jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Omuras dvergbrydehval

Omuras dvergbrydehval (Balaenoptera omurai) er en liten nyoppdaget bardehval i finnhvalfamilien. Den tilhører de ekte finnhvalene og er svært lik dvergbrydehval og brydehval, men skiller seg fra disse på vesentlige punkter. Navnet Omuras dvergbrydehval er nå offentlig akseptert.


== Beskrivelse ==
Omuras dvergbrydehval er en typisk finnhval med en lang og slank, nærmest torpedolignende kropp, men den skiller seg fra dvergbrydehvalen og brydehvalen på flere punkter og har derfor blitt annonsert som en egen art. Den blir trolig omkring 8-14 meter lang (et av eksemplerene som ble studert var 12 meter). Hunnene blir marginalt større enn hannene.


== Annet ==
DNA-studier viser at Omuras dvergbrydehval, dvergbrydehval og brydehval er individuelt nærmere beslektet med seihval enn de er med hverandre.Studien viser også at Omuras dvergbrydehval var den av de tre artene som først ble separert fra en felles stamfar med blåhvalen. Omuras dvergbrydehval skiller seg på vesentlige punkter fra de to andre brydene, blant annet gjennom distinkte forskjeller i både DNA-profilen og morfologi. Den har blant annet forskjeller i kraniets struktur og (kanskje spesielt) den har færre bardeplater. Den samme studien viser også at dvergbrydehval og brydehval er nært beslekta søsterarter som bare fjernt er beslektet med Omuras dvergbrydehval.
Omuras dvergbrydehval er oppkalt etter den japanske cetologen Hideo Omura. Den ble først beskrevet av de tre japanske forskerne  Shiro Wada, Masayuki Oishi og Tadasu K. Yamada i en artikkel i det vitenskapelige magasinet Nature (426, 278-281) den 20. november 2003. Wada, Oishi og Yamada fastslo arten eksistens gjennom analyser av morfologi og mtDNA for ni individer. Åtte av disse ble opprinnelig fanget av et japansk forskningsfartøy på slutten av 1970-tallet og befant seg på et museum, mens det niende eksemplaret ble fanget i 1998 utenfor ei av de japanske øyene.
Hvorvidt Omuras dvergbrydehval blir akseptert som en egen art gjenstår å se. Flere forskere har i senere tid advart sterkt mot å inndele dyr i flere arter enn strengt talt nødvendig, slik tendensen har vært de siste årene. Mange mener at både Omuras dvergbrydehval, dvergbrydehval og brydehval trenger ytterligere studier før de evetuelt kan klassfiseres som separate arter. Dette ar bakgrunn i at moderne teknologi i større grad finner forskjeller som gjør det mulig å dele dyr inn i flere arter enn tidligere, men det hersker stor uenighet omkring hvor grensene for artsdannelse skal trekkes.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Omuras dvergbrydehval – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Omuras dvergbrydehval i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Omuras dvergbrydehval hos Fossilworks 
(en) Omuras dvergbrydehval hos ITIS 
(en) Omuras dvergbrydehval hos NCBI 
(en) Kategori:Balaenoptera omurai – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Balaenoptera omurai – detaljert informasjon på Wikispecies 
John Roach. 2003. «New Whale Species Announced by Japanese Scientists». National Geographic News.
Jakt (båt)

Jakt er en bred, liten og hurtigseilende plattgattet frakteskute med én mast, trolig av nederlandsk opprinnelse. Jaktene hadde klyverbom og gaffelrigg med gaffelstorseil, toppseil og to eller tre forseil (fokk/klyver og eventuelt jager). Den hadde også som oftest en såkalt breifokk, et råseil med råa om lag ved gaffelkloa.


== Etymologi ==
Betegnelsen jakt har sin opprinnelse i det hollandske uttrykket jacht eller jachtschip, som henviser til en hurtig seiler. Ordet er også opprinnelsen til det engelske uttrykket yacht, selv om denne betegnelsen beskriver en helt annen fartøytype – et større lystfartøy.


== Om fartøyet ==

Jakten ble først og fremst bygget som en frakteskute for fjorder og nære kyststrøk, men større, nybygde jakter kunne også settes i fart over Atlanterhavet.
Båttypen ble bygget på grunnlag av de forskjellige båtbyggernes erfaringer og forestillinger om hvilke konstruksjonsdetaljer som gav de mest tjenlige egenskapene.


==== Jaktegaleas ====
I nyere tid er ble større jakter, og forlengede jakter, ofte rigget med to master som galeaser, dvs aktermasta, mesanen, er lavere enn stormasta. En av grunnene til dette var at en da kunne greie seg med mindre mannskap for å håndtere riggen. Båtene ble likevel kalt jakter, eller også "Jaktegaleas".


== Hardangerjakt ==

Hardangerjakt er en én-mastret kravellbygget seilskute med akterspeil, gaffelrigg og bomseil som var en populær fartøytype på slutten av 1800-tallet.
I hovedsak ble jakten brukt som fraktefartøy i kystfart spesielt for å frakte salt fisk fra Nord-Norge til Vestlandet.  Det finnes en rekke Hardangerjakter i dag som er restaurert og som brukes i turistnæringen.
«Anna af Sand» er Europas eldste flytende skip, sjøsatt i 1848, er bevart som et typisk eksempel på en Hardangerjakt. Skuta eies av Stavanger Sjøfartsmuseum.


== Jakt og jekt ==
Jakt og jekt er to nære båttyper i størrelse, men som skilles både ved skrogform, konstruksjon og rigging. Betegnelsene er så like at de ofte feilaktig blir brukt om hverandre. Enkelte steder har betydningen jekt festet seg slik at den – fortsatt feilaktig – brukes om begge båttyper, som f.eks. i Ryfylke.
Jektene var ofte mindre, åpne eller halvdekkede båter, jaktene større med fast dekk. Jaktene var kravellbygde, mens jektene først var klinkbygde på nordisk manér.
Under seil er den mest iøynefallende forskjellen jektas råseil og høyreist forstevn mot jaktas gaffelrigg med baugspryd.
Når de større Hardangerjaktene dro med ved og frukt fra Hardanger til byene ved kysten, hadde de ofte en mindre jekt for salg med i lasten. I Rogaland fikk disse båtene kallenavnet Hardangergeit eller bare geit.


== Se også ==
Jekt
Mjøsjakt


== Litteratur ==
Delius, Klasing + Co (1985): Sjøfartsleksikon- en maritim håndbok ISBN 82-512-0150-0


== Eksterne lenker ==
Fotografier fra galleri Nor med jakter som motiv
Pollenbladbiller

Pollenbladbiller (Orsodacnidae) er en artsfattig familie av biller som inntil nylig ble regnet til den store familien bladbiller (Chrysomelidae). De ligner på familien trebladbiller (Megalopodidae), men kan skilles fra disse på at oversiden er helt snau, og at bakbeina ikke er påfallende store. Èn art, Orsodacne cerasi, finnes i Norge.


== Utseende ==
Middelsstore (4 – 10 mm), avlange biller, ofte rød- eller gulaktige, somme tider metalliske. Oversiden er snau, glinsende og ganske kraftig punktert. Hodet er fremoverstrakt og tydelig innsnevret bak (med "hals"). Antennene er omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen, mer eller mindre perlekjedeformede, og består av 11 ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, med avrundede sider. Dekkvingene er mye bredere enn brystskjoldet, med tydelige "skuldre", parallellsidige, sterkt og jevnt punktert. Beina er middels lange og slanke, føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite (pseudotetramere føtter). Bakbeina er ikke påfallende store og grove. Den norske arten, Orsodacne cerasi, er ganske variabel i fargen. Fargen på dekkvingene kan variere mellom halmgul og svart, også brystskjold og bein varierer en god del i farge.


== Levevis ==
Slekten Aulacoscelis er knyttet til konglepalmer (Cycadales) der de spiser pollen. Orsodacne cerasi, som er den eneste arten i Norge, kan finnes på blomstene av en rekke forskjellige planter med åpne blomster, særlig i rosefamilien og skjermplantefamilien.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden)Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien trebukker og bladbiller, Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
Familien pollenbladbiller, Orsodacnidae Thomson, 1859
Underfamilien Aulacoscelidinae  – 19 arter, ikke i Europa
Slekten Aulacoscelis Duponchel & Chevrolat, 1842
Slekten Janbechynea Monrós, 1953
Underfamilien pollenbladbiller, Orsodacninae Thomson, 1859  – fire arter, den palearktiske sone
Slekten Orsodacne Latreille, 1802
Orsodacne cerasi (Linnaeus, 1758)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) pollenbladbiller i Encyclopedia of Life 
(en) pollenbladbiller i Global Biodiversity Information Facility 
(no) pollenbladbiller hos Artsdatabanken 
(sv) pollenbladbiller hos Dyntaxa 
(en) pollenbladbiller hos Fossilworks 
(en) pollenbladbiller hos ITIS 
(en) pollenbladbiller hos NCBI 
(en) Kategori:Orsodacnidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Orsodacnidae – detaljert informasjon på Wikispecies Orsodacne cerasi: [1]
Eugen d’Albert

Eugène Francis Charles d'Albert, kort Eugen d'Albert (født 10. april 1864 i Glasgow, død 3. mars 1932 i Riga) var en tysk komponist og pianist.
Eugène d’Albert var sønn av ballettkomponisten Charles d'Albert (1809–1886), som var født i Tyskland, men var av fransk herkomst, og en engelsk mor. Han nedstammet fra de italienske komponistene Giuseppe Matteo Alberti (1685–1751) og Domenico Alberti (ca. 1710–1740). Sin første musikkundervisning fikk han av faren, og ti år gammel kom han til New Music School i London, hvor han var elev av Ernst Pauer.
I 1881 ble d’Albert kjent med Franz Liszt, og studerte under ham i Weimar. Senere fulgte en rekke konsertreiser. Eugen d'Albert er særlig kjent som tolker av Bach og Beethoven. Hans delvis ganske vilkårlige spill var forankret i 1800-tallets virtuose tradisjon, og oppfattes i dag som heller antikvert. Samtidig begynte Eugen d'Albert å skrive sine egne verk, bl.a. en klaversuite i d-moll, en klaverkonsert, en symfoni i d-dur og en strykekvartett.
I 1893 skrev d’Albert korverket Der Mensch und das Leben, etter forfatteren Otto Ludwig, og samme år ble hans første opera, etter Friedrich Hebbel, uroppført. Etterhvert fulgte operaene Gismonda (1895) og Gernot (1897). De var alle påvirket av Wagner. I enakteren Die Abreise viste d'Albert imidlertid et eget musikalsk språk, men sitt gjennombrudd som operakomponist fikk han først med Tiefland i 1903. Med dette verket skapte d'Albert en tysk variant av den italienske verismostilen, som også preget hans senere arbeid.
Eugen d'Albert skrev til sammen 21 operaer. Blant hans senere arbeider kan nevnes Die toten Augen (1916) og Der Golem (1926).
D'Albert var gift seks ganger, bl.a. med sangerinnen Hermine Fink og pianisten og komponisten Teresa Carreño, som han fra 1891 til 1895 bodde sammen med i «Villa Teresa» i Coswig ved Dresden. I forbindelse med skilsmissen fra sin sjette kone reiste d'Albert av juridiske grunner til Riga, hvor han døde i 1932. Han er begravet i Morcote i Sveits.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eugen d'Albert – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Eugen d'Albert – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Eugen d’Albert på Internet Movie Database 
(sv) Eugen d’Albert i Svensk Filmdatabas 
(en) Eugen d’Albert på AllMovie 
(en) Eugen d’Albert hos The Movie Database 
(en) Eugen d’Albert på Discogs 
(en) Eugen d’Albert på MusicBrainz 
(en) Eugen d’Albert på Spotify
Den palearktiske sone

Den palearktiske sone (også kalt den palearktiske regionen, palearktisk faunaregion og Palearktis) er en økosone som omfatter Europa, nordlige Afrika, nordlige og sentrale deler av Den arabiske halvøy og Asia nord for Himalaya.Den holdes sammen ved en del karakteristiske dyregrupper, men har også store likhetstrekk med Nearktis, som omfatter Nord-Amerika. Disse to blir derfor ofte slått sammen til regionen Holarktis. Den palearktiske region grenser mot den afrotropiske region (Afrika sør for Sahara) og den indomalayiske sone (Sørøst-Asia).


== Se også ==
Økoregioner i Global 200


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Palearctic – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
IWC

IWC kan vise til:

International Watch Company
Den internasjonale hvalfangstkommisjonen
Skinn

Skinn (fra norrønt skinn)  er det ytre dekke på dyrekropp, et materiale laget av huden til en rekke ulike dyr, med eller uten hår. For å kunne brukes må skinnet gjennom en garvingsprosess. Skinn der håret fortsatt sitter på kalles pelsverk eller pelsskinn, mens garva skinn uten hår blir kalt lær, lærhud eller hudlær. Skinn får også typisk navn etter arten, kjønnet eller størrelsen på dyret det stammer fra, som selskinn, reinsdyrskinn og krokodilleskinn, eller oksehud, kuhud, svinelær eller lammeskinn.
Arkeologer mener at dyreskinn ga en viktig kilde til klær og ly for alle forhistoriske mennesker, og bruken av dem fortsatte i samfunn som ikke var preget av landbruk inn i moderne tid. Inuitter brukte for eksempel dyreskinn til sommertelt, vanntette klær og kajakker. I tidlig middelalder ble huder brukt for å beskytte festninger reist i tømmer og hindre bygninger fra å bli satt i brann under en beleiring. Ulike amerikanske indianerstammer brukte huder i konstruksjonen av tipi og wigwamer, mokkasiner og bukser (særlig av hjorteskinn). De ble noen ganger brukt som vindusbelegg. Fram til oppfinnelsen av plasttrommelhoder på 1950-tallet ble dyrehuder eller metall brukt for trommeskinn.
Pergament og vellum, materiale før papir ble dominerende, ble framstilt av bearbeidet skinn, og ble innført til det østlige Middelhavet under jernalderen, visstnok ved den antikke greske byen Pergamon (som således har gitt navn til pergament).


=== Ulik bruk av skinn ===

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 Medier relatert til Skinn i Wikimedia Commons
Jack Endino

Jack Endino (født 1964) er en musikkprodusent basert i Seattle, USA. Var lenge assosiert med plateselskapet Sub Pop og grungebevegelsen. Endino har jobbet med band som Mudhoney og Soundgarden, men er sannsynligvis best kjent for å ha produsert det første Nirvana-albumet, Bleach fra 1989. Han har nylig produsert album med band som such Hot Hot Heat, Therapy? The Black Halos, og Zeke. 
Han har også spilt i et band kalt Skin Yard og i oktober 2005 gav han ut sitt tredje soloalbum, Permanent Fatal Error. Hans andre to soloalbum er Angle of Attack og Endino's Earthworm.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jack Endino – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jack Endino på Discogs 
(en) Jack Endino på MusicBrainz 
(en) Jack Endino på Last.fm 
(en) Jack Endino på AllMusic 
Jack Endino på Twitter 
Jack Endino på Facebook 
Jack Endino på Myspace
Chloé Chevalier

Chloé Chevalier (født 2. november 1995) er en fransk skiskytter. Hun er søster til Anaïs Chevalier.Hun representerte Frankrike under Vinter-OL for ungdom 2012 der hun endte på 12.-plass under sprinten.
Under EM i skiskyting i 2015 tok hun bronsemedalje under stafetten, sammen med søsteren Anaïs Chevalier, Julia Simon og Coline Varcin.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Chloé Chevalier – Olympics.com 
(en) Chloé Chevalier – Olympic.org 
(en) Chloé Chevalier – Olympedia 
(en) Chloé Chevalier – IBU 
(en) Chloé Chevalier – biathlon.com.ua 
(en) Chloé Chevalier – TheSports.org
Roger Helland

Roger Helland (født 26. september 1973) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for Brann G16.Han ble avlet av Brann og var i Branns A-stall 20 år gammel. Han spilte i Brann fra 1993 til 1999, før han forsvant til LSK, og til slutt til FFK.
Han kommer opprinnelig fra Austrheim som ligger rett utenfor Bergen. Han hadde to landskamper i 1997 under Drillo.
Roger Helland er utdannet og jobber som lærer på gimle oppvekstun skole, der han underviser i samfunnsfag og andre fag. Han var også assistenttrener for Branns juniorlag, en stilling han ble ansatt i foran 2010-sesongen.


== Karriere som spiller ==
(Sist oppdatert 9. mars 2006)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Roger Helland – Transfermarkt 
(en) Roger Helland – national-football-teams.com 
(en) Roger Helland – FootballDatabase.eu 
(en) Roger Helland – EU-Football.info 
(no) Roger Helland – Norges Fotballforbund 
(en) Roger Helland – FBref
Peter Hofnagel

Peter Hofnagel (også Hoffnagel, (1721 i Christiania – 1781 på Konnerud), er mest kjent for Herrebøe Fajancefabrik som han stiftet i 1758, nær Halden. Han drev fabrikken frem til 1771 da den gikk konkurs etter bare 12 år. 


== Herrebøe ==
En av grunnene til at det gikk som det gikk, var Herrebøes unndragelse av skatt, store lån og unnasluntring fra kreditorer – dette, i tillegg til bybrannen i Fredrikshald i 1761, førte til at hans økonomiske grunnlag sviktet. Med pengehjelp fra først og fremst Peter Elieson og Christian Friedrich Gluckstadt, fortsatte driften på Fajansefabrikken noen år til, men i 1771 var det slutt. 
I 1773 fikk Hofnagel, på bakgrunn av sin erfaring med fajanse og farger, i oppdrag å «udi det allerhøist-kongelige Laboratorio på Kongsberg at undersøge de nye oppdagede Kongelige norske Cobold-Ertzers Gehalt og Forhold af Riighed på inneholdende blaat Farve-Væsen, og af samme Ertzer udlaboreret og fabriqueret første Safra, Safflor af blaae Farver, og med oljeblaat, der af den nye opdagede norske Cobolt-Ertz her i Riiget er fabriqueret og til Prøver paa Fayancer og Porcellæn andbragt til fornøielsee for Collegierne of til Oplysning og Efterretning for det derefter anlæggede norske kgl.Cobold—Farve-Værk paa Modum i Norge». – nemlig fargeprøver på det koboltfunnet som var gjort i Modum, og var dermed med på å legge grunnlaget for Blaafarveværket. 


== Østerbrofabrikken ==
Peter Hofnagel grunnla i første halvdel av 1760-årene også Dansk Fajance-Østerbrofabrikken i København som filial til Herrebøe. Den konkurrerte med Store Kongensgadefabrikken, og eksisterte frem til 1769. Hofnagel døde i 1781. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Merket til Herrebøe Fajansefabrikk
Adolph von Menzel

Adolph Friedrich Erdmann von Menzel (før 1898: Adolph Friedrich Erdmann Menzel, født 8. desember 1815 i Breslau, død 9. februar 1905 i Berlin) var en tysk kunstner kjent for tegninger, raderinger og malerier.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Faren var rektor på en pikeskole, og ville utdanne sin sønn til å bli professor, men uten å ødelegge guttens kunstneriske tilbøyeligheter. Han ble foreldreløs som 17-åring, og fikk da ansvaret for å forsørge sine småsøsken. 


=== Tegner, maler ===
Året etter (1833) fikk han illustrere Goethes lille dikt Künstlers Erdenwallen med pennetegninger som ble omsatt til litografier. Samme teknikk ble brukt på flere andre verker, som: Denkwürdigkeiten aus der Brandenburgisch-Preußischen Geschichte og Die fünf Sinne foruten diplomer og andre stasdokumenter for selskaper og foreninger.

Fra 1839 til 1842 laget han 400 tegninger til illustrasjoner for Franz Kuglers verk Geschichte Friedrichs des Grossen (Fredrik den stores historie). Han fulgte opp med Friedrichs der Grossen Armee in ihrer Uniformierung(Armeuniformene under Fredrik den store), Soldaten Friedrichs der Grossen (Fredrik den stores soldater) og endelig, på bestilling av kong Friedrich Wilhelm IV: Illustrationen zu den Werken Friedrichs des Grossen (1843–1849) (illustrasjoner til Fredrik den stores egne verker).
Disse verkene etablerte Menzel blant de største illustratørene på den tid.
Samtidig hadde han sett seg som oppgave å lære malerkunst uten lærerhjelp. Etterhvert ble det en variert samling bilder som dels dreide seg om Fredrik den stores tid, og dels var scener fra hverdag og fest i hans samtid. Det var titler som: Tuileriene, Festmiddag, Til skrifte, Smia, Markedsplassen i Verona. Da han fikk bestilling på et maleri fra kroningen av Wilhelm I av Tyskland i Königsberg, malte han nøyaktig det han så uten hensyn til de tradisjoner som slike offisielle malerier skulle ta hensyn til.
Han ble etter hvert tildelt priser og andre æresbevisninger, blant annet «Den svarte ørns orden» i 1898, som var en adelig sak med rett til å kalle seg von Menzel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Adolph von Menzel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Adolph von Menzel – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Denne artikkelen inneholder materiale fra Encyclopædia Britannica Eleventh Edition, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.
Lierbanen

Lierbanen er en nedlagt privat sidebane til Drammenbanen som gikk fra Lier til Svangstrand ved Tyrifjorden. Den ble åpnet 12. juli 1904. Person- og godstrafikken ble innstilt 23. oktober 1932, men strekningen Lier-Tronstad Bruk ble fra 1934 til ut 1936 leiet ut som bruksbane til Tronstad Bruk. Banen ble endelig nedlagt 1. januar 1937. Banen hadde en sporvidde på 1,067 meter og hadde åtte stasjoner. To av stasjonsbygningene står fortsatt (Utengen og Svangstrand). Fra Svangstrand ved Holsfjorden var det mulig å reise videre med dampskip til Sundvollen.
Det meste av den gamle traséen er nå vei, og har mellom Renskaug og Landfallenga navnet «Linjeveien» og mellom Egge og Tronstad navnet «Baneveien».


== Linjekart ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke, Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 288–289. ISBN 82-90286-28-7. 


== Eksterne lenker ==
En reise med Lierbanen anno 1910
Lierbanen i OpenStreetMap
Lier kommune om Lierbanen
Nebysamlingene om Lierbanen
Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase om Lierbanen
Okhaldhunga (distrikt)

Okhaldhunga (nepali ओखलढुंगा जिल्ला) er et av Nepals 75 distrikter.
Det hører til Sagarmatha sone i Østregionen og reknes til åsdistriktene. Hovedstaden heter Gaighat.
I vest grenser Okhaldhunga mot Ramechhap, i nord mot Solukhumbu, og i øst mot Khotang. I sør, lengst i øst, har distriktet ei kort grense mot Udayapur, og vest for det i sør mot Sindhuli.
Antall distriktsutviklingskomiteer 56. Bykommuner 0.
Mellom folketellingene i 1991 og 2001 gikk antallet hinduer tilbake fra 85,6 % til 73,9 %. Andre religioner gikk opp fra 1,4 % til 11,2 %. Tallet på buddhister økte med 2,1%. Andre betyr her den gamle kiranti-religionen til kirat-folket, som i dette distriktet først og fremst representeres av raj.
Det fins også spredte bosetninger av gurung.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart over Okhaldhunga-distriktet
Kart med helsestatistikk (på engelsk)
Trond Arvid Ramski

Trond Arvid Ramski (født 21. januar 1957 i Tønsberg) er en norsk finansmann.
I 1993 grunnla han spilleautomatselskapet Nøtterøy Automater. Gjennom dette bygde han seg opp kapital, som han mot slutten av 1990-tallet begynte å investere i eiendom. Eier gjennom selskapet Micasa AS bl.a. lokalene til Vestfold Politidistrikt og Mediehuset Tønsbergs Blad.
Ramski hadde i 2005 en skattbar formue på 97 millioner kroner.


== Eksterne lenker ==
Tønsbergs Blad om Trond Ramski
Micasa AS
Geir Knutsen

Geir Knutsen (født 30. juni 1959 i Båtsfjord) er en norsk lokalpolitiker for Arbeiderpartiet 
som har vært ordfører i Båtsfjord kommune. Hans første ordførerperiode var fra 2003 til 2007, andre periode fra 2011 til 2015 da han ble gjenvalgt til en tredje periode, fra 2015 til 2019. Han er utdannet lærer, og gikk fra rektorstilling ved Nordskogen skole til ordførervervet.Han har hele sitt liv vært en del av idrettsbevegelsen, og var aktiv på Båtsfjords volleyball-lag som utøver og trener, et lag som gjorde det godt i eliteserien på slutten av åtti-tallet og store deler av nitti-tallet. Laget deltok også i Europacupen i volleyball.Knutsen engasjerte seg også på ledersiden i det lokale idrettslaget, og i Finnmark idrettskrets hvor han var en engasjert leder fra 2002–2007. Knutsen var også styremedlem i Norges idrettsforbund i tingperioden 2007–2011, og var 2. visepresident i Norges Bryteforbund i perioden 2011–2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Geir Knutsen hos Stortinget 
(no) Geir Knutsen hos Norsk senter for forskningsdata