jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hall

Hall kan sikte til:

Hall, nordnorsk uttrykk
Hall in Tirol, by i Østerrike
Hall County (peker), tre fylker i USA
Regjeringen Hall I, dansk regjering
Regjeringen Hall II, dansk regjering
Sal (rom), et stort rom¨


== Personer ==
Adelaide Hall, amerikansk-engelsk jazzvokalist
Asaph Hall, amerikansk astronom
Birger Anneus Hall, norsk prest og forfatter
Bruce Hall, amerikansk metal-vokalist
Conrad Hall, amerikansk filmfotograf
David Hall, amerikansk friidrettsutøver
Evelyne Hall, amerikansk friidrettsutøver
Fitz Hall, engelsk fotballspiller
Frank Hall, amerikansk skytter
Gary Hall jr., amerikansk svømmer
James Hall, skotsk geolog
James Hall (skuespiller), amerikansk
Jim Hall, amerikansk jazzgitarist
John L. Hall, amerikansk fysiker
Karl Viktor Hall, norsk lege
Kenneth O. Hall, generalguvernør av Jamaica
Lars Hall, svensk idrettsutøver
Michael C. Hall, amerikansk skuespiller
Pauline Hall, norsk musikkpersonlighet
Susanna Hall, datter av William Shakespeare
Tanner Hall, amerikansk jibber
Tom T. Hall, amerikansk countrymusiker
Vegard Hall, norsk skuespiller
Walter Hagen

Walter Hagen (født 21. desember 1892, død 6. oktober 1969) var en amerikansk profesjonell golfspiller. Han var en av de største spillerne gjennom tidene, med hele elleve majortitler, og han er antatt i World Golf Hall of Fame. På PGA-touren hadde han 44 seire.
Hagen tildeles ofte mye av æren for å ha gjort profesjonell golf til hva den er i dag. Da han begynte sin karrière var idretten plaget av konflikter og manglende profesjonalitet, men i løpet av sin tid var han med på å endre på dette, og spilte blant annet en viktig rolle når det gjaldt å heve pengepremiene innen profesjonell golf. Hagen var trolig den første idrettsmannen som passerte én million inntjente amerikanske dollar, og er således berømt for sitatet: «Jeg har aldri ønsket å bli millionær, kun å leve som en.»


== Meritter ==


=== Major-titler ===
Walter Hagen vant elleve major-titler i løpet av sin karrière. Kun Jack Nicklaus (18) og Tiger Woods (14) har vunnet flere.

US Open Championship: 1914 og 1919
British Open: 1922, 1924, 1928, 1929
PGA Championship: 1921, 1924, 1925, 1926 og 1927


=== Ryder Cup ===
Han var kaptein for det amerikanske laget i de seks første Ryder Cup-turneringene, fra 1927 til 1937, hvorav USA vant fire.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Walter Hagen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Walter Hagen på Internet Movie Database 
(en) Walter Hagen hos The Movie Database 
(en) Walter Hagen hos American National Biography
Gene Sarazen

Gene Sarazen (født 27. februar 1902, død 13. mai 1999) var en amerikansk profesjonell golfspiller. Han var den første spilleren til å vinne alle major-turneringene, og hadde til sammen syv major-titler. På PGA-touren hadde han 39 seire, og han er antatt i World Golf Hall of Fame.
Det var Sarazen som i 1930 som oppfant sand wedge-en slik vi kjenner den i dag.
Han er også kjent for å ha slått «The shot heard 'round the world» i The Masters i 1935. På det 15. hullet, et par 5, slo han den siste dagen en 4-wood fra 206 meter rett i koppen, og fikk dermed en albatross, noe som er uhyre sjelden i golf. Dette sikret ham omspill over 36 hull med Craig Wood, som han vant.
Turneringen Sarazen World Open var oppkalt etter Gene Sarazen og ble spilt fra 1994 til 1999.


== Meritter ==


=== Major-titler ===
Gene Sarazen vant syv major-titler i løpet av sin karrière:

US Open Championship: 1922 og 1932
The Open Championship: 1932
PGA Championship: 1922, 1923 og 1933
The Masters Tournament: 1935


== Referanser ==
Dialektisk materialisme

Dialektisk materialisme er betegnelse på marxismens kunnskapsteori og filosofi om utviklingen i naturen, menneskesamfunnet og den menneskelige tenkningen. Den dialektiske materialismen ble i første rekke formulert og utviklet av Friedrich Engels og Karl Marx, og senere videreutviklet og popularisert av en rekke marxistiske teoretikere.
Den er primært inspirert av  Friedrich Hegels idealistiske dialektikk som sa at ideer og idestrømninger utvikles ved et syklisk forløp der en tese utløser en antitese som den står i motsetningsforhold til, og at spenningen utløses ved at det oppstår en syntese mellom de to. Denne syntesen blir så den neste tese, og slik fortsetter utviklingen. Hegels dialektikk ble siden videreutviklet av marxistiske teoretikere i to retninger: Videre til den historiske materialisme som forklaringsmodell på samfunnsutviklingen som ble ansett å gå uavvendelig mot det ekte kommunistiske samfunn, og den dialektiske materialisme, som anvendte de samme prinsippene på naturvitenskapens områder.
Engels' versjon av den dialektiske materialisme, uttrykt i verket «Naturens dialektikk» (1875/76), ble videreutviklet i Sovjetunionen, og det kortfattede verk som ble utgitt med Josef Stalin anført som forfatter, «Om den historiske og den dialektiske materialisme» (1938), ble pliktlesning innen de sovjetiske varianter av kommunismen. Begrepet har også blitt kritisert fra marxistisk hold, blant annet av Antonio Gramsci og Louis Althusser.


== Referanser ==
Adda

Adda er en 313 km lang elv i Lombardia i Italia. Elven renner gjennom provinsene Sondrio, Lecco, Bergamo, Milano, Cremona og Lodi, før den renner ut i Po ved Castelnuovo Bocca d'Adda like ved Cremona (36 m over havet). 
Adda renner gjennom dalen Valtellina forbi byen Sondrio. Den er hovedtilførselen til Comosjøen, og er sjøens utløp ved Lecco. Elven passerer Lodi på vei mot Po.
De viktigste sideelvene er Brembo og Serio.
Den nedre delen av Adda dannet grensen mellom territoriene til Venezia og Milano. Flere viktige slag har funnet sted ved Adda, ikke minst slaget ved Lodi, hvor Napoleon beseiret Østerrike i 1796 og slaget ved Adda(11. august 490), der Theoderik den stores østgotere skremte daværende kong Odovaker til å forskanse seg i Ravenna fram til 493.


== Eksterne lenker ==
(en) Adda river – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Adda – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Elektronmikroskop

Elektronmikroskop er et viktig redskap for å sjekke resultatet av forskning, eller biologiske prøver. 
Elektronmikroskop kan hovedsakelig deles opp i to kategorier. Transmisjonselektronmikroskop (TEM) og Skanningelektronmikroskop (SEM). 
I motsetning til et vanlig mikroskop hvor en sender synlig lys og lar øyet se det reflekterte lyset direkte, så bruker et elektronmikroskop elektroner i avbildningen. Elektroner blir sendt ut fra et filament (en wolfram-tråd) i den blanke sylinderen midt i bildet, de blir så akselerert med en spenning på opptil 30kV(SEM) eller 3MegaV(TEM), og bombarderer prøven. Et transmisjons mikroskop lar elektronene gå gjennom prøven (tykkelse på prøven ~60nm - noen få mikrometer) og blir avbildet på en fluoriserende skjerm. I Skanning elektronmikroskopet er det en detektor som ser elektronene som blir reflektert fra prøveoverflaten, og gjør det den ser om til et bilde på en TV-skjerm. Siden elektroner har mindre bølgelengde enn synlig lys, kan vi se mange flere detaljer. I tillegg blir kontrastene bestemt av de elektriske egenskapene til prøven i større grad enn ved synlig lys. Det vil si at f.eks. gull som har en høy elektrontetthet vil vises avbildet som helt svart i TEM (slipper ikke elektroner til fluoriserende skjermen) eller helt hvit i SEM (reflekterer mange elektroner til detektor). 
Elektronmikroskopet kan forstørre opp til ti millioner ganger, det vil si at en kan se cellestrukturer og til og med kjemiske bindinger, vel å merke ikke enkelt og problemfritt. Det er mulig å se detaljer ned i området tiendedels nanometer.  
Et elektronmikroskop er i prinsippet bygd på samme måte som et lysmikroskop, med strålekilde (lampen), kondensator, preparatholder med justeringsmuligheter, objektiv, tubus, okular og sensor (øyet). Men strålekilden i elektronmikroskopet er en elektron-akselerator/kanon og linsene er bygd opp av elektromagnetiske spoler. Vi kan heller ikke benytte øyet for direkte observasjon. Fordi elektronene bremses svært effektivt opp av luft, må det benyttes vakuum inne i mikroskopet. En annen forskjell fra lysmikroskopet er at materialet som brukes i elektronmikroskop er forbehandlet i større eller mindre grad. Det er fordi elektronstrålen kan destruere eller endre ubehandlet materiale slik at det man ser i mikroskopet ikke blir reelt.


== Kilder ==
Goodhew, P.J. & F.J. Humphreys (1988). Electron Microscopy and Analysis (2nd ed.). Taylor & Francis, London
Flood, Per R. (1976): Veileder i Elektronmikroskopisk prepareringsteknikk for biologer (4. utgave). Anatomisk institutt, Universitetet i Bergen.
Juno

Juno var den høyeste gudinne i romersk mytologi. Hun var datter av Saturn og søster og hustru av hovedguden Jupiter. Hun var mor til Mars, Minerva og Vulkan. Romerne betraktet henne som beskytterinne og særlig rådgiver for den romerske stat. Hennes greske motsvarighet var Hera.
Som beskytterinne av Roma og Romerriket ble hun kalt for Regina («dronning») og sammen med Jupiter og Minerva ble hun dyrket som en treenighet i tempelet på Kapitolhøyden i Roma, kapitoltriaden, som Juno Capitolina.


== Beskytteren ==
Som den store Juno Moneta, et annet epitet for henne og tolket i oldtiden som «den som advarer», voktet hun over Romerrikets finanser og hadde et tempel på Arx (en av høydene på Kapitol), og hvor det ble preget mynter. Epitetet Moneta er avledet fra det galliske angrepet på Roma i år 390 f.Kr. av Brennos, en gallisk høvding fra en stamme som hadde ekspandert inn i nordlige Italia. Romerne trakk seg tilbake til Kapitolhøyden og om natten ble de vekket av de hellige gjessene til Juno og således advart mot gallernes angrep. Av den grunn ble Juno til Juno Moneta, hun som advarer og beskytter. Tilnavnet har blitt diskutert, selv blant oldtidens romere, men det er den historien som Vergil fortrakk i Bok VIII av Æneiden i ekfrasen av Æneas' skjold.

Hvert år, den første i mars måned, holdt kvinnene en festival til Junos ære, som ble kalt for Matronalia. På denne dagen ble lam og krøtter ofret til hennes ære. En annen festival, som ble kalt for Nonae Caprotinæ, «nones (kanskje halvmånen) av villfiken», ble holdt den 7. juli. Juno var ekteskapets beskytterinne, og mange romere mente at en god måned å gifte seg i var juni, måneden som var oppkalt etter henne. Lucina var en annen epitet for gudinnen og hadde betydningen «hun som førte barna til lyset», altså jordmorrolle. 
Junos krigsaspekt er åpenbart i hennes bekledning. Hun ble hyppig framstilt bevæpnet og med en kappe av geiteskinn, sistnevnte var en kledning som var benyttet av romerske soldater på hærtokt. Hennes krigsaspekt var overtatt fra den greske gudinne Athene, hvis geiteskinn ble kalt for aegis.
Juno har også gitt navn til en asteroide.


== Etymologi ==
Det er en mulig etymologi for Juno i urindoeuropeiske rotordet *yeu-, «vital styrke», som muligens er beslektet med indoeuropeiske rotordet *juwngkós, som har gitt en familie med ord som betyr «ung», og gitt andre latinske ord som eksempelvis iuvenis («ung mann», videre avledninger til dagens «junior»), noe som kan være i overensstemmelse med Junos opprinnelse som en eldre modergudinne og hennes opprinnelige vesen før hun ble synkretisert med gresk mytologi. Romersk tilpasning til greske myter erstattet Junos tidligere vesenstrekk med dem i overensstemmelse med greske Hera, og utvidet det guddommelige område fra fødsel til også å omfatte ekteskapet og fremmet hennes rolle som Jupiters hustru og dronning over alle gudene. Hun kunne eksempelvis også kaste lyn akkurat som Jupiter, himmelguden.


== Referanser ==
Robinsonade

Robinsonader er en romantradisjon inspirert av Daniel Defoes roman Robinson Crusoe fra 1719.
Begrepet «robinsonade» ble første gang tatt i bruk av den tyske forfatteren Johann Gottfried Schnabel i 1731, da han ga ut sin robinsonade Die Insel Felsenburg. Ledemotivet er at en eller flere personer havner på en øde øy og må klare seg med det de kan utvinne av naturen, og sine egne ferdigheter.


== Kjente robinsonader ==
Robinson Crusoe av Daniel Defoe (1719)
Gullivers reiser av Jonathan Swift (1726)
Die Insel Felsenburg av Johann Gottfried Schnabel (1731)
Den sveitsiske familien Robinson av Johann David Wyss (1812)
Styrmann Flink av Frederick Marryat (1841)
Håkon Håkonsen av Oluf Vilhelm Falck-Ytter (1868–69)
Den hemmelighetsfulle øya av Jules Verne (1874–75)
Skatten på sjørøverøya av Robert Louis Stevenson (1883)
Fluenes herre av William Golding (1954)
Øya fra dagen før av Umberto Eco (1995)
Cast Away av Robert Zemeckis (2000)


== Eksterne lenker ==
Robinsonade; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Simon Fisher-Becker

Simon Fisher-Becker (født 25. november 1961 i Ruislip i London i Storbritannia) er en engelsk skuespiller.


== Filmografi ==
2001 Harry Potter og De vises stein (orig. Harry Potter and the Philosopher's Stone), «Den trinne munken»
1999 Sweet Thing, «Klaus»
1994 Beg!, «Dr. Farth»
1992 An Ungentlemanly Act (TV), «Fange»
1990 Arrivederci Roma (ukreditert), «Butikksjef»


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Simon Fisher-Becker på Internet Movie Database 
(fr) Simon Fisher-Becker på Allociné 
(en) Simon Fisher-Becker hos The Movie Database
Terence Bayler

Terence Bayler (født 24. januar 1930 i Whanganui, død 2. august 2016 i London) var en newzealandsk skuespiller som spilte Blodbaronen i den første Harry Potter-filmen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Terence Bayler på Internet Movie Database 
(sv) Terence Bayler i Svensk Filmdatabas 
(en) Terence Bayler hos The Movie Database
Oglio

Oglio (Òi på dialektene i Bergamo, Brescia og Mantova, Ùi på dialekten i Cremona) er en 280 km lang elv i Lombardia i Italia. Elven dannes nær Ponte di Legno der to fjellbekker møtes, og renner fra  gjennom provinsene Brescia, Bergamo, Cremona og Mantova. 
Nær Mantova renner den ut i Po. I Val Camonica renner Oglio gjennom Iseosjøen (Lago d'Iseo).
Oglio er den nest lengste sideelven til Po (etter Adda), den fjerde i størrelse på nedbørfeltet (etter Tanaro, Adda og Ticino) og den tredje største i middelvannføring (etter Ticino og Adda).
Største regulering i elva er San Fiorano vannkraftverk i Valle Camonica i provinsen Brescia.


== Eksterne lenker ==
(en) Oglio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Oslo tegneserieforum

Oslo tegneserieforum var en forening for tegneserieintresserte i Oslo og i antall den største gruppen av tegneserieinteresserte i Norge. Stiftet 14. februar 1984 av Sven Arne Arntzen, Tomas Algard og Jo Lie, lærer, barnebokforfatter og utnevnt i Den statlige nemnda for tegneserier. Utga eget medlemsblad fra 1985 Stripa, fra 1992 kk-Pow-BratataBANG-Blamp til 1999. Arrangerte fast medlemsmøter, forlagsbesøk og tegnekvelder. Hadde fra 15. september 1993 tre geografisk avgrensede lokallag i Oslo samt Universitetets tegneserieforum under seg. Innlemmet i Norsk Tegneserieforum i 2001.
Kari Anne Moe

Kari Anne Moe (født 14. desember 1976) er en norsk filmregissør og tidligere leder for Sosialistisk Ungdom (1999–2002), opprinnelig fra Sandefjord. Hun ble valgt til SU-leder etter kampvotering mot Inga Marte Thorkildsen, noe som markerte et politisk veiskille i organisasjonens historie. Under hennes ledelse tok SU et klart skritt til venstre. På landsmøtet det påfølgende året vedtok organisasjonen et prinisipprogram som sa at SU skulle være revolusjonært. Moe har tidligere vært leder i Ungdom mot EU og kvinnepolitisk leder i Sosialistisk Venstreparti (SV) i perioden 2003–2005.
Moe er utdannet dokumentarfilmregissør ved dokumentarregilinjen på Høgskulen i Volda. Hennes debutfilm Tamburinmannen kom høsten 2005. Hun regisserte også Til ungdommen som kom i 2012, som handlet om terrorangrepene i Norge 2011. Hun jobber som regissør og produsent ved Sant & Usant.


== Filmografi ==
Pøbler (2015) Regissør
Til ungdommen (2012) Regissør
Selger 329 (2011) Regissør
Ahmed Almost 13 (2011) Produsent
Knut Sigve fra Folkestad (2010) Produsent
www.anna.no 2006) Regissør(2006) Regissør(
Tamburinmannen (2005) Regissør


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kari Anne Moe på Internet Movie Database 
(sv) Kari Anne Moe i Svensk Filmdatabas 
(da) Kari Anne Moe på Filmdatabasen 
(da) Kari Anne Moe på Scope 
(en) Kari Anne Moe på AllMovie 
(en) Kari Anne Moe hos The Movie Database 
(no) Kari Anne Moe hos Stortinget 
(no) Kari Anne Moe hos Norsk senter for forskningsdata
Ruislip

Ruislip er et by i distriktet Hillingdon innenfor det nordvestlige London. Det er et gammelt kirkesogn i Stor-London som lå i den historiske grevskapet Middlesex. Sognet opptrer i Domesday Book, en del av de eldste bosetningene eksisterer fortsatt i dag, nå vernet som lokal kulturarvbygninger. Sognekirken, St Martin's, er datert tilbake til 1200-tallet og er fortsatt i bruk. Bygningene i den nordlige enden av storgaten i Ruislip utgjør kjernen i det opprinnelige landsbytorget og er nå listet som verneverdig i klasse II. Det var opprinnelige en sentral vannpumpe på torget, men det ble fjernet fra veien på 1970-tallet grunnet økt trafikk.
Ekspansjonen av jernbanen tidlig på 1900-tallet fungerte som en katalysator for utviklingen i området. En jernbanestasjon ble åpnet i Ruislip i 1904, og lokalmyndigheten grunnla et nytt urbant distrikt for den økende befolkningsveksten. Det urbane distriktet Ruislip-Northwood eksisterte fram til 1965 da Ruislip  ble organisert inn under det nyetablerte London-distriktet Hillingdon. Mellom 1911 og 1961 hadde Ruislip-Northwood en betydelig befolkningsvekst, fra 6 217 til 72 791 innbyggere, hovedsakelig grunnet jernbanen. 
Betydelig landemerker i området er Ruislip Lido, et tidligere vannreservoar som når er en offentlig parkanlegg hvor det har blitt anlagt en kunstig sandstrand omgitt av skog. Besøkende kan kjøre med en smalsporet jernbane med diesel- og damplokomotiver.  Reservoaret ble opprinnelig anlagt for å gi vann til Grand Union-kanalen; arbeidet begynte i 1811 og det ble tatt i bruk i 1816. 
Et annet landemerke ligger rett nord for hovedgate, Manor Farm, en middelaldersbosetning og et gårdsbruk fra 800-tallet som nå er blitt et lokalt kulturarvsted. Flere av byngingene er vernet: Manor Farm House (klasse II), låven Great Barn (klasse II) fra 1200-tallet og låven Little Barn fra 1500-tallet. Sistnevnte huser lokalbiblioteket. Gården ble drevet helt frem til 1930-årene. Marken var eid av King's College i Cambridge fra 1500 til midten av 1900-tallet, og gården var forpaktet ut.Rett ved ligger levningene av en normannisk festning av typen motte-and-bailey som ble opprettet kort tid etter den normanniske erobringen av England i 1066.I nærheten av Ruislip ligger Northolt Aerodrome, som ble brukt av flere allierte land under den andre verdenskrig, spesielt Polen og Canada. Et monument er reist til minne om de polske flygerne som gjorde tjeneste der. 
Stedet ble kjent for mange gjennom Leslie Thomas' roman Tropic of Ruislip fra 1974. Romanens tittel har siden blitt benyttet som navn på en musikalsk klubb i Ruislip.


== Referanser ==
Apollo 17

Apollo 17 var den ellevte bemannede romferden i Apollo-programmet samt den sjette og siste månelandingen som er gjennomført. Romferden ble skutt opp med Saturn V-rakett fra Cape Kennedy i Florida 6. desember 1972. Apollo 17 besto av månelandingsfartøyet «Challenger» og kommandoseksjonen «America». Ferdens varighet ble 12 døgn og 17 timer.
«Challenger» landet i et område på månen kalt Taurus–Littow. Blant eksperimentene var kartlegging av månens topografi med laserbasert høydemåler, undersøkelser av grunnen med ekkolodd og undersøkelser av månens reaksjoner på jordens gravitasjon. Det ble også foretatt geologiske undersøkelser, og det ble brakt steinprøver tilbake til Jorden, som ved senere analyser ga opplysninger om månens alder.


== Besetning ==
Besetningen på Apollo 17 var:
Kommandør Eugene A. Cernan (kommandør)
Ronald E. Evans (pilot, kommandoseksjonen)
Harrison H. Schmitt (pilot, månelandingsfartøyet)Cernan og Evans ble utdannet ved US Naval Postgraduate School og tatt inn i NASAs astronautkorps i henholdsvis 1963 og 1966. Cernan var tidligere med på ekspedisjonene Gemini 9 og Apollo 10. Schmitt er utdannet geolog ved California Institute of Technology og Universitetet i Oslo, og har doktorgrad ved Harvard.


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==
Ingrid Fiskaa

Ingrid Fiskaa (født 16. april 1977 på Ringerike) er en norsk lektor og politiker (SV) fra Bryne som i 2021 ble innvalgt på Stortinget fra Rogaland.


== Liv og virke ==
Ingrid Fiskaa har en mastergrad i historie fra Universitetet i Oslo i 2009, hvor hun skrev oppgave om Lofthusopprøret 1786–1787. Hun har også litteraturvitenskap, norsk og praktisk pedagogikk i fagkretsen. Hun har blant annet arbeidet som sekretær ved Universitetsbiblioteket i Oslo.
Fiskaa var organisasjonssekretær for Sosialistisk Ungdom 1999–2002 og valgt til leder for organisasjonen 2002–2004. Hun var SVs første vararepresentant til Stortinget fra Rogaland 1997–2005 og fra 2009 til 2015.Fiskaa var offisiell talsperson for paraplyorganisasjonen Fredsinitiativet, som organiserte en av norgeshistoriens største politiske folkemønstringer, mot den kommende krigen i Irak, 15. februar 2003. Hun ble valgt til leder for organisasjonen da Fredsinitiativet ble relansert i 2005.Fra 2004 til 2009 var Fiskaa styremedlem i Attac-Norge. Hun var medlem av sentralstyret i SV 2003-2019 og er medlem av SVs landsstyre. Hun er også leder av Rogaland SV.Hun var kandidat til nestledervervet i SV i 2007, men tapte avstemningen under partilandsmøtet den 25. mars for Bård Vegar Solhjell med stemmetallene 90–114.Hun har i mange sittet i styret til Noregs mållag.
Fiskaa var statssekretær for utviklingsspørsmål i Utenriksdepartementet 2009-2012.I oktober 2022 ble hun valgt til forsvars- og utenrikspolitisk talsperson for SV. Når det gjelder NATO, har Fiskaa advart mot «utvidelsen av USAs interessesfære i Europa». Hun har hevdet at europeiske land står under «press» fra USA og har påpekt at Russland har historiske erfaringer med angrep fra vest via Ukraina. Under den russiske oppmarsjen til Russlands invasjon av Ukraina 2022 uttrykte hun frustrasjon over at Norge hadde «valgt side» i konflikten mellom Russland og Ukraina og hevdet at Norges posisjon handlet om «USA-lojalitet». Etter at invasjonen var i gang, advarte hun Sverige mot å bli med i NATO, i et leserinnlegg i svenske Aftonbladet. Hun hevdet at Norge gjennom sitt medlemskap i NATO hadde mistet «handlingsrom» når det gjelder sikkerhetspolitiske interesser, og at Sverige risikerte det samme.


== Stortingskomitéer ==
2021–2025 Medlem av Utenriks- og forsvarskomiteen, medlem av Stortingets presidentskap (5. visepresident) og SVs gruppestyre


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingrid Fiskaa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Ingrid Fiskaa hos Stortinget 
(no) Ingrid Fiskaa hos Norsk senter for forskningsdata
Audun Herning

Audun Kolsrud Herning (født 1. februar 1981) er en norsk politiker fra Nesodden. Han ble i 2017 valgt til partisekretær i Sosialistisk Venstreparti.Herning var fra 25. oktober 2007 til 20. april 2009 politisk rådgiver i Kunnskapsdepartementet, for statsråd Bård Vegar Solhjell. Han var leder i Sosialistisk Ungdom i perioden 2004–2006, nestleder i perioden 2002–2004, og satt i sentralstyret fra 2000. Han snakker spansk og har engasjert seg i Latin-Amerika.
Herning har jobbet for Norsk Folkehjelp, i Sør-Sudan og som demokratirådgiver.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Audun Herning – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Audun Herning hos Stortinget 
(no) Audun Herning hos Norsk senter for forskningsdata