Henri-Marie de Lubac

Henri-Marie de Lubac (født 20. februar 1896 i Cambrai i Frankrike, død 4. september 1991 i Paris) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var en ledende katolsk teolog.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Henri de Lubac kom fra en gammel adelsfamilie fra Ardèche. Han var ett av seks barn. Hans far var bankier og moren husmor. Familien vendte tilbake til hjemstavnen i Lyon-området i 1898, og der gikk Henri på skole hos jesuittene. Han var en sann aristokrat av dannelse og utseende. Han studerte rettsvitenskap før han slo inn på den kirkelige løpebane.


=== Jesuitt ===
Som 17-åring sluttet han seg til jesuittene i Lyon den 9. oktober 1913. På grunn av det politiske klima i et Frankrike som nettopp hadde vedtatt antikirkelige lover, hadde de franske jesuitter midlertidig lagt sitt novisiat til St Leonards-on-Sea i East Sussex. Der studerte de Lubac til han ble innkalt til den franske hær i 1914 ved utbruddet av første verdenskrig.
Han fikk et hodesår ved Les Éparges på Allehelgensdag i 1917 (en annen kilde sier det skjedde i 1916), noe som skulle plage ham resten av livet som episoder med svimmelhet og hodepine.
Etter demobilisering i 1919 fortsatte de Lubac sine filosofisake studier hos jesuittene, først ved Hales Place i Canterbury, og så fra 1920 til 1923 ved Maison Saint-Louis, jesuittenes filosofiskole som da var i St. Helier på Jersey. Det var her han ble kjent med Maurice Blondels og Pierre Rousselots tenkning. Særlig Blondel skulle få meget å bety. I 1932 skulle de Lubac skrive til Blondel og fortelle ham om sitt møte med L'Action tidlig i 1920-årene, og hvordan Blondels tenkning rundt integralismens problem ble til en av de sentrale sporer for de Lubacs egne bestrebelser for å forstå forholdet mellom natur og nåde.De Lubac underviste på jesuittenes college i Mongré ved Rhônen fra 1923 til 1924, og så vendte han tilbake til England og begynte på fire års teologiske studier ved Ore Place i Hastings i East Sussex.  I 1926 ble kolleget flyttet tilbake til Fourvière i Lyon, hvor de Lubac fullførte de gjenstående to år av teologiske studier.


=== Prest ===
Han ble presteviet den 22. august 1927. Han ble universitetslektor i religionshistorie i Lyon. Han ble i Lyon til 1961, bortsett fra noen år under andre verdenskrig.
Han grunnla sammen med dominikanerpateren (og senere kardinal) Jean Daniélou samlingen  Sources chrétiennes i 1942. På grunn av sitt arbeide med den franske motstandsbevegelse under den tyske okkupasjon under andre verdenskrig ble han nødt til å forlate Lyon og ta tilflukt i Vals, nær Puy.
På slutten av 1940-tallet ble han et forbilde for Michel de Certeau som trådte inn i jesuittordenenen som en følge av de Lubacs eksempel.Han var leder av tidsskriftet Recherches de science religieuse. Han ble beordret av Vatikanet til å stanse utgivelsen av sine arbeider på grunn av læremessige innvendinger mot hans bok Surnaturel. Senere ble han rehabilitert, og invitert til Annet Vatikankonsil som teologisk sakkyndig. At konsilet overhodet fant sted, er ofte tilskrevet de Lubac. Ved sine bøker om andre religioner og ateismen hadde han endret Den katolske kirkes holdning til disse saker. Han hadde allerede i slutten av 1950-årene vært medlem av Institut de France.
I 1972 grunnla han det teologiske tidsskriftet Communio sammen med Hans Urs von Balthasar og Joseph Ratzinger.
Radikalortodoksien er sterkt påvirket av hans skille mellom natur og nåde.


=== Kardinal ===
Han ble kreert til kardinal i 1983 av pave Johannes Paul II.


== Bibliografi (utvalg) ==
Catholicisme, les aspects sociaux du dogme, Cerf, 1938
Corpus mysticum. L'Eucharistie et l'Église au Moyen Âge, étude historique, Aubier-Montaigne, 1944
Le Drame de l'humanisme athée, Spes, 1944
Proudhon et le christianisme, Seuil, 1945
Surnaturel. Études historiques, Aubier-Montaigne, 1946
Le Fondement théologique des missions, Seuil, 1946
Aspects du bouddhisme, Seuil, 1951
La rencontre du bouddhisme et de l'Occident, Aubier-Montaigne, 1952
Méditation sur l'Église, Seuil, 1953
Exégèse médiévale, Aubier-Montaigne, 1959, 1961, 1964
Augustinisme et théologie moderne, Aubier-Montaigne, 1965
Paradoxe et Mystère de l'Église, Aubier-Montaigne, 1967
Teilhard et notre temps, Aubier-Montaigne, 1968
L'Église dans la crise actuelle, Cerf, 1969
La postérité spirituelle de Joachim de Flore, Lethielleux, 1979 og 1981
Recherches dans la foi. Trois études sur Origène, saint Anselme et la philosophie chrétienne, Beauchesne, 1979
La révélation divine, Cerf, 1983
Entretien autour de Vatican II. Souvenirs et réflexions, Cerf, 1985
Résistance chrétienne à l'antisémitisme. Souvenirs (1940–1944), Fayard, 1988
Théologie dans l'histoire, Desclée de Brouwer, 2t, 1990.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church