jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Wimbledon-turneringen 1993

Wimbledon-turneringen 1993 


== Menn ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Kvinner ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Eksterne lenker ==
ITF Menn, Kvinner
Wimbledon-turneringen 1994

Wimbledon-turneringen 1994 


== Menn ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Kvinner ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Eksterne lenker ==
ITF Menn, Kvinner
Fylkesvei 4796

Fylkesvei 4796 går mellom Prestvarden og Førre i Tysvær. Veiens lengde er 3,7 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 772.


== Kommuner og knutepunkter ==

 TysværStakkestadvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4796
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Day of Defeat: Source

Day of Defeat: Source (også kalt DOD: S eller DOD 2) er en oppdatert versjon av online spillet Day of Defeat som kom ut i 2003 som en mod til Half-Life. Spillet bruker Sourcemotoren akkurat som Half-Life 2 og Counter-Strike: Source.
Spillet blir distribuert gjennom Steam.


== Oppbygning ==
Når man logger inn på en server får man valget mellom å velge Allies eller Axis(den tyske armeen). Etter at man har valgt lag kan man velge mellom klassene Rifleman, Assault, Support, Sniper, Machine Gunner eller Rocket. Noen server begrenser antall plasser for noen klasser fordi de ikke ønsker for mye snipere eller Machine Gunnere. Spilleren kan også velge random, som lar spillet velge en klasse for deg. Når en spiller starter får spilleren i oppgave å holde kontroll over objektivene. Når en spiller dør, må man vente for forsterkninger som kan ta opp til femten minutter. Sammenlignet med andre første persons skytespill har Day of Defeat source en liten andel liv (hp/Hit Points). Hvis man blir skutt i hodet med hvilket som helst våpen betyr det øyeblikklig død. Derfor må man spille klokt. Det vil blant annet si å bruke gjemmesteder og tenke taktisk for å bekjempe fienden. Spillere må jobbe sammen og bruke kombinasjoneer. Noen våpen må brukes på spesielle måter for at de skal ha en effekt. MG42 må plantes, raketter må plasseres på skulderen, sniper riflen må bruke zoom og man må dra ut sikringssplinten før man kaster granaten. Hvis en spiller holder en granat lengre enn 5 sekunder etter at splinten er fjernet sprenger den i hånden hans. Han dør, men det gjør også de lagkameratene som er i nærheten, hvis såkalt friendly fire (en funksjon som lar en person skade lagkameratene sine) er på.


=== Banenes forskjellige mål ===
Erobre flagget/Ta flagget: Spillere kan erobre flagg ved så stå nær flagget for en viss tid. Noen flagg trenger mer enn én spiller for å overta flagget. Flaggene er enten grå (uerobret), rød (Axis) eller grønne (Allies).
Erobre målet: Dette er en variasjon av erobre flagg prinsippet, men her skal et mål (fly eller bygning) erobres.
Ødelegg målet: Spillere ødelegger et mål ved å plante en bombe på stedet. For å plante bomben trenger spilleren å stå i bombeområdet. På noen baner kan spillere ødelegge mål (stridsvogner) ved å bruke bazookas.
Overta et objekt: Spillere skal overta en ting (hemmelig dokument) og returnere det til en lokalitet.


=== Våpner og klasser ===
Ottavio Farnese

Ottavio Farnese (født 9. oktober 1521 i Valentano i Kirkestaten, død 18. september 1586 i Parma) var hertug av Parma og Piacenza fra 1556 til 1586.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Ottavio var nest eldste sønn til Pier Luigi Farnese, som var hertug av Parma og Piacenza. Han var sønnesønn til Pave Paul III, og bror til Kardinal Ranuccio Farnese. 


=== Ekteskap ===
Ottavio giftet seg med Margaret av Østerrike, Karl Vs uekte datter. Ottavio var da 15 år gammel, mens Margaret var 16, og var nylig blitt enke etter Alessandro de' Medici. I starten likte hun ikke at brudgommen var så ung, men da han skadd returnerte fra Alger i 1541 ble hennes aversjon snudd til kjærlighet. 


=== Virke ===
Ottavio hadde blitt lord i Camerino i 1540, men han ga opp sitt len der da hans far ble hertug i Parma i 1545. Etter at den parmesanske adelsstanden snikmyrdet Ottavios far, Pierluigi Farnese, i 1547, inntok og okkuperte keiserens guvernør i Milan Piacenza. Pave Paul III forsøkte å få Piacenza tilbake, bl.a. ved å sette til side Ottavios krav om å overta hertugdømmet Parma der han hadde fått et pavelig legat, og gi ham Camerino i gjengjeld. Paven krevde så Piacenza tilbake fra keiseren – ikke for adelsfamilien Farnese, men for Kirken. 
Men Ottavio fant seg ikke i å bli satt til sides. Han førsøkte å innta Parma med makt, med mislyktes, og gikk i forhandlinger med opprøreren Ferrante Gonzaga. Etter pavens død, 10. november 1549, brukte Ottavio denne paveløse perioden til å innynde seg for guvernøren i Parma, for å få ham til å overgi byen til ham. Dette lyktes fortsatt ikke. Imidlertid ble hertugdømmet overført til ham like etterpå, i 1551, da Giovan Maria Giocchi ble valgt til pave Julius III

Dette endte ikke Ottavios krangel med keiser Karl V. Gonzaga nektet å gi tilbake Piacenza, og truet med å okkupere Parma slik at Ottavia skulle bli drevet inn i franskmennenes armer. Julius III, som var opptatt av å etablere et godt forhold til Karl V på grunn av det sittende Konsilet i Trient, beordret Farnese til å overgi Parma til pavemakten nok en gang. Farnese nektet, noe som førte til sterk kritikk fra Paven, og Farnese ble fratatt sine romerske lensgods. Karlv V gjorde samtidig tilsvarende mot hertugene i Lombardia. En fransk armé kom for å beskytte Parma, krig brøt ut, og Gonsaga beleiret byen igjen. Men hertugen inngikk en avtale med sin svigerfar, Karl V, slik at han fikk tilbake Piacenza og sine andre lensgods. Han tilbragte resten av sitt liv rolig, hjemme, der hans ved sin visdom og styremåte gjorde at han var godt likt av folket. 
Da han døde i 1586 ble han etterfulgt av sin sønn, Alessandro Farnese, som var general under kong Filip II av Spania.


== Referanser ==


== Kilder ==
Artikkelen inneholder oversatt tekst fra 1911-versjonen av Encyclopædia Britannica, som i dag er Public domain.
The New School

The New School er et universitet i New York, grunnlagt som The New School for Social Research i 1919. Universitet ble startet av en gruppe intellektuelle pasifister, hvorav mange var nylig avskjediget fra nærliggende Columbia University for sine syn på første verdenskrig. Skolen er kjent for sitt høye nivå innen samfunnsvitenskap, kunst, og design, som vertsskolen for tankesmien World Policy Institute, og som utdeleren av den amerikanske bokprisen the National Book Awards.  
Det er i alt 9300 studenter ved The New School, opp til doktorgradsnivå. Skolepengene er relativt lave i amerikansk sammenheng for et universitet med så høyt faglig nivå, og stipendordninger er også tilgjengelige.
Rektor mellom 2001 og 2010 var den tidligere demokratiske senatoren Bob Kerrey.
Blant grunnleggerne var Charles Beard, Thorstein Veblen, James Harvey Robinson, Wesley Clair Mitchell, John Dewey og Alvin Johnson. Senere kom flere andre til som lærere, blant andre Albert Salomon, Alfred Schütz, Karl Löwith, Marie Jahoda, Hannah Arendt, Hans Jonas, antropologen Claude Lévi-Strauss, språkforskeren Roman Jakobson og Henri Bonnet. Nordmannen Arvid Brodersen var professor i sosiologi ved New School fra 1949 til 1974. 
Fordi det kom mange intellektuelle til USA i mellomkrigstiden og under andre verdenskrig, gikk skolen også under navnet eksiluniversitetet, og den ble da særlig kjent for sitt fakultet for politikk og samfunnsvitenskap.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The New School – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fylkesvei 4794

Fylkesvei 4794 går mellom Førrestjørna og Høye i Tysvær. Veiens lengde er 8,9 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 771.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Tysvær


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4794
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 4736

Fylkesvei 4736 går mellom Utbjoa og Isvik i Vindafjord. Veien er 22,2 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 734.


== Kommuner og knutepunkter ==

 VindafjordVikevegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4736
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Open Water Diver

PADI Open Water Diver er et grunnkurs i sportsdykking. Kurset består av tre deler: 

Dykk i basseng (eller skjermet vann)
Teoriundervisning
Fire sjødykk (seks i Norge).Etter å ha fullført og bestått PADI Open Water Diver kurset er man kvalifisert til å dykke selvstendig ved å bruke kunnskapene og ferdighetene man lærte på kurset, innenfor de begrensningene utdanningen og erfaringen gir. Fylle luft, kjøpe dykkerutstyr, planlegge, utføre og loggføre dykk med direkteoppstigning (uten dekompresjonsstopp) med passende utstyr og sammen med en sertifisert dykkekamerat, under forhold som man er utdannet for og/eller har erfaring med. Dybdebegrensning for nybegynnere er 18 m. For å dykke dypere kreves videregående utdannelse (Advanced Open Water Diver).
Nicholas Meyer

Nicholas Meyer (født 24. desember 1945 i New York City, USA) er en amerikansk forfatter, manusforfatter for film, filmprodusent og regissør.
Meyer studerte ved University of Iowa, hvor han ble uteksaminert i 1964. Han startet sitt arbeide innen filmbransjen med å tilrettelegge bøker for film for Paramount Pictures. 
I 1974 debuterte han med Sherlock Holmes-pastisjen The Seven-Per-Cent Solution (filmatisert i 1976), hvor Holmes går i terapi hos Sigmund Freud. Boken ble belønnet med The Gold Dagger. Meyer var regissør og medforfatter av en annen pastisj, filmen Time After Time (1979), en humoristisk revisjon av H.G. Wells The Time Machine. Her må Wells forfølge Jack the Ripper til San Francisco i 1979, etter at sistnevnte har stjålet tidsmaskinen.
I 1983 regisserte Meyer  TV-filmen The Day After, som vakte stor oppmerksomhet ved å forsøke å skildre effektene av en atomkrig mellom USA og Sovjetunionen sett fra perspektivet til vanlige familier i USA. Han er regissør og ukreditert manusforfatter av filmen Star Trek II: The Wrath of Khan, medforfatter av manus til Star Trek IV: The Voyage Home samt medforfatter og regissør av Star Trek VI: The Undiscovered Country.
Meyer ble nominert som «best director» til Emmy for sitt arbeide med The Day After, og i 1977 til Oscar for «best adapted screenplay» for tilretteleggelsen av sin egen roman The Seven-Per-Cent Solution for film.


== Bibliografi ==
The Seven-Per-Cent Solution (1974)
Target Practice  (1974)
The West End Horror  (1976)
Black Orchid (1977) (sammen med Barry Jay Kaplan)
The Canary Trainer (1993)


=== Oversettelser til norsk ===


== Priser og utmerkelser ==
The Gold Dagger 1975, for The Seven-Per-Cent Solution


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Nicholas Meyer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nicholas Meyer på Internet Movie Database 
(sv) Nicholas Meyer i Svensk Filmdatabas 
(da) Nicholas Meyer på Filmdatabasen 
(da) Nicholas Meyer på Filmdatabasen 
(da) Nicholas Meyer på Scope 
(fr) Nicholas Meyer på Allociné 
(en) Nicholas Meyer på AllMovie 
(en) Nicholas Meyer hos Turner Classic Movies 
(en) Nicholas Meyer hos Rotten Tomatoes 
(en) Nicholas Meyer hos The Movie Database 
(en) Nicholas Meyer på Discogs
Fylkesvei 5014

Fylkesveg 5014 går mellom Etne og Skånevik og Etnesjøen i Etne.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 34 (Hordaland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Etne


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5014
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
OLPC

Foreningen One Laptop per Child har hovedkontor i Delaware og er en ideell organisasjon stiftet for å overvåke prosjektet Barnas datamaskin (The Children's Machine på engelsk) og konstruksjonen av 2B1. Både prosjektet og organisasjonen ble lansert under World Economic Forum i Davos, Sveits i januar 2005.  


== Grunnleggerorganisasjoner ==
OLPC ble grunnlagt av et antall sponsororganisasjoner. Disse inkluderer 

AMD,
Brightstar Corporation,
eBay,
Google,
Marvell,
News Corporation, SES Global,
Nortel Networks, og
Red Hat.Hver organisasjon donerte to millioner dollar til prosjektet.
Organisasjonen er ledet av Nicholas Negroponte og Mary Lou Jepsen. Andre vesentlige personer inkluderer tidligere MIT Media Lab-sjef Walter Bender, som er president for OLPC programvare og innhold, og Jim Gettys, visepresident for programvareteknikk.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) OLPC XO – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) One Laptop per Child – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Truger

Truger (av norrønt þrjúgr) er et fottøy som spennes på føttene og som brukes til å ferdes på dyp snø. Truger lages med en stor bæreflate slik at brukeren kan gå oppe på snøflaten i stedet for å bryte gjennom den for hvert skritt. 
Tidligere ble det også laget truger for hester, både i tre og metall.


== Historie/utvikling ==
Truger eller trugelignende utstyr har blitt brukt like lenge som ski for å kunne bevege seg i snø. Til å begynne med var trugene kun en flat plate, gjerne med den klassiske tennisracketformen som man kan se i Donald Duck-historier. Materialene var da gjerne tau spent i kryss og tvers på i treramme. Festemekanismene besto gjerne av lær-remmer. Etter hvert har de utviklet seg til det mer moderne har det kommet inn et ledd slik at foten kan bevege seg i en mer naturlig bevegelse. Materialene er idag gjerne en aluminiumsramme med forskjellige syntetiske materialer i. Det er idag stor variasjon på festemekanismene, men de består i hovedsak av forskjellige remmer og gummistrikker.


== Bruk/pris ==
Truger er blitt mer vanlig de siste årene, mye på grunn av snowboardets popularitet. De benyttes gjerne på toppturer, der man går på truger opp, og står på snøbrettet ned. 
Et par truger kan koste alt fra 500 kroner og opp til flere tusen.


== Konkurranser ==
Det arrangeres også konkurranser i trugeløping:

Verdensmesterskapet i trugeløping
Trugeløping er en deløvelse i vintertriatlon
Trugeløping er en øvelse i Special Olympics og Arctic Winter Games


== Eksterne lenker ==
(en) Snowshoes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Snowshoe – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Fylkesvei 92 (Sogn og Fjordane)

Fylkesvei 92 (Fv92) i Sogn og Fjordane gikk mellom fylkesgrensa mot Hordaland ved Stordalsvatnet og Ortnevik i Høyanger, og mellom Nese og Vikøyri i Vik. Veien består av to traséer uten forbindelse med hverandre, mellom Ortnevik og Arnafjord er veien ikke bygd. På bestemte ukedager er det båtforbindelse mellom Ortnevik og Vik som kan ta med biler.


== Historikk ==
I 1930-årene fantes det i Høyanger kommune bare lokale grendeveger på sørsida av Sognefjorden. Etter at kommunene Kyrkjebø og Lavik hadde blitt slått sammen til Høyanger kommune 1963 fikk innbyggerne i den tidligere Lavik kommune en mye lengre veg til kommunesenteret enn tidligere. Det ble derfor besluttet å bygge veg fra Ikjefjord til Svartemyr, med ferje videre til Nordeide, sammen med en gjennomgående vei for grendene i Høyanger sør for Sognefjorden.Etter en del diskusjoner om hvor veien skulle gå ble den utbygd i etapper. 1970 ble 3,9 km gammel vei mellom Bjordal og Leirnes oppgradert, traséen Hest–Bjordal er idag del av Fv92. 1972 ble 3,5 km mellom Leirnes og Svartemyr tatt i bruk sammen med ferjeforbindelsen. 1972 var veien Vamråk–Mjølsvik tatt i bruk, 1976 Bjordal–Søreide og 1980 Mjølsvik–Ortnevik. Ferjesambandet mellom Ortnevik og Nordeide ble åpnet 1983. Det siste stykket, mellom Søreide og Vamråk ble tatt i bruk 1985.2019 ble veien erstattet av fylkesvei 5442 og fylkesvei 5600.


== Kommuner og knutepunkter ==

 HøyangerStordalsvegen 

Stordalsstølen
 Krokevasselva bom for fjellovergang
BjørkeliaFjordsvegen 

 Nystølen
 Fridalen bom for fjellovergang
 Blombakktunnelen (303 m)
 Dørefjelltunnelen (800 m)
 Halsen bom for fjellovergangSørsidevegen 

 Bjordalstunnelen (1 552 m)
 Søreide
 Søreidetunnelen (1 881 m)
Vambråka
 Vamråktunnelen (241 m)
Mjølsvika
 Vik
Endepunkt Arnafjord kai, Klubben
Framfjord
 Framfjorden bru (Dalselvi, 36 m)
 Framfjordtunnelen (864 m)
 Båtrute med biltransport fra Vikøyri til Ortnevik i Høyanger
Riksvei 13 fra Vikøyri til  Vangsnes–Hella–Dragsvik → Riksvei 55, og mot Europavei 16 i Voss


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Alex D. Linz

Alexander David Linz (født 3. januar 1989 i Santa Barbara i California) er en amerikansk skuespiller. 
Han er sønn av dr. Daniel Linz som er professor på University of California. Han og moren Deborah Baltaxe er nå skilt og Linz bor hos sin far. Linz har en lillesøster som heter Lily Alice.
Linz slo gjennom med filmen Hjemme alene 3, men hadde før den tid spilt i filmer som Vanished, Cable Guy og One fine day.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alex D. Linz på Internet Movie Database 
(no) Alex D. Linz hos Filmfront 
(sv) Alex D. Linz i Svensk Filmdatabas 
(da) Alex D. Linz på Filmdatabasen 
(da) Alex D. Linz på Scope 
(fr) Alex D. Linz på Allociné 
(en) Alex D. Linz på AllMovie 
(en) Alex D. Linz hos Rotten Tomatoes 
(en) Alex D. Linz hos The Movie Database 
(en) Alex D. Linz hos Behind The Voice Actors
Schwarz Stein

Schwarz Stein (シュヴァルツ・シュタイン; shuvarutsu shutain) var en japansk visual kei-gruppe, som bestod av Kaya (vokal), og Hora (keyboard). Gruppa var aktiv fra 2001 til 2004. Frem til de kom under Manas plateselskap Midi:Nette i 2002, var de kjent som Rudolf Steiner.


== Diskografi ==
som Rudolf Steiner

Queen of Decadence [demo tape] – (1. juni, 2001)
Perfect Garden [demo tape] – (12. november, 2001)som Schwarz Stein
Singler

Perfect Garden – (31. juli, 2002)
Current – (17. november, 2003)Album

New vogue children – (30. juni 2003)
Artificial Hallucination – (25. februar, 2004)senere samarbeidsprosjekt

another cell – (april, 2006)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Schwarz Stein på Discogs 
(en) Schwarz Stein på MusicBrainz 
(en) Schwarz Stein på Last.fm
Kaya (japansk musiker)

Kaya (迦夜; født 17. juli) er en japansk artist, og tidligere vokalist i visual kei-gruppa Schwarz Stein. Hans første oneman ble holdt den 23. juni, 2006. I 2007 deltok han blant annet i rockemusikalen Node of Scherzo sammen med Versailles og Juka, før han i november samme år la ut på turné sammen med dem.
Med sin femte solo-singel, som ble utgitt den 23. april, markerte Kaya også sin overgang til Universal Music.


== Diskografi (solo) ==


=== Album ===
GLITTER (27. desember 2006)
GLITTER (nyutgivelse) (16. juli 2008)


=== Mini-album ===
百鬼夜行 (Hyakki Yagyou) (11. juli 2007)


=== Singler ===
«Kaleidoscope» (10. juli 2006)
«Masquerade» (6. september 2006)
«桜花繚乱» («Ouka Ryouran») (4. april 2007)
«Carmilla» (31. oktober 2007)
«Node of Scherzo» (31. oktober 2007)
«ショコラ» («Chocolat») (23. april, 2008)


=== DVD ===
Node of Scherzo special live clip (desember, 2007)
裏貴族 (Urakizoku) (desember, 2007)
サロン・ド・ショコラ (Salon du Chocolat) (20. august, 2008)


== Se også ==
Schwarz Stein
Hora
Mana
Nomico


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Kaya på Discogs 
(en) Kaya på MusicBrainz 
(en) Kaya på Songkick 
Kaya på Twitter 
Kaya på Instagram 
Kaya på Myspace 
Kaya på Ameblo 
Addict Offisiell fanklubb
Kaya Wilkins

Kaya Aurora Wilkins, kjent under artistnavnet Okay Kaya, (født 1990) er en norsk/amerikansk musiker, skuespiller og modell.Hun ble født i New Jersey i USA og vokste opp på Nesodden.Sammen med gruppen Hidden Soul deltok hun i MGPjr 2003 med låten «Canis Lupus». Hun ga ut solosingelen Durer i 2016 og debutalbumet Both i 2018. For albumet ble hun nominert til Spellemannprisen 2018 i klassen indie/alternativ..
24. januar 2020 utkom albumet Watch this liquid pour itself utgitt på plateselskapet Jagjaguwar. I 2020 ga hun ut sitt andre album, Watch This Liquid Pour Itself. For albumet vant hun Spellemannprisen 2020 i klassen indie/alternativ.Som skuespiller spilte hun i Joachim Triers film Thelma fra 2017 og ble nominert til beste kvinnelige birolle foran Amandaprisen 2018.I 2019 spilte hun Mia i den danske spillefilmen Selvmordsturisten regissert av Jonas Alexander Arnby. Sammen med filmkomponisten Mikkel Hess vant hun Robert-prisen 2020 for årets originale sang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Okay Kaya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kaya Wilkins på Internet Movie Database 
(da) Kaya Wilkins på Filmdatabasen 
(da) Kaya Wilkins på Filmdatabasen 
(da) Kaya Wilkins på danskefilm.dk 
(en) Kaya Wilkins hos The Movie Database 
(en) Kaya Wilkins på Discogs 
(en) Kaya Wilkins på MusicBrainz 
(en) Kaya Wilkins på Spotify 
(en) Kaya Wilkins på AllMusic 
Kaya Wilkins på Twitter
Hans Falladas litteraturpris

Hans Falladas litteraturpris ble opprettet av den tyske byen Neumünster i 1981. Prisen deles til vanlig ut hvert annet år til unge tyskspråklige forfattere. Prisen er til minne om Hans Fallada og går til forfattere som Probleme der Gegenwart mit politisch-sozialem Hintergrund behandeln. Prisen er på 10000 euro. Om den blir tildelt to mottakere, blir den halvert.


== Mottakere ==
2018 – Sandra Hoffmann for Paula
2016 – Jonas Lüscher for Frühling der Barbaren
2014 – Jenny Erpenbeck
2012 – Wolfgang Herrndorf
2010 – Lukas Bärfuss
2008 – Ralf Rothmann
2006 – Iris Hanika
2004 – Wilhelm Genazino
2002 – Birgit Vanderbeke
2000 – Thomas Brussig
1998 – Bernhard Schlink
1996 – Günter Grass
1993 – Helga Schubert
1990 – Jurek Becker
1988 – Ralph Giordano
1985 – Sten Nadolny
1983 – Ludwig Fels
1981 – Erich Loest


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside til Neumünster
Om Hans Falladas kulturpris med statutter
Bredbåndsfabrikken

Bredbåndsfabrikken var en internettleverandør i Norge eiet av svenske Bredbandsbolaget, nåværende Telenor Sverige. Selskapet bygde eget fiberoptisk telenett i Oslo og tilbød opptil 100 mbit/s Internettaksess til beboere i borettslag.
Selskapet ble kjøpt av Hafslund Telekom i desember 2005, etter at Telenor solgte grunnet pålegg fra Konkurransetilsynet. Det ble så solgt videre og var eid av Pronea, nåværende GlobalConnect.
Fylkesvei 5602

Fylkesvei 5602 (Fv5602) går mellom Vangsnes og Fresvik i Vik kommune i Vestland.
Opprinnelig var strekningen mellom Vangsnes og Feios primær fylkesvei 602, og mellom Feios og Fresvik fylkesvei 182 (Sogn og Fjordane). 

Fv5602 ble fastlagt 2019, og består av den tidligere fylkesvei 180 (Sogn og Fjordane). Fylkesvei 181 (Sogn og Fjordane), fylkesvei 183 (Sogn og Fjordane) og fylkesvei 184 (Sogn og Fjordane) ble veiarmer.


== Kommuner og knutepunkter ==

 VikVangsnesvegen 

Feiosvegen 

Fresvikvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5602
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Snømannen Kalle

For den amerikanske tegnefilmen fra 1969, se Frosty the Snowman (film)«Snømannen Kalle» (amerikansk originaltittel Frosty the Snowman) er en amerikansk sang skrevet av Walter "Jack" Rollins og Steve Nelson. I likhet med «Bjelleklang» og en rekke andre sanger om vinter, regnes «Snømannen Kalle» for å være en julesang til tross for at julen ikke nevnes i det hele tatt. Sangen ble spilt inn for første gang av Gene Autry and the Cass Conty Boys i 1950 og var skrevet for at Autry skulle gjenta suksessen han hadde hatt da han spilte inn «Rudolf er rød på nesen» og solgte to millioner eksemplarer.
Blant de mange artistene som i årenes løp har gjort coverinnspillinger av «Frosty the Snowman» kan en nevne Nat King Cole, Jimmy Durante, Ella Fitzgerald, Burt Reynolds og The Ronettes.


== Norsk versjon ==
«Snømannen Kalle» fikk sin best kjente oversettelse til norsk av Arne Bendiksen. Det var også Bendiksen selv med Egil Monn-Iversens orkester som spilte inn sangen på singlen Triola TN-123 og EP-platen Vintereventyr (Triola TNEP-1005).Wenche Myhre spilte inn sangen og ga den ut på albumet Wenches jul i 1991.
Frosty the Snowman har også blitt dramatisert som tegnefilm. Den handler om en snømann som blir levende.


== Referanser ==