jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Marit Victoria Wulff Andreassen

Marit Victoria Wulff Andreassen (født 22. januar 1971) er en norsk billedkunstner, opprinnelig fra Kasfjord ved Harstad.
Hun er utdannet med Diplom fra Kunstakademiet, Kunst- og designhøgskolen i Bergen (2003). Hun arbeider med tegning på papir, store veggtegninger og maleri. Seksualitet, kropp, kjønn og identitet er sentrale temaer i hennes arbeide. Andreassen bor og arbeider i Stavanger, er styremedlem i Tou Scene og har atelier samme sted.
Hun har deltatt i en rekke internasjonale utstillinger i USA, England og Italia, og i 2010 ble hun nominert til Carnegie Art Award . I Norge har hun hatt separatutstillinger i blant annet Tegnerforbundet. Den norske kunstkritikeren Tommy Olsson anmeldte utstillingen Looking For My Mothers Tongue i Tegnerforbundet for Morgenbladet. Videre har Andreassen stilt ut i Prosjektrommet ved Galleri F 15, på Tou Scene og på Hå gamle prestegard. Hun har også deltatt i utstillinger ved Haugar Vestfold Kunstmuseum, Sørlandets kunstmuseum, Høstutstillingen, Tegnebiennalen, Vestlandsutstillingen, Nordnorsken, Nordnorsk Kunstmuseum, Tromsø kunstforening, Galleri Svalbard, Galleri Gathe og Telemark Kunstnersenter.
Andreassens kunst er presentert i boka Meningen med sex, skrevet av Wencke Mühleisen og Christel Sverre (Pax forlag). Hun er også omtalt i Gunnar Danbolts reviderte utgave av Norsk Kunsthistorie (Samlaget). Videre har Andreassen mottatt en rekke stipender som Statens treårige arbeidsstipend for yngre kunstnere, Sparebanken Vest Kunstnerstipend og tilskudd fra Stavanger Kulturbyfond.
I løpet av de tre siste årene har hun gjort utsmykninger for KORO, Gassco (Karmøy), og restaurant De 4 Roser (Tromsø). Andreassen er representert ved Nasjonalmuseet, De Samiske Samlinger, Stavanger kunstmuseum og Stavanger Internasjonale Samling (SIC).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Tou Scene
Anmeldelse i Morgenbladet
Haugar Vestfold Kunstmuseum
Sørlandets Kunstmuseum
Kokosnøtt

Kokosnøtt er en stenfrukt fra kokospalmen (Cocos nucifera). Den kan veie opp til tre kilo. Skallet på frukten, som er meget hardt, er omgitt av et løsere fiberlag. Frukten er hvit, og innerst er en nærmest farveløs væske, som kan drikkes. Tørket frukt kalles kopra og er en viktig vare i framstillingen av margarin og såpe. Tørket og revet frukt kalles for kokosmasse.


== Bruksområder ==
Av den opptil 5 cm tykke fibermassen som omgir kokosnøtten blir det laget matter, børster og tauverk.
Nøtteskallet brukes til skåler og kunstverk av ulike slag.
Frukten er meget næringsrik og kan spises direkte, eller tørkes og knuses til kopra, og brukes til matlaging (kalles da kokosmasse). Av kokosmassen blir det utvunnet kokosolje, som igjen er en viktig ingrediens i margarin, såpe, shampoo og ulike salver og kremer.
Fruktvæsken er farveløs og søt på umoden frukt, og er en velsmakende drikke. I moden frukt er væsken melkehvit med en noe strammere smak og kalles for kokosmelk. Væsken er steril (bakteriefri) før nøtten åpnes.
Av både frukt og fruktvæske lages brennevin (arak).


== Åpning av moden kokosnøtt ==
For å tappe ut væsken fra en moden nøtt, er det enklest å bruke en skrutrekker eller en stor spiker og hammer. På nøtten er det tre «øyne», som er svake punkter på skallet. Ved å slå hull i to av disse øynene med skrutrekkeren eller spikeren (det ene hullet for å la væsken renne ut, det andre hullet for å slippe luft inn). For å få tak i frukten, kan enten skallet knuses med en hammer eller skjæres med en baufil eller en god sag.
En enkel måte å åpne en kokosnøtt på er å holde den i en hånd, med ryggen på en tung kniv, eller liknende, og slå rundt «ekvator» på nøtten. Etter fire–fem slag sprekker skallet, og den kan åpnes ved å stikke en kniv inn i sprekken og vri rundt.


== Se også ==
Kokospalme
Kopra
Klin kokos


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kokosnøtter hos Opplysningskontoret for frukt og grønt
(en) Coconuts – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cocos nucifera – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Balduin II av Holland

Balduin II av Holland (død 30. april 1196 i Mainz) var biskop i Utrecht fra 1178 frem til sin død i 1196.
Balduin var sønn av Dirk VI av Holland og Sophia av Rheineck akkurat som Dirk. Etter at han gjennom lang tid hadde virket som prost ved kapittelet i Oldenzaal og for en tid også ved Mariakirken i Utrecht, etterfulgte han biskopen av Utrecht. Sammen med sine to brødre, grevene Otto av Bentheim og Floris III av Holland, ble grevskapet Hollands grep på Utrecht forsterket.Hans samtidige beskrev ham som en meget imøtekommende og vennlig mann og priste hans kyskhet. Han måtte likevel under sitt styre stadig vekk føre krig. I løpet av hans regjering kjempet han med hertug Otto I av Gelre om områdene Veluwe og Salland og med borggrevene av Groningen og Coevorden. Krigene i Oversticht, der plyndring av biskopens eiendommer var dagligdags, var en stor belastning for bispedømmets finanser. I 1188 forsonte han seg med motstanderen Otto på riksdagen i Mainz, trolig gjennom keiser Fredrik Barbarossas megling. Etter at Otto vendte tilbake fra det hellige land blusset striden dog opp igjen. Balduin begav seg til Mainz for å be om keiser Henrik VIs hjelp, men døde få dager etter ankomsten. Han ble begravet i Martinskirken i Utrecht.
Av Balduins geistlige virksomhet er lite kjent.


== Referanser ==


== Kilder ==
Herman J. Selderhuis (2014). Handbook of Dutch Church History. Göttingen: Vandenhoeck & Ruprect. ISBN 9783647557878. 
«Deutsche Biographie».
Foggy Bottom

Foggy Bottom er et av de eldste nabolagene i Washington, DC, USAs rikshovedstad. Navnet, som betyr noe slikt som «Tåkedypet», kommer av at området ligger lavt og at tåke (som det var mye av i sumpene i det tidlige Washington) hadde en tendens til å samle seg der. Navnet brukes idag gjerne som metonym for Utenriksdepartementet, som har hovedkontor i området. Andre viktige bygninger i nabolaget inkluderer det berømte Watergate Hotel, Kennedy Center for the Performing Arts samt hovedcampusen til George Washington University.
Nøyaktighet

Nøyaktig er et relativt begrep som brukes når noe er beskrevet slik man kan se bort fra  feilkilder. Nøyaktighet er relativ i forhold til størrelse og krav til presisjon. Man kan for eksempel aldri kunne fastslå den eksakt nøyaktige posisjonen til et enkelt elektron i på grunn av Heisenbergs uskarphetsrelasjon fra kvantefysikken, men vil likevel kalle en GPS' slingringsmonn på 1 meter, nøyaktig. Imidlertid er ikke behovet for nøyaktighet i hverdagen så stort.
Tekstil

Tekstil, ofte i flertall tekstiler, er en fellesbetegnelse på tøy og produkter som fremstilles ved å bruke tekstilfibre, det vil si tråd eller garn. Tekstiler lages ved hjelp av veving, spinning, strikking, hekling, knipling, brodering, toving eller på andre måter. Ordet tekstil kan også være adjektiv og betyr da «vevet», «strikket» eller at det gjelder tekstilvarer. Ordet kommer opprinnelig fra latin der texere betyr «veve» eller «flette».


== Typer av tekstilfibre ==

Det finns tre hovedgrupper av tekstilfibre: plantefiber, animalske fibre og kunstfiber.


== Bruk ==
Tekstiler og tekstilprodukter kan ordnes i grupper etter bruksområder.


=== Bolig- og dekorasjonstekstiler ===
Tekstiler i boliger og som dekorasjon omfatter gardiner, tepper, duker, håndklær, sengetøy, møbeltrekk, tekstiltapeter og annet.


=== Bekledningstekstiler ===
Bekledningstekstiler er tøy og stoffer til klær, hodeplagg, fottøy og liknende.


=== Tekniske tekstiler ===
Tekniske tekstiler omfatter alt fra sekker og vesker, presenninger, nett og fiskegarn, seil og fallskjermer til transportbånd, glassfiberduker, tekstilkjerner i bildekk (kordlag), bokbind og filter.


== Se også ==
Spinning
Veving
Tyll
Tøy
Stoff
Synål
Tekstilkunst
Tekstilindustri


== Eksterne lenker ==
(en) Textiles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Textile – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Vikingtekstiler
Husflidsteknikker
Tekstile teknikker ved Kunssthøgskolen i Bergen
Kjerknesvågen

Kjerknesvågen er en bygd og havn på nordvestsiden av Inderøy, ved Beitstadfjorden.Kaien på Kjerknesvågen er base for Jekta Pauline. Lyngstad skole er 1–7-skole.


== Referanser ==
Kylling bru

Kylling bru er den lengste brua etter Jora bru på Raumabanen, jernbanen mellom Dombås og Åndalsnes. Den ligger ved gården Kylling på Verma i Romsdalen og krysser elva Rauma. Den er blant de mest kjente norske jernbanebruer og er et av de største enkeltstående byggverk på Raumabanen. Det er den største steinbroen på Raumabanen, mens Jora bru har lengre hovedspenn.


== Beskrivelse ==

Brua er 76 meter lang og bygd i stein fra fjellet like ved. Steinen som er brukt er en granitt og kalles gruogranitt. Høyden over dalbunnen (elven) er 59 meter. Hovedspennet er 42 meter (12 m kortere enn Jora bru), sidespennene ti og åtte meter. Det er seks sparhvelv med spenn på 3,5 m hvert. Juvet er om lag 15 m over elven som er det smaleste stedet. Regnet etter hovedspennet er det en av de lengste steinhvelvbroene i det norske jernbanenettet. Bruen er bygd i en bue, den ligger i en stor kurve (sving) på jernbanen med svingradius 275, og utgjør sammen med Stavem tunnel (som også har en radius på 275 meter) et vendesystem (dobbelslyng) for at lokomotivene skal klare den stor høydeforskjellen mellom dalbunnen og Stuguflåten. Kylling tunnels nedre åpning er like ved broen og inngår sammen med broen i den nedre slyngen i vendesystemet. Mellom Kylling bru og Kylling tunnel ble det satt opp et snøoverbygg.


== Byggeperioden ==
Byggeperioden var nesten ni år, fra 1913 til 1923. De forberedende arbeidet begynte i 1913. Det skjedde ingen alvorlige ulykker under byggingen.Høsten 1916 ble det lagt ut en hengebru over juvet, den var 35 m lang og tålte vekten av to mann med redskap. Det ble bygget et stort stillas av tiløkset tømmer. Stillaset måtte tåle vekten av bruspennet. Steinen ble tatt ut fra Kylling tunnel like ved brua og fra Stavem tunnel (vendetunnelen) 3 km unna med en høydeforskjell på 49 m. Steinen måtte være av god kvalitet for å tåle trykket og belastningen av jernbanen. Hver stein måtte tilpasses brukonstruksjonen. Bruen er selvbærende.Under andre verdenskrig ble bruen minert av okkupasjonsmakten. Den var klar til å sprenges om nødvendig, men den ble spart.


== Bilderettledning for adgang til utkikksplass ==

		
		
		
		
		
		
		
		
Se ruten i OpenStreetMap


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==


== Kilder ==
Søvik, Per Jarle, 1990. Kylling bru i Ei bok om Rauma, Rauma Kommune. s 189-190


== Eksterne lenker ==
Kylling bru sett fra sporet i lia ovenfor Verma foto Anders Beer Wilse, digitalmuseet.
Fra åpningen av Raumabanen, kong Haakon går trapp ned i juvet, Digitalmuseet.
Kylling bru med stillas i byggeperioden
Kylling bru på Digitalmuseet.
Volleyfreaks

Volleyfreaks er juniorlaget til Inderøy i volleyball på herresiden. Laget spiller på aldersbestemt nivå, og har blant annet vunnet NM-15 i Ålesund 2005. Laget spiller daglig i 2. divisjon Trøndelag, men har et langsiktig mål om å rykke opp. Et annet mål er å vinne NM U-19 2008.


== Planene fremover ==
Volleyfreaks var et lag bestående av 89'ere og en 88'er. Laget endte på en 3.-plass sammenlagt i
06/07 sesongen i 2.divisjon. Halve laget hadde base på ToppVolley Norge, som ga de mulighet til å trene med landslagstrenere -og spillere.


== Laget ==
Volleyfreaks består av følgende spillere:
Eskil Haugum(Kaptein),Kenneth Søreng, Hans Williksen, Bivar Baker, Marius Meldal, Audun Hembre, Jann Fredrik Rønning, 
Erik Oxaal og Fabian Levine. Laget trenes av Frank Møllegaard som til daglig jobber på Manpower.


== Eksterne lenker ==
Schlesiere

Schlesiere er betegnelsen på de folkene som lever i eller kommer fra Schlesien. Schlesien var alltid et blandet område med tyskere, polakker og en mindre andel tsjekkere, og preget av både tysk og polsk kultur. I nyere tid har enkelte definert schlesierne som et eget folk, som hverken er tyskere, polakker eller tsjekkere, men påvirket av alle disse kulturene. I folketellingen i 2011 erklærte 817 000 mennesker i Schlesien at deres nasjonalitet var «schlesisk», hvorav over 300 000 kun erklærte schlesisk nasjonalitet, og nesten 450 000 erklærte polsk-schlesisk nasjonalitet. De fleste schlesere regner seg som polakker, men det er en gruppe som ikke anser seg selv som noen - bare schlesere.Det er likevel alminnelig å skille mellom tyske schlesiere, som før annen verdenskrig utgjorde tre fjerdedeler av befolkningen i Schlesien og var i flertall i Nedre Schlesien og deler av Øvre Schlesien, og polske schlesiere som før annen verdenskrig var i flertall i deler av Øvre Schlesien. Etter krigen ble størstedelen av den tyskspråklige befolkningen på 4,5 millioner fordrevet, slik at det lever mange mennesker av schlesisk herkomst i Vest-Tyskland og det tidligere DDR. Mange av disse er organisert i Landsmannschaft Schlesien, som bl.a. arbeider for å ta vare på schlesisk kultur og identitet. Over 600 000 omkom eller ble savnet i fordrivelsesprosessen. Til gjengjeld ble Schlesien befolket av polakker fra andre deler av Europa, bl.a. dagens Ukraina.
De tsjekkiske schlesierne er betegnelsen på tsjekkere i det området som var kjent som Østerriksk Schlesien, som var den lille delen av provinsen Østerrike beholdt da resten av Schlesien ble avstått til Preussen. Delen av Østerriksk Schlesien (nå kjent som Cieszyn Schlesien i Polen og Tsjekkia) hører også til Polen og der bor polakker eller polske schlesere (polske-schlesere). Tsjekkiske (Østerriksk) Cieszyn Schlesien har en betydelig befolkning av polakker. 


== Referanser ==
Kaffeklubbøya

Kaffeklubbøya (dansk: Kaffeklubben Ø; grønlandsk: Inuit Qeqertaat) er en liten øy nordøst for Grønland. Øya regnes som det nordligste landpunkt i verden.
Øya ble oppdaget av Robert Peary i 1900, og er omtrent en kilometer lang. Den befinner seg på 83°40′N 29°50′V, 37 km øst for Kapp Morris Jesup på Grønland. Den første som gikk i land på øya var den danske oppdageren Lauge Koch i 1921 da han var med på Den danske Jubilæumsekspeditionen. Han oppkalte øya etter kaffeklubben i Københavns geologiske museum. I 1969 regnet et kanadisk arbeidsutvalg ut at det nordligste punktet på øya ligger 750 meter nord for Kapp Morris Jesup, og dermed kunne kalles verdens nordligste landfaste punkt. 
Siden den gang er flere sandbanker funnet lengre nord, men siden disse sandbankene ikke er permanente regnes de som regel ikke med når verdens ytterpunkter listes opp. 


== Eksterne lenker ==
(en) Kaffeklubben Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
National Geographic planter flagget på Kaffeklubbøya
Bernardo Corradi

Bernardo Corradi (født 30. mars 1976 i Siena) er en italiensk fotballspiller. Han spiller for Udinese Calcio.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bernardo Corradi – FIFA 
(en) Bernardo Corradi – UEFA 
(en) Bernardo Corradi – Major League Soccer 
(en) Bernardo Corradi – Transfermarkt 
(en) Bernardo Corradi – Transfermarkt (manager) 
(en) Bernardo Corradi – national-football-teams.com 
(en) Bernardo Corradi – WorldFootball.net 
(en) Bernardo Corradi – Soccerbase.com 
(en) Bernardo Corradi – FootballDatabase.eu 
(en) Bernardo Corradi – Soccerway
Wormskonkordatet

Wormskonkordatet, også kalt Pactum Calixtinum av historikere, var et konkordat mellom pave Callistus II og den tysk-romerske keiser Henrik V den 23. september 1122 ved byen Worms. Konkordatet avsluttet den første perioden med strid mellom kongemakt og paven.
Konkordatet ble et kompromiss som paven i det lange løp kom til å tape mest på. I andre land skulle biskoper velges på vanlig vis, men i Tyskland fikk keiseren vetorett. Dette kom særlig fram gjennom den såkalte investituren (konflikten ble kalt investiturstriden) der biskopen fikk bisperingen og bispestaven av kongen og ikke av den som forrettet messen, normalt en annen biskop.
Wormskonkordatet ble bekreftet av Callistus II under det første Laterankonsil i 1123.
Bakgrunnen for at paven gikk med på dette konkordatet kan skyldes keiserens veldige makt på denne tiden, for innholdet i konkordatet både politisk og kirkerettslig var egentlig ganske ugunstig for kirken henholdsvis rettslig tvilsomt. Om en verdslig leder i dag hadde krevet tilsvarende (som i Kina prøver overfor den kinesiske katolske kirke) ville dette ha utløst en kirkelig ekskommunikasjon av alle involverte.


== Eksterne lenker ==
Konkordatets tekst på engelsk
Investiturstriden

Investiturstriden (av investitur, den høytidelige innsettingen av en person i et kirkelig embete) pågikk i årene 1075 og fram til Wormskonkordatet i 1122, og var en strid om hvem som skulle utnevne biskoper – paven eller keiseren. I Wormskonkordatet fikk keiseren beholde en grad av kontroll over valget, mens paven i siste instans innsatte personen som biskop.
Første Laterankonsil året etter bekreftet avtalen.


== Historisk bakgrunn ==
Mot slutten av 1000-tallet og på begynnelsen av 1100-tallet ble den vestlige kristenhet stadig mer samlet under pavedømmet. Samtidig ble samfunnsstrukturen i Europa stadig mer fragmentert og desentralisert. Dermed oppstod behovet for en mer enhetlig kirke, som i større grad var avsondret fra samfunnet. Dette behovet kom til uttrykk blant annet gjennom en reformbevegelse med utgangspunkt i klosteret Cluny i Burgund.
I 1046 satte keiser Henrik III inn en pave som utgikk fra den tyske reformbevegelsen. Dermed oppstod en reformbevegelse med utgangspunkt i Roma, som tok sikte på å effektivisere og sentralisere kirken, og å skille den mer ut fra det verdslige samfunnet. Paven som skulle få størst betydning her, var Gregor VII. Han krevde noe svært radikalt: At kun geistlige myndigheter kunne utnevne folk til geistlige posisjoner. Denne praksisen kolliderte blant annet med det ottonske system i Tyskland. Her hadde keiseren full kontroll med innsettelsen av biskoper, ved at de også var hans vasaller. De hadde store len, fungerte som lokale ombudsmenn – og spilte en rolle i sentraladministrasjonen. De hadde også en viktig funksjon ved at de utgjorde en stor del av keiserens hær. Det var viktig for keiseren å beholde kontrollen på utnevnelsen av disse. De verdslige vasallene hadde han nemlig langt mindre kontroll på – etter som deres makt gikk i arv. 
Derfor ble det dramatisk da paven krevde å ha en finger med i spillet. På grunn av de katastrofale følgene, erklærte keiser Henrik IV, pave Gregor VII som avsatt. Paven svarte med å ekskommunisere keiseren (bannlyse ham), noe som fikk store konsekvenser. For å få tilgivelse måtte keiseren til slutt ydmyke seg for paven, ved å gå sin velkjente Canossagang.


== Wormskonkordatet ==
Striden kulminerte i Wormskonkordatet Det ble bestemt at de geistlige skulle utnevne biskopene, men dersom de ikke kom til enighet om hvilken kandidat de skulle utnevne, fikk keiseren siste ordet. Han var til stede (som folkets fremste representant), og skulle avgjøre valget dersom valgkollegiet ikke ble enige. Keiseren skulle ta seg av den verdslige delen av seremonien, som gjorde biskopene til vasaller, mens kirken skulle overrekke bisperingen og bispestaven.


== Referanser ==
Walther Sommerlath

Carl August Walther Sommerlath (født 22. januar 1901 i Heidelberg, død 21. oktober 1990 i Heidelberg) var en tysk forretningsmann, i 1925 gift med Alice de Toledo og far til Silvia Sommerlath, Sveriges dronning. Han er morfar til kronprinsesse Victoria av Sverige, prinsesse Madeleine og prins Carl Philip.
Sommerlath flyttet til São Paulo i Brasil i 1920-årene. Der ble han medlem av NSDAPs utenlandsavdeling NSDAP/AO i 1934. I 1938 flyttet han hjem til Heidelberg, men i perioden 1939–1943 ledet han en bedrift i Berlin som produserte krigsmateriell. Da bedriften ble bombet av de allierte i 1943, flyttet familien tilbake til Heidelberg. Sommerlath forlot ikke NSDAP før partiet ble oppløst og forbudt etter andre verdenskrig.I 1947 vendte familien tilbake til Brasil hvor han gjenopptok sitt virke som forretningsmann som leder for den brasilianske delen av den svenske stålbedriften Uddeholm. I 1957 flyttet de tilbake til Heidelberg.


== Referanser ==
Love Is for Suckers

Love Is for Suckers er det femte studioalbumet av heavy metal-gruppa Twisted Sister, utgitt i 1987. Egentlig var materialet for albumet ment som soloalbumet til Dee Snider, men plateselskapet fikk gruppa til å gjøre albumet sammen. Albumet er produsert av Beau Hill, som også har jobbet for Ratt og Winger.


== Sporliste ==
«Wake Up (The Sleeping Giant)» – 4:19
«Hot Love» – 3:28
«Love Is for Suckers» – 3:25
«I'm So Hot for You» – 4:05
«Tonight» – 3:51
«Me and the Boys» – 3:52
«One Bad Habit» – 3:18
«I Want This Night (To Last Forever)»  – 4:18
«You Are All That I Need» – 4:17
«Yeah Right» (Snider) – 3:14
«Feel Appeal» – 3:19
«Statutory Date» – 3:11
«If That's What You Want» – 4:25
«I Will Win» – 3:29


== Musikere ==
Dee Snider – vokal
Mark Mendoza – bass
Joey Franco – trommer
Jay Jay French – gitar
Eddie Ojeda – gitar


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Love Is for Suckers på Discogs 
(en) Love Is for Suckers på MusicBrainz
Hubert Humphrey

Hubert Horatio Humphrey II (født 27. mai 1911 in Wallace i Codington County i Sør-Dakota i USA, død 13. januar 1978 i Waverly i Minnesota) var borgermester i Minneapolis, senator for delstaten Minnesota og den 38. visepresidenten i USA.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hubert Humphrey var av norsk ætt, sønn av amerikanske Hubert Humphrey, sr. og Ragnild Kristine Sannes fra Tveit i Vest-Agder. Han studerte først farmasi og hadde i årene 1933 til 1937 sitt eget apotek i byen Huron i Sør-Dakota. Deretter studerte han statsvitenskap og tok eksamen ved universiteter i Minnesota og Louisiana.
Under andre verdenskrig hadde han ulike administrative stillinger, før han i 1943 ble professor i statsvitenskap ved Macalester College i St. Paul.


=== Politiker ===
Etter krigen ble han valgt til borgermester i Minneapolis og i 1948 senator i delstaten Minnesota. I årene 1948–1964 var han den første senator for Minnesota Democratic-Farmer-Labor Party, som han var med på å stifte i 1944. Partiet er tilknyttet demokratene.
Ved nominasjonene til presidentvalget i 1960 stilte han som kandidat, men ble slått i nominasjonen av John F. Kennedy. Under Lyndon B. Johnson var han i årene 1964 til 1969 visepresident
Etter drapet på Robert Kennedy ble han på det kaotiske partilandsmøtet i Chicago i august 1968 nominert som demokratenes presidentkandidat, men ved valgene 6. november 1968 tapte han mot republikanernes Richard Nixon i et helt jevnt valg.
I 1969 ble han igjen professor ved Macalester College i St. Paul og ved Universitetet i Minnesota. Videre satt han i redaksjonen til Encylopaedia Britannica Inc.. Men i 1970 ble han igjen valgt til senator, en post han hadde til sin død. Hans kone ble utnevnt til å sitte i senatet ut perioden.
I 1972 prøvde han igjen å bli demokratenes presidentkandidat, men tapte for vietnamkrigsmotstanderen George McGovern. I 1976 vurderte han å stille igjen, og til tross for at Jimmy Carter hadde fått nok delegater til landsmøtet, ble han lansert som en alternativ kandidat, men han avslo disse forsøkene.
Han døde av kreft to år senere.


== Bygninger oppkalt etter Humphrey ==
Humphreyterminalen på Minneapolis-Saint Paul International Airport
Sportsarenaen Hubert H. Humphrey Metrodome i Minneapolis, Minnesota
Hubert H. Humphrey Institute of Public Affairs på University of Minnesota


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hubert Humphrey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hubert Humphrey på Internet Movie Database 
(en) Hubert Humphrey hos The Movie Database 
(en) Hubert Humphrey hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Hubert Humphrey hos American National Biography 
University of Texas biografi over Humphrey