jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Klima2000

Klima2000 er et stort program i regi av Byggforsk. Programmets hovedmål er gjennom forskning og utvikling å oppdatere prinsippløsninger for konstruksjoner som både gir økt bestandighet og økt pålitelighet ved ytre klimapåkjenninger. Videre skal programmet kartlegge mulige virkninger av klimaendringer på det bygde miljø, og drøfte hvordan samfunnet best kan tilpasse seg endringene. Hensikten er å definere klarere kriterier og utarbeide bedre anvisninger for prosjektering og utførelse av kritiske konstruksjonsdetaljer, hovedsakelig knyttet til bygningers ytre klimaskjerm. Det skal i tillegg utvikles retningslinjer for hvordan de ulike aktører i plan- og byggeprosessen kan medvirke til å unngå at en bygning får skader eller ulemper som er forårsaket av fukt.


== Eksterne lenker ==
Klima2000
Byggforsk
Sognsvann

Sognsvann er en innsjø i Oslomarka, beliggende ved markagrensen, rett nord for Oslo. Sognsvann var drikkevann for Oslo fra 1876 til 1967. Ved sørenden ligger Sognsvann gård, anlagt på endemorenen etter siste istid, da havnivået nådde nesten helt opp til det som nå er Sognsvann. Vannet er vurdert som en «viktig» lokalitet, blant annet på grunn av forekomsten av istidskreps, et lite krepsdyr som hadde sin største utbredelse i bredemte sjøer på slutten av siste istid. De finnes nå bare i noen få vann.Vannets opprinnelige navn er trolig Sogn, en avledning av verbet «suge».Vannet ligger i et populært turområde, og ved selve vannet er det gode forhold for grilling, bading, strandvolleyball og annen lek og moro.Ikke langt unna er det enkelte kulturminner som kan være verd et besøk – blant annet gruver og rester av malm etter utvinning av jern, samt «svenskemuren» reist av svenske krigsfanger på 1800-tallet. Stien rundt selve vannet er tilrettelagt for rullestolbrukere og forbeholdt gående og løpende, mens syklende henvises til å bruke hovedveien som ligger noe lengre unna selve vannet.
Det er bålplasser godkjent av brann- og redningsetaten, fire steder rundt vannet.Sognsvann er for øvrig ideelt til trening og jogging; løypa er 3 258 meter lang. Mange treningsklubber ol. pleier å løpe rundt Sognsvann, og blant annet finnes et ukentlig løp i sommerhalvåret – Sognsvann rundt, medsols. Også Oslo Triathlon – og mange andre populære aktiviteter både for idrettsutøvere, friluftsentusiaster og andre – arrangeres med utgangspunkt i Sognsvann. Om vinteren kan man gå på skøyter eller drive isfiske når forholdene tillater det.
Man kommer til Sognsvann ved å ta T-banelinje nr. 5, Sognsvannsbanen, fra sentrum og til endeholdeplassen Sognsvann.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Sognsvann». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 524. ISBN 978-82-573-1760-7. 
Tor Dagre, red. (1980). «Sognsvann». Natur og miljø i Oslo. Oslo: Universitetsforlaget. s. 70-71. ISBN 82-00-05320-2. 


== Eksterne lenker ==
Miljølære, kart over Sognsvannområdet
Informasjon om Sognsvann fra Oslosurf.no
4-kilometers tur rundt Sognsvann på ut.no
Skotfoss

Skotfoss er en bydel i gamle Solum kommune, nå tilhørende Skien kommune i Telemark. Skotfoss har rundt 1 700 innbyggere. Stedet ligger ved utløpet av innsjøen Norsjø. Den nederste av kanalene i Telemarkskanalen, Norsjø–Skienkanalen har sitt største sluseanlegg her (Løveid sluser).
Skotfoss er bygd opp rundt fossen, fossekraften og industrien. Her lå en gang Nord-Europas største papirfabrikk, Skotfos Brug. Papiret herfra ble eksportert til hele verden. Aviser som The New York Times brukte en gang papir fra fabrikken på Skotfoss. Fabrikken ble nedlagt i 1987.
Skotfoss kirke ble bygget i 1900, byggingen ble betalt av papirfabrikken Union og den ble bygget av arbeidere fra Skotfoss Bruk. Skotfoss historielag har reist en statue navngitt etter en av damene som arbeidet ved Union, Ulla. Den er plassert på Torget. Norges første fotballklubb var grunnlagt på Skotfoss, i 1884. Oppstarten kom nok på grunn av noen engelske papirarbeidere som hadde tatt med fotball. Skotfoss fikk altså fotballklubb før idrettslag. Odd sin fotball klubb har sitt opphav, fra Skotfoss.
Fotballspilleren Frode Johnsen er oppvokst på Skotfoss og Skotfoss Turn & Idrettsforening var Johnsens ungdomsklubb.
Løveid skytterlag ble etablert i 1894 på Skotfoss og har sin sommeraktivitet på baneanlegget. Løveid skytterlag er tilsluttet Det frivillige skyttervesen (DFS) og er første gang nevnt i 1890 under Telefylkets Folkevæpningssamlag. Skytterlaget kom tilbake på listene i DFS i 1894 som er lagets offisielle stiftelsesår. Laget ble borte i perioden 1927 til og med 1939.


== Eksterne lenker ==
Skotfoss skole
Kulturstien barnehage
Løveid Skytterlag
Terje Pedersen

Terje Olav Pedersen (født 9. februar 1943 i Oslo) er en norsk pensjonert tannlege og tidligere spydkaster som deltok i de olympiske leker i 1960 og 1964. Han representerte Sportsklubben Vidar i Oslo.
Før OL i 1964 var han gullfavoritt fordi han hadde satt verdensrekord to ganger samme år, men skader og overtrening ødela for ham: 1. juli kastet han 87,12 meter, og 2. september forbedret han rekorden med over fire meter, til 91,72 meter, på Bislett Stadion i Oslo. For disse prestasjonene ble han tildelt Morgenbladets gullmedalje, og Sportsjournalistenes statuett som «Årets idrettsnavn».
Terje Pedersen var trener for spydkasteren Pål Arne Fagernes fra 1996.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(de) Terje Pedersen – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Terje Pedersen – Olympedia 
(en) Terje Pedersen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Gustava Kielland

Susanne Sophie Caroline Gustava Kielland (født Blom 6. mars 1800 på Kongsberg, død 28. februar 1889 i Skien) var en norsk dikter og misjonsforeningspioner.
Hun var datter av tollbetjent Gustav Blom i Drammen og Karen Petronelle Stoltenberg. I 1824 giftet hun seg med presten Gabriel Kirsebom Kielland. Sammen fikk de ni barn. Gustava Kiellands mest kjente produksjon er Norges mest benyttede julesang «O, Jul med din Glæde».
Gustava Kielland stiftet Norges aller første kvinneforening i Lyngdal. Dens første møteprotokoll er datert 1844. Lyngdal har idag et eget misjonsmuseum som hedrer Gabriel og Gustavas minne. 
På sine gamle dager dikterte Gustava sine Erindringer fra mitt liv, utgitt som manuskript for slekten 1882. En ny utgave, bearbeidet for offentligheten kom i 1899. Boken inneholder i vedlegg en samling dikt, deriblant teksten til barnesangen «Liden Ekorn sad».
Gustava Kielland er hedret med gatenavn i Kongsberg og i Stavanger.


== Se også ==
Stoltenberg (slekt)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Gustava Kielland i BIBSYS
Omtale i slektsidene
Alabast

Alabast (fra gresk: alabast(r)os) er et mineral. Det er en finkornet tett, gjennomskinnelig hvit eller marmorert type gips (kalsiumsulfat), mye brukt i prydgjenstander, skulpturer, armaturer og lignende. Forekomster finnes blant annet i Italia og ved Isfjorden på Svalbard. 
En varietet av kalkspat eller kalsitt kalles også alabast.


== Etymologi ==
Den etymologiske opprinnelsen til ordet alabast er fra latinske alabaster, som igjen er avledet fra greske ἀλάβαστρος, alabastros, eller ἀλάβαστος, alabastos. De greske ordene ble benyttet for å identifisere en vase gjort av alabast. Dette navnet kan være avledet ytterligere fra oldtidens egyptiske ord a-labaste som refererer til krukker av den egyptiske gudinnen Bast. Hun ble representert som løvinne og jevnlig avbildet som sådan i figurer plassert på toppen av disse alabastkrukkene.


== Bilder ==

		
		
		
		
		


== Referanser ==
Langevåg

Langevåg er kommunesenteret i Sula kommune i Møre og Romsdal, og ligger i enden av veien på nordsiden av øyen. Stedet er mest kjent for å ha fostret mange musikere som Olga Marie Mikalsen, Nils Petter Molvær, Ragnvald Weddegjerde, Robert Post, Siril Malmedal Hauge og musikerne i Ytre Suløens Jassensemble og The Brazz Brothers.
Musikken dyrkes fortsatt på stedet, som har både skole- og voksenkorps.
Langevåg kirke ble påbegynt i 1940, og sto pga. krigen ikke ferdig før i 1948. Det er en stenkirke, som ligger på Steinhaugen. Arkitekt var Øyvin Berg Grimnes.
Herrefotballaget til Langevåg IL spiller i 4. divisjon. Fotballaget har produsert flere talenter gjennom tidene, blant annet Magne Fylling, Trond Fylling (Bryne-Sogndal), og Trond Helgesen (Sogndal-Hødd). I tillegg har Langevåg IL en flott discgolf-bane, hvor blant annet Euro Tour 2010 ble arrangert.
Fra Langevåg går det passasjerbåt, 7 minutter til Ålesund sentrum, mens det med bil tar ca. 30 minutter å kjøre til byen. Det tar ca. 20 minutter til handelssenteret på Moa. Langevåg har et svømmebasseng som holder 33 grader på Røde Kors-huset, og bygdekino med visning en gang hver fjortende dag.
Langevåg har nå vokst kraftig og har litt over 4500 innbyggere. Bygda har dagligvarebutikker, restaurant, bensinstasjon, bilverksted, trelasthandel, cementvareutsalg, blomsterbutikker, gavebutikk, optiker, sportsbutikk og en klesforretning. Det finnes også et stort fabrikkutsalg, fjell-løyper og lysløyper, kafé og museum.


== Næringsliv ==
En av de mest moderne sildoljefabrikkene i landet, Vedde Sildoljefabrikk AS, ligger på Vedde ved Langevåg. Tekstilbedriften O.A. Devolds Sønner, som er kjent for alt fra strikkegensere til ullundertøy, holder også til i Langevåg. Devold AMT produserer komposittmatriale til blant annet bruk i vindmøller. Aannø møbler lager kvalitetsmøbler som blant annet den kjente Beito-serien.
O.A.Devold flyttet i 1868 deler av virksomheten fra Ålesund til Langevåg og etablerte spinneri der vannkraften i en liten elv ble utnyttet. Fabrikken ble etterhvert den største i fylket og var vesentlig for Langevågs vekst. Devolds fabrikk i Ålesund brant ned i 1904. Da Devold etablerte seg i Langevåg var det bare noen gårder i området.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Langevåg Idrottslag
Langevåg Idrottslag -Diskgolf
«Langevåg». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Here Comes the Sun

«Here Comes The Sun» er en sang av George Harrison fra The Beatles' album Abbey Road, utgitt i 1969.
Sangen, som er Harrisons mest kjente Beatles-bidrag ved siden av «Something», hadde sin opprinnelse i et samarbeid mellom Harrison og den nære kameraten Eric Clapton som resulterte i sangen «Badge» som ble spilt inn med Claptons daværende gruppe Cream. Det var sangens overgangsvers, «bridge», som dannet basisen for «Here Comes The Sun». Den endelige versjonen av sangen ble skrevet i Claptons hage da Harrison forsøkte å unngå Apple Records endeløse møter.
1969 hadde vært et vanskelig år for George Harrison; han ble arrestert for oppbevaring av cannabis, han hadde fått mandlene fjernet, og han sluttet midlertidig i The Beatles. «Here Comes The Sun» ble skrevet mens Harrison for et øyeblikk følte at han hadde en pause fra disse problemene.
John Lennon var ikke til stede da sangen ble spilt inn på grunn av en trafikkulykke i Skottland. Harrison sang førstestemmen og bakgrunnsstemme, foruten å spille akustisk gitar, kromatisk munnspill, synthesizer, og håndklapping. Paul McCartney sang også bakgrunnstemme og spilte bassgitar og bidro med håndklapping. Ringo Starr spilte trommer og bidro med håndklapping. En rekke ukjente musikere spilte fioliner, celloer, kontrabass, piccolofløyter, tverrfløyter, altfløyter og klarinetter.


== Coverversjoner ==
Den afroamerikanske folk/soul-artisten Richie Havens, som ble kjent for sin ekstatiske opptreden på Woodstock-festivalen, ga ut en versjon av «Here Comes The Sun» i 1971, som nådde en 16.-plass på den amerikanske Billboard-listen.
Den britiske gruppa Steve Harley & Cockney Rebel nådde 10.-plass på de britiske listene i 1976 med sin versjon.
Jazz/soul-artisten Nina Simone ga i 1971 ut et album med tittelen Here Comes The Sun, som blant annet inneholdt hennes egen svært personlige tolkning av Harrisons komposisjon. Simones innspilling av «Here Comes The Sun» regnes av mange kjennere som en av de beste coverversjoner av en Beatles-låt noensinne.


== Eksterne lenker ==
Teksten til «Here Comes the Sun»
Review oversikt fra All Music Guide
Alan W. Pollacks analyse av Here Comes The Sun
Wetaer

Wetaer (maori: wētā) er en gruppe insekter.
Wetaene er sjeldne og truede dyrearter, som bare finnes naturlig på New Zealand. Idag finnes de bare på noen få steder. Mus er en av truslene som gjør disse utrydningstruet.


== Utseende ==
De ligner en krysning av en kakerlakk og en gresshoppe med lange ben. Noen arter veier opp til 70 gram – noe som er tyngre enn en gråspurv.


== Levevis ==
De kan tåle store temperaturvariasjoner og finnes kun på den New Zealandske  øy-kjeden. De lever i skog, gress og i huler. Wetaer ernærer seg av blader, andre insekter, sopp, døde dyr og frukt.
Wetaer har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere nymfestadier.


== Systematisk inndeling ==
Wetaer er en polyfyletisk gruppe, siden de systematisk er plassert i to familiegrupper, som også har andre slekter med insekter som ikke er wetaer. Antakelig har ikke wetaer hatt et eget vitenskapelig navn.

Vingede insekter (Pterygota)
Neoptera («nyvinger»)
Orthopteroida  («gresshoppelignende insekter»)
Orden Rettvinger (Orthoptera) er delgruppene vortebitere og sirisser (Ensifera) og Gresshopper (Caelifera).
Underorden vortebitere og sirisser  (Ensifera) – som kjennetegnes av at de har svært lange antenner, så lang som eller lengre enn kroppen.
Overfamilie Gryllacridoidea
Familie kongesirisser (Anostostomatidae [=Stenopelmatidae] ) - ikke i Norge. Er noen av de største insektene på jorden, enkelte arter blir 20 centimeter lange, inklusiv de lange beina. De finnes ikke i Norge, men på New Zealand.
Kjempewetaer, Støttannwetaer, Trewetaer og Jord-wetaer (Deinacrida, Henicus, Libanasidus, Hemiandrus og enda flere slekter) – 22 arter på New Zealand, men flere kan bli oppdaget. Ikke i Norge.
Familie hulegresshopper (Rhaphidophoridae)- Mange av artene lever i hulrom i jorden, herav navnet. De er vingeløse og har påfallende lange antenner og bein. I verden er det kjent omtrent 500 arter, i Norge er det bare 1 art, som kun kan overleve innendørs i Norge.
Hulewetaer Pachyrhamma ssp. [=Gymnoplectron] - 60 arter på New Zealand. Ikke i Norge.


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Weta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Wetas
Liste over stortingsrepresentanter 1898–1900

Liste over alle stortingsrepresentanter i perioden 1898 til 1900.  Listen omfatter alle som ble valgt til
Stortinget.
Det var totalt 114 representanter, fordelt med 79 til Venstre, 22 til Høyre,
8 til Det Moderate Venstre,  og 5
mangler parti.


== Landkretser ==


=== Smaalenenes Amt ===


=== Akershus Amt ===


=== Hedemarkens Amt ===


=== Kristians Amt ===


=== Buskerud Amt ===


=== Jarlsberg og Larviks amt ===


=== Bratsberg Amt ===


=== Nedenes amt ===


=== Lister og Mandal amt ===


=== Stavanger amt ===


=== Søndre Bergenhus Amt ===


=== Nordre Bergenhus Amt ===


=== Romsdals Amt ===


=== Søndre Trondhjems Amt ===


=== Nordre Trondhjems Amt ===


=== Nordlands Amt ===


=== Tromsø Amt ===


=== Finmarkens Amt ===


== Bykretser ==


=== Fredrikshald ===


=== Sarpsborg ===


=== Fredrikstad ===


=== Moss og Drøbak ===


=== Kristiania, Hønefoss og Kongsvinger ===


=== Lillehammer, Hamar og Gjøvik ===


=== Drammen ===


=== Kongsberg ===


=== Holmestrand ===


=== Tønsberg ===


=== Larvik og Sandefjord ===


=== Brevik ===


=== Porsgrund ===


=== Skien ===


=== Kragerø ===


=== Østerrisør ===


=== Arendal og Grimstad ===


=== Kristiansand ===


=== Flekkefjord ===


=== Stavanger og Haugesund ===


=== Bergen ===


=== Aalesund og Molde ===


=== Kristiansund ===


=== Trondhjem og Levanger ===


=== Tromsø og Bodø ===


=== Hammerfest, Vardø og Vadsø ===


== Litteratur ==
Haffner, Vilhelm (1898). Det nye Storthing : 1898-1900. Kristiania: I kommission hos Haffner & Hille.  [Tilgang for norske IP-adresser.]


== Eksterne lenker ==
Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste
kildevilkår"(En del av) De data som er benyttet i denne publikasjonen er hentet
	fra Norsk samfunnsvitenskapelig datatjenestes Politikerarkiv. NSD
	er ikke ansvarlig for hverken analysen av dataene, eller for de
	tolkninger som her er gjort."
Sigvat Tordsson

Sigvat skald eller Sigvat Tordsson (norrønt Sigvatr Þórðarson, født ca. 995, død ca 1045) var en svært kjent islandsk skald. Han er blitt beskrevet som «lys og edel».
Sigvat var skald hos Olav den hellige og mange av hans kvad hadde tekster som priset kongen. Mange av kvadene i Olav den helliges saga i Heimskringla er diktet av Sigvat. Hans liv (og kvad) presenteres i tåtten Sighvats þáttr skálds. Sigvat brukte flere lånord enn noen skald før ham; han hadde reist mye og synes å ha hatt forkjærlighet for å pryde sine kvad med fremmedord. Faktisk lanserte han lånordet pruðr (nok fra latin providus og gammelfransk prud via engelsk) som kan ha vært hans individuelle lån som slo igjennom og gikk inn i norsk språk som «pryd» og «å pryde».


== Bevarte dikt ==
Av Sigvat skald er det bevart en dråpa om kong Olav den hellige, og om den danske kong Knut den mektige. Til Olav den helliges sønn Magnus diktet han Bersoglisvisur («vers med klar tale»), med diplomatiske råd om behandling av bøndene. Sigvat diktet også Nesjarviser om slaget ved Nesjar, hvor han selv deltok. Det er også bevart en flokk om Erling Skjalgsson og flere andre andre viser og dikt, i tillegg til en rekke lausaviser (enkeltstående vers).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sigvat Tordssons dikt på Scaldic Poetry
Bersoglisvisur om kong Magnus Olavsson
En flokk om Erling Skjalgsson
Olav den helliges saga
(no) Sigvat Tordsson i Norsk biografisk leksikon
Nils Karlsson

Nils Emanuel «Mora-Nisse» Karlsson (født 25. juni 1917 i Östnor i Mora i Dalarna, død 16. juni 2012) var en svensk langrennsløper.
«Mora-Nisse» regnes som en av Sveriges fremste idrettsutøvere gjennom alle tider. Han vant gull på 50 km under OL i 1948, VM-bronse i 1950 og totalt 17 individuelle svenske mesterskap:

18 km – 1944, 1945, 1947, 1950, 1951, 1953
30 km – 1943, 1944, 1946, 1949, 1950
50 km – 1943, 1944, 1945, 1948, 1950, 1951I tillegg vant han SM-gull i stafett (3 x 10 km) i 1945 og 1950.Aller best huskes han nok likevel for å ha vunnet Vasaloppet hele ni ganger. Også senere har Nils Karlsson hatt stor betydning for Vasaloppets popularitet. Etter at han la opp som aktiv skiløper, gikk han inn i Vasaloppets organisasjon, både som rennleder og løypeansvarlig, og tok med seg «helteglorien» inn i arrangementet på en positiv måte.
Vasaloppseirene kom i 1943, 1945-51 og 1953. I 1944 ble han tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje og i 1952 fikk han Holmenkollmedaljen.
I 1988 ble det spilt inn en svensk dokumentarfilm om den svenske skiløpere og -hoppere, De sista skidåkarna. Her var «Mora-Nisse» Karlsson med, sammen med mange andre, som Hjalmar Bergström, Martin Matsbo, Gustav Husum-Jonsson, Arthur Häggblad og Sven Selånger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Nils Karlsson – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Nils Karlsson – Olympedia 
(en) Nils Karlsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Nils Karlsson – Sveriges olympiske komité 
(en) Nils Karlsson – FIS (langrenn) 
Dalarnas Tidningar: Mora-Nisse har avlidit (16. juni 2012)
Whatipu

Whatipu er en lite besøkt strand på kysten av New Zealand, vest for Auckland. Den eneste veien som fører dit er grusbelagt og av dårlig standard. Stranden er om lag 8 km lang og strekker seg fra den nordlige inngangen til fjorden Manukau Harbour til stranden Karekare lenger nord.
Whatipu har ingen livreddere og som resten av strendene vest for Auckland er bading en farlig aktivitet grunnet sterke utgående strømmer.
Om lag 20 minutters gange fra parkeringsplassen finnes det noen store naturlige grotter. Disse er imidlertid avskilt fra selve stranden av et våtmarksområde. I før europeisk tid ble disse brukt som ly av reisende. Tidlig på 1900 tallet ble den største grotten brukt som dansesal for byfolk som tok båt for å gå på fest i helgene. I de senere år har imidlertid et sandlag på 5 meter blåst inn og dekket tregulvet som ble lagt på bunnen den gang.
Skuta HMS Orpheus gikk på grunn like sør for stranden i 1863 og 189 (eller 193) mennesker omkom. Noe som er en av de største ulykkene i New Zealands historie.
I 1867 ble et sagbruk etablert på Whatipu for å foredle tømmer fra kauriskogen i åsene rundt. En toglinje ble bygd til et annet sagbruk tre kilometer lenger nord i 1870 og etter hvert videreført til strendene Piha og Anawhata. Brukene ble lagt ned i 1886 da det meste av kauriskogen var felt.
Strøm og vind har forandret utseendet på stranden radikalt siden 1940. Arealet har vokst med mer enn 600 hektar siden den gang.
I november 2003 strandet et dusin spermhvaler på stranden og døde. De ble senere begravd under noen sanddyner etter at den lokale maori iwien (stammen) hadde fjernet tennene og foresagt tradisjonelle dødsriter.


== Eksterne lenker ==
Fotografier av Whatipu og andre strender vest for Auckland
Fotografier av Whatipu og andre strender og landskapet vest for Auckland
Google Maps satellittbilde av Whatipu. Kan zoomes.
Karekare

Det finnes også en filippinsk matrett ved navn karekare.Karekare er en liten hyttelandsby i det nordlige New Zealand, like ved stranden som bærer samme navn. Stranden ligger 35 kilometer vest for Aucklands bykjerne og sør for den større landsbyen Piha.
Karekare er et populært reisemål for aucklandere om sommeren. Til tross for dette har området bevart mye av sin naturskjønnhet og isolasjon. Veien som fører dit er smal og ble kun nylig asfaltbelagt. Livreddere er på vakt i sommerhalvåret.
Det verdenskjente newzealandske bandet Crowded House lagde i 1993 albumet Together Alone der en av sangene, «Karekare», beskrev nettopp stranden. Mye av albumet ble også lagd av bandet mens de leide en liten hytte der. Karekare vil også synes kjent for de som har sett filmen The Piano, som hadde flere scener fra stranden.
Sør for Karekare ligger Whatipu, mens vi i nord finner Piha.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Karekare webside
Fotografier av naturen rundt Waitakere City
Uniramia

Uniramia ble spesielt på 1970- og 80-tallet brukt som samlebetegnelse for leddyr som ikke har spalteføtter, dvs. for fløyelsdyr, insekter og mangefotinger.
Spalteføtter (som forekommer hos krepsdyr og har forekommet i edderkoppdyrenes stamart) er såkalte birame bein, dvs. de har to (= bi) grener. Unirame bein har derimot bare én (= uni) gren, derav gruppens navn.
Navnet ble innført av entomologer (spesielt Sidney Manton) som var overbevist om at leddyr er en polyfyletisk gruppe, dvs. at Uniramia ikke var spesielt nært beslektet med edderkopp- og krepsdyr.
Denne hypotesen var aldri bredt akseptert, i og med at den var nokså dårlig begrunnet, og er i dag forlatt.
Man vet nå at insekter og mangefotinger er nærmere beslektet med edderkopp- og krepsdyr enn med fløyelsdyr.
Mens fløyelsdyrenes bein er opprinnelig unirame, er insektenes og mangefotingenes bein sekundært unirame, noe som vil si at både insekter og mangefotinger stammer fra arter som var birame.
Sannsynligvis gikk spaltefoten tapt da insektenes og mangefotingenes stamart forlot havet.
Det samme skjedde også innenfor edderkoppdyrene, der de landlevende delgruppene har unirame bein.
I en overgangsperiode ble navnet «Uniramia» av enkelte biologer brukt på insekter og mangefotinger, dvs. fløyelsdyr ble ekskludert.
Dermed betegnet navnet den samme gruppen som de eldre og bedre etablerte vitenskapelige navnene Antennata, Atelocerata, Monantennata og Tracheata.
Selv om kjært barn har mange navn (fem, hvis man regner med Uniramia), viste det seg på 1990-tallet at også denne gruppen er kunstig:
Insekter er nærmere beslektet med krepsdyr enn med mangefotinger.
Dermed har navnet «Uniramia» endelig forsvunnet fra den vitenskapelige nomenklaturen.


== Se også ==
Mandibeldyr