jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Diskurs

Diskurs (fra latin discursus, løpe frem og tilbake) betyr tale, samtale og drøftelse. I lingvistikken viser begrepet til strukturer som er større enn setningen og som ikke kan behandles innenfor rammene for grammatikkens regler. I samfunnsvitenskapene og i kulturforskningen oppfattes en diskurs som et språklig materiale knyttet til et gitt kulturelt felt og det settet med begreper, problemstillinger og formuleringer som ligger nedfelt i dette. Diskurs har også blitt brukt i utvidet forstand om ikke-språklig materiale.


== Mer fagspesifikk bruk av diskursbegrepet ==
Innenfor litteraturvitenskapen og narratologien kan termen diskurs ha en mer spesifikk betydning, når den betegner måten en fortelling er fremlagt på, i motsetning til historien som ligger bak (altså handlingen, fabelen, plottet). Det er Gérard Genette som har introdusert termene discours og histoire brukt om dette skillet. 
Språkforskeren Émile Benveniste skiller mellom språklige ytringer som implisere den som ytrer (discours) og de som ikke gjør det (récit).


== Diskurs i samfunnsvitenskap og kulturforskning ==
Som et samfunnsfilosofisk og idéhistorisk begrep ble begrepet diskurs utviklet av Michel Foucault på 1960-tallet og framover. Her henviser diskurs til en institusjonelt fundert måte å tenke på. Diskursbegrepet framhever at det er en sammenheng mellom kreftene i samfunnet slik de materialiserer seg i institusjoner, i språket og i individets erkjennelse. Diskurs i en slik betydning er tett forbundet med forskjellige teorier om makt, hvor det å kunne definere diskursen ofte sidestilles med det å definere virkeligheten selv. Det foregår en stadig kamp om ordene som skal beskrive verden. Et eksempel kan være forskjellen mellom å bli kalt terrorist eller frihetskjemper.
Andre formuleringer av diskurs-begrep tar utgangspunkt i språkteoriene til litteraturviteren Mikhail Bakhtin, filosofen Paul Ricœur og samfunnsviteren Jürgen Habermas.


== Diskursanalyse ==
Den systematiske undersøkelsen av diskurser og diskursive fenomener kalles diskursanalyse. Innenfor lingvistikken skiller en gjerne mellom formell diskursanalyse (analyser av språklige strukturer større enn setningen), samtalsorientert diskursanalyse, og kritisk diskursanalyse (forkortelse CDA, en samfunnskritisk diskursanalyse delvis påvirket av Foucault). Innenfor samfunnsvitenskapen og kulturforskningen kan diskursanalyse være tro mot Foucaults diskursanalyse i dens forskjellige varianter, men samtidig finnes i andre former, f.eks. Laclau/Mouffes diskursanalyse. Bruken av diskursbegrepet innenfor litteraturvitenskapen og kulturteorien ble særlig utviklet innenfor den postkolonialistiske litteraturteorien, der en Foucault-påvirket diskursanalyse av kolonialismen (colonial discourse analysis) ble utført av Edward Said (som undersøkte orientalismen som diskurs) og andre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Diskurs; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Gunnekleivfjorden

Gunnekleivfjorden er en liten fjord i Porsgrunn kommune i Telemark. Vestsiden av fjorden består av den opprinnelige halvøya «Herøya», med Norsk Hydros fabrikkanlegg, mens østsiden hører til Skrapeklev, en del av bydelen Herøya i Porsgrunn.Gunnekleivfjordens naturlige munning er mot nord, der hvor Porsgrunnselva munner ut i Frierfjorden, men for lystbåttrafikken er det også anlagt en delvis overbygget kanal syd i fjorden, som munner ut nedenfor fabrikkanleggene.


== Referanser ==
Final Cut

Final Cut kan vise til

Final Cut Pro, et videoredigeringsprogram fra Apple.
The Final Cut, den siste LP-plata til Pink Floyd.
Final Cut (1980 film), en australsk film regissert av Ross Dimsey
Final Cut (1998 film), en britisk film med Jude Law
The Final Cut (2004 film), en kanadisk film med Robin Williams
Rue de la Pompe (Paris Metro)

Rue de la Pompe er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 9.


== Eksterne lenker ==
Kart over metroen i Paris
Rue des Boulets (Paris Metro)

Rue des Boulets er en stasjon på metroen i Paris. Stasjonen befinner seg under Boulevard Voltaire, i krysset med Rue des Boulets, i 11. arrondissement.
Stasjonen betjener linje 9.


== Eksterne lenker ==
Kart over metroen i Paris
Rue du Bac (Paris Metro)

Rue du Bac er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 12.


== Eksterne lenker ==
Kart over metroen i Paris
Rue Saint-Maur (Paris Metro)

Rue Saint-Maur er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 3.


== Eksterne lenker ==
Kart over metroen i Paris
Tommy Moe

Tommy Moe (født 17. februar 1970) er en tidligere, amerikansk alpinist. Allerede som 17-åring tok han sølv i utfor under junior-VM i Sälen. To år senere ble han juniorverdensmester i super-G.
Han vant en overraskende gullmedalje i utfor under OL 1994 på Lillehammer, der han slo hjemmefavoritten Kjetil André Aamodt med 0,04 sekunder. I tillegg tok han sølv i super-G på 24-årsdagen sin, slått med 0,09 sekunder av tyske Markus Wasmeier. Utenom triumfene i de norske løypene vant han bare ett renn (i super-G) i verdenscupen (Whistler 13. mars 1994).


== Pallplasseringer i verdenscupen ==


== Eksterne lenker ==
(de) Tommy Moe – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Tommy Moe – Olympedia 
(en) Tommy Moe – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tommy Moe – Alaska Sports Hall of Fame 
(en) Tommy Moe – FIS (alpint) 
(en) Tommy Moe – ski-db.com
Cry Baby Cry

«Cry Baby Cry» er en sang med The Beatles, hovedsakelig skrevet av John Lennon med bidrag fra Paul McCartney, kreditert på vanlig vis Lennon/McCartney. Den ble utgitt i 1968 på albumet The Beatles (White Album).
Sangen er basert på sanger og historier Lennon husket fra sin barndom, men har en vri: Godnattsanger for barn kan ofte dreie seg om å trøste barnet, som i «hush little baby, don't you cry», men Lennon går den andre veien: «Bare gråt!» Sangen blir slik sett en slags «anti-vuggesang» med islett av uhygge, slik Alan W. Pollack leser den.
Teksten har visse likhetspunkter med den gamle engelske barnesangen «Sing a Song of Sixpence», og er antakelig, som mange barnesanger, mer bygd på lek med rim og regler enn noe egentlig «dypere» budskap. Lennon så ikke selv sangen som et særlig betydningsfullt arbeid. Det finnes en alternativ utgave av «Cry Bay Cry» på The Beatles Anthology 3.


== «Can You Take Me Back?» ==
Det påfølgende sporet på White Album er Lennon og Yoko Onos lydcollage «Revolution 9». Mellom «Cry Baby Cry» og «Revolution 9» er det en kort navnløs sang av Paul McCartney som vanligvis omtales som «Can You Take Me Back?».
Selve «Cry Baby Cry» varer i 2 minutter og 36 sekunder, mens «Can You Take Me Back?» varer i 27 sekunder. På CD-utgavene av White Album er låten lagt inn som en forlengelse av «Cry Baby Cry». Det er bare en kort del av låten som er med på White Album, og vesentlig lengre versjoner av låten finnes på flere bootlegs. I anledning 50-årsjubileet for White Album i 2018 ble en versjon som varer i 2 minutter og 22 sekunder gitt ut på en av bonus-CD-ene.


== Medvirkende ==
John Lennon: Vokal, akustisk gitar, piano, annenstemme
Paul McCartney: Bass, annenstemme, vokalist og akustik gitar på «Can You Take Me Back?»
George Harrison: Elektrisk gitar, orgel
Ringo Starr: Trommer og tamburin
George Martin: Harmonium


== Eksterne lenker ==
Teksten til «Cry Baby Cry» hos genius.com
Teksten til «Can You Take Me Back?» hos genius.com
Alan W. Pollacks notater på «Cry Baby Cry»
José Palma

José Palma y Velasquez (født 3. juni 1876 i Tondo i Manila på Filippinene, død 12. februar 1903 i Manila) en av de tre mest fremstående patriotiske filippinske diktere under og etter den filippinske revolusjon. De to andre var Fernando Ma. Guerrero (1873–1929) og Cecilio Apostol (1877–1938).
Palma, som var yngre bror til dr. Rafael Palma, var også redaksjonsmedlem i avisen La Independencia. Han kjempet som soldat under den filippinske revolusjon.
Han skrev Filipinas, et patriotisk dikt på spansk, som skulle bli teksten til den filippinske nasjonalsang (1899).


== Filipinas ==
Filipinas ble offisiell nasjonalsang i 1899

Tierra adorada
Hija del sol de Oriente,
Su fuego ardiente,
En ti latiendo está.¡Patria de amores!
Del heroismo cuna,
Los invasores
No te hollarán jamás.En tu azul cielo, en tus auras,
En tus montes y en tu mar
Esplende y late el poema
De tu amada libertad.Tu pabellón, que en las lides
La victoria iluminó,
No verá nunca apagados
Sus estrellas y su sol.Tierra de dichas, del sol y de amores,
En tu regazo dulce es vivir.
Es una gloria para tus hijos,
Cuando te ofenden, por ti morir.
Fernando María Guerrero

Fernando María Guerrero Ramírez (født 30. mai 1873 i Manila på Filippinene, død 12. juni 1929) var en av de tre mest fremstående patriotiske filippinske diktere under og etter den filippinske revolusjon. De to andre var Jose Palma (1876–1903) og Cecilio Apostol (1877–1938).
Han skrev blant annet Mi Patria (Mitt fedreland), et patriotisk dikt på spansk. Han er også kjent for de patriotiske diktene La Bandera og Mariposas Negras.
Cecilio Apostol

Cecilio de los Reyes Apostol (født 22. november 1877 i Santa Cruz i Manila på Filippinene, død 8. september 1938 i Caloocan som den gang var tilordnet provinsen Rizal) en av de tre mest fremstående patriotiske filippinske diktere og forfattere under og etter den filippinske revolusjon. Han ble anerkjent av en av de fremste diktere på det spanske språk i sin samtid.Hans dikt ble i sin tid benyttet i undervisningen av det spanske språk (Republic Act No. 1881). De to andre var Jose Palma (1876–1903) og Fernando María Guerrero (1873–1929). 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Etter grunnskolen gikk han på Ateneo Municipal i Manila, der han to bakkalaureat i de frie kunster  (Bachilles en Artes) i 1894. Han begynte senere på det juridiske studium ved Santo Tomas-universitetet. Men før han fullførte det, sluttet han seg i 1896 til den filippinske revolusjon. 


=== Journalist, dikter ===
Han var også med i redaksjonen av avisen La Independencia, der han skrev under signaturene Catulo (under Antonio Luna) eller Isagani.. Hans første utgitte dikt var El Terror de los Mares Indicos i avisen El Comercio. Andre kjente dikt er Al Heroe Nacional, Mi Raza, A La Bandera, La Siesta, Sobre El Plinto (tilegnet Mabini), A Emilio Jacinto, Los Martires Anonimos de la Patria og El Solo de la Independencia.
Etter freden fortsatte han sin juridiske utdanning (avslutning i 1908) og arbeidet som journalist i en rekke aviser, som La Fraternidad, La Democracia, La Patria og El Renocimiento. Senere arbeidet han også som jurist. 
Hans dikt Al Heroe Nacional («Til nasjonalhelten») hyller José Rizal. MDette hans mest berømte verk er ofså kjent som A Rizal (til Rizal). 
I en diktsamling ved navn Pentélicas beskriver han levende de filippinske landskap. Hans beherskelse av det spanske språk var mesterlig; man skrev dessuten også på engelsk.
Han sluttet seg til Nacionalista-partiet som etterstrebet filippinsk uavhengighet fra USA. Han avslo i 1935 et tilbud om å bli en av president Quezons juridiske rådgivere.


== Referanser ==
Aukra flyplass, Gossen

Aukra flyplass, Gossen er en flyplass som ligger på øya Gossa i Aukra kommune i Møre og Romsdal fylke.
Flyplassen ble bygget av tyskerne i 1943 og hadde opprinnelig en 1,6 km lang rullebane med tredekke. I dag er banen bare ca. 550 m lang.


== Eksterne lenker ==
Gossen på norskeflyplasser.no
Guido de Labezares

Guido de Labezares (født 1510 i Bilbao i Spania, død 1580 i Manila på Filippinene) var den andre generalguvernøren på Filippinene (1572–1575).


== Deltager på Villalobos-ekspedisjonen til Krydderøyene ==
Han dro i ung alder Ny-Spania (Mexico) og var med på Ruy Lopez de Villalobos' mislykkede ekspedisjon til Krydderøyene i 1542. Ekspedisjonen ble tatt til fange, men de Labezares klarte å flykte og vendte tilbake til Mexico i 1549.


== Utforsker av den nordamerikanske sørvestkyst ==
Da den spanske visekongen Luis de Velasco i Ciudad de Mexico forberedte en ekspedisjon for å utforske og erobre Florida, var Labezares på plass, og ble gitt kommandoen over ett av skipene. Han ble sendt i forveien den 3. september 1558 fra San Juan de Ulua for å utforske kysten etter egnede landstigningssteder. Han fant en bukt som han kalte Filipina (etter kong Felipe II), og returnerte i desember. Hans nedtegnelser fra reisen var til stor hjelp for Luna de Arellanos ekspedisjon det påfølgende år, som Labezares også deltok på.


== Deltager på Legazpi-ekspedisjonen til Filippinene ==
Da Miguel de Legaspi og Andres de Urdaneta forberedte sin ekspedisjon til de filippinske øyer, ble Labezares engasjert som skattmester. Den 21. november 1564 dro ekspedisjonen av sted fra havnen Natividad, nær Acapulco.


== Generalguvernør på Filippinene ==
Etter Legazpis død den 20. august 1572 ble Labezares øyrikets neste generalguvernør, ifølge de forseglede instruksjoner som den meksikanske audiencia hadde gitt. Han erobret landsdelene Pangasinan og Ilocos (med Juan de Salcedo som hærfører). Han reverserte deler av Legazpis politikk; faktisk brøt han de høytidelige løfter som forgjengeren hadde gitt til de tidligere herskere av Manila-området, rajah Sulayman og Lakan Dula. Han konfiskerte deres land og omgjøre dem til encomiendas for kolonistene, og tillot de spanske styrker å ta seg til rette og utnytte deres klansgrupper på det groveste. 
Under dekke av den kinesiske sjørøveren Limahongs erobring av Manila i desember 1574 organiserte Sulayman og Lakan Dula organisert sine styrker i Navotas til motstand mot spanjolene. Guvernør Lavezaris innså at han ikke ville klare å drive Limahon tilbake uten filippinsk støtte, sendte da Juan de Salcedo til høvdingene. Salcedo hadde en troverdighet som Lavezaris selv hadde forspilt, og klarte å få filippinerne over på spansk side mot løfter (som ble holdt) om krenkelsene skulle opphøre og at man skulle gjøre opp for seg. Deretter klarte spanjolene med Salcedo som kompetent feltherre å nedkjempe Limahon. Etterpå ble befestningene av byen forsterket. 
Den 25. august 1575 ble han avløst som generalguvernør av Francisco de Sande. Frem til sin død beholdt han tittel som viseguvernør som ærestittel og som avlønningsnivå. 
Han forfattet et verk om sine to reiser til Florida og ett verk om erobringen Filippinene, utgitt i Madrid i 1578.
Enuma Elish

Enuma Elish er en samling av myter fra oldtidens Mesopotamia. Den er et viktig verk i assyro-babylonsk litteratur og ble funnet av Henry Layard i 1849 (i fragmentarisk form) i Ashurbanipals ruinbibliotek i Nineve (Mosul i Irak), og offentliggjort av George Smith i 1876.
Verket omtales ofte som en skapelsesberetning, men er like mye en fortelling om guden Marduks opphøyelse til den største guden i gudeverdenen. Teksten om Marduks bedrifter, der selve skapelsen bare opptrer som en innledning, ble lest opp under feiringen av nyttårsfesten i Babylon. Marduk beseiret Tiamat og reddet gudenes verden fra undergang.Det hersker enighet om at Enuma Elish er et verk av de babylonske semittene, men like fullt basert på sumerisk kosmologi. Hovedskikkelsen i den sumeriske historien var Enlil, Babylonias hovedgud inntil Marduk tok plassen. Alle gudene unntatt Tiamat hadde sumeriske navn; men noen av dem, som Apsu, Anu og Enlil, har klart sumeriske navn. De fleste av uhyrene Tiamat setter til verden, og nesten alle vindene Marduk skapte, har også sumeriske navn. Mennesket kalles lullu som er et sumerisk ord, oversatt med det semittiske amelu. Å skille himmel og jord er en bragd som sumererne tilla luftguden Enlil, for det er atmosfæren som - satt mellom himmel og jord - holder dem adskilt.Tekstens framstilling av menneskenes tilblivelse har likhetstrekk med eposet Atrahasis og med det senere Theogonien.
Utdrag fra boken er oversatt til norsk og utgitt i samlingen I begynnelsen, 2000.


== Referanser ==
Lesja flyplass, Bjorli

Lesja flyplass, Bjorli er en flyplass som ligger ved Bjorli i Lesja kommune i Innlandet.


== Eksterne lenker ==
Bjorli på norskeflyplasser.no
Håkon Brusveen

Håkon Brusveen (født 15. juli 1927 på Vingrom, død 21. april 2021 på Lillehammer) var en norsk langrennsløper som representerte Vingrom Idrettslag. Han tok OL-gull på 15 km i 1960 og vant fem norske mesterskap i langrenn. Han drev sportsforretning på Lillehammer, og han var langrennsreporter i NRK radio i over 35 år.


== Karriere ==
Brusveen tok gull på 15 km under OL 1960 i Squaw Valley. Han var opprinnelig tatt ut som hjemmeværende reserve, men få dager før OL ble han tatt ut etter gode resultater i testrenn i Norge. Kong Olav blir tillagt æren for at Brusveen ble tatt ut til OL. Aftenpostens journalist Sverre Fodstad henvendte seg til slottet etter at hele Norge mente Håkon Brusveen var forbigått i OL-uttaket og fikk følgende svar gjennom Kong Olavs kabinettsekretær: «Jeg ser gjerne at Brusveen blir med til Squaw Valley». Det var svært uventet at Brusveen skulle gå helt til topps, foran medaljegrossistene Sixten Jernberg og Veikko Hakulinen.
Under OL 1960 gikk Brusveen også ankeretappen for det norske stafettlaget. Norge ledet store deler av konkurransen ved Harald Grønningen, Hallgeir Brenden og Einar Østby. Etter en knallhard spurt måtte Brusveen se seg slått av Finlands Hakulinen med 0,8 sekunders margin.
Brusveen vant fem norgesmesterskap, på 15 km i 1957 og 1958, på 30 km i 1953 og 1958, og på 3 × 10 km stafett med Vingrom IL i 1957.
I 1958 ble Brusveen tildelt Holmenkollmedaljen, og i 1960 ble han tildelt Morgenbladets gullmedalje. Brusveen drev sportsforretning på Lillehammer. Etter aktiv karriere ble han en del av NRK Radiosportens kommentatorteam: Fra 1963 til 1987 samarbeidet han med Bjørge Lillelien som kommenterte fra langrennsstadion mens Brusveen kommenterte ute fra løypa. Etter Lilleliens død fortsatte Brusveen som radioreporter sammen med etterfølgerne Ernst A. Lersveen, Dag Lindebjerg og Torgeir Bjørn. Brusveen varslet sin avgang som reporter i 1997 da han snart var 70 år, men han fortsatte som reporter til VM på ski 1999 i Ramsau.


== OL-medaljer ==


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Håkon Brusveen, Arvid Møller (1965). 3-2-1-gå. Aschehoug. 


== Eksterne lenker ==
(en) Håkon Brusveen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Håkon Brusveen på Internet Movie Database 
(en) Håkon Brusveen – Olympedia 
(en) Håkon Brusveen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Håkon Brusveen – FIS (langrenn)
Dokka flyplass, Tomlevold

Dokka flyplass, Thomlevold er en flyplass som ligger ved gården Thomlevold, ca. 9km vest for Dokka sentrum, på Nordsinni i Nordre Land kommune i Innlandet.
Rullebanen er 740x25 meter. Rullebane og parkering består av gress. Innflyvning skjer alltid nord for plassen. For mer informasjon, se klubbens hjemmeside landflyklubb.no.
Flyplassen brukes av Land flyklubb på Dokka. Hvert år bruker Valdres Flyklubb plassen til vårsamling for seilflyging.
Plassen er åpen for alle flygende. 
Nærmeste flyplasser er Gol flyplass, Klanten, Husodden flyplass, Reinsvoll flyplass og Fagernes lufthavn, Leirin


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dokka Airport, Tomlevold – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Thomlevold på norskeflyplasser.no
Harald Grønningen

Harald Grønningen (født 9. oktober 1934 i Lensvik, død 26. august 2016 samme sted) var en norsk langrennsløper. Han deltok i samtlige VM og Vinter-OL i perioden fra 1960 til 1970, og vant fem OL-medaljer og to VM-medaljer.
Grønningen vant ellers ni individuelle NM-titler og mottok kongepokalen i 1963 og 1967. I 1961 ble han tildelt Holmenkollmedaljen og Sportsjournalistenes statuett som årets idrettsnavn. I 1966 ble han tildelt Olavstatuetten. Grønningen har også mottatt Lahtimedaljen og Gråkallmedaljen.
Han var sønn av  John Grønningen (1886–1948) og Anne Johansdatter (1896–1943). Han hadde åtte søsken hvorav to søstre og seks brødre. Tre av brødrene, Arnold, Bjarne og Reidar Grønningen, deltok i skirenn på nasjonalt plan.


== Mesterskapsmedaljer ==


== NM-medaljer ==
Hele Grønningens medaljesamling er utstilt i Lensvik Flerbrukshuset. Ved Lensvik skole ble det i 1979 satt opp en statue i malt betong og helfigur av Grønningen laget av Petter Leth-Olsen. Statuen er senere blitt flyttet til Grønningenparken i sentrum i Lensvik.


== Se også ==
Liste over norske mestvinnende vinterolympiere
Liste over norske kjente idrettspersoner på sokkel


== Referanser ==


== Litteratur ==
Grønningen, Harald (1967). I det lange løp – fortalt til Arne Svendsen. Oslo: J.W. Cappelens Forlag. s. 187.  [Tilgang for norske IP-adresser på Nasjonalbibliotekets nettsider]
Hyldmo, Endre (1992). «Harald Grønningen – Lang-Ka’l fra Lensvika (sidene 45–52)». Trøndergull : Trøndelags vinter-OL-historie. Melhus: Snøfugl. ISBN 8270831964.  [Tilgang for norske IP-adresser på Nasjonalbibliotekets nettsider]
Gotaas, Thor (2003). Først i løypa: Historien om langrenn i Norge. Oslo: Andresen og Butenschøn. ISBN 8276941397. 
Sörlin, Sverker (2011). Kroppens geni : Marit, Petter og langrenn som lidenskap. Oslo: Pax forlag. ISBN 9788253034072. 


== Eksterne lenker ==
(en) Harald Grønningen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Harald Grønningen på Internet Movie Database 
(en) Harald Grønningen – Olympedia 
(en) Harald Grønningen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Harald Grønningen – FIS (langrenn) 
(no) Harald Grønningen i Norsk biografisk leksikon
(no) Harald Grønningen i Store norske leksikon
Starmoen flyplass, Elverum

Starmoen flyplass er en flyplass som ligger på Starmoen, øst for Elverum sentrum i Elverum kommune i Innlandet. 
Starmoen har Norges rikssenter for seilflyging, kalt Ole Reistad Senter etter Ole Reistad. Det arrangeres flere konkurranser og andre arrangement både for seilfly og motorflymiljøet på plassen i løpet av sommersesongen. Flyplassen ligger utenfor Gardermoen TMA som er det kontrollerte luftrommet rundt Gardermoen. Mye ukontrollert luftrom, spesielt nordover gjør det populært å arrangere seilflykonkurranser med vendepunkter mot Alvdal, Frya og Leirin. 
Rullebanen er en smal asfaltbane som ligger helt øst-nordøst på plassen. Vest for asfaltbanen er det en stor slette som brukes for start og landing for seilfly der mange fly kan ta av og lande ved siden av hverandre. Trafikkmønsteret i landingsrundene er slik at motorfly tar landingsrunde på østsiden og tar av og svinger mot øst. Seilflyene tar landingsrunder og tar av mot vest.  
Plassen har egen vinsj for opptrekking av seilfly. I sommersesongen er det ofte tilgjengelig slepefly og slepepilot. Både Elverum Seilflyklubb og Gardermoen Seilflyklubb bruker plassen som base. Det er tilgjengelig tankanlegg for bensin for småfly (100LL og UL91).
Plassen har egen frekvens på flyradiobåndet på 123,350 MHz.


== Eksterne lenker ==
Starmoen på norskeflyplasser.no
Link til webkameraer på Starmoen. Fine for å sjekke været.
Hjemmesiden til Elverum Flyklubb.
Ole Reitan Senter.
Frøya flyplass, Flatval

Frøya flyplass, Flatval er en flyplass som ligger en kilometer nord for Flatval på øya Frøya i Trøndelag. Flyplassen ble åpnet 10. mai 1986. Rullebanen er 730 meter lang og 15 meter bred med asfaltdekke. Plassen er ikke sertifisert for fly tyngre enn 5,7 tonn eller over 10 seter.
Det er for tiden ikke ruteflyvning ved flyplassen. Tidligere var plassen hjemmebase for Frøya Flyklubb som er nedlagt.
Da Ørland hovedflystasjon fikk nye banelys, overtok Flatval de gamle lysene.
Flatval har ingen bemanning og ingen lufttrafikktjeneste. Luftrommet over flyplassen er ukontrollert luftrom opp til 3500 fot/ 1150 meter. Over dette er det Ørland innflygingskontroll (Ørland Approach) har kontroll over luftrommet, benevnt Ørland TMA.


== Kilder ==
Norsk Luftsportforbund/Jeppesen: VFR Manual Norway (tidl.: Airfield Manual)
Geiranger sjøflyplass, Stranda kommune

Geiranger sjøflyplass, Stranda kommune er en sjøflyplass som ligger innerst i Geirangerfjorden ved Geiranger i Stranda kommune i Møre og Romsdal fylke.
Gol flyplass, Klanten

Gol flyplass, Klanten er en flyplass som ligger på Golsfjellet nord for Gol sentrum i Gol kommune i Viken.
Flystripen av gress er 1150 meter lang og er operativ året rundt. I 2011 ble deler av flyplassen asfaltert og en 660 meter lang asfaltstripe er plassert i gresstripen. Overgangen mellom den skal være sømløs. Om vinteren er stripen normalt ca. 800 meter.


== Eksterne lenker ==
Klanten Flyklubb
Klanten på norskeflyplasser.no