jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Mamerto Natividad

General Mamerto Alejandrino Natividad (født 12. juni 1871 i Bacolor, Pampanga, Filippinene, død 11. november 1897 i Cabiao, Nueva Ecija) var øverstkommanderende for den filippinske revolusjonshær i det sentrale Luzon i den første fasen av Den filippinske revolusjon (1896–1897), den yngste av revolusjonens generaler.
Mamerto Natividad studerte ved Ateneo de Manila og ved Colegio San Juan de Letran i Manila. Han sluttet seg til de revolusjonære den 28. august 1896 for å hevne spanjolenes drap på hans far, Mamerto Natividad sr. Han ble satt i fengsel for å ha skutt en spansk dommer som hadde fiket til hans yngre bror. Kort tid etter klarte han å rømme og sluttet seg til general Emilio Aguinaldos revolusjonshær. Han ble den yngste hærfører med generals rang under revolusjonen, og ledet sine tropper i kamp mot spanjolene blant annet i San Rafael i Bulacan og i Tayug i Pangasinan.    
Mamerto Natividad var også en av de revolusjonære som undertegnet Biak-na-bato-erklæringen som etablerte en provisorisk, selvstendig, filippinsk regjering. 
Han ble drept av en spansk cazador, en skarpskytter, i San Fernando, Cabiao, provinsen Nueva Ecija.


== Litteratur ==
Filipinos In History by the National Historical Institute, 1990, pp. 53–55
Revolt of the Masses, Teodoro Agoncillo, 1956, pp. 259–275
Manuel, E. Arsenio (1955). Dictionary of Philippine Biography. Filipiniana Publ. s. 289–292. 
The Price of Freedom by Gen. Jose Alejandrino
Hall of Fame, Sol H. Gwekoh, newspaper article
David Livingstone

David Livingstone (født 19. mars 1813 i Blantyre ved Glasgow i Skottland, død 1. mai 1873 i Chitambo ved Bangweulusjøen i dagens Zambia) var en britisk misjonær fra London Missionary Society, oppdager og utforsker av Afrika. Hans møte med den amerikanske journalisten Henry Morton Stanley ga opphav til det kjente sitatet «Doktor Livingstone, formoder jeg?» da han etter lang tids leting traff på Livingstone i 1871 i Ujiji ved Tanganyikasjøen. Stanley klarte ikke å overtale ham til å reise med ham hjem til Storbritannia. Han døde to år etter. Hjertet hans ble begravd i Afrika, etter hans eget ønske, men hans øvrige jordiske levninger ble bragt til England og begravet i Westminster Abbey i London.
Livingstone var kanskje en av de mest populære heltene i det viktorianske Storbritannia på slutten av 1800-tallet og oppnådde nær mytisk status som fungerte på flere nivåer forbundet med hverandre: protestantisk misjonær og martyr; inspirerende forbilde av en som hadde oversteget samfunnsklassene ved å komme seg opp fra fattigdommen og til å bli velstående; vitenskapelig utforsker og oppdagelsesreisende; reformator i det britiske imperiet; motstander av slaveri; og forkjemper for et kommersielt imperium. Hans berømmelse som oppdagelsesreisende bidro til å drive fram en besettelse til å oppdage Nilens kilder som ble kulminasjonen av den klassiske perioden i europeisk geografiske og kolonialistiske inntrengingen i det afrikanske kontinentet. Hans misjonsreiser, hans «forsvinning» og død i Afrika, og påfølgende glorifisering som en nasjonal helt i 1874 etter sin død førte til opprettelsen av flere betydelige kristne initiativ for misjonering i det sentrale Afrika i tidsalderen for det europeiske «kappløpet om Afrika».


== Reiser ==
David Livingstone er mest kjent for sine lange reiser til det indre Afrika. Han utforsket Afrika på kryss og tvers, fra Luanda på vestkysten til munningen av Zambezi i øst. Særlig interessert var han i elver og sjøer i innlandet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) David Livingstone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) David Livingstone – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Livingstone Spectral Imaging Project, mange av Livingstones egne papirer skannet
Livingstone Online – Explore the manuscripts of David Livingstone, bilder av dokumenter sammen transkriberte og redigerte versjoner
David Livingstone (ca. 1956), arkivfil fra National Library of Scotland: Scottish Screen Archive
Gassutladningslampe

Gassutladningslampe, i daglig tale kjent som xenonlys uavhengig av hvilken gass som benyttes, produserer et mye hvitere lys enn de gulaktige lyskjeglene som produseres av ordinære halogenlykter.
Lysene fungerer ved at det dannes tenning mellom to høyspente elektroder i en nøytral gassblanding. I likhet med neongass i lysrør, former xenongass en fosforisk plasma. Første bilprodusent som leverte dette til biler var BMW i 1992. Teknologien har blitt brukt tidligere til gatelys og store arenaer.
I dag har xenonlys blitt tilgjengelig for nesten alle biler, på grunn av moderne produksjon og etterspørsel har disse blitt rimelige.
Sju søstre

Sju søstre (De syv søstre) er en fjellformasjon på øya Alsta i Alstahaug kommune i Nordland. Fjellformasjonen er lett synlig på kysten av Helgeland og består av syv topper som skal forestille de syv søstre: Botnkrona (1 072 moh.), Grytfoten (1 019 moh.), Skjerdingen (1 037 moh.), Tvillingan (945 og 980 moh.), Kvasstinden (1 010 moh.) og Stortinden (eller Breidtinden) (910 moh.)
Det sies at det var dikterpresten Petter Dass som gav fjellrekka navnet, men navnet kan også komme fra sagnet De syv søstre som forteller hvordan flere kjente fjell i Nordland har blitt dannet. Fjellrekka har tidligere også blitt kalt for «Horva» fordi formasjonen kan ligne på ei horv (en harv) som ligger med taggene opp.
Det er merket løype opp til hver enkelt topp og også mellom toppene. Mange foretrekker å starte i sørenden når de går alle sju toppene. Dette kommer av at ruten mellom Kvasstinden og Tvillingan er den lengste «mellomtoppsetappen», og at det føles lettere å ta denne tidlig på turen, enn mot slutten av den. Kart med ruter kan kjøpes hos turistkontoret i Sandnessjøen. Turistkontoret utsteder også diplom for bestigning av alle toppene – hver for seg, eller alle på samme tur.


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sju søstre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Alsta

Alsta (også kalt Alsten eller Alstein) er ei øy i Alstahaug og Leirfjord kommuner i Nordland. Øya har et areal på 158,541 km² og er den 27. største øya i Norge.På øya ligger fjellrekken Sju søstre. Østsida av øya, «baksiden» av Sju søstre, kalles også for Sundøya. På Vestsida ligger byen Sandnessjøen.
Kystriksveien passerer øya, hvor Helgelandsbrua er et synlig landemerke.


== Referanser ==
Verdensmesterskapet på skøyter, sprint for herrer

Det internasjonale skøyteforbundet (ISU) har organisert sprintverdensmesterskap siden 1970. Mesterskapet fikk status som offisielt mesterskap først fra 1972.
I løpet av mesterskapet går man 500 meter to ganger og 1 000 meter to ganger.


== Litteratur ==
Trond Eng, red. (november 2002). «World championships sprint men». All time international championships – Complete results 1889–2002 (engelsk). Askim: World speed skating statisticians association (WSSSA) – Skøytenytt. s. 149–165. 


== Eksterne lenker ==
(en) Sprint-VM-medaljevinnere på www.ISU.html.infostradasports.com
Medaljesammendrag for menn på (en) SpeedSkatingStats.com og på (nl) SchaatsStatistieken.nl (Søster-nettsteder)
Andreas Karlstadt

Andreas von Bodenstein Karlstadt (født 1486 i Karlstadt am Main, Tyskland, død 24. desember 1541 i Basel, Sveits) var en tysk reformator. Han var en tidlig medarbeider med Martin Luther i Wittenberg, men etter at Luther kritiserte og omgjorde de radikale reformene Karlstadt hadde innført i byen i 1522, vendte han Luther ryggen og brøt med ham definitivt i 1523/24 og forlot Wittenberg.


== Litteratur ==
Ulrich Bubenheimer, Consonantia Theologiae et Iurisprudetiae – Andreas Bodenstein von Karlstadt als Theologe und Jurist zwischen Scholastik und Reformation, in: Ius Ecclesiasticum, Bd. 24 (Tübingen 1977)
Ulrich Bubenheimer, Stefan Oehming (Hrsg.): Querdenker der Reformation – Andreas Bodenstein von Karlstadt und seine frühe Wirkung. 1. Aufl. Religion & Kultur-Verlag, Würzburg 2001 ISBN 3-933891-07-8


== Referanser ==
Farsund lufthavn, Lista

Farsund lufthavn, Lista er Norges sørligste flyplass og ligger på Lista i Farsund kommune i Agder. Flyplassen har en rullebanelengde på nær 3 km. Flyplassen drives av Lista Lufthavn AS som eies av Lista Real AS. Flyplassen er åpen for allmenn bruk og er godkjent for VFR-flyging i dagslys med fly med største tillatte startvekt inntil 5 700 kg og maksimalt 9 passasjerer samt med helikopter.


== Historikk ==


=== 1955 ===
Braathens S·A·F·E fikk innvilget konsesjon om ruteflygninger til Farsund. Selskapet opererte en rute Oslo – Stavanger med De Havilland DH 114 Heron.


=== 1983 ===
Flyselskapet Norving startet ordinær rutetrafikk mellom Farsund, Oslo, Skien og Stavanger.


=== 1996 ===
Flyplassen ble nedlagt som militær lufthavn.
Flyselskapet Air Stord startet ordinære daglige ruter mellom Farsund og Oslo. Det ene av selskapets fly, en 32-seters Dornier 328-110 (LN-ASL) ble døpt «Macody Lund» i en flydåp på lufthavnen med mange fra lokalbefolkningen til stede.


=== 1999 ===
Air Stord gikk konkurs tidlig dette året.
Flyselskapet Guard Air startet ruter mellom Farsund og Oslo. Selskapet slet etterhvert med økonomiske problemer, og måtte legge ned rutene fra Farsund allerede samme året.


=== 2001 ===
Lista Lufthavn as (LILAS) leier et fly fra Sundt Air for å operere ruteflygninger mellom Farsund og Oslo. Dette tok imidlertid slutt ved nyttår samme år.


=== 2002 ===
Lista Flypark as kjøper flyplassen fra forsvaret.
Flyselskapet Ben Air Norge starter taxi-flytilbud, to ganger i uken mellom Farsund og Kristiansand. Dette ble først og fremst gjort for å opprettholde infrastrukturen. Luftfartsverket kunne nå ikke true med å fjerne AFIS-tilskuddet på 1,5 millioner for å opprettholde tårntjenesten.


=== 2007 ===
Lista Lufthavn AS kjøper flyplassen. Lista Flypark eier de omkringliggende næringsarealer.
AFIS-tilskudd trekkes tilbake, grunnlaget for ruteflyging er ikke lengre til stede og lufttrafikktjeneste og flynavigasjon blir nedlagt.
1. september 2007 ble lufthavnen midlertidig nedgradert fra 4-D, IFR til VFR MTOW 5700 kg/ 9 pass. 


=== 2012 ===
Farsund lufthavn, Lista får fornyet konsesjon for lufthavn til offentlig bruk fra 27. juli 2012 til 26. juli 2032.


== Bilder ==


== Eksterne lenker ==
www.listalufthavn.no
Lista på norskeflyplasser.no
Flyparks nettside
Verdensmesterskapet på skøyter, sprint for damer

Det internasjonale skøyteforbundet (ISU) har organisert sprintverdensmesterskap siden 1970. Mesterskapet fikk status som offisielt mesterskap først fra 1972.
I løpet av mesterskapet går man 500 meter to ganger og 1000 meter to ganger.


== Litteratur ==
Trond Eng, red. (november 2002). «World championships sprint ladies». All time international championships – Complete results 1889–2002 (engelsk). Askim: World speed skating statisticians association (WSSSA) – Skøytenytt. s. 33–48. 


== Eksterne lenker ==
(en) Sprint-VM-medaljevinnere på www.ISU.html.infostradasports.com
Medaljesammendrag for kvinner på (en) SpeedSkatingStats.com og på (nl) SchaatsStatistieken.nl (Søster-nettsteder)
Varangerfjorden

Varangerfjorden (nordsamisk: Várjavuonna, skoltesamisk: Vaʹrjjelvuõnn, kvensk: Varenkinvuono, finsk: Varanginvuono) er en fjord i Troms og Finnmark fylke og er den østligste fjorden i Norge. Fjorden er 95 kilometer lang og strekker seg inn til Varangerbotn i Nesseby. Ved munningen, mellom Vardø i nord og Grense Jakobselv nær Kirkenes i sør er fjorden om lag 70 kilometer bred. Kommunene ved fjorden er Vardø og Vadsø på nordsida, Sør-Varanger på sørsiden og Nesseby i den indre delen.


== Geografi ==
Fjorden ligger på sørsiden av Varangerhalvøya. Den største bosetningen på nordsiden av fjorden er byen Vadsø som ligger om lag halvveis innover i fjorden. Andre steder på nordsiden er Kiberg, Komagvær, Skallelv, Krampenes, Ekkerøy, Golnes, Vestre Jakobselv og tettstedet Nesseby. På sørsiden ligger byen Kirkenes (ved Bøkfjorden), Bugøynes og Karlebotn. 
Pga. forkastningen på havbunnen mellom nord- og sørsiden av fjorden er dette Norges mest vannholdige fjord.Innerst i fjorden stikker Selešnjárga ut. Her ligger fjordene Karlebotn på sørsiden og Meskfjorden på nordsiden. Innerst i Meskfjorden ligger Varangerbotn
I den ytre delen av fjorden på sørsiden ligger flere øyer. Den største av disse er Skogerøya like nord for Kirkenes. Her ligger og Kjelmøya og Reinøya. 


=== Fjordarmer ===
Alle fjordarmene, om en ser bort i fra Karlebotn og Meskfjorden i enden, ligger på sørsiden av fjorden, og de fleste i den ytre delen, rundt Kirkenes. 

Kobbholmfjorden
Vuottasváhki
Sagfjorden
Jarfjorden
Lille Jarfjorden
Holmengråfjorden
Bøkfjorden, ved Kirkenes
Krokfjorden
Sølferbotn
Langfjorden
Korsfjorden
Kjøfjorden
Spurvfjorden
Neidenfjorden
Munkefjorden
Oterfjorden
Vagnfjorden
Bugøyfjorden
Veidnesfjorden
Karlebotn
Meskfjorden


== Historie ==
Kvenene som bor ved Varangerfjorden er stort sett etterkommere etter finske immigranter som kom til området på 1800-tallet fra Finland og Nord-Sverige.
På den første halvdelen av 1800-tallet var sjansen for at Russland kom til å kreve en del av kysten langs Varangerfjorden et politisk tema i Europa, noe som gjorde at kong Oskar I gikk inn i allianse med Storbritannia og Frankrike for å hindre dette.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Varangerfjorden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lars Sølvberg

Lars Johan Sølvberg (født 1. februar 1952) er en norsk offiser og tidligere generalmajor. 
Han vokste opp i Nittedal og i Målselv og startet sin militære løpebane på Befalskolen for kavaleriet (1974). Han ble deretter uteksaminert fra Krigsskolen og Forsvarets stabsskole og er også uteksaminert fra US Army Command and General Staff College og US Army War College i USA. I 1999 ble han utnevnt til generalmajor. Sølvberg ledet oppsettingen av hærstyrker til Balkan, Irak og Afghanistan. I perioden 2002 - 2005 var han generalinspektør for Hæren. Sølvberg trakk seg som hærsjef etter en kontrovers knyttet til Forsvarets økonomi. I perioden 2006-2008 ledet han overvåkingen av våpenhvilen mellom de tamilske tigrene og regjeringsstyrkene på Sri Lanka (Sri Lanka Monitoring Mission).


== Referanser ==


== Kilder ==
Pressemelding fra Forsvaret
Pressemelding fra Utenriksdepartementet
Vagbladet

Vagbladet var en satirisk nettavis som ble lansert 13. januar 2003 av Håkon M.E. Sundaune, Flemming H. Tveitan og Stian Hovland Pedersen. Den dekker områdene nyheter, sport, kultur og politikk. Avisen er gratis.
Vagbladet fikk en vanskelig start da Dagbladet truet med søksmål nesten umiddelbart etter oppstarten. Årsaken var logoen, som Dagbladet mente lignet for mye på deres. Dagbladet mente også at Vagbladet burde bytte navn. En rekke mennesker tok kontakt med Vagbladet for å bistå, blant annet en advokat og en grafisk designer som laget den nye logoen. Dette ble et slags forlik: Vagbladet beholdt navnet, men byttet ut logoen.
Vagbladet lå på is mellom 2007 og 2011, men ble oppdatert jevnlig fra juli 2011. I 2022 er siden nede. Det forelå planer om å gjøre det gamle arkivet på ca. 1 000 artikler tilgjengelig for brukerne.


== Eksterne lenker ==
Vagbladet
Ernest Marsden

Ernest Marsden (født 1889, død 1970) var en britisk/newzealandsk fysiker som tidlig i karrieren var knyttet til University of Manchester. Her gjennomførte han i 1908 det berømte gullfolieeksperimentet sammen med Hans Geiger under ledelse av Ernest Rutherford. I 1914 flyttet han til Victoria University i Wellington, New Zealand. Han tjenestegjorde i Frankrike under første verdenskrig som "Royal Engineer".


== Referanser ==
Poetikk

Poetikk (gr.: poitike techne) er en forfatters refleksjon over egen poetisk praksis, eller en tekst om hvordan det er å dikte. Begrepet stammer fra Aristoteles bok Poetikken (oversatt fra gresk til norsk av Sam. Ledsaak, Dreyers forlag 1989). Det som kjennetegner mange poetikker er at tekstene belyser litteratur fra en akademisk vinkling, med tydelige skjønnlitterære elementer.


== Eksterne lenker ==
Poetikk; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Våpenart

En våpenart (også kalt korps, troppeart, tjenestefelt og bransje) er en funksjonell gruppering av personell innen én og samme forsvarsgren.
Typiske våpenarter i en armé:

Infanteri
Kavaleri/Panser
Artilleri
Militærpoliti
Etterretning
Tren
Intendantur
Sanitet
Ingeniørvåpen
Flykorps
Signalkorps
Transportkorps
Våpenteknisk korps
Veterinærkorps
Feltprestkorps
Militærjuristkorps/AuditørkorpsVåpenarter grupperes ofte inn i kampvåpen (combat arms), kampstøttekorps (combat support) og forvaltningsstøttekorps (combat service support).
Som regel består hver våpenart av et eller flere regimenter.


== Se også ==
Hærens våpengrener og troppearter


== Eksterne lenker ==
Den norske hærens våpenarter
Den britiske hærens våpenarter
Den irske hærens våpenarter
Den australske hærens våpenarter
Den newzealandske hærens våpenarter
James Tobin

James Tobin (født 5. mars 1918 i Champaign i Illinois i USA, død 11. mars 2002 i New Haven) var en amerikansk økonom.  I 1981 ble han tildelt Sveriges Riksbanks økonomipris til minne om Alfred Nobel.Han ble uteksaminert fra Harvard University, og arbeidet som økonomisk rådgiver for John F. Kennedys regjering. Han underviste også i mange år ved Yale University.Tobin var en talsmann for og utviklet ideene i keynesiansk økonomi. Han mente at regjeringen burde gripe inn i økonomien for å holde produksjonen stabil og forhindre resesjoner. Tobin ble kjent for sitt forslag om en skatt på valutatransaksjoner for å redusere spekulasjoner i det internasjonale valutamarkedet, noe han anså for å være uproduktivt. Han foreslo også at skatteinntektene kunne brukes til å finansiere prosjekter til fordel for land i den tredje verden eller til støtte for FN.Ideen om denne «Tobinskatten» har mottatt støtte fra en rekke organisasjoner og personer, blant annet fra medlemmer av globaliseringskritiske bevegelser som ATTAC.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel 1981 hos Nobelprize.org
(en) James Tobin hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel 1981
(en) James Tobin
Fitte

Fitte er et slanguttrykk for det kvinnelige kjønnsorganet, og benyttes synonymt for både vagina og vulva, eller begge disse samlet. Ordets opprinnelse er ikke sikkert, men det kan komme fra norrønt fit eller fidje, for eng ved vann eller vått, myrlendt gress. Det har da i sin opprinnelse en poetisk, kjærlig og nærmest lyrisk konnotasjon. Betegnelsen kan også ha sitt opphav fra norrønt fitje, for bergsprekk, revne i fjell.
Andre tilsvarende betegnelser nedtegnet av kulturhistorikere på 1800-tallet, blant annet i Bø i Telemark, er fitta, komta, bessa, kuse, kusa, tusinstrengfela og toblaboka. Det danske ordet for samme er fisse. Denne skrivemåten viser større likhet med det latinske fissur som i medisinsk sjargong betyr sprekk, spjære.
Fitte har vært regnet som et tabuord, men i Norge har det utviklet seg fra den folkelige, muntlige bruken og blitt brukt i litteratur og i media. Etter årtusenskiftet har utviklingen akselerert.


== Andre betydninger ==
Fitte nyttes i dagligtale både som banneord og som et nedsettende skjellsord.Det norske ordet har i bruk og betydning mange paralleller til det tilsvarende engelske ordet «cunt», som kan ha sin opprinnelse i det norrøne kunta', som det også finnes varianter av på norsk.


== Litterær bruk ==
Fitte (og lokale varianter av ordet) ble registrert i en lang rekke av de eventyrene og muntlige overleveringene som bl.a Peter Christen Asbjørnsen og Jørgen Moe samlet inn på 1800-tallet. Men ordet ble sensurert bort, eller eventyrene ble utelatt fra samlingene av folkeeventyr som ble utgitt fra 1841 og utover 1800-tallet. Enkelte ble trykt – på tysk i vitenskapelig hensikt – av Asbjørnsen i 1883 av hensynet til det internasjonale arbeidet innen folkeminnegransking.Første gang ordet fitte kom på trykk i Norge var i boken Brudenuggen og andre, redigert av folkeminnegranskeren og prestesønnen Reidar Th. Christiansen, illustrert av Thorbjørn Egner og utgitt i 13 eksemplarer i 1943. Herbert Svenkerud tok med ordet, og andre tabuord i 1968-utgaven av Cappelens store engelsk-norsk ordbok.Den norske utgaven av Norman Mailers De nakne og de døde (1949) inneholdt både ordet «fitte» og mange andre tabuord, og oversetteren Leo Strøm skal ifølge en anekdote ha blitt bedt om å halvere antallet tabuord.Fra 1970-tallet har bruken av ordet fitte gått inn også i den norske litteraturen.  Ane Borgen var sannsynligvis den første kvinnelige norske forfatteren som brukte ordet i en bok i 1988 (Edels venninne).  
Det tok ytterligere noen år før ordet ble brukt i boktitler. Antologien Fittstim ble utgitt på bokmål i 1999 med sin originale, svenske tittel. Louis Aragons Le con d’Irène fra 1928 kom ikke i norsk oversettelse før i 2008, da med tittelen Irenes fitte som samme år ble fulgt av Alexia Bohwims Frognerfitter og Maria Svelands Bitterfitte.
Første gang ordet ble brukt på en plateutgivelse var på Bjørn Morisses sensurerte single, Stille døgn i Clichy fra 1970.


== Referanser ==
Davos

Davos (Tavau på retoromansk) er en by i det østlige Sveits, i den tyskspråklige kantonen Graubünden. 
Davos er kjent som vintersportssted, men er også vertsby for de årlige møtene til Verdens økonomiske forum.
Davos ble opprinnelig et populært reisemål fordi klimaet ble vurdert som glimrende av leger, og anbefalt for pasienter med lungesykdommer. Arthur Conan Doyle skrev en artikkel om skisport i 1899. Etter hvert ble Davos berømt som vintersportssted, spesielt for turister fra Storbritannia og Nederland. 
Davos Eisstadion er en naturisbane som er kjent for sin glatte is; blant annet var det her Oscar Mathisen i 1914 satte 1 500-meterrekorden på 2.17,4, som skulle bli stående urørt i 23 år.
I Thomas Manns dannelsesroman Trolldomsfjellet er handlingen lagt til Davos.


== Bildegalleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(mul) Offisielt nettsted 
(en) Davos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Davos – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Turistinformasjon om Davos (på tysk)
Kirchner Museum Davos