jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Malgorzata Piotrowska

Małgorzata Piotrowska, også Malgorzata Piotrowska-Drab, (født 18. januar 1957 i Warszawa i Polen) er en polsk-norsk illustratør og forfatter. 


== Bakgrunn og arbeid ==
For meg er det tre elementer som er viktige: linje, farger og lys/skygge.

Piotrowska har utdannelse fra Kunstakademiet i Warszawa. Hun har illustrert en mengde barnebøker, blant annet flere bildebøker med egne og andres tekster. Bildene hennes kjennetegnes av naivistiske figurer, en fri og fargesterk akvarellteknikk (vannoppløselig tusj og kollasj) og påvirkning fra øst- og mellomeuropeisk bildetradisjon. 
Piotrowska har blant annet mottatt Kulturdepartementets illustrasjonspris, og holdt flere separatutstillinger.  Hun har også hatt bidrag på illustrasjonsbiennalen i Bratislava (Bienále ilustrácií Bratislava) i 1993 og 1995.
Malgorzata Piotrowska har vært bosatt i Norge siden 1987. Hun er gift med den polske kunstneren Andrzej Drab som har bodd i Norge siden  1990-tallet. 
I 2016 vant hun sammen med Gudny Ingebjørg Hagen en Bragepris i åpen klasse for bokserien «Fest og feiring».


== Illustrasjoner i bøker ==


=== Bøker med egne tekster ===
1993: Oliver hos fuglene
1995: Regnhesten
1996: Et tre
1997: Froskedronningen
2000: Eplekake
2005: Det lille marsvinet og den store katastrofen i hagen
2008: Krokodille til jul
2016: Fire sider av en katt


=== Bøker med andres tekster ===


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Malgorzata Piotrowska i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Malgorzata Piotrowskas nettsider
(no) Publikasjoner av Malgorzata Piotrowska i BIBSYS
Gyldendal.nos presentasjon av Małgorzata Piotrowska
Månedens illustratør i Norsk barnebokinstitutts nettutstilling (august 2010)
Anne Tryti

Anne Tryti (født 29. oktober 1949) er en norsk billedkunstner, grafisk designer og illustratør. Hun har arbeidet med grafisk kunst og illustrert en rekke bøker, særlig skolebøker for barn. Illustrasjonene er fargesterke, maleriske og lett naivistiske. 
Anne Tryti har bodd og arbeidet flere år i Nederland. I dag bor hun i Holmestrand i Vestfold.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Anne Tryti i BIBSYSAnne Tryti presentert på Grafills nettsider
Ö

Ö er et skrifttegn i blant annet sørsamisk, kvensk, islandsk, övdalsk, svensk, tysk, meänkieli, finsk, estisk, ungarsk, tyrkisk, aserbajdsjansk og turkmensk. I islandsk, övdalsk, svensk og finsk er ö alfabetets siste bokstav.
På norsk brukes den i steds- og personnavn fra ovennevnte språkområder, for eksempel Göteborg, Malmö og Köln.
Ö brukes i en del former for håndskrift som et alternativ til ø. Historisk ble ö brukt en del i Norge.
Tegnet har oppstått ved at e-en i oe ble satt over o-en. E-en er med tiden redusert til to prikker.
Anførselstegn

Anførselstegn eller sitattegn (kalles også gåseøyne) er tegn som brukes for å uttrykke tale eller sitater eller for å vise noe som blir omtalt på en spesiell måte.
Utseendet på tegnene varierer, og hvilken form som er den vanligste i trykt skrift er forskjellig fra land til land.


== Norsk ==
Anførselstegn brukes for å markere og sitere utdrag fra andre tekster og utenlandske ord i norsk tekst, samt ved uttrykk som ikke følger normen, bryter med skrivestilen eller som brukes på en uvanlig måte (alternativt til kursiv). Ved sitat kan også anførselstegn brukes alternativt til tankestrek.I norsk typografi brukes fortrinnsvis sjevroner og de betraktes vanligvis som «den riktige siteringsmåten» av utdannede typografer og de fleste lesere (doble vinkler: « og »), selv om det ikke er noen regel som er blitt påbudt av de norske «språkmyndighetene». På skrivemaskiner var bare varianten "sitat" (med symbolet for tomme/inch) tilgjengelig.I tidligere versjoner av Microsoft Office-programmene, der norsk stavekontroll var valgt, ble tegnene " og ' byttet ut med avrundede tegn, henholdsvis ” og ’. I nyere utgaver blir tegnet " byttet ut med sjevroner (« og »).


== Andre språk ==
På andre språk brukes andre siteringsmåter. Lengre sitater på andre språk brukt i norsk tekst skal følge norsk praksis.

Ved siden av dette brukes anførselstegn for å markere titler på dikt, noveller, essay, musikkstykker, sanger, kunstverk, fartøy og artikler (men boktitler, avistitler, tidsskriftstitler, filmtitler og teaterstykketitler skrives i kursiv).


== Tastekombinasjoner ==


== Se også ==
Kolon
Tankestrek


== Noter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Sitattegn, anførselstegn, gåseøyne, hermetegn – hodepine i norsk typografi
(no) Korrekturavdelingen: Anførselstegn (sitattegn, gåseøyne, hermetegn)
(no) «Sitat-i-sitat» og «sitat-i-sitat-i-sitat» fra Norsk på trykk
Fårikål

Fårikål er en matrett av sauekjøtt (får) eller lammekjøtt, hodekål og hel sort pepper som er kokt sammen i en gryte. Noen ganger brukes det hvetemel for å jevne kraften litt. Retten serveres med kokte poteter.
Totalforbruket av lam var i 2009 5,7 kilo per person i Norge. Mye av lammekjøttet går sannsynligvis i fårikålgryten. 
Lyttere til radioprogrammet Nitimen kåret på 1970-tallet fårikål til nasjonalrett. I Norge spises fårikål tradisjonelt om høsten. 
For å promotere fårikal innstiftet Opplysningskontoret for kjøtt fårikålens dag i 1997. Kontorets reklame- og informasjonsvirksomhet omfatter også den fiktive foreningen «Fårikålens venner».


== Historie ==
Selv om det å koke kjøtt sammen med grønnsaker kan sees som en gammel norsk skikk var det først mot slutten av 1800-tallet «faar i kaal» ble innskrevet i kokebøkene. Kokebokhistorikeren Henry Notaker mener at fårikålen oppstod i bymiljøer der både språk og skikker var sterkt påvirket av dansk.
Den kokeboken som muligens inneholder de eldste oppskriftene, er Fuldstændig Norsk Kogebog av Karen Dorothea Bang fra 1835, hvor oppskriften «Nedlagt Gaas i Hvidkaal» er som til fårikål. Det interessante er at den antyder at fårekjøtt kan brukes istedenfor gås. Årsaken til at man skiftet fra gås til får ligger nok i tilgangen på råvarer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
farikal.no
Artikkel om fårikål fra MatPrat
Artikkel om fårikål fra dinmat.no
Illustratør

En illustratør er en person, ofte en tegner, som lager illustrasjoner, det vil si bilder med et klart formål eller budskap, for eksempel til en tekst. 


== Arbeidsoppgaver ==
En illustratør arbeider med visuell kommunikasjon. Det betyr at han eller hun lager et visuelt uttrykk som skal formidle en idé til en mottaker eller målgruppe. Illustratøren er bundet av et konkret oppdrag fra en oppdragsgiver, for eksempel en avis, et reklamebyrå eller et forlag. Han eller hun står altså ikke like fritt som en selvstendig billedkunstner. På den annen side vil illustratørens personlige stil være helt avgjørende for hvordan bildene utformes, og illustratøren er dermed mye friere enn den reproduserende håndverkeren. Ikke sjelden er illustratøren også grafisk formgiver og jobber med den totale visuelle utforminga av en trykksak.
Konkret vil det si at en illustratør kan få i oppgave å illustrere en gitt tekst, for eksempel en boktittel, et begrep, en artikkel og liknende. Som illustratør kan en arbeide med bedriftsprofilering, bokillustrasjon og -design, emballasje, identitetsbygging, redaksjonell illustrasjon og design, medisinsk eller vitenskapelig sakillustrasjon, plakater, skriftdesign og kalligrafi, reklame, skilting, strategisk design, animasjon, tegneserier, webdesign, multimedia, film, TV og mer.


== Teknikker ==
Illustratøren benytter forskjellige bildeteknikker, alt fra tegning og maleri til kollasj, fotografi og digitale tegne- og bilderedigeringsprogram.


== Arbeidssituasjon og organisering ==
Illustratører kan være tilknyttet dags- eller ukepresse (avis- og vitsetegnere), forlag, reklamebyråer, fjernsynsselskaper eller andre mediainstitusjoner. De fleste illustratørene arbeider som frilansere, aleine eller i større fellesskap. 
Mange norske illustratører er medlemmer av interesseorganisasjonene Grafill eller Tegnerforbundet. Utdannelse gis i Norge blant annet ved Kunsthøgskolen i Oslo, Kunsthøgskolen i Bergen, Westerdals School of Communication og Norges Kreative Fagskole. De fleste norske illustratører er selvstendige næringsdrivende og jobber frilans.


== Se også ==
Liste over illustratører på Wikipedia
Liste over norske illustratører på Wikipedia
Tegner
Billedkunstner
Grafisk designer
Illustrasjon
Grafill
Skiltmaler


== Eksterne lenker ==
(en) Illustrators – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av illustratør
Jobbfeber.no om iIllustratøryrket
Norske bokillustrasjoner og -illustratører (eksempler fra Tegnerforbundets bibliotek)
Europeisk illustratørforum (på engelsk)
Tysk illustratørorganisasjon
Flamske illustratører (gallerier)
Illustrasjon

En illustrasjon er et bilde som skal visualisere eller anskueliggjøre et budskap eller en idé. Vanligvis vil det si en tegning eller et fotografi som skal forklare, pynte eller tolke et tekstinnhold. Illustrasjoner er viktige virkemidler i visuell kommunikasjon. I motsetning til fri billedkunst har illustrasjoner en bestemt hensikt, og verket skal fortelle eller formidle noe konkret utover seg selv. Det er vanlig å skille mellom beskrivende, altså saklig eller poengtert, illustrasjon og tolkende, det vil si personlig og friere, illustrasjon. Illustrasjoner blir laget av en illustratør, en håndverker som oftest er en tegner.
I overført mening kan ordet illustrasjon også bety et forklarende eller talende eksempel i noe man sier eller skriver. Ordet kommer fra tysk og fransk illustration som igjen stammer fra det latinske illustratio eller illustrare, det vil si «opplyse».


== Typer, teknikker og virkemidler ==


== Se også ==
Illustratør
Bilde – piktogram
Tegnekunst (tegning) – skisse – kart
Bokkunst – billedbok
Plakat – plansje
Avistegning – karikatur – vitsetegning – tegneserie
Motetegning
Grafisk design
Reklametegning


== Eksterne lenker ==
(en) Illustrations – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Norsk bokillustrasjon (eksempler fra Tegnerforbundets bibliotek)
Little Brickhill

Little Brickhill er en landsby og verdslig sogn i distriktet (borough) Milton Keynes i det seremonielle grevskapet Buckinghamshire, England. Den ligger rett utenfor og med utsyn til selve byen Milton Keynes, omkring 3 km sørøst for Fenny Stratford og 4 km vest for Woburn. Ved folketellingen i 2011 hadde landsbyen og sognet en befolkning på 407 innbyggere.


== Stedsnavnet ==

Navnet Brickhill, som den deler med Bow Brickhill og Great Brickhill, består av det brytoniske breg og det angelsaksiske hyll, som begge betyr «ås». I Domesday Book (1086) er den stavet som Brichelle.
Den romerske veien Watling Street går gjennom landsbyen, og i 1228 ble det opprettet et marked på grunn av trafikken denne veien førte med seg. I middelalderen ble grevskapets rettssaker ført i Little Brickhill, og Little Brickhill vokste seg større enn Great Brickhill. Siste gang det ble holdt en rettssak der var i 1638. I kirkebøkene for årene 1561 til 1620 finner man navnene på rekke henrettede forbrytere i registeret over gravlagte personer.
Landsbyen har i dag kun et vertshus, The George, som ligger noe høyere oppe i landsbyen på motsatt side av kirken. Den er også kjent som La Collina ved den også er en ristorante og pizzaria med «smak av Italia». Det andre vertshuset, The Green Man, stengte i 2012 og er nå omgjort til boliger. Postkontoret som lå i landsbyens butikk stengte i 2008, noe som førte til at også butikken ble stengt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Little Brickhill – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Little Brickhills samfunnsnettsted
BRDM-2

BRDM-2 (russisk: БОЕВАЯ РАЗВЕДЫВАТЕЛЬНАЯ ДОЗОРНАЯ МАШИНА, Boyevaya Razvedyvatelnaya Dosornaya Maschina, ordrett «rekognoserings-/patruljekampkjøretøy») er et pansret oppklaringskjøretøy fra Sovjetunionen.  Det er fremdeles i bruk i Russland og minst 45 andre land.  Det er etterfølgeren til BRDM-1, og var tenkt å ha bedre amfibiske egenskaper og bevæpning. BRDM-2 har en vannjet for framdrift i vannet. BRDM-2 drives av en bakmontert motor på 140 hk, som også er kraftkilden til vannjeten.
Mannskapet på fire består av: Vognfører, kartleser, vognkommandør og skytter. Bevæpningen er den samme 14,5 mm mitraljøse som på BTR-60 pansret personellkjøretøy, med en 7,62 mm mitraljøse som sekundærvåpen. Pansringen beskytter mot håndvåpen og artillerisplinter.


== Teknisk ==
Kjøretøyer har to ekstra par nedsenkbare hjul under buken, og et sentralstyrt reguleringssystem for lufttrykket i dekkene. Det har også en enkel vannjet for framdrift i vann. I forhold til BRDM-1 så er den større og mer firkantet. Mannskapet sitter lenger framover i skroget, og motoren er montert bak. Den enkleste modellen har et lite tårn montert midt på kjøretøyet. Det er to luker framme. Begge lukene har periskop. Motoren er noe større enn BRDM-1. Kjøretøyet har en infrarød lyskaster og kjørelys, samt et ABC-beskyttelsessystem.


== Varianter ==
Som BRDM har BRDM-2 flere varianter. De første fire har samme roller som BRDM-1-variantene.

BRDM-2
Den enkleste varianten, beregnet for oppklaring. Den har også et navigasjonssystem som mannskapet kan lese av kartkoordinater på.
BRDM-2RKhb
Oppklaringskjøretøy for atom- og biologiske trusler. Det har en dispenser for å sette ut varselflagg rundt farlige områder. Det har bare en 7,62 mm mitraljøse som bevæpning.
BRDM-2U
Kommandovogn, og har ikke tårn. Den er utstyrt med et aggregat og ekstra radioer.  Den har vært brukt i bataljonshovedkvarter og regimentshovedkvarter og artilleriavdelinger.
9P122 BRDM-2
Panservernvariant utstyrt med 1x 9K11 Malutka (AT-3) panservernmissillsystem.
9P133 BRDM-2
Panservernvariant tilsvarende 9P122 med oppgradert Malutka panservernmissillsystem.
9P148 BRDM-2
Panservernvariant som kan benytte både 9M111 Fagot (AT-4 Spiral) og 9M113 Konkurs (AT-5 Spandrel).


== Andre kjøretøyer på samme chassis ==
SA-9 Gaskin
Luftvernkjøretøy bruker drivverket fra BRDM-2.


== Merknader ==
BRDM-2 er ganske lik det ungarske oppklaringskjøretøyet OT-65 og det pansrede personellkjøretøyet FUG-70, som har bakmonterte motorer, men doble vannjeter.


== Eksterne lenker ==
(en) BRDM-2 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) BRDM-2 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Beskrivelse på fas.org (engelsk)
Kommandovogn

Kovogn eller kommandovogn er den militære betegnelsen for et kjøretøy brukt som eller tilpasset til bruk som mobil kommandoplass.
Tilpasninger fra standardutstyret kan innebære montering av radioer, karttavler, kontorplasser og aggregat for strømproduksjon.
Det norske Forsvaret bruker flere varianter, blant annet flere varianter av det pansrede personellkjøretøyet M113, for eksempel NM198 og NM202, samt BV-206 og Natech P6 beltevogner.


== Referanser ==
BTR-70

BTR-70 (russisk: БТР-70) er et sovjetisk pansret personellkjøretøy.  Det har åtte hjul og et lite, konisk tårn foran på vogna.  Mellom andre og tredje settet med hjul er det litt større mellomrom, og der sitter en dør.
BTR-70 er en videreutvikling av BTR-60.  Den ble først vist offentlig på en militærparade i Moskva i 1980.  Hovedforskjellene til forgjengeren er at BTR-70 har kraftigere motorer, bedre utsyn innenfra og luke på siden i stedet for oppå for infanteriet.
BTR-70 ble utviklet ved designbyrået Dedkov i Gorkij-Arzamaz under navnet Obiekt 60.  Den kom i produksjon i 1972.  Selv om produsenten vanligvis oppgis til å være bilfabrikken Gorkij, så ble produksjonen av denne og etterfølgende BTR-80 gjort på nabofabrikken Arzamas.


== Varianter ==
BTR-70MS
Er en kommandovogn uten tårn.
BTR-70ShM
Er kovogn/stabskjøretøy.
BREM
Bergningsvogn uten tårn, men med kran.
BTR-70Kh
For ABC-bekjempning.
SPR-2 «Rtut-B» (stantsija pomekh radiovzryvateljam)
egnet for elektronisk krigføring mot artillerigranater med nærhetsbrannrør. Varianten har en jammer som kan få granaten til å eksplodere før den kommer til målet.
SPR-2M
Modernisert utgave av SPR-2 med mer kompakt utstyr. Bruker også BTR-80 som plattform.Noen BTR-70 har blitt påmontert tårnet fra den senere BTR-80.  Romania har lisensprodusert BTR-70 som TAB-77.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) BTR-70 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) BTR-70 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Beskrivelse på fas.org
NM142

NM142 rakettpanserjager var en norsk modifikasjon av den USA-produserte panservognen M113A2. Modifikasjonen inkluderte et tårn produsert av Kværner Eureka, med to TOW-launchere, og innvendige stativ for 6 TOW-missiler. 97 vogner ble modifisert på 1980-tallet, forsvaret hadde på dette tidspunktet allerede NM116 panserjagere, men disse begynte å bli utdaterte og ble fjernet fra tjeneste i 1993. Forsvaret hadde per 2005 solgt et betydelig antall NM142 for opphugging.
Vognen var i tjeneste i Kampeskadronen under betegnelsen PV-rak (panservern-rakett). I den tidligere strukturen var vognen brukt både av infanteri og kavaleri avdelinger, i henholdsvis infanteribataljonenes støttekp, som en av to panservern tropper. Herav var den troppen som var oppsatt med NM 142, benevnt som en PVP tropp (panservern-pansret). I det tidligere oppsettet for kavaleribataljoner, var NM 142 en del av PV ESK (panservern eskadron). Kampeskadronen hadde fire vogner i tropp 7 underlagt rittmester A. Omsted. Per 2008 hadde de kun en gruppe (2 vogner) i aktiv tjeneste. PV-raks oppgave var å bekjempe tungt pansrede mål på lang avstand (opp til 3 750 m).
Den første norske KFOR-styrken høsten 1999 omfattet en tropp oppsatt på NM142.


== Se også ==
M901
Antivirusprogram

Antivirusprogram er et program på en datamaskin, som forsøker å identifisere, motarbeide og fjerne datavirus og liknende ondsinnet programvare (såkalt «malware»).
Antivirus benytter som oftest to forskjellige metoder for dette: 

Undersøke (skanne) filer på datamaskinens filsystemer for å lete etter kjente virus, som gjenkjennes ved at de står på en virus-liste.
Identifisere mistenkelig oppførsel fra et hvilket som helst program, som kan bety at programmet er infisert med virus.De fleste kommersielle antivirusprogrammer benytter begge metoder for å gi best mulig beskyttelse. Antivirusprogrammer er i dag ofte en del av en større programpakke som i tillegg kan inneholde brannmur, antisøppelpost og antispionprogramvare.


== Utbredelse ==
Antivirus regnes ofte som nødvendig sikkerhetsutstyr hvis man bruker internett på Windows-operativsystemer. Hos mange internettleverandører er antivirusprogramvare inkludert i prisen på internettabonnementene. Antivirusprogrammer til Mac OS og Linux finnes. Antivirusprogrammer til operativsystemer for mobiltelefoner er i utvikling, men det er relativt liten sjanse for å få virus på disse. Derimot er antivirusprogramvare aktuelt på servere, spesielt fil- og eposttjenere, for å finne Windows-virus.


== Skepsis ==
Nettleserutviklere mener antivirus ofte ødelegger for nettleser-sikkerheten.


== Referanser ==
William Steig

William Steig (født 14. november 1907, død 3. oktober 2003) var en amerikansk tegneserieskaper, illustratør og senere i livet ble han også barnebokforfatter, og hans historier ble veldig populære.


== Liv og karriere ==
Steig var født inn i en kreativ og kunstnerisk familie. Som barn malte han mye og leste mye litteratur. Steig var inspirert av kjente historier, filmer og forfatterskap som Brødrene Grimm, Charlie Chaplin, Robinson Crusoe og særlig Pinocchio. I tillegg til sine kunstneriske anlegg var han også en atlet og var en dyktig vannpolospiller. Han fullførte aldri college, selv om han begynte på tre forskjellige. Han var to år på City College of New York, tre år ved National Academy of Design, og hele fem dager på Yale School of Fine Arts før han droppet ut av dem.
Da hans familie også ble rammet av den store depresjonen og fikk finansielle problemer, begynte han å tegne tegneserier som frilansutøver, og han solgte sin første stripe til magasinet The New Yorker i 1930. Han ble raskt ganske suksessfull, og i de kommende tiårene publiserte han over 1 600 tegneserier i magasinet, inkludert 117 forsider. Dette førte til at Newsweek kåret ham til «Kongen av tegneserier».
Da han var i sekstiårene, bestemte han seg for å forsøke seg på en annen kunstnerisk form, og i 1968 kom hans første barnebok. Han utmerket seg her også, og hans tredje bok Sylvester and the Magic Pebble (1970), vant den prestisjefulle Caldecott Medal. Han fortsatte å skrive til han var langt over 90 år, og skrev totalt over tretti barnebøker, inkludert den berømte «Doctor De Soto»-serien. Blant hans andre velkjente arbeider, er billedboken Shrek (1990) som er grunnlaget for suksessfilmen fra 2001 med samme navn.
William Steig var bror til kunstneren Irwin Steig og far til jazzfløytisten Jeremy Steig.


== Priser (utvalg) ==
1970 – Caldecott-medaljen for Sylvester and the Magic Pebble


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) William Steig på Internet Movie Database 
(sv) William Steig i Svensk Filmdatabas 
(da) William Steig på Scope 
(fr) William Steig på Allociné 
(en) William Steig på AllMovie 
(en) William Steig hos The Movie Database 
(en) William Steig hos Internet Broadway Database 
(en) williamsteig.com – Minneside over forfatteren og hans forfatterskap. Inneholder også bibliografi.
Justyna Nyka

Justyna Nyka (født 31. mars 1963 i Warszawa) er en polsk-norsk illustratør og billedkunstner bosatt i Norge siden 1985. 


== Biografi ==
Justyna Nyka har utdannelse fra kunstgymnaset i Warszawa, grafisk linje ved kunsthøykolen i Toruń og ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo. Hun har illustrert flere bildebøker, både med egne og andres tekster, men også diktsamlinger, bokomslag og annet. Bildene hennes kjennetegnes av fri fabulering, lett surrealisme og et grafisk og collagepreget uttrykk. 
Nyka har mottatt flere priser for bokillustrasjonene sine, deriblant Kultur- og kirkedepartementets illustrasjonspris for barne- og ungdomslitteratur i 2000 og priser i Årets vakreste Bøker. Hun har dessuten deltatt på flere gruppeutstillinger og er innkjøpt av blant andre Nasjonalbiblioteket.
Justyna Nyka bor på Nesodden utenfor Oslo. Hun arbeider også som tolk.


== Bokutgivelser ==


=== Bøker med egen tekst ===
1993: Bregneblomsten – skrevet i samarbeid med Tore Holmqvist, utgitt på Cappelen
2000: Per Sytråd - bildebok utgitt på Solum forlag
2010: Drømmeprisen - bildebok utgitt på Mangschou forlag


=== Bokillustrasjoner ===
1993: Gunda Jørgensen: Kristtorn : fortellinger fra Paradis til Betlehem – oversatt av Vera Garum], utgitt på IKO-forlaget
1993: Leif Melvik: Eventyr fra Eritrea – utgitt på Tiden forlag
1993: Thor Edvin Dahl: Den største reisen – utgitt på Cappelen
1994: Harald Skjønsberg: Forliset – utgitt på Damm
1994: Kjetil Hauge: Kirkefolk og alkoholbruk : momenter til etisk refleksjon og veiledning – i samarbeid med Kirkerådets rusmiddelutvalg
1995: Eyvind Skeie: Han lyser som en sol – seks fortellinger om Betlehemsbarnet – utgitt på IKO-forlaget
1995: August Bolstad: Understemmer
1997: Eyvind Skeie: Peters påske – utgitt på IKO-forlaget
2000: Kari Wærum: Bokklubbens julebok – utgitt av Den norske bokklubben
2000: Oskar Stein Bjørlykke: Vindu i advent – utgitt på Verbum
2000: Rune Tuverud: Hva skal du bli?  – utgitt på Omnipax
2001: Kirsti Thuseth Gunnestad: Guds lille grønne – bibelord når livet går fort – utgitt av Det Norske Bibelselskap
2001: Øystein Wingaard Wolf: De dødes sirkus – utgitt på Cappelen
2002: Marit Kaldhol: Stilk med to – dikt for unge – utgitt på Samlaget
2003: Edward Lear: Nonsens – gjendiktning ved Torstein Bugge Høverstad, utgitt på Solum forlag
2005: Marit Kaldhol: Reisa til H. – utgitt på Samlaget
2007: Ingeborg Eliassen: Ein vakker dag – billedbok utgitt på Orkana forlag
2007: Marit Kaldhol: Ho som ror – dikt utgitt på Samlaget
2008: John Roald Pettersen: Hvem kan hjelpe Jesper? – hefte utgitt av Voksne for Barn
2008: Marit Kaldhol: Stripekalven – billedbok utgitt på Cappelen Damm


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Justyna Nyka i BIBSYS
Hjemmeside
Bildepresentasjon på www.tegnekompaniet.no