jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Roine Stolt

Roine Stolt (født 5. september 1956 i Uppsala) er en svensk gitarist, sanger og låtskriver, mest kjent som medlem av The Flower Kings, Kaipa da Capo og supergruppen Transatlantic.
Stolt begynte sin musikalske karriere i tenårene som bassist i lokale grupper. I 1974 ble han gitarist i progrock-gruppa Kaipa. Han forlot Kaipa i 1979 for å starte sitt eget band, Fantasia. Etter to album ble Fantasia oppløst i 1983, og Roine Stolt fortsatte karrieren som soloartist og studiomusiker.
I 1994 ga han ut albumet The Flower King. Albumet ble såpass populært at Stolt satte sammen et nytt progressivt band med navnet The Flower Kings. Denne gruppa har vært hans hovedprosjekt siden. Roine Stolt har også vært medlem i supergruppen The Tangent og er siden april 2009 med på gjenforeningen til Transatlantic Mellom 2000 og 2005 var han også medlem i en gjenforent versjon av Kaipa.
2008 startet Stolt prosjektet Agents of Mercy med blant annnet sangeren Nad Sylvan.
Roine Stolt er idag en av de mest kjente musikerne innen den progressive rocken. Han har på 2000-tallet medvirket på tre album med et gjenforent Kaipa og to album med The Tangent. På 2010-tallet har han blant annet turnert med Steve Hackett og spilt et duoprosjekt med Jon Anderson.
Roine Stolt har to sønner, oppkalt etter to av hans største musikalske forbilder: Johan Sebastian og Peter Gabriel.


== Diskografi (utvalg) ==


=== Med Kaipa ===
Kaipa (1975)
Inget Nytt Under Solen (1976)
Solo (1978)
Notes from the Past (2002)
Keyholder (2003)
Mindrevolutions (2005)


=== Soloalbum ===
Fantasia (1979)
Behind The Walls (1985)
The Lonely Heartbeat (1989)
The Flower King (1994)
Hydrophonia (1998)
Wallstreet Voodoo (2005)
Manifesto Of An Alchemist (som Roine Stolt's Flower King) (2018)


=== Med The Flower Kings ===
Se The Flower Kings diskografi


=== Med Transatlantic ===
Se Transatlantics diskografi


=== Med Bollenberg Experience ===
Bollenberg Experience - If Only Stones Could Speak (2002)


=== Med The Tangent ===
The Music That Died Alone (2003)
The World That We Drive Through (2004)
Pyramids and Stars (2005)


=== Med Karmakanic ===
Entering The Spectra (2002)
Wheel Of Life (2004)
Who's The Boss In The Factory (2008)


=== Med 3rd World Electric ===
Kilimanjaro Secret Brew (2009)


=== Med Agents of Mercy ===
The Fading Ghosts of Twilight (2009)
Dramarama (2010)
The Black Forest (2011)


=== Med Kaipa da Capo ===
Dårskapens monotoni (2016)


=== Med Anderson/Stolt ===
Invention of Knowledge (2016)


=== Med The Sea Within ===
The Sea Within (2018)


=== Med Supernal End Game ===
Touch the Sky - Volume I (2010)
Touch the Sky - Volume II (2014)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Roine Stolt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Roine Stolt på Internet Movie Database 
(en) Roine Stolt hos The Movie Database 
(en) Roine Stolt på Apple Music 
(en) Roine Stolt på Discogs 
(en) Roine Stolt på MusicBrainz 
(en) Roine Stolt på Spotify 
(en) Roine Stolt på Songkick 
(en) Roine Stolt på AllMusic 
(en) Roine Stolt på The Flower Kings' nettsted
Sturla Solhaug

Trond Sturla Solhaug (født 11. juni 1952 på Fredvang i Flakstad) er en tidligere norsk fotballspiller som spilte angrep for hovedsakelig Bodø/Glimt. Han skåret første målet i cupfinalen i 1975. 
Han spilte for Stabæk Fotball tidlig på 70-tallet, og gikk til Bodø/Glimt (1975-83, 72 kamper og 16 scoringer i eliteserien) der han var klubbens toppscorer i tre sesonger (7 scoringer i 1979, 8 scoringer i 1981 og 1982).  Han ble kjent da han med en stupheading scoret det første målet da han vant norgesmesterskapet i fotball for menn 1975 ved å slå Vard Haugesund 2-0.  Deretter var han en sesong i Tromsø Idrettslag (1984, fire kamper),  ble nord-norsk mester som spillende trener med Lyngen/Karnes (1986), trente Tromsdalen Fotball (1987–88). Senere har han trent Ringvassøy IL (1989), Kvaløysletta IL (1994), Lyngen, Slettelva SK (2002) og Loke i 5. divisjon, samt drevet egen sportsbutikk. I 1993 gikk Solhaug, Ben Mosti og Stein-Jonny Andreassen over Grønland på ski i Vegard Ulvangs spor fra 1991.


== Referanser ==
Jens Deimel

Jens Deimel (født 14. september 1972) er en tidligere tysk kombinertløper.
Karrierens høydepunkt var bronsemedaljen under VM 1993 i Falun i lagkonkurransen, sammen med Thomas Dufter og Hans-Peter Pohl. Deimels beste plassering i verdenscupen var en tredjeplass i Saalfeld 23. januar 1993.
Jens Deimel hadde sin styrke i hoppbakken. Han hadde ofte gode utgangspunktet foran den avsluttende langrennsøvelsen, men han ble vanligvis passert av flere konkurrenter underveis.
Deimel konkurrerte under OL 1998 i Nagano, der han var med på laget som tok sjetteplass i lagøvelsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Jens Deimel – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jens Deimel – Olympedia 
(en) Jens Deimel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jens Deimel – FIS (kombinert) 
(en) Jens Deimel – FIS (skihopping)
Variasjonsbredde

Variasjonsbredde er differansen mellom største og minste observerte verdi.
Hvis verdiene er 3,4,4,5,6,7,9,10,10,13,15,17 vil variasjonsbredden være (Høyeste verdi - Laveste verdi ) 17-3=14.
Teaterslag

Et teaterslag er en konflikt mellom tilskuergruppene, eller mellom tilskuergruppene og aktører under en teaterframvisning. Vi har et teaterslag når konfliktene kommer til uttrykk gjennom vedvarende og omfattende tilrop, kasting av gjenstander og slagsmål med flere deltagere på begge sider.


== Berømte teaterslag ==
25. november 1771. Teaterslag ved en oppføring av Tronfølgen i Sidon mellom tilhengere av teaterdirektør Niels Krog Bredal og kritikeren Peder Rosenstand-Goiske i Det Kongelige Theater i København
25. februar 1830. Hernanislaget ved premièren på Victor Hugos Hernani ved Comédie-Française
28. januar 1838. Campbellerslaget, ved andre fremføring av Henrik Wergelands Campbellerne i Christiania.
6. og 8. mai 1856. Teaterslaget i Christiania Theater. Bjørnstjerne Bjørnson ledet 600 pipere i protest mot at teateret ikke ville besette de ledige skuespillerstillingene med nordmenn.
2. februar 1911. Teaterslag på Nationaltheatret under premieren av Gabriel Scotts Babels tårn.
Bridge Across Forever

Bridge Across Forever er det andre studioalbumet til progrock-supergruppa Transatlantic, utgitt i oktober 2001.
Albumet består av tre lange progrock-komposisjoner, i tillegg til tittelsporet på «bare» 5 1/2 minutt. «Duel With the Devil» og «Stranger in Your Soul» bærer særlig preg av slektskap musikken til Neal Morse og Mike Portnoys faste band Spock's Beard og Dream Theater. «Suite Charlotte Pike» slekter til en viss grad på musikken til The Beatles. Tittelsporet er en drømmende rock-ballade.
Albumet ble også gitt ut i 2CD-versjon i begrenset opplag, med en bonus-CD med ekstraspor, demoer og en kort multimediadel.


== Sporliste ==
«Duel With the Devil» – 26.43
«Motherless Children»
«Walk Away»
«Silence of the Night»
«You're Not Alone»
«Almost Home»
«Suite Charlotte Pike» – 14.33
«If She Runs»
«Mr. Wonderful»
«Lost and Found, Part 1»
«Temple of the Gods»
«Motherless Children/If She Runs (Reprise)»
«Bridge Across Forever» – 5.32
«Stranger in Your Soul» – 26.06
«Sleeping Wide Awake»
«Hanging in the Balance»
«Lost and Found, Part 2»
«Awakening the Stranger»
«Slide»
«Stranger in Your Soul»Alle sangene er skrevet av Neal Morse, Mike Portnoy, Roine Stolt og Pete Trewavas, unntatt «Bridge Across Forever», skrevet av Neal Morse.


=== Bonus-CD ===
«Shine on You Crazy Diamond» – 15.27
«Studio Chat» – 4.50
«And I Love Her» – 7.53
«Smoke on the Water» – 4.20
«Dance With The Devil» – 9.01
«Roine's Demo Bits» – 12.00«Shine on You Crazy Diamond» er skrevet av David Gilmour, Roger Waters og Richard Wright, og opprinnelig spilt inn av Pink Floyd. «And I Love Her» er skrevet av John Lennon og Paul McCartney, og opprinnelig spilt inn av The Beatles. «Smoke on the Water» er skrevet av Ian Gillan, Ritchie Blackmore, Roger Glover, Jon Lord og Ian Paice, og opprinnelig spilt inn av Deep Purple.


== Personell ==
Neal Morse – hovedvokal, tangentinstrumenter
Mike Portnoy – trommer, vokal
Roine Stolt – gitar, vokal
Pete Trewavas – bass, vokal


== Eksterne lenker ==
(en) Bridge Across Forever på Discogs 
(en) Bridge Across Forever på MusicBrainz
Visegrádgruppen

Visegrádgruppen (tsjekkisk Visegrádská skupina, ungarsk Visegrádi Együttműködés,  polsk Grupa Wyszehradzka, slovakisk Vyšehradská skupina) består av Tsjekkia, Ungarn, Polen og Slovakia. Formålet med gruppen er utveksling av informasjon og koordinering av egne posisjoner.Visegrádgruppen oppstod ved et toppmøte for presidentene eller statsministrene i Tsjekkoslovakia, Ungarn og Polen i den ungarske byen Visegrád 15. februar 1991.Tsjekkia og Slovakia ble med i alliansen etter oppløsningen av Tsjekkoslovakia i 1993. Landene i Visegrádgruppen ble alle medlemmer av EU den 1. mai 2004.
Gruppen har ingen administrasjon, men er basert på jevnlige møter på flere politiske nivåer, helt til statsleder- og regjeringssjefsnivå.


== Referanser ==
Helliggjørelse

Helliggjørelse er å gjøre hellig, og har med hvordan livet leves, en forvandling av menneskets natur. 


== Kristendommen ==
I den kristnes liv, er helliggjørelse søken etter en personlighet mer lik Kristus. Helliggjørelsen er «en prosess» som den kristne kan oppleve, eller komme inn i, gjennom bønn. 
Bare Gud er perfekt i hellighet, og derfor er det bare Gud som kan gjøre den kristne mer hellig. Guds nåde er utgangspunkt for helliggjørelsen. Nåden virker i den kristnes liv slik at det mer og mer avspeiler Guds vilje og mål. 


=== Lengsel etter et hellig liv ===
Helliggjørelse var sentralt i Hellighetsbevegelsen, en kristen bevegelse, som oppstod tidlig på 1800-tallet. Som navnet sier, fokuserte bevegelsen på hellighet, en åndelig lengsel etter et større gudsnærvær i livet. 
Mange kristne samfunn ble berørt av denne «åndelige lengselen», og ble en del av hellighetsbevegelsen. Det var særlig blant metodister, men også blant baptister, kongregasjonalister og presbyterianere. Hellighetsbevegelsen hadde betydning for pinsevekkelsens gjennombrudd tidlig på 1900-tallet.


=== Rettferdiggjørelse og helliggjørelse ===
Metodisten John Wesley snakket om to tyngdepunkter i den kristens liv: Rettferdiggjørelse og helliggjørelse. 
Den kristne frelsen regnes som en «ny fødsel», hvor mennesket fornyes på en gjennomgripende måte og gjøres til nye skapninger i Kristus. Dette kalles rettferdiggjørelse, å bli erklært rettferdige, ved troen på Jesus Kristus, ved Guds nåde. 
Etter rettferdiggjørelsen følger helliggjørelsen som er å gjøre hellig, en gradvis forvandling av menneskets natur. Helliggjørele er en prosess. Full helliggjørelse eller kristelig fullkommenhet er mål for livet som kristen.


== Se også ==
Den hellige ånd
Hellighet
Åndsdåp


== Eksterne lenker ==
www.jevisnes.dyndns.org – Sørsdal, Kjell. 2005. Å bli mer lik Jesus Kristus. Helliggjørelse og karakterbygging
www.metodistkirken.no - Metodistkirken. Nåde gjennomstrømmer vår forståelse av kristen tro…
Fredag den 13.

For en serie med am. skrekkfilmer fra 1980-tallet, se Fredag den 13. (filmer)
Fredag den 13. anses som en ulykkesdag.  Det vil alltid være minst ett og maksimalt tre tilfeller hvert år hvor den 13. dagen i måneden havner på en fredag. Det er når måneden begynner på en søndag at den 13. havner på en fredag.
Forestillingen om 13 som ulykkestall er særlig utbredt i den vestlige verden og spesielt innenfor de engelskspråklige områdene, men det er ingen ting som tyder på at forestillingen er spesielt gammel. Vi har ingen sikre kilder som bringer oss lengre tilbake i tid enn til siste halvdel av 1800-tallet, selv om fredag ble sett på som ukens uheldigste dag og tallet tretten har vært ansett som farlig. Heller ikke finnes det sikre holdepunkter for hvorledes forestillingen egentlig ble etablert.
Tryg Forsikring og DNB Skadeforsikring finner ikke noe grunnlag for å tilsi at det skjer flere bilskader på fredag den 13. enn andre dager. Tryg Forsikring opplever tvert imot 16 prosent færre bilskader på denne dagen.


== Langfredag ==
I kristen tradisjon kom fredagen til å bli oppfattet som uheldig fordi Jesus fikk sin død på korset på langfredag. Men man skal ikke lengre enn til  Spania og Hellas før man finner nasjoner som holder tirsdag (og ikke fredag) for å være ukens uheldigste dag.


== Triskaidekafobi ==
Tallet 13 har vært ansett som et uheldig fordi det er snakk om et asymmetrisk oddetall, i hvert fall innenfor de kulturkretser som regner 12 timer dag, 12 timer natt og 12 måneder i året.
Folklorister regner redselen for fredag den 13. til kategorien «hverdagsovertro», men det er i forestillingen neppe snakk om egentlig folketro. Den er snarere basert på konvensjoner og talemåter. Disse tradisjonene bærer ofte også med seg sine egne opphavsforklaringer, som i enkelte tilfeller kan være temmelig kuriøse. Av de forklaringene som søker å legitimere forestillingen til en gammel tradisjon, tjener opplysningen om at kong Filip IV av Frankrike beordret arrestasjon av landets tempelriddere på fredag 13. oktober 1307. Det er imidlertid ikke andre opplysninger som understøtter at det i samtid  og nær ettertid var noen som oppfatte datoen som spesielt uheldig. En annen forklaring er at fenomenet henger sammen med  at Judas Iskariot ble utpekt som den trettende til bords ved Jesu siste måltid på skjærtorsdag.
Den danske astonomen Tycho Brahe ble satt til å gjøre astrologiske beregninger for dager i året da det ikke var lurt å gjøre forretninger eller legge ut på reiser. Han kom opp med 32 uheldige og fire heldige dager, noe som fikk stor utbredelse i Norden. Det er først utover på 1900-tallet at fredag den 13. ga seg utslag i slik frykt at enkelte velger å holde seg hjemme eller være uvirksomme. Spesielt fra Danmark hører vi at tradisjonen har vært knyttet til råd om ikke å legge til sjøs eller sette båt på vannet på fredag den 13.


== Forekomst ==
Fredag den 13. i 2023:

13. januar
13. oktoberFredag den 13. i 2024:

13. september
13. desember


== Se også ==
Fredag den 13de (film) – film fra 1980
13 (tall)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forskning.no: Hva er galt med fredag den 13.?
Sam Dunn

Sam Dunn (født 20. mars 1974) er en canadisk musiker, filmregissør og antropolog. Spesielt kjent for hans dokumentarer om musikksjangeren heavy metal.
Han spiller bassgitar i heavy metal-bandet Burn to Black fra Toronto.


== Filmografi ==
2005: Metal: A Headbanger's Journey
2008: Global Metal
2009: Iron Maiden: Flight 666
2009: Joe Bonamassa: Live at the Albert Hall
2010: Rush: Beyond the Lighted Stage
2011: Tungrockens historie
2011: Time Machine 2011: Live in Cleveland


== Eksterne lenker ==
(en) Sam Dunn på Internet Movie Database 
(sv) Sam Dunn i Svensk Filmdatabas 
(fr) Sam Dunn på Allociné 
(en) Sam Dunn på AllMovie 
(en) Sam Dunn hos The Movie Database 
Offisielt nettsted 
(en) Sam Dunn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tuterud

Tuterud er en tidligere husmannsplass under Braanaas gård i Skedsmo i Viken. Området ble bygget ut i 1980-årene og består i dag av en bebyggelse på cirka 80 eneboliger.
Grovane stasjon

Grovane stasjon (Grovene) i Vennesla kommune i Agder ble anlagt i forbindelse med åpningen av den smalsporede Setesdalsbanen fra Kristiansand til Byglandsfjord i 1896. Stasjonen ligger 20,41 km fra Kristiansand.

I 1938, da Sørlandsbanen ble åpnet på strekningen fra Nelaug stasjon til Kristiansand, ble Grovane ny endestasjon, sporbruddstasjon, for Setesdalsbanen med omstigning og omlasting fra tog på smalspor til tog på normalspor. (1067/1435 mm). Fra 1937 og frem til åpningen ble stasjonen oppgradert med anlegg for stalling og vedlikehold av lokomotiver, ramper for omlasting av gods, og plattformer for omstigning av passasjerer. Store deler av dette er intakt. Det er besluttet at manglende deler skal rekonstrueres. Per 2018 er dette arbeidet godt i gang.
Ca 1970 ble Setesdalsbanens smale spor fjernet fra stasjonen, men dette er siden blitt gjenoppbygget slik at Grovane nå fremstår som landets eneste sporbruddsstasjon med treskinnespor på den ene siden av mellomplattformen mellom sporene 2 og 3 og på flere andre spor.
Etter at Setesdalsbanen ble nedlagt, har stasjons- og verkstedområdet på Grovane vært utgangspunkt for entusiastene som har fått i gang drift av en museumsjernbane på deler av den gamle traséen, i første omgang til Beihølen, fra 2004 på den 8 km lange strekningen frem til Røyknes stasjon. Grovane stasjon har landets eneste kullskur som fortsatt er i bruk. Det ble restaurert i 2017-2018.


== Litteratur ==
Thor Bjerke, Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 244–245. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1984). NSBs bygningsregistrering: Kristiansand distrikt. NSB Arkitektkontoret. s. 247–260. 


== Eksterne lenker ==
(no) Grovane stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Sørlandsbanen Lunde-Grovane
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Setesdalsbanen
Kappløpet om Sydpolen

Kappløpet om Sydpolen utspant seg den antarktiske sommeren 1911-12, da en britisk og en norsk ekspedisjon konkurrerte om å bli de første mennesker til å nå den geografiske Sydpolen i Antarktis.
Den norske Fram-ekspedisjonen under ledelse av Roald Amundsen benyttet seg av åtte menn og 118 hunder og var fremme ved polpunktet 14. desember 1911 etter 57 dagers marsj fra basen Framheim i Hvalbukta, via Axel Heiberg-breen opp til Polarplatået. Allerede den 25. januar 1912 kom alle de fem sydpolfarerne tilbake til Framheim etter 99 dagers ekspedisjon.
Den britiske Terra Nova-ekspedisjonen under ledelse av Robert F. Scott baserte seg på å benytte 32 menn, to motorsleder, 17 ponnier og 33 hunder. Siden motorsledene gikk på diesel frøs dieselet den første dagen, og på dag to måtte begge motorsledene snu på turen over Rossbarrieren fra hovedleiren Cape Evans til Beardmorebreen. Etter store problemer underveis, nådde et fem-mannslag Sydpolen 17. januar 1912, etter en 80 dagers ekspedisjon, 34 dager etter Amundsen. Men mens Amundsens gruppe returnerte trygt tilbake til utgangspunktet og kom tilbake Norge i triumf, omkom Scott og hans mannskap på sin returmarsj omkring 18 km fra det viktigste returdepoet deres.


== Tidslinjer ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Amundsen, R. (1912): Sydpolen. Den norske sydpolsfærd med Fram 1910-1912, Kristiania: Jacob Dybwad.
Gran, Tryggve (1961): Kampen om Sydpolen, Oslo: Mortensen.
Holt, Kåre (1974): Kappløpet, Oslo: Gyldendal. ISBN 82-05-08611-7
Huntford, Roland (1980, oversatt av Jan Christensen): Scott og Amundsen, Oslo: Aschehoug. ISBN 82-03-10296-4
Kvam jr., Ragnar (2000): De fire store – og hvordan de ledet sine menn, Oslo: Gyldendal. ISBN 82-05-27107-0
Ousland, Børge (2009): Sydover – kappløpet mot Sydpolen, Oslo: Cappelen Damm. ISBN 978-82-02-29610-0
Rees, Jasper (2006, oversatt av Kirsti Boger): Det store kappløpet, Oslo: Schibsted. ISBN 978-82-516-2288-2
Scott, Robert F. (1913): Scott's Last Expedition, Vols I and II, Smith Elder & Co. Fulltekst Project Gutenberg
Stefan Zweig: Evige øyeblikk. Tolv historiske miniatyrer 1952
Millie Small

Millie Small, best kjent som Millie eller Little Millie, (døpenavn Millicent Dolly May Small, født 6. oktober 1946 i Clarendon på Jamaica, død 5. mai 2020) var den første jamaicanske artisten som hadde en verdenshit. Det skjedde med platen «My Boy Lollipop» som gikk til topps på lister verden over i 1964. Det var per mai 2020 den mest solgte skasangen med over syv millioner plater solgt.Hun døde den 5. mai 2020 som følge av hjerneslag.


== Æresbevisninger ==
Commander in the Order of Distinction, 2011


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Millie Small – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Millie Small på Internet Movie Database 
(en) Millie Small hos The Movie Database 
(en) Millie Small på Apple Music 
(en) Millie Small på Discogs 
(en) Millie Small på MusicBrainz 
(en) Millie Small på Spotify 
(en) Millie Small på Last.fm 
(en) Millie Small på AllMusic
Winkleigh

Winkleigh er en liten landsby i Devon, England. Den er best kjent som fødested for Inch Cider. Fabrikken stengte for noen år siden og flyttet til North Tawton. Inch's Cider ble kjøpt av Bulmer's, som så stengte bryggeriet. Noen av de ansatte driver imidlertid fremdeles Winkleigh Cider på Hatherleigh Road.


== Flyskole ==
Under den andre verdenskrig ble fra 1944 RAF Winkleigh Flystasjon brukt av det norske flyvåpenet som treningssenter. Utdanningen av norske flyvere, «Little Norway», overført til flystasjonen Winkleigh i Devon, Storbritannia.


== Eksterne lenker ==
Genuki Winkleigh page
Photographs and history of RAF Winkleigh
Lędzianere

Lędzianerne (polsk Lędzianie,  norrønt: Laesir;Laesar, Ljachar) var en lekhitisk stamme som fra det 7. århundre bebodde områdene som i dag utgjør østlige Lille-Polen og vestlige Ukraina. 
Grensen mellom lędzianerne og wiślanernes innflytelse kan trekkes fra elven Wisła oppover elvene Nida og Wisłok. Stammens østlige grenser kan ha vært elvene Bug, Dnestr og Stryj. 


== Referanser ==
Khunyang Chhish

Khunyang Chhish, også Kunyang Kish eller Khiangyang Kish, 7852 moh., er det nest høyeste fjellet i fjellkjeden Hispar Muztagh i Karakorum, på grensen mellom Kina og Pakistan. Det er verdens 21. høyeste fjell, og det 8. høyeste i Pakistan.
Khunyang Chhish er et markant fjell som reiser seg høyt over terrenget under; toppen ligger nesten 4000 meter over Khunyang-breen på fjellets sørside, og 5500 meter over Hunza-dalen 33 kilometer unna. Det er en bratt, markant topp, atskillig mer spektakulær enn den litt høyere Distaghil Sar litt lenger nord.
Khunyang Chhish ble første gang klatret i 1971 av en polsk ekspedisjon.


== Se også ==
Liste over verdens høyeste fjell
Bijeljina

Bijeljina (kyrillisk: Бијељина) er en by og kommune i nordøstlige deler av Republika Srpska i Bosnia-Hercegovina. Byen ligger på den flate og fruktbare sletten Semberija bare 6 km fra grensen til Serbia. 
Foreløpige tall fra folketellingen i 2013 viste at Bijeljina hadde 114 663 innbyggere. Folketellingen i 1991 som oppga en befolkning på 96 796.
Byen ble første gang nevnt i dokumenter etter presten Dukljanin, der han nevner at grev Bele-Pavlimir vant over ungarere i «dalen Belina». Bijeljina ble også nevnt 3. mars 1446, da en handelsmann fra Dubrovnik ble ranet her.
Bijeljina har i de siste 500 åra skiftet ut hele befolkningen. Første gang var da tyrkerne kom i 1520 og andre gang da østerrikerne kom i 1716. 
Den eldste bygningen i byen stammer fra tiden omkring 1548, og er et serbisk kloster kalt Tavna. 
Serberne fra dette området støttet oppstanden ledet av Karadjordjević, men de mislyktes, og de led store nederlag i forsøk på å frigi fangede serbere fra tyrkerne i tiden 1875–1878.
Under Bosnia-krigen i 1992 var Bijeljina en av byene hvor muslimske innbyggere ble fordrevet av Arkan, Željko Ražnatović og hans Tigre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bijeljina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
.tj

.tj er Tadsjikistans nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for internett.


== Registrering ==
Registrering gjøres direkte på andre nivå, eller på tredje nivå under kategoriserte subdomener på andre nivå.  Følgende subdomener er tilgjengelige for registrering: ac.tj, aero.tj, biz.tj, co.tj, com.tj, coop.tj, dyn.tj, edu.tj, go.tj, gov.tj, info.tj, int.tj, mil.tj, museum.tj, my.tj, name.tj, net.tj, org.tj, per.tj, pro.tj, web.tj
Registreringer behandles av akkrediterte registrarer.


== Se også ==
Domenenavn
Landskoder (internett)
Toppnivådomene


== Eksterne lenker ==
IANA .tj whois informasjon
Registreringsnettsted for .tj domenet
Liste over .tj-akkrediterte registrarer