jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Vinschgau

Vinschgau (eldre Vintschgau, uttales «fintsj-gao», italiensk Val Venosta) er et alpelandskap og et distrikt i den vestligste delen av Syd-Tirol. Det er sammenfallende med den øvre dalen til elven Etsch (italiensk Adige) mellom Reschenpasset og Naturns i nærheten av Meran (it. Merano), samt noen mindre sidedaler. Vinschgau begrenses av Ötztal-Alpene i nord (3736 m i Weißkugel) og Ortlermassivet i syd (opptil 3905 m). Den øverste delen av dalen går sydover fra Reschenpasset, men ved Schluderns svinger dalen 90 grader og fortsetter østover til Meran.
Den nedre delen av Vinschgau er kjent for epleplantasjene sine. I øvre Vinschgau dominerer storfedrift med melkeproduksjon. Vinschgau er en av de tørreste daler i Alpene med bare rundt 400 mm nedbør i året. På grunn av Etsch’ store vannføring kan nedbørsmangelen imidlertid kompenseres gjennom vanning.
Kommunene i Vinschgau utgjør et forvaltningsdistrikt (Bezirksgemeinschaft) ved samme navn. Dens forvaltningssete er Schlanders. Til sammen har Vinschgau 35 000 innbyggere (2005).
Dalen er trafikkert med en 60 km lang jernbanestrekning fra Meran til Mals. Tanken var en gang at dette skulle bli en stambane mellom Venezia og Basel. Jernbanen ble ferdigstilt i 1906 og etter 15 års nedleggelse gjenåpnet i 2005. Fra Mals forbinder den sveitsiske postbussen Vinschgau via Val Müstair med Engadin.


== Kommuner ==
Distriktet Vinschgau har 13 kommuner:

Glurns
Graun im Vinschgau
Kastelbell-Tschars
Laas
Latsch
Mals
Martell
Prad am Stilfser Joch
Schlanders
Schluderns
Schnals
Stilfs
Taufers im MünstertalKommunene Naturns, Partschins og Plaus hører geografisk sett til Vinschgau, men er medlem i distriktet Burggrafenamt.


== Historie ==
Historisk hadde Vinschgau en tett kulturell, økonomisk og politisk tilknytning til Nedre Engadin og Val Müstair i dagens Graubünden (Sveits) og Nauders i dagens Nord-Tirol. Vinschgau utgjorde fra 700-tallet en gau i Frankerriket. Fra 916 omfattet denne også Nedre Engadin. I 1027 ble fyrstbiskopen av Trento utnevnt til greve av Vinschgau. Dette selv om Vinschgau på det kirkelige plan lå under fyrstbiskopen av Chur, som etter hvert også vant tilbake Nedre Engadin. Vinschgaus kirkelige tilhørighet til Chur ble ikke opphevet før i 1816.
Inntil 1600-tallet var Vinschgau nesten rent retoromansktalende. Sammen med motreformasjonen ble det tyske språket innført i dalen og fortrengte retoromansken. I enkelte, avsidesliggende landsbyer skal retoromansken ha vært levende helt inntil begynnelsen av 1800-tallet. Den kulturelle påvirkningen merkes delvis fremdels på de tyske dialektene som tales i øvre Vinschgau. Selv om disse, som i resten av Tirol, hører til den bairiske dialektgruppen, er de påvirket av både alemanniske dialekter og det retoromanske språk. Mange geografiske navn har retoromansk opphav, som man bl.a. kan høre på at det (i navn som Trafói, Schludérns, Plawénn, Partschíns, Natúrns osv.) er sluttstavelsen som bærer trykket. Etter at Syd-Tirol kom til Italia i 1920 har Vinschgau i dag også en italienskspråklig minoritet på 3 %.
136 (tall)

136 (ett hundre og trettiseks) er det naturlige tallet som kommer etter 135 og kommer før 137.
136 er et partall.
136 er CXXXVI i romertall.


== Matematiske egenskaper ==
136 er et trekanttall, og kan skrives som 1+2+3+4+5+6+7+8+9+10+11+12+13+14+15+16. Alle sifrene (1, 3 og 6) er også trekanttall.
136 er delelig med antall faktorer den har. 136 har 8 faktorer, 1, 2, 4, 8, 17, 34, 68 og 136, og er selv delelig med 8.


== I vitenskapen ==
136 er en faktor i Arthur Eddingtons tall, 136×2256, som han mente var det nøyaktige antall protoner og elektroner i universet.
Skjalg Bye

Skjalg Bye (født 21. mai 1962 på Hamar) er en norsk forfatter og journalist. 


== Verker ==


=== Romaner ===
I det ufødtes fravær, 1992.
Det nakne ikon, 1993.
Mørkets speil, 1994.
Kretsløpet, 1997.
Bekjennelsen, 1999.


=== Dikt ===
Velkommen til krigen, 1990.
Hardt regn, 1991.
Det illusjonsløse. Prosadikt, 1995.


== Eksterne lenker ==
Anmeldelser i Aftenposten
Anne Louise Stangeland

Anne Louise Stangeland (født 31. mars 1971 på Gjøvik) er en kunstner fra Norge som opererer i ord, bilde og rom.


== Bakgrunn ==
Hun har bodd i Moss, Raufoss, Stavanger, London, Trondheim, Bergen, Gerlesborg (Sverige) og Jakobstad/ Pietarsaari (Finland).
Mens hun gikk på videregående skole (tegnelinje og International Baccalaureate) begynte hun å skrive. Etter videregående studerte hun litteraturvitenskap før hun begynte på Skrivekunstakademiet i Hordaland (1995–1996). Etterhvert gikk hun mer over på visuell kunst, og startet med kunstnerisk virksomhet i form av utstillinger og andre prosjekter. Hun tok en studieretning på fiuni - school of architecture + design kalt «creative faculty» (2005-06) med fokus på kunst i et arkitekturperspektiv. I 2010 flyttet hun til Sverige og gikk på kunstskolen Gerlesborgsskolan Bohuslän. I 2012–2016 studerte hun Bildkonst (BA) på Novia i Jakobstad, Finland. Fra 2016 har hun bodd i Stavanger der hun fortsetter sin tverrkunstneriske praksis i eksternt atelier.


== Kunstneriske uttrykk ==
Stangeland har mange ulike kunstneriske uttrykk og temaer som hun utforsker. Det kan være estetisk og sanselig, bruk av ulike materialer, i tillegg til personlige og samfunnsrelaterte temaer. Teknikker hun gjerne benytter er foto, tekst, collage, installasjon og performance. Relasjonell estetikk blir for henne en mulighet til å undersøke konvensjoner og samfunnsstrukturer, - å bedrive kulturell antropologi.
Anne Louise Stangeland (…) viser fotografier av landskap sett gjennom togvinduer, oppløst i en stor grad av poetisk abstraksjon.


== Utstillinger og andre prosjekter ==
Stangeland har hatt utstillinger i Norge, Sverige og Finland, blant annet: 400meterkunst (Voss, 2008), utstillinger i forbindelse med skeive dager i Stavanger (kurator) og Oslo, Tou Scene, Brusand Togstasjon (2007), Seinäjoki konsthall, Finland (2013) og Studio K, Kvernaland (2019). Hun har publisert skjønnlitteratur og sakprosatekster i aviser og tidsskrifter som Horisont og Presens (finlandssvenske litteratur- og kulturtidsskrifter), Fett og Blikk.


== Bibliografi ==
2008 "Spørsmålsdikt + andre tekster", foto & tekster ifm utstillingen "400meterkunst", Voss
2021 "S t r a n g e l a n d s ", foto & tekster, 200 eks.


== Kortfilmer ==
2006 ”Pinocchio – dogme de lux”; vist på Stavanger Kortfilmfestival 20092007 "Skåne-serien", vist på Stavanger Kortfilmfestival 2009
2015 "Kyoto - sleeping beauty", lyd av Jonathan Streng (FI)
2021 "Inni granskauen", lyd av Pål Asle Pettersen; vist på Boklansering S t r a n g e l a n d s, Rogaland Kunstsenter 2021


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Instagram
Regina Spektor

Regina Spektor (født 18. februar 1980) er en russisk-amerikansk singer-songwriter bosatt i New York. Hun er opprinnelig fra Russland og flyttet med familien til USA i 1989. Med bakgrunn i sin grundige skolering i klassisk musikk har hun gjort seg bemerket med sin særegne stil og sine originale, referanserike tekster.Etter å ha turnert med kjente band som The Strokes og Kings of Leon i 2003 økte oppmerksomheten rundt henne, og særlig etter utgivelsen av Begin To Hope i 2006 har hun fått et internasjonalt gjennombrudd. Videoen til førstesingelen fra dette albumet, Fidelity, har blitt en stor YouTube-hit med 23 millioner visninger pr januar 2021. Musikken hennes har de siste årene i økende grad blitt plukket opp av underholdningsbransjen. Eksempelvis står hun bak introen til tv-serien Weeds, Orange is the New Black og tittellåten fra Legenden om Narnia – Prins Caspian, The Call.I tillegg til sine egne utgivelser har hun gjort innspillinger i samarbeid med The Strokes, Sondre Lerche og Ben Folds. Hun har også spilt inn egne versjoner av andres sanger, blant annet av Leonard Cohen.


== Diskografi ==
11:11 (2001)
Songs (2002)
Soviet Kitch (2004)
Mary Ann Meets The Gravediggers And Other Short Stories (samleplate fra 2006)
Begin To Hope (Sire Records, 2006)
Far (Sire Records, 2009)
Regina Spektor – Live in London (2010)
What We Saw from the Cheap Seats (2012)
Remember Us to Life (2016)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Regina Spektor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Regina Spektor – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Regina Spektor på Internet Movie Database 
(en) Regina Spektor hos Rotten Tomatoes 
(en) Regina Spektor hos The Movie Database 
(en) Regina Spektor på Apple Music 
(en) Regina Spektor på Discogs 
(en) Regina Spektor på MusicBrainz 
(en) Regina Spektor på SoundCloud 
(en) Regina Spektor på Spotify 
(en) Regina Spektor på Songkick 
(en) Regina Spektor på Last.fm 
(en) Regina Spektor på AllMusic 
Regina Spektor på Twitter 
Regina Spektor på Facebook 
Regina Spektor på Instagram 
Regina Spektor på YouTube 
Regina Spektor på Myspace 
Regina Spektor på MySpace
Grenafylke

Grenafylke (norrønt: Grænafylkí) var ett av de historiske fylkene i Norge, som inngikk i Borgartingslag. Det opprinnelige Grenafylke omfattet Grenland, distriktet omkring Norsjø i Nedre Telemark, og kystdistriktene Grenmar (ved Langesundsfjorden) og Vestmar (vest for Langesundsfjorden). Betegnelsen gikk ut av bruk på 1200-tallet.


== Skipreide ==
Den ser ut til at hele Grenland utgjorde en eneste skipreide:
Lindheim (Grenland)


== Referanser ==
Rune Tuverud

Rune Tuverud (født 21. mai 1959 på Mysen) er en norsk forfatter. Tuverud er gift med forfatteren Benedicte Karn.


== Verker ==


=== Dikt ===
Faneflukt, 1987.
Begynnelser, 1989.
En ting til, 1991.
Hendelser, beskjeder, 1992.
Nødvendigheten av huskelapper, 1997.
Robin Hood Hills, 1998.
Hinterland, 1999.
Hva skal du bli? 2000. (Dikt for ungdom)
Vinden fra Kodan, 2001.
Movies, 2001. (Dikt for ungdom)
Bivirkninger, 2007.


=== Romaner ===
Lettmatros, 1994.


== Eksterne lenker ==
Varoddbrua

Varoddbrua er et brosystem som krysser Topdalsfjorden i Kristiansand kommune. Fjordkrysningen er en del av E18 og består av to fritt frembygg-broer i betong. De to broene har til sammen seks kjørefelt, hvorav to kollektivfelt. Det er gang- og sykkelvei på den østgående broen.Den vestgående broen ble åpnet i 1994, mens østgående åpnet for trafikk i 2020. Den nyeste broen avløste den opprinnelige hengebroen fra 1956, og sommeren 2020 startet Statens vegvesen rivingen av hengebroen fra 1956. Det oppgraderte brosystemet var fullført i juni 2021.


== Gamle Varoddbrua ==

Gamle Varoddbrua var en hengebro som også gikk over utløpet av Topdalsfjorden. Broen ble åpnet 20. oktober 1956 og var bompengefinansiert. Den førte Sørlandske hovedvei (daværende riksvei 40, i dag E18) over fjorden, og erstattet ferjeforbindelsen over Topdalsfjorden fra Varodden til Torsvik. Med broåpningen ble også Sørlandske hovedvei betydelig kortere. Tidligere gikk hovedveien mellom Lillesand og Kristiansand via Birkeland og videre over på vestsiden av Topdalsfjorden.
1956-broen hadde to-veistrafikk frem til den nye broen stod ferdig i 1994, og fra 1994 til 2020 gikk E18 i østgående løp over broen i to kjørefelt. 
Den gamle broen var 618 meter lang, og største spenn var 337 meter med fri høyde 32 meter. Broen hadde 8 spenn. Den var Norges lengste hengebru til 1972. Hengebroa ble revet i 2020.


== Nye Varoddbrua ==

Nye Varoddbrua fra 1994 er en fritt frembygg-bro som går over utløpet av Topdalsfjorden. E18 går over broen i vestgående løp. Broen er 663 meter lang, og største spenn er 260 meter. Seilingshøyden er 32 meter, og broen har til sammen 4 spenn. Broen ble åpnet i 1994. Broen ble bygget av AS Anlegg.
1994-broen ble bygget ved siden av hengebroen fra 1956. Etter åpningen av den nye broen, ble trafikken ledet i hver sin retning over de to broene. Den nye fritt frambygg-broen som leder trafikken i østgående retning åpnet for trafikk i 2020, og hele det oppgraderte systemet ble offisielt åpnet 18. juni 2021.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
E18 Varoddbrua Statens vegvesen (prosjekt)
Gamle Varoddbrua på broer.no
Gamle Varoddbrua
(en) Varoddbrua – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mostratinget

Mostratinget var et tingmøte som ble holdt ved Moster kirke, på Moster på Bømlo i 1024. Her la kong Olav den hellige og biskop Grimkjell frem kristenretten som de i samråd med frie bønder på tinget fikk vedtatt. Senere ble dette også vedtatt på de ulike lagtingene, og kan dermed regnes som den formelle innføringen av kristendommen som nasjonal religion i Norge. Mostratinget er nevnt i de eldste norske lovtekstene, blant annet fire ganger i Gulatingsloven og i Frostatingsloven. Det første kapittelet i Gulatingsloven var selve kristningsvedtaket fra Olav Tryggvason sin tid.
Mostratinget danner rammen omkring den andre delen av det årlige sagaspillet «Kristkongane på Moster», som til vanlig går under navnet «Mostraspelet» og er skrevet av Johannes Heggland.

 Ved Moster Amfi står en stein, som Kong Olav V, Kong Harald V og Dronning Sonja har risset navnene sine inn i.
Foran Moster gamle kirke står det tre minnesteiner av Olav Tryggvason (som holdt messe på Moster i 995), Biskop Grimkjell og Olav Haraldsson (som satte kristenretten på Mostratinget i 1024). Minnesteinene ble avduket i 1979 av kong Olav V.


== Eksterne lenker ==
North Sea Trail går innom Mosterhamn
Liv Mevang Bjerkensjö

Liv Mevang Bjerkensjö (født 25. mai 1957) er en norsk lyriker, bosatt i Fredrikstad. Hun har utgitt fire diktsamlinger, alle under navnet Liv Mevang. 


== Diktsamlinger ==
Ordskygger, 1986.
Gjennom stenen, 1987.
Det indre seil, 1989.
Et nytt lys, 1991.


== Kilder ==
Presentasjon av Liv Mevang Bjerkensjö i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Digitale bøker av Mevang hos Nasjonalbiblioteket.
Haumyrheitunnelen

Haumyrheitunnelen er en tunnel på europavei 18 i Kristiansand kommune i Agder. Tunnelen er 348 meter lang, Tunnelen har to løp, med to filer i vestgående retning og tre filer i østgående. Den ble åpnet i 1994. Tunnelen ble rehabilitert og utvidet som følge av byggingen av ny Varoddbru og kontinuerlig kollektivfelt ut av byen i 2020/21. [1]


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==
Jostein Eivind Rasmussen

Jostein Eivind Rasmussen (født 2. desember 1945 i Ålesund) er en norsk lyriker.  


== Diktsamlinger ==
Orgelpunkt, 1987.
Rastløs skumring, 1993.


== Gjendiktning ==
Günter Eich: Regnets budskap, 2000.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Jostein Eivind Rasmussen i BIBSYS
Chippewa Cree

Chippewa Cree er en nordamerikansk indianerstamme i delstaten Montana. De var blant de siste stammene som slo seg ned i Montana. 
Chippewa Cree stammer fra Cree-indianere som kom fra Canada, og fra Chippewa som flyttet vest fra Nord-Dakota. 
Stammen følte seg utnyttet av reservatsystemet og fortsatte å leve som nomader. De ble deportert til Canada, men kom tilbake for å jakte på bison. Etter en vanskelig periode, måtte de tilslutt akseptere å flytte til Rocky Boys Indian Reservation (også kjent som «Rocky Boy's» – etter en feil-oversettelse av navnet til høvdingen Stone Child). Dette reservatet ble opprettet i 1916 sør for Havre i fjellene Bears Paw i det nordlige Montana. 
I dag har stammen rundt 4 700 medlemmer, av disse bor 2 500 på reservatet.
Antiloper

Antiloper er en polyfyletisk gruppe drøvtyggere. 
De forekommer i Afrika og Eurasia med flest arter på de afrikanske gresslettene. Den nordamerikanske gaffelbukken blir også av og til kalt antilope. Gruppen er ikke enhetlig, og mange arter er mer i slekt med sauer og geiter enn de er med hverandre. Oftest er det lette og elegante, men de kan også være tunge og okseliknede. Den største arten er eland (Taurotragus oryx). De mindre artene er ofte raske, noen oppnår 100 km i timen og tilhører de raskeste landdyrene.
Antiloper eter for det meste gress og blader fra trær.


== Arter (utvalg) ==
Hjorteantilope (Antilope cervicapra), også kalt svartbukk
Eland (Taurotragus oryx)
Impala (Aepyceros melampus)
Kob (Kobus kob)
Nyala (Tragelaphus angasii)
Saigaantilope (Saiga tatarica)
Springbukk (Antidorcas marsupialis)
Duikere (Cephalophinae)
Kongeantilope (Neotragus pygmaeus)
Dik-dik (Madoqua)
Gaffelbukk (Antilocapra americana)
Tibetantilope (Pantholops hodgsonii)
Kuantilope eller hartebest (Alcelaphus buselaphus)
Grantgaselle (Gazella granti)
Thomsongaselle (Gazella thomsoni)


== Andre grupper med antilope i navnet ==
Antilopebukk (Xylotrechus antilope), bille
Geiteantiloper (Caprinae)
Hjorteantilope (Antilope cervicapra), gasell


== Se også ==
Saola (Pseudoryx nghetinhensis) oksedyr som er beslektet med antiloper


== Eksterne lenker ==
San Diego Zoo. Med bilder.
Eland. Med bilder.
Lyskaster

Lyskaster er et generelt uttrykk for en type lampe som brukes for å «kaste» lys, ofte i scenesammenheng, eller ved utstillinger etc. Avhengig av typen lyskaster har den varierte innstillinger, slik som størrelse på lysstrålen, fokus på lysstrålen (slik som på f.eks. et kamera), plass for fargefilter, låvedører (skyggeklaffer), og små metallplater med utskåret mønster (gobo).
Ofte er mange, om ikke alle, av disse innstillingene mulig å justere fra lysbordet. Lampen kalles da for en «intelligent lyskaster» (eng. intelligent fixture), slik som f.eks. et movinghead eller en scanner).
Truls Horvei

Truls Horvei (født 14. mars 1957 i Bergen) er en norsk lyriker, ungdomsbokforfatter og journalist. Han er bosatt på Stord, og arbeider i Haugesunds Avis.
Horvei har studert litteratur ved Universitetet i Bergen, og debuterte med diktsamlingen Havfruehester i 1988. I tillegg til bøker har han utgitt seks CD-er med poesi og musikk. Fra 2006 har han turnert mye i skoleverket med prosjektet Haikutronics sammen med musikeren Roy Ole Førland. Det går ut på å lære unge å skrive haikudikt og komponering av musikk til diktene.
Høsten 2013 kom CD-en Paraplyer ved havet med nyskrevne dikt og musikk laget av Førland. Musikerne er hentet fra bergensbandet Emmerhoff & The Melancholy Babies, mens Kjetil Møster spiller saksofon på to låter. Horvei sin foreløpig siste CD, Søvnløs kom i 2015 og inneholder både nye dikt og dikt fra boken Paraplydrømmer. Roy Ole Førland har laget musikken. Han er med i bandet der de andre musikerne er Roald Kaldestad, Jørgen Sandvik og Ivar Loe Bjørnstad
Paraplydrømmer utkom i 2014. De 11 diktene fra Paraplyer ved havet er inkludert i boken. 
Våren 2017 kom Truls Horvei ut med diktboken Fars stemme (Wigestrand Forlag). Her skriver Horvei om forholdet far og sønn. Når jeg-et i diktene opplever at faren er dement, drar han tilbake til barndommen på en minnereise. Boken beskriver også det å ha en far som må på institusjon. Frostskrift (Kapabel Forlag) ble utgitt våren 2020. Den tar for seg overgangen mellom vinter og vår. Diktene handler blant annet om et langvarig forhold, om barnebarn og om døden.
I 2020  ble det laget kortfilm av Fars stemme med Scenekraft i Haugesund. Horvei har skrevet haikudikt i samlingen Bortenfor haugen, bak plommetreet (2003) og er inspirert av surrealismen i flere av diktbøkene sine. De siste årene har han jobbet med jazzmusikerne Ole Jacob Hystad og Ole Amund Gjersvik.


== Bibliografi ==


==== Lyrikk ====
Havfruehester, 1988
Fanden vet, 1991
Stjernehuset, 1992
En halv himmel, 1996
Bortenfor haugen, bak plommetreet, 2003. Haikudikt; også utgitt på CD i 2005 med tittelen Haikutronics
Moods of Horvei, 2011 (med CD)
Paraplydrømmer, 2014
Fars stemme, 2017
Frostskrift, 2020
Noen gram stillhet, 2021UngdomsbøkerBlå strenger, 1994
Siste kvelden, 1996CDKjærlighetens triumf & og andre besværligheter, 2000 (Med Maria & De To Andre)
Fanden Vet, 2002
Haikutronics, 2005
Moods of Horvei (m/ CD)
Paraplyer ved havet, 2013
Søvnløs, 2015


== Kilder ==
Presentasjon av Truls Horvei i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
trulshorvei.no
Digitaliserte bøker av Truls Horvei i Nasjonalbiblioteket
Haiene

Haiene er en roman av Jens Bjørneboe, først utgitt i 1974.
Bokens ytre handling foregår om bord på barken «Neptun», som er på vei fra Manila til Marseille via Rio de Janeiro. Året er 1899, og det er samtidig en reise inn i det nye århundret. Handlingen fortelles gjennom nordmannen «Peder Jensen», skipets annenstyrmann, som ligner mest på Bjørneboe selv. Båten blir alltid forfulgt av haier, og på båten er det mennesker fra alle nasjonaliteter. Romanen ender med at mannskapet gjør mytteri og båten forliser. De strander på en øde øy og de lever i fredelig anarki før de blir plukket opp av en forbipasserende båt. Haiene regnes som en av Bjørneboes viktigste romaner.


== Tolkning ==
Romanen har av litteraturkritikere og lesere blitt tolket som en fremstilling av Bjørneboes syn på verden der båten, som består av alle nasjonaliteter er en forenkling og symbol på verden. Kapteinen og offiserene er de som har makt, og mannskapet de som blir hersket over. Haiene som forfølger skipet er gjerne blitt sett på som demonene og det onde i menneskene som de ikke kan unnslippe mens de ennå er fanget i sitt paradigme som båten er et symbol på. Når skipet går under i en voldsom storm, og mannskapet lever sammen og deler likt på en øy i slutten av romanen har revolusjonen funnet sted fra naturens side og speiler således Bjørneboes syn på anarkismens stilling som en naturlig del av menneskets natur.


== Eksterne lenker ==
 Wikiquote: Jens Bjørneboe#Haiene – sitater

Utgaven fra 1999 hos Nasjonalbiblioteket.
Gobo

En gobo er en rund metallplate med et utskåret mønster, og brukes i en type lyskastere som kalles for profillyskaster. Inne i lampa går lyset gjennom denne metallplaten før det går ut av lampen, og man har med dette mulighet for å prosjektere mønster og bilder på en overflate ved hjelp av lys.
En gobo kan også lages i glass. Den fungerer på samme prinsipp som en metallgobo, men her har man ikke skåret i glasset. Man har i stedet blendet av med sort stoff de feltene som ikke skal lyse, slik at lyset ikke trenger gjennom. Fordelen med en glassgobo er at man kan overføre fargebilder til en slik glassplate og dermed praktisk talt prosjektere familiebildene sine på en overflate ved hjelp av lys.
Vinter i Bellapalma

Vinter i Bellapalma; av forfatteren Hans Berlows efterlatte papirer er en humoristisk og underfundig roman av Jens Bjørneboe fra 1958. Den foregår i den fiktive italienske fiskerlandsbyen Bellapalma, og Bjørneboe beskriver hvordan det moderne storsamfunnets ekspansjon påvirker og fører til en oppløsning av gamle sosiale mønstre i landsbysamfunnet. Romanen har også mange sleivspark rettet mot det norske samfunnet som Bjørneboe på det tidspunkt romanen ble skrevet, hadde forlatt til fordel for Italia og Sør-Europa.


== Eksterne lenker ==
Utgaven fra 1995 hos Nasjonalbiblioteket.
Solveig Steien

Solveig Steien (født 5. juni 1955) er en norsk lyriker.


== Diktsamlinger ==
Mylder i manesjen, 1988.
Vannmakt, 1990.
Krigerens kvinne, 1994.


== Prosa ==
Kabbala – Overlevering i Futurum – prosadebut 1989.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Solveig Steien i BIBSYS
Mesencephalon

Mesencephalon (midthjernen) er en av de tre vesikler som oppstår fra nevralrøret i fosterstadiet og danner hjernen hos høyerestående virveldyr. Prosencephalon (forhjernen), mesencephalon, og rhombencephalon (bakhjernen) er de tre primære delene av hjernen i de tidlige utviklingsstadier av sentralnervesystemet. Bakerst mot ryggnerven er mesencephalon knyttet til hjernebroen, framover mot mellomhjernen.


== Litteratur ==
Brodal, Per (1944-) (1995). Sentralnervesystemet: bygning og funksjon. [Oslo]: TANO. s. 101-103. ISBN 8251833361. 
Skjeldal, Ola Hunsbeth (1994). Neurologi. Stabekk: Vett & viten. ISBN 8241201818. 
Ursin, Holger (1993). Biologisk psykologi. Oslo: Tanum-Norli. s. 66.