærlighetsforhold mellom den unge mannen og den mer modne fyrstinnen. De møtes i hemmelighet i leiligheten hans og på ulike steder i Paris, men forholdet blir snart en offentlig hemmelighet. For øvrig koster stevnemøtene deres atskillig mer enn «Mikaël» får av «Zoret» og «Lucia» får av sin mann, og «Mikaël» begynner å ta opp lån hos bankieren til «Zoret». En dag blir det offentlig kjent at fyrst «Zamikoff» er konkurs, og at alle eiendommene hans i Russland skal under hammeren. I et desperat forsøk på å sikre seg sjøl og «Lucia» et fortsatt liv i luksus, reiser «Mikaël» til London og selger «Seieren» til en kunsthandler.
«Zoret» går inn i en dyp krise, forårsaka av sjalusi, av «Mikaël»s svik og av en følelse av at den kunstneriske kraften er i ferd med å svinne. Han kommer seg ut av den kunstneriske krisen ved å stenge seg inne i atelieret og lage tre store bilder, der han tolker sin egen skjebne i bibelske motiver. Ett bilde forstiller Jobs lidelser; et annet Cæsar som hogges ned av en ung germaner.
Utstillinga blir en sensasjon og en kunstnerisk suksess, men «Zoret»s krefter er blitt svekka av påkjenningene. Særlig tar det på at «Mikaël» ikke lenger viser seg, men i stedet går bak ryggen hans og dyrker forholdet til «Lucia». Han blir sjuk og dør etter kort tid, men på dødsleiet bekrefter han ved testament at «Mikaël» arver alt etter han. «Mikaël» viser seg ikke ved dødsleiet, enda det blir sendt bud etter han.
Karsten Manufacturing Corporation

Karsten Manufacturing Corporation er et amerikansk, familieid selskap som produserer golfkøller og tilhørende utstyr under det registrerte varemerket PING. Selskapet ble grunnlagt i 1959 etter at Karsten Solheim utviklet en revolusjonerende putter i garasjen. Etter at Solheim døde i 2000 er det hans yngste sønn, John A. Solheim, som leder det familieeide selskapet.


== Eksterne lenker ==
PING Golf – offisielt nettsted
Ping

Ping kan referere til:

Lyden av at noen knipser eller slår forsiktig mot en metall- eller glassgjenstand
Sonar-lydsignal
Ping (program), et elektronisk signal som blir brukt for å kontrollere om datanettet mellom to datamaskiner fungerer, og hvordan stabiliteten er på nettverket
Ping (golfkølle) fra Karsten Manufacturing Corporation
PING (Partimage Is Not Ghost), et kloneverktøy for datamaskinerPersoner

Lang Ping, kinesisk volleyballspiller


== Se også ==
Ping pong, bordtennis
Ping pong opptaksteknikk
Pong, et videospill
Nike (selskap)

Nike, Inc. er et amerikansk multinasjonalt selskap som markedsfører joggesko, treningsklær og sportsutstyr. Nike var tidligere kjent som Blue Ribbon Sports (BRS, 1964–1978), og ble grunnlagt av friidrettsutøveren Phil Knight og hans trener Bill Bowerman. I 1978 bytta firmaet navnet til Nike inc og publiserte 2 år etterpå. På tidlig 21 århundre-det hadde Nike utsalgssteder og distributører i mer enn 170 land, og logoen deres var kjent igjen over hele verden Virksomheten bruker merkenavn som Nike, Air Jordan, Nike Golf, Nike SB (Skateboarding) og Team Starter, men bruker også navn til heleide datterselskaper som Cole Haan, Converse og Hurley International. 
Nike uttales naɪki, som er den amerikansk-engelske uttalen av den greske gudinnen Nike (Νίκη), som legemliggjorde seier.
Selskapet ble grunnlagt 25. januar 1964 og har hovedkvarter i Washington County (Oregon) Selskapet hadde 74 400 ansatte i 2017.
Nike er et av verdens største sportsselskaper, og driver omfattende sponsorvirksomhet. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Nike, Inc. – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nike Inc. – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Hjellestad skole

Hjellestad skole er en kommunal barneskole  på Hjellestad i Ytrebygda bydel i Bergen kommune, med plass til 350 elever. 
Skolen har de senere årene lagt vesentlig vekt på natur, kultur og miljø i pedagogikken. Innenfor rammene av læreplanene ønsker skolen å gi elevene tilhørighet i lokalmiljøet, og særlig kunnskap innenfor disse emnene. Skolen gikk i 2004 bort fra å benytte klasser som begrep for gruppeinndeling av elevene.
Skolen tar opp elever hovedsakelig fra Hjellestad og Milde. Skolens leder er rektor Inger Alice Andersen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjellestad skole Arkivert 4. april 2007 hos Wayback Machine.
Bergen byleksikon på nett, om Hjellestad skole
Tor Milde

Tor Milde (født 14. januar 1953 i Oslo, død 15. januar 2014 samme sted) var en norsk journalist og forfatter som blant annet jobbet som musikkjournalist i VG, og som skrev ulike reportasjer og intervjuer i flere magasiner, deriblant Se og Hør, Elle, FilmMagasinet, Det Nye og Dagbladet Magasinet.
Milde var redaktør av popbladene Hits og Smash, som han startet i henholdsvis 1984 og 1985, i tillegg til ungdomsbladet Logo i 1987. Han har også vært journalist og redaktør i ungdomsbladet Topp, hvor han også drev spalten "Tor Tør - der andre tier", og startet jentebladet Mag.
Han deltok som dommer i underholdingsprogrammet Idol på TV 2 2003, 2005 og 2006.
Milde skrev også bøkene Slik er menn sammen med Einar Røhnebæk i 1999, Listomania i 2004 og God som full i 2005.
Fra 2004 til 2011 var han ansatt som fast frilanser for radiokanalen P4 hvor han fungerte som anmelder og ekspert på film og musikk.
Sammen med Kåre Magnus Bergh ledet han programmet Cowboymat på kanalen P4 Bandit. Programmet besto av uhøytidelig samtale ispedd musikk.
I 1997 deltok han sammen med Tone-Lise Skagefoss og Jon Vidar Bergan på det norske laget i den nordiske popspørreleken Pick-Up på NRK. Milde var også hovedpersonen i TV-programmet Den rette for Tor på TV3 i 2007. Samme år tok han over som dommer i programmet Sangstjerner på TV3 etter Anita Skorgan. Våren 2008 var han paneldeltager i det satiriske panelprogrammet Sladder på TVNorge. Høsten 2012 deltok han som sjangerekspert i kategorien country i programmet Stjernekamp på NRK.
Fra sommeren 2012 laget Milde listen «10 ting du må ha» hver uke for VG+ og VG. I januar 2013 begynte han som fast frilanser i magasinet Release og på nettsiden release.no.
Milde var med som seg selv i filmen Get Ready to Be Boyzvoiced og dubbet flere stemmer i den norske versjonen av den japanske animasjonsfilmen Det levende slottet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tor Milde på Internet Movie Database
Det fjerde Fantomet

Det fjerde Fantomet (født 1604, død 1646) er i tegneserien Fantomet den fjerde personen som avlegger Hodeskalleeden. I 1622 rømmer han fra skolen han går på i England for å bli malteserridder men blir tatt til fange og gjort til galeislave. Hans far, Det tredje Fantomet, finner ham og redder ham. I 1625 avlegger han Hodeskalleeden, etter at faren blir drept av pirater.
Han blir betegnet som et av de mest intelligente av Fantomene, og er lærd både i matematikk og astrologi. Han tar en doktorgrad ved University of Oxford i 1632. I tillegg til å være mest intelligent, er han også blant de mest uheldige Fantomene – kvinnen han gifter seg med, dør i barselseng etter å ha født ham en sønn (det kommende femte Fantomet), og i 1631 mister han slektens Hodeskallering.


== Se også ==
Liste over historier med det fjerde Fantomet


== Kilder ==
Det fjerde Fantomet, redaktør Hege Høiby. ISBN 82-429-1926-7
«4. Fantomet», fra Fantomet.org
«Historia, Den 1:e - 18:e Fantomen», fra Fantomen.com
Hufsa

Hufsa (svensk Mårran) er en av figurene i Tove Janssons bøker om Mummitrollet, utgitt fra 1945 til 1970. Hun introduseres i den tredje boka, Trollmannens hatt. Hufsa er en taus, truende, mystisk, og monsterliknende skikkelse.Hufsa tegnes i Janssons stiliserte illustrasjonsstil som et vesen med stor, uformelig og klumpete kropp, en blanding mellom et lite fjell og et tungt, slepende lakenspøkelse.


== Beskrivelser i bøker og filmer ==
Hufsa introduseres i Trollmannens hatt (1948). Der beskrives Hufsa som en «hun», kald og nifs, taus og urørlig, og med «runde, uttrykksløse øyne». Hun kommer og går i mørke og kulde, og der hun har stått, fryser bakken til is. Hufsa sprer frykt i den idylliske og vennlige Mummidalen, men Mummimamma gir henne til sist en magisk flosshatt, og dermed glir Hufsa «bort uten et ord, som en gråkald skygge». Trollmannens hatt blir en erstatning for Trollmannens rubin, som Tufsla og Vifsla har, og som Hufsa tror kan gjøre hennes kalde sjel varm.I Mummipappa på eventyr (1950) presenteres Hufsa mer som et tradisjonelt monster enn senere framstillinger der hun portretteres som mildere, men mer ensom og misforstått. Jokseren, Snusmumrikkens far, forteller blant annet om en slektning som ble spist av Hufsa, og da Mummipappa, Fredriksen, Jokseren og Fjomsedyret er ombord i en båt i nattemørket, hører de jaktsangen hennes på land og at hun jager et offer som kommer til å bli spist levende. I den animerte TV-serien I Mummidalen fra 1990-tallet er handlingen skrevet om til at Hufsa egentlig bare er ensom og derfor jager denne personen. I boken snakkes det også om «hufser», som tyder på at dette er en egen art, og ikke bare ett individ.
I Trollvinter (1957) setter Hufsa seg på et bål i søken etter å få varme, men ender opp med å slukke det. Her representerer Hufsa det farlige, og med det den smertefulle løsrivelsen fra barnets trygge verden som Mummitrollet gjennomgår. I bildeboka Hvem skal trøste Knøttet? (1960) er Hufsa det truende, farlige, som Knøttet må overvinne for å redde Nurket. Her er likevel Hufsa «framstilt som nokså troskyldig. […] hendene henger slapt og initiativløst ned langs siden.» Hufsa kan derved like gjerne oppfattes som en ytre konkretisering av en indre, abstrakt motstander: Knøttets egen redsel.Hufsa dukker også opp i boken Pappaen og havet (1965) - hvor hun fremdeles representerer ensomhet og kulde, i tegnefilmversjonene og i tegneserien Mummitrollet.
I de senere bøkene vil Hufsa bare ha varme og er ikke egentlig slem, og er også forelsket i Mummitrollet. Figuren har blitt oppfattet som et uttrykk for både ensomhet, ulykkelighet, utenforskap, vinterdepresjon, vinter og død, og som «en personifikasjon av kontaktløsheten». Hun er og også blitt knyttet til tradisjoner i finsk mytologi, og sett som symbol på en «truende og overmektig ytre fiende – Finlands geografiske beliggenhet tatt i betraktning.»


== Utenfor bøkene ==
Det norske black metal bandet Arcturus har skrevet en sang om Hufsa. Den finnes utgitt på albumet Sideshow Symphonies fra 2005.


== Referanser ==
Mickey Simmonds

Mickey Simmonds (født 31. januar 1959 i Derbyshire) er en engelsk musiker, kjent som  keyboardspiller for Mike Oldfield, Fish og Camel.
Simmonds er mest kjent for sitt arbeid med Mike Oldfield, Fish og Camel, men han har også arbeidet med flere artister som Paul Young, Art Garfunkel, Joan Armatrading, Jennifer Rush, Marillion, Imagination, Judie Tzuke, The Rutles, Elkie Brookes, Breathe, Buck's Fizz, Alfonso XII, Bill Nelson, Peter Green, Juicy Lucy, Kiki Dee, The Diesel Band, Renaissance og mange flere. Mickey deltok blant annet på tre Mike Oldfield-album; Islands, Earth Moving og Heaven's Open.
Særpreget til Simmonds er at han kan spille for 2 personer, det vil si han kan spille på to keyboards samtidig. På Camels verdensturné i 1992, som ble utgitt på albumet Never Let Go, gjorde han det mulig for bandet å turnere med 4 personer mot normalt 5. Han deltok også på utgivelsen Harbour of Tears med Camel. Simmonds mestrer for øvrig også andre instrumenter som gitarog bass, og han har vist et særeget talent ved at han kan spille keyboard med føttene sine.
I 1999 ga han ut soloalbumet The Shape Of Rain som har et lydbilde med blanding av Pink Floyd, Alan Parsons Project, Genesis og Vangelis. I dag bor Mickey Simmonds i Elmbridge, England hvor han delvis har trukket seg tilbake av familiære grunner og produserer for mindre, ukjente band.


== Utgivelser ==
1999 – The Shape of Rain (soloutgivelse i eget navn).
2009 – The Seven Colours of Emptines (soloutgivelse i eget navn).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mickey Simmonds på Discogs 
(en) Mickey Simmonds på MusicBrainz 
(en) Mickey Simmonds på Encyclopaedia Metallum 
(en) Mickey Simmonds på Last.fm 
(en) Mickey Simmonds på AllMusic 
Mickey Simmonds.com – Offisiell hjemmeside