jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Høysommer

Høysommer er en film fra 1958 av den norske regissøren Arild Brinchmann. Skuespilleren Jørn Ording skrev manus til filmen på grunnlag av Cora Sandels novelle «Nina» fra 1949.


== Handling ==
Filmen forteller en kjærlighetshistorie, og handler om Rasmus, som etter å ha mislykkes som maler har trukket seg tilbake fra sivilisasjonen som fyrvokter-assistent på en avsidesliggende øy. En dag oppdager han en drivende robåt med en svært medtatt og bevisstløs ung kvinne i. Etter å ha fått liv i henne, oppdager han at hun har forsøkt å ta sitt eget liv med gift. Alle ytre kjennetegn tyder på at hun er en rik bydame, og når hun blir etterlyst i radioen, viser det seg at hun heter fru Nina Berg og har adresse Huk Aveny, Bygdøy.
Rasmus vil straks melde fra til politiet, men kvinnen trygler han om å vente med det og la henne få bli til hun kommer litt til krefter. Han føyer henne i det gjentatte ganger, dog med store samvittighetskvaler. Etter hvert lar han seg bedåre og fascinere av denne vakre, sjarmerende og ansvarsløse, men tilsynelatende ulykkelige kvinnen, og det oppstår et stormende kjærlighetsforhold. Nå ønsker han bare at hun skal melde seg, gjøre opp med mannen sin, og så komme tilbake, men hun insisterer på å leve ut forelskelsen uten tanke på omverdenen eller på framtiden.
Etter noen stormende dager eller uker dukker en dag mannen opp i sin store lystjakt. Han snakker til Nina som til et uskikkelig barn, og det kommer fram at det langt fra er første gang at noe liknende har skjedd. Han forteller henne også at hun ganske snart vil komme til å savne en del av de livets goder som han er i stand til å gi henne, og at hun derfor nok snart vil vende tilbake som hun har gjort før. Etter at han har dratt sin veg, virker det som om fortryllelsen er brutt, og ingenting blir som før.


=== Om filmen ===
Mens Cora Sandels novelle foregikk på et falleferdig småbruk langt til skogs, har Brinchmann og Ording valgt å legge handlingen til kysten. Urda Arneberg gjør en stor rolle som den ustadige og uansvarlige Nina. Jørn Ording og Ola Isene gjør også en solid innsats som Rasmus og herr Berg, og Lalla Carlsen dukker opp i en mindre rolle. Gunnar Sønstevold har komponert musikken, og sjeffotograf er Gunnar F. Syvertsen. Filmen er produsert av Øyvind Vennerød for selskapet Contact Film. Den har en spilletid på 95 minutter.
Filmen var Arild Brinchmanns andre og siste spillefilm, før han gikk over til TV-mediet. Den er godt klipt, med en fin personregi og replikker som virker mindre teatralske enn mye annen norsk film fra samme tid. Høysommer er en av de norske filmene fra 1950-tallet som har vist seg å ha varig verdi.


== Skuespillere ==
Urda Arneberg som Nina.
Jørn Ording som Rasmus.
Ola Isene som Andreas.
Lalla Carlsen som Oline.
Nils Hald som Trond.


== Eksterne lenker ==
(en) Høysommer på Internet Movie Database 
(no) Høysommer i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Høysommer hos Filmfront 
Om Høysommer på IMDb
Høysommer filmplakat
Nordnorsk Musikkonservatorium

Nordnorsk Musikkonservatorium (etablert som Tromsø Musikkonservatorium i 1971) var opprinnelig tilknyttet Tromsø Musikkskole (1970), men ble utskilt som egen organisasjon året etter.  I 1975 fikk de navnet Nordnorsk Musikkonservatorium, og i 1980 ble skolen det første statlig drevne musikkonservatorium.Etter høgskolereformen ble de i 1994 en del av Høgskolen i Tromsø, og fra 1. januar 2009 er den en del av Universitetet i Tromsø, nå under navnet Musikkonservatoriet i Tromsø.


== Historie ==

På slutten av 1960-tallet begynte daværende musikkinspektør Sigvart Steen ved Tromsø Musikkskole, Kirsten Sand og Victor Rostin Svendsen å arbeide med tanken om et musikkonservatorium i Tromsø, og i 1970 ble konservatorielinjen ved Tromsø Musikkskole opprettet. Privatskoleloven, som ble vedtatt samme år, gjorde det mulig å skille ut konservatorielinjen og videreføre den i egen institusjon, Tromsø Musikkonservatorium AS. 4. oktober 1971 ble det holdt konstituerende generalforsamling i Tromsø Musikkonservatorium AS, og 6. desember 1971 godkjente Kirke- og undervisningsdepartementet konservatoriet som tilskuddsberettiget etter privatskoleloven. 
Høsten 1971 hadde konservatoriet 2 linjer, 3-årig fagskolelærerutdanning i musikk og 4-årig musikkpedagogisk utdanning og totalt 20 studenter. Undervisningen ble drevet etter fagplaner fra Oslo Musikkonservatorium, som var for-løperen for Norges musikkhøgskole. Administrasjonen besto av rektor i halv stilling, inspektør i hel stilling og sekretær. Høsten 1975 var antall studenter steget til 50, og 20 år senere, høsten 1994, var antallet studenter 110.I 1975 skiftet skolen navn til Nordnorsk Musikkonservatorium og i 1980 ble skolen overtatt av staten og fikk da status som høgskole og aksjeselskapet ble oppløst. 1. august 1994 gikk konservatoriet sammen med de andre høgskolene i Tromsø inn i en felles organisasjon, og het deretter Høgskolen i Tromsø, avdeling for kunstfag. Høgskolen i Tromsø fusjonert med Universitetet i Tromsø 1. januar 2009 og konservatoriet ble da et institutt ved Det kunstfaglige fakultet.
Av årsberetningen framgår det at det i 1972 ble vurdert å opprette kirkemusikkutdanning og i 1977 ble det det igangsatt en 1-årig kirkemusikkutdanning. Etter to år i Tromsø ble denne utdanningen flyttet til Bodø, men fortsatt som en del av Nordnorsk Musikkonservatoriums virksomhet. Utdanningen ble lagt ned etter et par år. Eilert Hægeland var sentral i denne delen av virksomheten.
I 1994 startet skolen satsing på internasjonal virksomhet og fem studenter fra Russland og en student fra Kina ble pionerene i en nyopprettet ordning for kvotestudenter.


== Rektorer ==
Viktor Rostin Svendsen (1971–1976)
Bernt Johan Ottem (1976–1985)
Poul Henrik Hansen (fungerende rektor 15. september 1980 til 15. oktober 1981 og 1. august 1982 til 31. juli 1984)
Ketil Vea (1985–1989)
Kjetil Solvik (1989–1994)


== Referanser ==
Johannes Vågsnes

Johannes Vågsnes (1923–2012) var en norsk lærer, bonde og politiker (KrF) fra Tromøy. Han ble innvalgt på Stortinget fra Aust-Agder i 1973 og møtte som representant i tre perioder fram til 1985.
Ved siden av gården og læreryrket var han også klokker i Tromøy kirke 1945-1977. Han hadde også flere tillitsverv i bondelaget, landbrukssamvirket og i kristne organisasjoner. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Johannes Vågsnes hos Stortinget 
(no) Johannes Vågsnes hos Norsk senter for forskningsdata
Engly Lie

Engly Lie (født 4. august 1919 i Vennesla, død 1. november 2001) var en norsk tømmermann og politiker (Ap) fra Vennesla. Han var innvalgt på Stortinget fra Vest-Agder i tre perioder fra stortingsvalget 1973 til 1985. Lie var ordfører i Vennesla i 14 år fra 1959 til 1973. Han var samtidig medlem av Vest-Agder fylkesting. Lie ble tildelt KS-medaljen i 1972.
Lie gikk i tømrerlære 1937–1940, og hadde svennebrev fra 1945. Han var tømrer 1938–1952, og deretter oppmåler for tømrere ved Aust- og Vest-Agders målerkontor 1952–1973.


== Eksterne lenker ==
(no) Engly Lie hos Stortinget 
(no) Engly Lie hos Norsk senter for forskningsdata
Hans E. Strand

Hans Engebret Strand (1934-2000) var en norsk politiker (H), forstmann og gårdbruker fra Modum. Han var stortingsrepresentant for Buskerud i to perioder fra 1977 til 1985. 
Han var også medlem av Modum kommunestyre og formannskap i flere perioder. Han var styreleder for Riksteatret 1985-1993 og styreleder i Direktoratet for Statens skoger 1985-1992. I det sivile liv var han forsker ved NLH, herredsskogmester, gårdbruker og skogbestyrer. Han ble tildelt KS-medaljen i 1995.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Hans E. Strand hos Stortinget 
(no) Hans E. Strand hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Hans E. Strand hos Europarådets parlamentarikerforsamling
Thor Listau

Thor Listau (1938–2014) var en norsk politiker (Høyre) og militærtjenestemann. Han var stortingsrepresentant for Finnmark i tre perioder 1973-1985, og fra oktober 1981 til oktober 1985 var han fiskeriminister i Kåre Willochs regjering.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Thor Listau ble født i Svolvær i Lofoten som sønn av fiskematprodusent Magnus Listau (1898–1976) og husmor Johanna Jakobsen (1904–1945). 
Han gikk Hærens yrkesskole for sambandsteknisk befal 1954–1958, Special Ground Electronics Course ved University of Denver i 1963, kurs i blant annet sikkerhetstjeneste i Forsvaret 1966–1960 og lederkurs 1993–1994. Han ble bedriftsøkonom fra Bedriftsøkonomisk Institutt fra 1988.


=== Militær karriere ===
Listau var sersjant og radiomekaniker ved Sambandskompani Brigade Nord 1958–1960, kvartermesterassistent ved Trøndelag Sambandsbataljon 1960–1961, radiomekaniker ved 3. Dragonregiment i 1961 og ansatt ved Forsvarets Forsøksstasjon i Kirkenes som operatør, teknisk leder, operasjonsleder og etterhvert stasjonssjef 1961–1985. I Forsvaret var han også formann i den stedlige lokalforeningen av Forsvarets sivile tjenestemenns landsforbund 1965–1966 og styreformann i Sportsklubben Vigør i Hesseng 1968–1969.


=== Politisk arbeid ===
Listau hadde sine første tillitsverv i Høyre som formann i Kirkenes Unge Høyre 1965–1967, styremedlem i Sør-Varanger Høyre 1965–1972, styremedlem i Finnmark Unge Høyre 1965–1967, medlem av Sør-Varanger skolestyre 1966–1971, medlem av Sør-Varanger kommunestyre 1968–1973 (formannskapet 1972–1973), formann i Finnmark Unge Høyre 1967–1969 og medlem av Finnmark Høyres politiske utvalg 1970–1985.Han var innvalgt på Stortinget fra Finnmark 1973–1985, og hadde også verv som formann i Høyres distriktspolitiske utvalg 1974–1977 og medlem av Høyres politiske råd 1974–1980. På Stortinget var han medlem av Stortingets sjøfarts- og fiskerikomité 1973–1981. Han var også styremedlem i de tradisjonelle Høyre-avisene Sør-Varanger Avis og Finnmarksposten 1974–1982. 
Fiskeriminister: I 1981 ble Listau utnevnt til fiskeriminister i Kåre Willochs regjering, en posisjon han beholdt frem til 1985. Steinar Eriksen møtte på Stortinget i Listaus fravær. 
Listau var senere medlem av Høyres sentralstyre 1988–1990 og styreformann i Høyres Studieforbund 1988–1995.


=== Senere virke ===
Etter tiden som politiker var han kontorsjef i Statens kornforretning og leder for Råvarepriskontoret for landbruksvarer 1986–1991, direktør i Statkorn 1991–1995, styreformann i Statkorn 1995–1996 og organisasjonsdirektør i Statkorn Holding AS/Cermaq ASA 1995–2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Thor Listau hos Stortinget 
(no) Thor Listau hos Norsk senter for forskningsdata
Bror With

Bror With (født 19. juni 1900, død 9. desember 1985) var en norsk oppfinner og ingeniør.


== Oppvekst og familie ==
With var født og oppvokst i Vestre Aker, Oslo. 
Bror With var far til kunstneren Line With.


== Utdannelse ==
Han fullførte grunnskolen på Frogner skole i 1920. Han studerte senere til ingeniør ved NTH, med avgangseksamen derfra i 1925.


== 2. verdenskrig ==
Under felttoget i Norge i 1940 deltok With i kampene i Nordmarka. With var løytnant i Vestoppland infanteriregiment nr. 6 og troppsjef for 2. tropp i 13. kompani, «Sørkedalen kompani» (Kp. 13/IR 6). Hans militære bakgrunn var som befal i Hærens  våpentekniske korps (HVK).
Fra høsten 1942 var With våpenansvarlig i Milorg under dekknavnet Granat-Larsen. Han stod blant annet for produksjon av 800 stykker Stenguns, og klarte med stor oppfinnsomhet å kamuflere denne produksjonen for okkupasjonsmakten. Han måtte flykte til Sverige mot slutten av 1944.


== Oppfinnelser og forretninger ==
Hans kanskje best kjente oppfinnelse er  Rottefella-skibindingen, som han utviklet i 1927, og som etter seire i olympiaden i St. Moritz i 1928 raskt ble en standard for langrenn som skulle vare i minst 50 år.
Hans siste større oppfinnelse var Dromedillen, som er en jolle som kombinerer fordelene med et planende skrog og et fortrengerskrog. Navnet kom fra at konseptet var like vanskelig som å krysse en dromedar med en krokodille.
Han var også medeier i importselskapet With & Wessel, som importerte motoriserte kjøretøyer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Rottefella
Biografi
Per A. Utsi

Per Alfred Utsi (født 8. mars 1939 i Tana) er en norsk politiker (Ap), journalist og fagforeningsleder fra Sør-Varanger. Han ble innvalgt på Stortinget fra Finnmark i 1977 og satt på Tinget i to perioder. Han var også fast møtende vararepresentant i perioden 1973-77, mens Annemarie Lorentzen var statsråd. Han var nestleder i Stortingets forsvarskomité 1973-81.I det sivile liv arbeidet han på kommunale kontorer 1957-62, som lokalredaktør i avisen Finnmarken 1963-66 og som distriktssekretær for LO i Kirkenes 1967-1973.Utsi var utnevnt til Stortingets ombudsmann for Forsvaret 1985–2001.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Per A. Utsi hos Stortinget 
(no) Per A. Utsi hos Norsk senter for forskningsdata
Paul Haggis

Paul Haggis (født 10. mars 1953) er en kanadisk filmregissør, manusforfatter og produsent. Han står bak Oscarvinnende filmer som Crash og Million Dollar Baby.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paul Haggis på Internet Movie Database 
(sv) Paul Haggis i Svensk Filmdatabas 
(da) Paul Haggis på Filmdatabasen 
(da) Paul Haggis på Scope 
(fr) Paul Haggis på Allociné 
(en) Paul Haggis på AllMovie 
(en) Paul Haggis hos Turner Classic Movies 
(en) Paul Haggis hos The Movie Database
Christian Erlandsen

For direktøren i Norsk arbeidsgiverforening, se Christian Wilhelm Erlandsen (1891–1982).Christian Erlandsen (født 2. mars 1926 i Aker, død 10. oktober 2016) var en norsk psykiater og politiker (H). Han var stortingsrepresentant for Hedmark 1977–1985.
Han tok medisinsk embedseksamen ved Københavns Universitet i 1952 og ble spesialist i psykiatri i 1963. Han hadde mesteparten av sitt virke som overlege og sjeflege ved Sanderud sykehus i Stange, men hadde permisjon for å være avdelingsdirektør i Helsedirektoratet 1985–1987 og fylkespsykiater i Hedmark og Oppland 1989–1991.Erlandsen var medlem av Stange kommunestyre 1964–1977 og 1988–1995, varamedlem av Hedmark fylkesting og medlem av en rekke offentlige utvalg, så som formann i fylkets sykehusnemnd. Han var stortingsrepresentant for Hedmark 1977–1985 og 1. vararepresentant 1989–1993. Han satt i Stortingets sosialkomité, fra 1981 som komiteens nestformann. Han bidrog til å skape flertall i Stortinget for Willoch-regjeringens forslag om reform av primærhelsetjenesten.Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv i 1996.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Erlandsen på Internet Movie Database 
(no) Christian Erlandsen hos Stortinget 
(no) Christian Erlandsen hos Norsk senter for forskningsdata
Lars Arne Nilsen

Lars Arne Nilsen (født 6. april 1964) er en tidligere fotballspiller. Han er nå hovedtrener for Aalesund Fotballklubb.Nilsen er fra Fjell kommune på Sotra utenfor Bergen. Som ung spilte han for Stord Idrettslag og var klubbens toppscorer i 1988, det året han scoret 1–0 i opprykkskampen til 1. divisjon mot Os Turn Fotball. Han spilte for Sogndal Idrettslag 1989–90, Nest-Sotra Fotball 1991–94 og Volda fra 1995 der han også var trener. I 1999 var han trener for Ørsta Idrettslag. Fra 2008 var han assisterende trener for Hødd, under Einar Magne Skeide. Nilsen ble forfremmet til hovedtrener fra 2010-sesongen og ledet laget til seier i norgesmesterskapet i fotball for herrer 2012, i en sesong der laget befant seg i nest øverste divisjon og såvidt berget seg fra nedrykk. Han ga seg i november 2013.
Lars Arne er bror av tidligere Vålerenga-spiller, Nest-Sotra- og Brann II-trener Helge Nilsen, og far til Sivert Heltne Nilsen (født 1991) som også spilte i Hødd under farens ledelse, men som i 2013 gikk til Vålerenga Fotball. I 2015 gikk sønnen til Sportsklubben Brann, igjen under farens ledelse.
Etter at Lars Arne tok over Sportsklubben Brann i 2015, ledet han laget til 2.-plass og direkte opprykk fra 1. divisjon. I 2016 sikret han 2.-plass i Tippeligaen, og ble også kåret til årets trener i Kniksenprisen.Sesongen 2019 ble en sportslig nedtur for Lars Arne Nilsen, som hadde et uttalt mål før sesongen om hevde seg i samtlige cuper og i serien. Klubben fortsatte den negative trenden fra høstsesongen 2018 da Branns serieledelse forsvant utover høstmånedene. Brann hadde forut 2019 sesongen forsterket laget ytterlige, blant annet med Veton Berisha, som Lars Arne Nilsen omtalte som en drømmesignering. I tillegg så man spiller som Petter Strand fra Molde FK, Håkon Opdal, Kristoffer Løkberg, i tillegg til Daouda Bamba, spissen som kom i sommervinduet 2018. Lars Arne Nilsen massive investering i laget, og påfølgende svake resultater har skapt mye furore blant supportere, men treneren nyter fortsatt stor tilitt i klubben.
På tross av massiv misnøye blant supportere og egen spillergruppe overrasket Branns styre stort da de konkluderte med at Lars Arne Nilsen ville fortsette som hovedtrener også i 2020. Dette var svært overraskende tatt i betraktning stemningen som rådde blant egne spiller og i media generelt. Branns styre begrunnet tilliten med at Lars Arne hadde klare antagelser om hva som gikk galt i sesongen før, og at han hadde planen klar for hvordan han skulle snu tendensen neste sesong. Dette stilte både daglig leder Vibeke Johannesen og sportslig leder Rune Soltvedt seg bak, og ga med det et sterkt mandat for Nilsens videre mandat som Branns trener. 
3. august 2020 fikk Lars Arne Nilsen sparken etter tap mot Vålerenga i 12. serierunde.25. august 2020 fikk Lars Arne Nilsen jobb som hovedtrener i Aalesund Fotballklubb.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lars Arne Nilsen – Transfermarkt 
(en) Lars Arne Nilsen – Transfermarkt (manager) 
(no) Lars Arne Nilsen – Norges Fotballforbund
Håkon Randal

Håkon Olav Randal (1930–2012) var en norsk lærer, rektor og politiker (H) fra Bømlo. Han ble innvalgt på Stortinget fra Hordaland i 1973, og satt på Tinget i tre perioder, fram til 1985.
Han var utdannet lærer fra Hamar lærerskole 1953, og arbeidet som undervisningsleder i Sjøforsvaret 1955-1962, lærer og rådgiver ved Manger ungdomsskule 1962-1965 og rektor ved Bremnes ungdomsskule 1965-1973.
Randal var første viseformann i Høyre fra 1980 til 1984.Etter stortingsperioden var han fylkesmann i Hordaland og president i Norges Forsvarsforening. Randal var frimurer.Randal var styreformann for Nordens hus i Reykjavik 1988-1991, og ble i 1997 utnevnt til storridder med stjerne av Den islandske falkeorden. Han mottok Norges Forsvarsforenings hederstegn i 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Håkon Randal hos Stortinget 
(no) Håkon Randal hos Norsk senter for forskningsdata
Lindemanprisen

Lindemanprisen er en årlig utmerkelse, administrert av Lindemans legat ved Norges musikkhøgskole som i sin tid ble startet av Ludvig Mathias Lindeman.  I perioden 1978–1993 var prisen delt mellom komponist, utøver og pedagog.  Prisen er i 2005 på 150 000 norske kroner, og vinneren har siden 2001 den ekstra rolle, å selv velge ut mottaker av den årlige De unges Lindemanpris på 50 000 kroner. Prisvinneren her må være under 35 år.  Utdelingen skjer i slutten av oktober, Lindemansalen på Norges musikkhøgskole i Oslo


== Vinnere av Lindemanprisen ==
1978: Nicolai Dirdal, Klaus Egge, Arild Sandvold
1979: Ludvig Nielsen, Eline Nygaard, Robert Riefling
1980: Eva Knardahl, Reimar Riefling, Geirr Tveitt
1981: Rolf Karlsen, Arne Nordheim, Kåre Opdal
1982: Rolf Bækkelund, Finn Mortensen, Arve Tellefsen
1983: Egil Hovland, Robert Levin, Ketil Vea
1984: Ivar Benum, Johan Kvandal, Einar Steen-Nøkleberg
1985: Ørnulf Gulbransen, Mariss Jansons, Gunnar Sønstevold
1986: Leif Jørgensen, Knut Skram, Harald Sæverud
1987: Ingrid Bjoner, Lasse Thoresen, Frøydis Ree Wekre
1988: Harry William Kvebæk, Alfred Janson, Karsten Andersen
1989: Olav Anton Thommessen, Agnes Buen Garnås, Babben Lavik
1990: Aase Nordmo Løvberg, Ketil Hvoslef, Joar Rørmark
1991: Jan Garbarek, Richard Kjelstrup, Øistein Sommerfeldt
1992: Knut Buen, Antonio Bibalo, Jiri Hlinka
1993: Anne Gjevang, Marit Isene, Knut Nystedt
1994: Ole Kristian Ruud
1995: Bjarne Fiskum
1996: Ragnar Søderlind
1997: Kjell Bækkelund, Leif Ove Andsnes
1998: Erik Niord Larsen
1999: John Persen
2000: Truls Mørk
2001: Harald Herresthal
2002: Magne Hegdal
2003: Christian Eggen
2004: Liv Glaser
2005: Rolf Wallin
2006: Kåre Nordstoga
2007: Stephan Barratt-Due og Soon-Mi Chung
2008: Asbjørn Schaathun
2009: Solveig Kringlebotn
2010: John Pål Inderberg
2011: Nils Henrik Asheim
2012: Sven Nyhus og Terje Kvam 
2013: Terje Tønnesen og Det norske kammerorkester 
2014: Harald Jørgensen
2015: Cecilie Ore 
2016: Sidsel Endresen
2017: Alf Richard Kraggerud
2018: Bjørn Kruse
2019: Grete Pedersen
2020: Per Gisle Haagenrud
2021: Maja Ratkje
2022: Håvard Gimse


== Vinnere av De unges Lindemanpris ==
2001: Rolf Gupta
2002: Lene Grenager
2003: Erlend Skomsvoll
2004: Tor Espen Aspaas
2005: Rolf-Erik Nystrøm
2006: Arve Moen Bergset
2007: Christian Ihle Hadland
2008: Rolf Borch
2009: Mari Eriksmoen
2010: Espen Reinertsen og Eivind Nordset Lønning
2011: Ørjan Matre
2012: Prisen blei ikke delt ut dette året.
2013: Audun André Sandvik 
2014: Ingrid Røynesdal
2015: Therese Birkelund Ulvo
2016: Vilde&Inga
2017: Sandra Lied Haga
2018: Øyvind Mæland
2019: Maria Angelika Carlsen
2020: Frida Fredrikke Waaler Wærvågen
2021: Signe Emmeluth
2022: Emil Duncumb


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lindemans legat
Oversikt over vinnere av Lindemanprisen
Oversikt over vinnere av De unges Lindemanpris
Asbjørn Haugstvedt

Asbjørn Haugstvedt (født 20. november 1926 i Bergen, død 26. juni 2008) var en norsk politiker (KrF).
Han var innvalgt på Stortinget fra Bergen 1969–1973, deretter fra Hordaland 1973–1985. Haugstvedt var parlamentarisk leder 1972–1973 og odelstingspresident 1977–1981 før han var handels- og skipsfartsminister i Kåre Willochs regjering 1983–1986. I Kristelig Folkeparti var Haugstvedt dessuten 2. viseformann 1971–1975 og 1. viseformann 1977–1983.
Han ble født i Bergen som sønn av lagersjef Ingvald Haugstvedt (1897–1978) og husmor Hilma Ovidia Michelsen (1902–1959). Han var kontorassistent, senere bokholder og nestleder, ved hullkortavdelingen ved Bergen Lysverker 1944–1959. Videre var han sosialinspektør ved Bergen sosialkontor 1961–1969 og sosialsjef i Bergen kommune fra 1970.Lokalt var han medlem av Bergen bystyre 1960–1971 og 1992–1995, medlem av formannskapet 1964–1969 samt partiets gruppeformann 1964–1969. Haugstvedt var også medlem av Hordaland fylkesting 1995–1999.
Han sovnet inn ved Domkirkehjemmet i Bergen, 81 år gammel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Asbjørn Haugstvedt hos Stortinget 
(no) Asbjørn Haugstvedt hos Norsk senter for forskningsdata