jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Boligaksjonen

Boligaksjonen (BA) er en løst sammensatt selvhjelps- og interesseorganisasjon for boligløse, leietakere og andre som har problemer med å finne eller beholde et bosted.Gruppen har i perioder vært aktiv både i Bergen, Stavanger,   Trondheim og Oslo.   Gruppen har hatt en flat og åpen organisasjon og ikke hatt noe medlemsregister. Gruppens navn har også variert noe med ulike innslag av folk opp gjennom tidene helt siden 1960-tallet, da de første kjente boligaksjonene manifesterte seg.
BA har utført direkte aksjoner og brukt sivil ulydighet som virkelmiddel for å markedsføre sine synspunkter. Oslo Boligaksjon oppnådde ved en større aksjon å nå ut med sitt budskap ved å komme på direktesendt TV gjennom å okkupere Kråkeslottet i forbindelse med realityserien på TV3, uten å ødelegge serien. 
I Bergen okkuperte aksjonen i slutten av 1990-tallet i flere måneder et område kjent som Nedre Nygård i Bergen sentrum og på begynnelsen av 2000-tallet blant annet Jonsvollskvartalet, som hadde stått tomt over lengre tid. BA produserte også en Okkupasjonsguide om hvordan man med ulike framgangsmåter kan okkupere tomme hus med hell. 
Gjennom aksjonene sine kommer BA ofte i konflikt med politiet, fordi aksjonen setter menneskeretten til å bo foran eiendomsrett. 
På begynnelsen av 2000-tallet i Oslo ble Unginfo via aviser truet med å få trukket kommunaltilskuddet av en sentral høyrepolitiker, fordi Unginfo propaganderte for Boligaksjonen ved å plassere et flyveblad av type Hvermannsen i vinduet på sine lokaler.
Dessuten hadde Oslo Boligaksjon utarbeidet en serviceside på nettet hvor aktuelle okkupasjonsobjekter ble publisert, inspisert, fotografert og rangert etter egnethet. Der det manglet illustrasjonsfoto ble et bilde av Det kongelige norske slott brukt. OBA hadde også en egen bemannet servicetelefon i drift fram til september 2001, så folk og journalister kunne få oppdatert informasjon om relevante aksjoner.
Organisasjonen har hatt et samarbeid med Juss-Buss, et rettshjelpstiltak drevet av jusstudenter ved Universitetet i Oslo tilknyttet Institutt for Rettssosiologi. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Boligaksjonen okkuperte Kråkeslottet
USAs uavhengighetserklæring

USAs uavhengighetserklæring (på engelsk Declaration of Independence) er det dokumentet hvor de tretten koloniene i USA erklærer seg uavhengige fra Storbritannia og angir grunnlaget for dette. Selv om de i begynnelsen ikke hadde noen brukbare begrunnelser, klarte de å overtale enkelte britiske politikere (som John F. Waynes) til å støtte deres frigjøring. Dokumentet ble ratifisert av den kontinentale kongressen 4. juli 1776. Denne datoen blir feiret som USAs uavhengighetsdag. En kopi av dokumentet er på utstilling i nasjonalarkivet i Washington, DC. Den ekte erklæringen er utstilt inne i presidentens kontor, og kun presidenten og andre amerikanske politikere har tilgang til den. Uavhengighet for de nordamerikanske koloniene ble godtatt av Storbritannia 3. september 1783 ved fredsavtalen i Paris.
Uavhengighetserklæringen ble i hovedsak utarbeidet av Thomas Jefferson. Det er et dokument som har hatt stor betydning for andre lands og folks kamp for selvbestemmelse. Tankene bak dokumentet er blant annet sterkt inspirert av den britiske filosofen John Locke. Den norske riksforsamlingen i 1814 var blant annet preget av arven fra USAs uavhengighetserklæring da den norske grunnloven ble utarbeidet.


== De som signerte erklæringen ==
Den første som skrev under, og den mest kjente signaturen er av John Hancock. To fremtidige presidenter, Thomas Jefferson og John Adams, var blant de som signerte erklæringen. Edward Rutledge (26 år) var den yngste og Benjamin Franklin (70) den eldste. Totalt 56 personer undertegnet erklæringen og representerte de nye statene. De var, fra nord til sør:

New Hampshire: Josiah Bartlett, William Whipple, Matthew Thornton
Massachusetts: Samuel Adams, John Adams, John Hancock, Robert Treat Paine, Elbridge Gerry
Rhode Island: Stephen Hopkins, William Ellery
Connecticut: Roger Sherman, Samuel Huntington, William Williams, Oliver Wolcott
New York: William Floyd, Philip Livingston, Francis Lewis, Lewis Morris
New Jersey: Richard Stockton, John Witherspoon, Francis Hopkinson, John Hart, Abraham Clark
Pennsylvania: Robert Morris, Benjamin Rush, Benjamin Franklin, John Morton, George Clymer, James Smith, George Taylor, James Wilson, George Ross
Delaware: George Read, Caesar Rodney, Thomas McKean
Maryland: Samuel Chase, William Paca, Thomas Stone, Charles Carroll of Carrollton
Virginia: George Wythe, Richard Henry Lee, Thomas Jefferson, Benjamin Harrison, Thomas Nelson jr, Francis Lightfoot Lee, Carter Braxton
Nord-Carolina: William Hooper, Joseph Hewes, John Penn
Sør-Carolina: Edward Rutledge, Thomas Heyward, jr, Thomas Lynch, jr, Arthur Middleton
Georgia: Button Gwinnett, Lyman Hall, George Walton
Kjønnsdiskriminering

Kjønnsdiskriminering vil si å forskjellsbehandle folk på grunn av kjønn. Ordet brukes ofte synonymt med kvinnediskriminering.
Kjønnsdiskriminering skyldes ofte stereotype oppfatninger, med utgangspunkt i tradisjonelle kjønnsroller og holdninger, om at personer av ett kjønn er bedre egnet eller til bestemte oppgaver, uten at det er objektive biologiske grunner for dette. Med bakgrunn i engelsk språkbruk omtales kjønnsdiskriminerende holdninger ofte som sexisme. I arbeidslivet dreier spørsmål om kjønnsdiskriminering seg ofte om hvorvidt kvinner diskrimineres i ansettelsesprosesser eller hvorvidt menn og kvinner får ulik lønn for samme type arbeid.
Såkalt positiv kjønnsdiskriminering vil si å aktivt behandle personer av et kjønn bedre i en valgsituasjon. I enkelte tilfeller er konsekvensen av dette at personer av det andre kjønnet diskrimineres (negativt).
FNs menneskerettighetserklæring fra 1948 inneholdt en bestemmelse om at alle, uansett kjønn, hadde krav på rettighetene nevnt i erklæringen. I Norge er kjønnsdiskriminering og kjønnstrakassering som er definert som urimelig eller usaklig, forbudt etter likestillingsloven.


== Se også ==
Likestillingsloven
Kjønnsroller
Misandri, hat mot menn
Misogyni, hat mot kvinner
Feminisme, kvinnebevegelse
Antifeminisme
Maskulinisme, machoisme


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sexism – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fannrem

Fannrem er et sted i Orkland kommune i Trøndelag. Det ligger fem kilometer sør for kommunesenteret Orkanger, og det er en sammenhengende bebyggelse mellom de to stedene. Orkanger/Fannrem er det største tettstedet i Orkdal kommune med 8 890 innbyggere per 1. januar 2022.
Fannrem sentrum består stort sett av butikker og servicevirksomheter, men stedet har én stor industriarbeidsplass, Orkel AS, som lager landbruksmaskiner.På Fannrem ligger også Norgesfôr Orkla, ei kornmølle som tar imot korn fra hele orkdalsregionen.Fannrem er hjemstedet til Nils Arne Eggen, Knut Torbjørn Eggen og Roar Ljøkelsøy. Flere spillere som har spilt på Rosenborg kommer fra stedet. Utover Nils Arne Eggen har stedet også oppfostret spillere som Øystein Wormdal og Knut Torbjørn Eggen.
Orkdal kommunes tusenårssted er på Fannrem, og her står bl.a. skulpturen Go`foten.


== Referanser ==
Liste over damplokomotiv i Norge

Damplokomotiver ble brukt i Norge fra 1851. De tre første lokomotivene kom til anlegget av Hovedbanen mellom Oslo og Eidsvoll. Den offisielle dampdriften på norske jernbaner opphørte 31. oktober 1970 da beredskapen med damplokomotiver i reserve på Hamar stasjon ble avviklet. De siste regulære damptrukne togene i Norge, var pukktog på Numedalsbanen som også sluttet høsten 1970. Året etter ble damplok benyttet av NSB ved et par anledninger i forbindelse med flytting av damplokomotiver og et filmoppdrag. Etter dette har damplokomotiver i Norge vært i bruk i forbindelse med kjøring av museumstog i regi av Norsk Jernbanemuseum, de faste museumsbanene eller Norsk Museumstog (undergruppe av Norsk Jernbaneklubb).
Damplokomotiver i Norge har vært brukt i hvert fall på sporviddene 600 mm, 750 mm, 1000 mm, 1067 mm og 1 435 mm (normalspor).
Følgende dampdrevne normalsporede lokomotivtyper har vært brukt ved Norges Statsbaner:

NSB type 1
NSB type 2 (bl.a. Norsk Jernbanemuseums nr. 17 "Caroline")
NSB type 3
NSB type 4
NSB type 5
NSB type 6
NSB type 7
NSB type 8
NSB type 9
NSB type 10
NSB type 11
NSB type 12
NSB type 13
NSB type 14
NSB type 15
NSB type 16
NSB type 17
NSB type 18
NSB type 19
NSB type 20
NSB type 21
NSB type 22
NSB type 23
NSB type 24
NSB type 25
NSB type 26
NSB type 27
NSB type 28
NSB type 29
NSB type 30
NSB type 31
NSB type 32
NSB type 33
NSB type 34
NSB type 35
NSB type 36
NSB type 37
NSB type 38
NSB type 39
NSB type 40
NSB type 41
NSB type 42
NSB type 43
NSB type 44
NSB type 45
NSB type 46
NSB type 47
NSB type 48
NSB type 49 (Dovregubben)
NSB type 50
NSB type 51
NSB type 52
NSB type 53
NSB type 54
NSB type 55
NSB type 56
NSB type 61 (Gammeltysker)
NSB type 63 (Stortysker)Typene 61 og 63 er opprinnelig tyske lokomotiver som ble tatt til Norge av tyskerne under krigen i 1940-1945. De aller fleste ble etterlatt ved krigens slutt, og inngikk etterhvert formelt i NSBs lokomotivpark. Type 61 er opprinnelig tysk type BR 57.10, og type 63 er opprinnelig tysk type BR 52.

Også på Svalbard var det en rekke damp lokomotiver i forbindelse med gruvedriften, se Jernbane på Svalbard.


== Se også ==
Norsk_damplokomotivteknologi
Liste over elektriske lokomotiv i Norge

Liste over elektriske lokomotiver brukt i Norge. Per dags dato brukes El 18 av Vy for å trekke passasjertog. Godstogselskapet CargoNet disponerer både El 14 og El 16. El 15 går også i godstog i Norge til tider, som Hector Rail type 161.
De øvrige lokomotivene på listen er utrangert, men enkelte lok er tatt vare på til museumsbruk. På Ofotbanen brukes svenske lokomotiver av typen IORE for transport av malm fra Kiruna til Narvik. Disse togene opereres på norsk side av det norske selskapet MTAS. MTAS er datterselskap av svenske MTAB, som igjen eies 100% av gruveselskapet LKAB, slik at IORE kan anses som «halvnorske» lokomotiver. Det kjøres i tillegg en del svenske Rc–lokomotiver i person- og godstrafikk mellom Norge og Sverige.


== Elektriske lokomotiv brukt i Norge ==
S&T = Salvesen & Thams, altså Thamshavnbanen


== Se også ==
Liste over damplokomotiv i Norge
Liste over diesellokomotiv i Norge


== Eksterne lenker ==
Jernbane.net – Elektriske lokomotiver ved norske jernbaner
Jernbane.org – Elektriske lokomotiver
Norsk Jernbaneklubb: Materielldatabasen, elektriske lokomotiver
Svorkmo

Svorkmo er et tettsted i Orkland kommune i Trøndelag som ligger der elva Svorka renner ut i elva Orkla. Svorkmo ligger ved fylkesveiene 65 og 700, 17 kilometer sør for kommunesenteret Orkanger. Tettstedet hadde 302 innbyggere per 1. januar 2022.
Navnet kommer fra elva Svorka – Svorkas mo.På 1700-tallet var Svorkmo et stort tettsted på grunn av gruvedriften på Løkken Verk i Meldal, seks kilometer lengre sør. Svorkmo hadde smeltehytte for malmen fra Løkken, og denne var i drift fra 1656 til 1845.Museumsjernbanen Thamshavnbanen, som går mellom Orkanger og Løkken Verk, har en stoppeplass på Svorkmo.
Svorkmo har også et fotballag som heter Svorkmo/NOI, de spiller i 5 divisjon.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Orkdal historielag (1997). Bilder fra Orkdal. 3. Orkanger.
Looe (elv)

Looe (kornisk Avon Logh; «dypvannsbukt») er en elv i det sørøstlige Cornwall. Den renner ut i sjøen ved byen Looe.
Elven har to hovedgrener, East Looe og West Looe. Den østlige har sitt utspring nær St. Cleer og renner sørover, kort vei fra den vestlige utkanten av Liskeard. Deretter følger den elvedalen Looe Valley. Den vestlige grenen har sitt utspring nær Dobwalls.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) River Looe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Looe.org, om byen og elven
Løkken Verk

Løkken Verk er et tettsted i Orkland kommune i Trøndelag. Tettstedet har 1 255 innbyggere per 1. januar 2022. Løkken Verk ble anlagt etter at det i 1652 ble funnet kobbermalm i området.


== Navn ==
Navnet Løkken er hentet fra en gård som lå på stedet da kobberet ble funnet på 1600-tallet. På folkemunne kalles stedet gjerne Løkken, men det offisielle navnet er Løkken Verk. En person fra Løkken Verk kalles en «løkkenbøgg».


== Historikk ==

Malmforekomsten på Løkken Verk var opprinnelig på omtrent 30 millioner tonn, og var den største forekomst av kobberholdig svovelkis som er funnet i Norge. Det var gruvedrift i området i 333 år, fra 1654 til 1987. Fram til 1845 foregikk den på kobber, med røsting og smelting av kobbermalm. I 1851 ble driften omlagt til kisdrift der kisen som ble eksportert hovedsakelig var råstoff for svovelsyreproduksjon. 
Etter at produksjonen ble stoppet i 1853 ble driften gjenopptatt i 1891. I perioden 1931–1962 ble det produsert elementært svovel og kobbermatte etter «Orkla-prosessen» av kobberholdig kis. Denne virksomheten foregikk i smelteverket på Thamshavn. Historien om gruvedrifta er skildret på Orkla Industrimuseum som ligger på Løkken Verk. 
Gruvedrifta ble fra 1904 drevet under navnet Orkla Grube-Aktiebolag, som senere ble det store industrikonsernet Orkla. Fremdeles pleier Orkla å sende nyansatte på studietur til Løkken for å lære om det som er grunnlaget for bedriftens historie.
Jernbanestrekningen Thamshavnbanen har endeholdeplass på Løkken Verk. Den ble bygget for å frakte kopperkis fra Løkken Verk til Orkdalsfjorden, men er nå en museumsjernbane og frakter turister.

		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Løkken Verk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
ORKLA Industrimuseums hjemmesider
Storås

Storås er et tettsted i Orkland kommune i Trøndelag. Tettstedet har 292 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger ved fylkesvei 65 og elva Orkla. Stedet ligger  åtte kilometer nordvest for Meldal.
Stedet hadde et sagbruk, Meldal Trelast AS. Storås er kjent for Storåsfestivalen, som var en av Norges største rockefestivaler.
Bygda Storås ble kåret til årets mest kreative bygd av Nationen i juni 2008.


== Referanser ==
RIB

En RIB eller RHIB (fra engelsk rigid-inflatable boat, «stiv-oppblåsbar båt» eller rigid-hulled inflatable boat, «stiv-skroget oppblåsbar båt») er en båt med fast, formet skrog og fleksible, oppblåsbare slanger langs relingen. Båttypen er meget stabil og sjødyktig fordi den oppblåsbare slangen gjør at båten ikke mister flyteevne selv om store mengder vann skylles ombord.
Skroget i en RIB kan være laget av stål, tre, aluminium eller, mer vanlig, en kombinasjon av tre for strukturen og glassfiber for overflaten. Skroget er formet for å øke båtens ytelse og planingsegenskaper.
Den oppblåsbare slangen er laget av en gummibelagt, syntetisk duk og gir båten lett og sikker oppdrift i vannet, samtidig som den fungerer som en fender. Slangen er ofte inndelt i flere kamre, hver med en ventil for å tilføre eller tappe luft, for å minske virkningen av en punktering.
Båttypen brukes blant annet som livbåter, redningsbåter, militære stridsbåter, politibåter, samt som fritidsbåter.


== Utvikling ==
Båttypen er en videreutvikling av gummibåten, både når det gjelder form og materialbruk i skroget og i pongtongmaterialer. Harde materialer i skroget gav mulighet for dypere V-form i baugen som gav bedre dynamiske egenskaper og større fartspotensial. Samtidig ble bunnen mindre sårbar. Underveis i utviklingen er nye materialer tatt i bruk, fra kombinasjoner av skrog i glassfiber og gummipongtonger via forskjellige syntetmaterialer i hele konstruksjonen til rene metallkonstruksjoner.
Virgilijus Alekna

Virgilijus Alekna (født 13. februar 1972 i Terpeikiai) er en litauisk friidrettsutøver.
Den 2,00 m høye Alekna har vært i verdenseliten i diskos i et tiår. Han har fremfor alt hatt mange dueller med tyskeren Lars Riedel. I 1990-årene vant Riedel de aller fleste internasjonale mesterskapene. Etter flere visitter på seierspallens lavere trinn, kunne Alekna endelig stige til topps under OL 2000 i Sydney. Fire år senere forsvarte han den olympiske tittelen i Athen, men først etter at mannen som kastet lengst, ungareren Robert Fazekas, avla en positiv dopingprøve.
I 2003 vant Alekna verdensmesterskapet i Paris, og gjentok bedriften under VM 2005 i Helsingfors. Aleknas personlige rekord er på 73,88 m.
Alekna var flaggbærer under åpningen av Sommer-OL i London i 2012.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Virgilijus Alekna – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Virgilijus Alekna – Olympics.com 
(en) Virgilijus Alekna – Olympic.org 
(en) Virgilijus Alekna – Olympedia 
(en) Virgilijus Alekna – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Virgilijus Alekna – databaseOlympics.com (arkivert) 
(lt) Virgilijus Alekna – Litauens olympiske komité 
(en) Virgilijus Alekna – World Athletics 
(en) Virgilijus Alekna – European Athletic Association 
(en) Virgilijus Alekna – Diamond League
Datsun

Datsun var et japansk bilmerke som ble produsert av Nissan Motor Company i Japan fra 1935 til 1986. Etter dette ble bilene markedsført under navnet Nissan. 
Datsun-merket kommer tilbake som Nissans billigmerke fra 2013, i første omgang bare på noen markeder som Indonesia, Russland og India.


== Historie ==
Kwaishinsha Motorcar Works (快進自動車工場, Kaishin Jidōsha Kōjō) bygget sin første bil under merkenavnet DAT i 1914. Navnet kom fra etternavnene til de tre grunnleggerne:

Kenjiro Den
Rokuro Aoyama
Meitaro TakeuchiVirksomheten endret navn til Kwaishinsha Motorcar Co. i 1918, og igjen, i 1925 til DAT Motorcar Co. Året etter fusjonerte det Tokyo-baserte selskapet med det Osaka-baserte Jitsuyo Jidosha Co., Ltd. og fikk navnet DAT Automobile Manufacturing Co. Ltd.
I 1931 ble den første bilen bygget under navnet DATSON («Sønn av DAT»), men den siste stavelsen ble raskt endret til «sun» da «son» også betyr «tap» på japansk. 


== Datsun i Norge ==
Datsun var utbredt i Norge. Spesielt populære modeller i Norge var Datsun Cherry (A-serie), Datsun Sunny (Y-serie), Datsun Violet (J-serie), Datsun Bluebird (B-serie), Datsun Laurel (L-serie)  og Datsun Cedric (C-serie).

I Norge er det en klubb for de som er interessert i gamle Datsun-biler. Den heter Datsun/PMC Registeret.
		
		
		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Datsun vehicles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lars Riedel

Lars Riedel (født 28. juni 1967 i Zwickau) er en tysk friidrettsutøver. Han er en av tidenes beste diskoskastere.
Han ble olympisk mester i diskos under OL 1996 i Atlanta, og har i tillegg blitt verdensmester hele fem ganger.


== Meritter ==
Olympisk mester i Atlanta 1996
Verdensmester 5 ganger (1991, 1993, 1995, 1997, 2001)
Europamester 1998
Bronse i VM 1999
Sølv i OL 2000


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Lars Riedel – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Lars Riedel – Olympedia 
(en) Lars Riedel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Lars Riedel – World Athletics 
(en) Lars Riedel – Track and Field Statistics
Tirunesh Dibaba

Tirunesh Dibaba (amharisk: ጥሩነሽ ዲባባ, født 1. juni 1985) er en etiopisk friidrettsutøver, og verdensrekordholder på 5 000 meter. Hun er tre ganger olympisk mester og fire ganger verdensmester.
Under VM 2003 i Frankrike, da hun var 18 år, vant hun gull på 5 000 meter, og under OL 2004 i Athen vant hun bronse på 5 000 meter. Under VM 2005 i Helsingfors tok hun gull på 10 000 meter. Denne gangen kunne hun feire tredobbelt etiopisk triumf sammen med Berhane Adere og søsteren Ejegayehu Dibaba. Hun gjentok bedriften og ble på nytt verdensmester på 10 000 meter under  VM 2007 i Osaka.
Det foreløpige toppunktet i karrieren kom da hun vant gullmedalje på både 5 000 og 10 000 meter under OL 2008 i Beijing. Ved OL 2012 i London forsvarte hun OL-gullet på 10 000 meter,


== Personlige rekorder ==
5 000 meter: 14.11.15 (ny verdensrekord, Bislett, 6. juni 2008)
10 000 meter: 29.54,66 (Beijing, 15. august 2008)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tirunesh Dibaba – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Tirunesh Dibaba – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Tirunesh Dibaba – Olympics.com 
(en) Tirunesh Dibaba – Olympic.org 
(en) Tirunesh Dibaba – Olympedia 
(en) Tirunesh Dibaba – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tirunesh Dibaba – World Athletics 
(en) Tirunesh Dibaba – Diamond League 
(en) Tirunesh Dibaba – Track and Field Statistics
Brutto

Brutto er en modifiserende benevnelse som benyttes for å angi at en enhet beskrives før fratrekk. Brutto brukes ofte i sammenheng med netto som betyr etter fratrekk.


== Historikk ==
Det har sin opprinnelse kommer fra det latinske brutus som betyr rå, og som har sammenheng med en vare eller et produkt som ikke er bearbeidet.


== Benyttelse ==
Det benyttes i flere sammenhenger, blant annet innen handel for å definere pris og vekt.
Eksempler på sammensetninger med bruk av begrepet brutto er:

Lønn: Bruttolønn er lønn før fratrekk av skatt, og andre fratrekk.
Vekt: Bruttovekt, er vekt inkludert emballasje.
BNP – bruttonasjonalprodukt
Bruttotonn – innen skipsmåling.
Bruttopris – pris inkludert alle gebyrer og normale tillegg, før eventuelt fradrag av rabatt.


== Se også ==
Netto
Netto

Netto er en modifiserende benevnelse som benyttes for å angi at en enhet beskrives etter fratrekk. Netto brukes ofte i sammenheng med brutto som betyr før fratrekk.


== Historikk ==
Netto kommer av det latinske ordet nitidus som betyr fin, ren, bar. Netto brukes i forretningssammenheng om en vare eller post som er bearbeidet, eller hvor øvrige omkostninger eller kostnader er fratrukket.
Eksempler på dette er:

Nettoinntekt: Lønn etter fratrekk for skatt, fagforeningskontingent o.l
Nettoformue: Verdien av den eiendom eller formue man har etter at all gjeld er trukket fra.
Nettovekt: Gjenstandens vekt uten emballasje o.l


== Se også ==
Brutto
Eunice Barber

Eunice Barber (født 17. november 1974 i Freetown i Sierra Leone) er en fransk tidligere friidrettsutøver. Barber konkurrerte i sjukamp og lengde og var en av de fremste konkurrentene til svenske Carolina Klüft.


== Meritter ==
VM 1999 – gull i sjukamp
VM 2003 – gull i lengde, sølv i sjukamp
VM 2005 – sølv i sjukamp


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Eunice Barber – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Eunice Barber – Olympics.com 
(en) Eunice Barber – Olympic.org 
(en) Eunice Barber – Olympedia 
(en) Eunice Barber – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Eunice Barber – World Athletics 
(fr) Eunice Barber – Fédération française d athlétisme 
(en) Eunice Barber – Diamond League 
(en) Eunice Barber – Track and Field Statistics 
Sporting heroes
MOWAG Duro

Duro er et lett kjøretøy med firehjulstrekk eller sekshjulstrekk, opprinnelig utviklet av sveitsiske Bucher-Guyer.  Rettighetene eies nå av sveitsiske MOWAG.
Kjøretøyet er i militær tjeneste som feltvogn, sambandsbærer (radiovogn), ambulanse eller spesialkjøretøy i blant annet Sveits, Venezuela, Storbritannia og Malaysia. Sivile brukere inkluderer kraft- og skogbruksselskaper. Fram til 2004 var 3.600 eksemplarer solgt.
Kjøretøyene har permanent trekk på alle hjulene, firetrinns automatisk girkasse, fordelingsgirkasse med lavserie, automatiske differensialsperrer av type Torsen i både fordelingskassen og differensialene, hjuloppheng av De Dion-type med skruefjærer og skivebremser montert på differensialene.
I Norge stilte firmaet Sigurd Stave Maskin AS Duro på Transport 2001-messen på Sjølyst. Det virker som om interessen var laber, for deretter ble det stille rundt Bucher Duro i Norge.


== Varianter ==

Duro IIIP 6 × 6
lettpansret
Duro GMTF 6 × 6
Geschütztes Mannschaftstransportfahrzeug - utgave for den sveitsiske hæren. Den skal brukes til patruljering og overvåking, samt i fredsbevarende oppdrag i utlandet. Den kommer i tjeneste fra 2010.
Duro II 6 × 6
fås med forskjellige karosserityper, opp til 4,2 m lang, vekt opp til 6 tonn
Duro II 4 × 4
fås også med forskjellige karosserityper, opptil 5,1 m lang, vekt opp til 7,49 tonn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) MOWAG Duro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Produsentens produktside (engelsk, tysk)