jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Lars Moen

Lars Magnus Moen (1885–1964) var en norsk politiker fra Arbeiderpartiet. Han var stortingsrepresentant sammenhengende fra 1928 til 1957.
Han var statsråd i Kirke- og utdanningsdepartementet i Einar Gerhardsens 2. regjering fra 28. juni 1945 til 19. november 1951, og deretter i Oscar Torps regjering fra 19. november 1951 til 9. desember 1953.


== Bibliografi ==
Olav Dalgard, Bjarne Aanesen, Carl Jakhelln og Lars Moen: Dikt fra Sachsenhausen, Oslo 1945


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Lars Moen hos Stortinget 
(no) Lars Moen hos Norsk senter for forskningsdata 
Lars Moen på lokalhistoriewiki.no
Gustav Natvig-Pedersen

Gustav Natvig-Pedersen (født 18. august 1893 i Stavanger, død 27. juli 1965) var en lærer og politiker (Ap). Han var stortingsrepresentant fra 1937 til 1954, stortingspresident og medlem av Den Norske Nobelkomite.


== Biografi ==
Natvig-Pedersen var sønn av seilmaker Johan Pedersen (1857–1941) og Johanne Christine Natvig (1863–1940). Han er far til tidligere stortingsrepresentant for Arbeiderpartiet, Kari Helliesen. Han tok studenteksamen ved Kongsgaard skole i 1911 og fullførte deretter Krigsskolens første avdeling. Natvig-Pedersen ble i 1913 vernepliktig offiser og i 1920 premierløytnant.
I 1919 avla han cand.philol.-graden. Under og etter universitetsstudiene foretok Natvig-Pedersen studiereiser i Storbritannia (1916, 1919 og 1928), Tyskland (1920), Frankrike (1928) og USA (1932). I 1928 studerte han ved London School of Economics. Under oppholdet i USA i 1932 studerte han ved Brookwood Labor College i New York.
Natvig-Pedersens yrkeskarriere som lærer startet i 1916 da han ble vikar ved Platous skole i Stavanger. I 1919 ble han overlærer ved Stavanger katedralskole, der han senere ble lektor. I 1946 ble han rektor ved St. Svithun skole i Stavanger, en stilling han satt i til 1962.
Under den andre verdenskrig satt Natvig-Pedersen i fangenskap på Grini i Norge og fra 3. mai 1943 til krigens slutt i Sachsenhausen  i Tyskland.


== Politisk virke ==
Natvig-Pedersen var først aktiv i Arbeiderpartiet i Stavanger. Han ble i 1922 innvalgt i Stavanger formannskap og var medlem av Stavanger bystyre i ti perioder mellom 1925 og 1964. I 1925 ble han valgt til formann leder for Stavanger Arbeiderparti. Han var også lagets formann 1935–1936. Natvig-Pedersen var medlem av Arbeiderpartiets landsstyre 1936–1939.
Han var stortingsrepresentant for kjøpstedene i Vest-Agder og Rogaland fylker 1936–45 og 1945–53. Stortingets visepresident 1945-49 og stortingspresident 1949 – 54. Som representant var Natvig-Pedersen  medlem av Stortingets valgkomité, den utvidede utenriks- og konstitusjonskomité og militærkomitéen. Han var også medlem i Stortingets gruppe av Den interparlamentariske union (IPU) og del av Stortingets delegasjon til Nordisk råd.
Han var medlem av Den Norske Nobelkomite fra 1. januar 1949 og frem til sin død, og fungerte som viseformann hele perioden.


== Utmerkelser ==
Natvig-Pedersen ble av kong Olav V i 1962 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden. Han ble i 1950 av fyrsten av Monaco utnevnt til ridder av Den Hellige Carls Orden.
Stavanger hedret ham med Rektor Natvig-Pedersens vei på Ullandhaug i Hillevåg bydel.


== Familie ==
Gustav Natvig-Pedersen var far til Ap-politikeren Kari Helliesen (født i 1938).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Gustav Natvig-Pedersen hos Stortinget 
(no) Gustav Natvig-Pedersen hos Norsk senter for forskningsdata 
Nobelprize.org – Biografi
Politiske taler av Gustav Natvig-Pedersen, virksommeord.uib.no
Carlo Aretino

Carlo Aretino (også kalt Carlo Marsuppini) (født 1398 i Arezzo i Italia, død 1453 i Firenze) var en tidlig italiensk humanist.
Carlo Marsuppini var med i de tidlige humanistkretser i Firenze. Han ble høyt beundret for sine ferdigheter i det greske språk, og hans venner sikret ham byens lærestol i gresk i 1431. Senere var han i en periode pavelig sekretær, og mot slutten av sitt liv Firenzes kansler. Han var under mistanke for hedendom. Han høstet ros fra pave Nikolas V for sin oversettelse av Bok I av Iliaden til latin.


== Referanser ==
Nykvåg

Nykvåg er et fiskevær på vestsiden av Langøya i Bø kommune i Vesterålen i Nordland. Grunnkretsen Nykvåg hadde 57 innbyggere pr. 1. januar 2018.Nykvåg er blant annet kjent for fuglefjellet som ligger like ved bebyggelsen på stedet. Fuglefjellet er vernet som en del av Nykvåg/Nykan naturreservat.


== Referanser ==
Johannes Murmellius

Johannes Murmellius (eller Jan Murmelius eller Murmel) (født 1480 i Roermond i Nederland, død 1517 i Deventer) var en nederlandsk (nedertysk) humanist og dikter. Han studerte i Deventer og Keulen og underviste senere i Münster (1500–13), der han virket som stedfortredende rektor for katedralskolen og leder for stiftsskolene St. Marini og St. Ludgeri. I 1513 ble han rektor i Alkmaar (1513–17). Deretter dro han til Deventer, der han døde samme år. Murmelius skrev en rekke lærebøker på forskjellige språk. Kjent er også hans  latinsk-tysk-ungarske ordbok.


== Verker ==
Opus de verborum compositione, 1502, 1504
Cato major,
Enchiridion scholasticorum,
Elegiarum moralium libri quattuor,
Epigrammatum liber,
Ioannis Murmellii Ruremundensis Panegyricon, in preconium illustrissimi principis Erici Monasteriensis ecclesiae episcopi. - Coloniae : Quentel, 1509. Digitalisierte Ausgabe der Universitäts- und Landesbibliothek Düsseldorf
Alcimi Aviti libri sex reccogniti,
Ciceronis epistolae quaedam selectae,
Juvenalis tres satirae,
Versiticatoriae artis rudimenta,
Pappa puerorum, Köln 1513
Boethii de consolatione philosophiae libri V,
Scoparius in barbariei propugnatores et osores Humanitatis,


== Referanser ==


== Litteratur ==
Wilhelm Kühlmann: Murmellius, Johannes. Franz Josef Worstbrock (utg.): Deutscher Humanismus 1480-1520. Verfasserlexikon. Band 2, de Gruyter, Berlin 2009–2013, Sp. 277-299.
(de) Adalbert Heinrich Horawitz: «Murmellius, Johannes». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 23, Duncker & Humblot, Leipzig 1886, s. 65 f.
(de) Joachim Knape und Ursula Kocher: «Murmellius, Johannes.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 18, Duncker & Humblot, Berlin 1997, ISBN 3-428-00199-0, s. 613 (digitalisering).
Pysen

Pysen er et skjær i Lindesnes kommune i Agder. Øya ligger ved 57°57′30,6″N 7°33′52″Ø.
Det var Jostein Andreassen som i juli 1987 oppdaget at skjæret Pysen er Norges sydligste punkt. Søgne-læreren med naturhistorie og kystkultur som spesialområder oppnådde å få utvidet landets grense med 110 meter mot sør. Tidligere hadde Statens kartverk oppgitt øya Vestre Kråga (3,4 km lenger vest, sørspiss 57°57′34,0″N 7°30′27″Ø) som Norges sørligste punkt.
Navnet: Pysen er trolig bestemt form av pys m 'liten gutt'.
UTM-koordinater for skjæret er 32 415057E 6425003N (WGS84).


== Se også ==
Oversikt over norske geografiske ytterpunkter


== Eksterne lenker ==
Søgne-lærer fant Pysen – Norge utvidet mot sør
Finnmarkslaget

Finnmarkslaget i Oslo er en norsk organisasjon for utflyttede Finnmarkinger i Oslo og omegn. Organisasjonen ble opprettett 30. januar 1940. En lignende gruppe kalt Finnmarkslaget hi Trøndelag ble etablert i 2011 i Trondheim.


== Eksterne lenker ==
Finnmarkslaget i Oslo offisielle hjemmeside
Oświęcim

Oświęcim (utt. /åsj-vjæng-tsjim/, tysk navn: Auschwitz, tsjekkisk Osvětim) er en by 50 km. vest for Kraków i det sørlige Polen, som ligger ved elven Soła, en sideelv til Wisła. Den har (per 2003) 42 000 innbyggere og ligger i Lillepolske voivodskap.


== Historie ==
Byen er kjent siden 1179 og fikk byrettigheter i 1272. I løpet av historien bodde tyskere og polakker fredelig sammen i byen. Hertugdømmene Auschwitz og Zator, som lå i det vestlige Galicia, kom i 1327 under hertug Johann av Auschwitz i et vasallforhold til Kongeriket Böhmen.
Senere kom området under hertugene av Teschen og Grossglogau. På 1300-tallet sank folketallet fordi innbyggerne slo seg ned andre steder. Spesielt tyskernes interesse for området sank, og i 1457 kjøpte kong Kasimir IV av Polen rettighetene til stedet og innlemmet det i voivodskapet Kraków.  I 1655 ble byen herjet og ødelagt av svenske tropper, og i den følgende tiden ble stedet redusert til en betydningsløs landsby. Fra 1773 lå byen i Østerrike, og keiseren av Østerrike førte også tittelen hertug av Auschwitz. Byen lå rett ved grensen til Preussen og Russland. I 1818 ble byen med Østerrike tysk forbundsområde. Under den østerriksk-prøyssiske krig angrep prøysserne den østerrikske byen 27. juni 1866, men angrepet ble slått tilbake. Etter første verdenskrig ble byen polsk. Under andre verdenskrig, da byen ble okkupert av Tyskland, ble den kjent for flere konsentrasjonsleirer som de tyske nazistene opprettet, og hvor over en million mennesker døde.


== Se også ==
Auschwitz (konsentrasjonsleir)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Oświęcim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Oświęcim – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Familie (matematikk)

En familie eller en indeksfamilie betegner i matematikken en mengde som kan ordnes (hvert element kan gis en indeks); for eksempel en familie av heltall med gitte egenskaper, eller en familie av antiderivater.


== Eksterne lenker ==
(en) Barile, Margherita, Family i MathWorld.
Slekt (biologi)

Slekt (Latin: genus) er en kategori brukt i den biologiske systematikken; en slekt kan omfatte én eller flere nært beslektede arter. I tillegg til arter kan slekter bestå av én eller flere underslekter, som igjen består av én eller flere arter. Én eller flere nært beslektede slekter sammenfattes som en familie, kanskje via ett eller flere tribus og underfamilier. 
Høyere systematiske kategorier som slekt og familie vil representerer tydelige episoder med radiasjon, slik at gruppen som sådan ofte representerer et virkelig fenomen i naturen, og ikke bare en praktisk samlebetegnelse.


== Navn og skrivemåte ==
To slekter kan ha samme navn dersom den ene er en dyreslekt og den andre en planteslekt. For eksempel er Aotus navnet på en slekt aper og på en slekt i erteblomstfamilien, og Prunella er navnet på både en slekt i leppeblomstfamilien og en slekt av jernspurver.
Slektsnavn skrives som regel i kursiv, og har alltid stor forbokstav.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Genera (biology) – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Håndball-VM 2023 for menn

Håndball-VM 2023 for menn var det 28. mesterskapet i håndball for herrer og ble arrangert i Polen og Sverige i perioden 11. til 29. januar 2023. Dette var første gang verdensmesterskapet i herrehåndball ble avholdt i Polen og fjerde gang i Sverige, også det andre mesterskapet som ble avholdt i mer enn ett land.


== Arenaer ==
Mesterskapet ble arrangert i ni byer: Gdańsk, Katowice, Kraków og Płock i Polen og Göteborg, Jönköping, Kristianstad, Malmö og Stockholm i Sverige. Åpningskampen ble spilt i Katowice, og finalen ble spilt i Stockholm.


== Kvalifiserte nasjoner ==


== Trekning ==
Trekningen av gruppene i den innledende runden ble gjennom ved Den polske nasjonale radiosymfoniorkester i Katowice 2. juli 2022.


=== Seeding ===
Seeding basert på plassering ved forrige verdensmesterskap og i henhold til IHF-reglene.


=== Gruppene ===
Hvert vertsland kunne tildele ett kvalifisert land til hver arrangørby. Spania ble tildelt plass i gruppe A (Kraków), Norge gruppe F (Kraków) og Danmark gruppe H (Malmö). Tyskland ble tildelt gruppe E (Katowice), Island gruppe D (Kristianstad) og Kroatia gruppe G (Jönköping).


== Innledende runde ==


=== Gruppe A ===


=== Gruppe B ===


=== Gruppe C ===


=== Gruppe D ===


=== Gruppe E ===


=== Gruppe F ===


=== Gruppe G ===


=== Gruppe H ===


== President's Cup ==


=== Gruppe I ===


=== Gruppe II ===


=== Plasseringskamper om 25. til 32. plass ===
Kamp om 31. plassKamp om 29. plassKamp om 27. plassKamp om 25. plass


== Hovedrunden ==


=== Gruppe I ===


=== Gruppe II ===


=== Gruppe III ===


=== Gruppe IV ===


== Sluttspillet ==


=== Kvartfinaler ===


=== Plasseringskamper om 5. til 8. plass ===
Kamp om 7. plassKamp om 5. plass


=== Semifinaler ===


=== Bronsefinale ===


=== Finale ===


== Plassering og statistikk ==


=== Sluttplassering ===


== Se også ==
Håndball-VM 2023 for kvinner


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell nettside
Hans von Aachen

Hans von Aachen (født 1552 i Köln, død 4. mars 1615 i Prag) var en tysk maler.
Hans von Aachen ble født 1552 i Köln i en familie som stammet fra Aachen. Han begynte å male i Köln som student av en ukjent flamsk maler. Fra 1574 fortsatte han sine studier i Italia, i Firenze og Roma, kanskje også Venezia. Her utviklet han sin manieristiske stil.
Han vendte tilbake til Tyskland i 1588 og ble portrettmaler for fornemme kunder i Köln, ved det hertugelige hoff i München og hos den rike familien Fugger i Augsburg. I 1592 malte han det offisielle portrettet av den tysk-romerske keiser Rudolf II i Prag. Her ble han til sin død i 1615.
Hans von Aachen står som en typisk representant for manierismen. Til hans verker hører særlig allegoriske, mytologiske og religiøse motiver, også håndtegninger.
Hans bilder henger idag bl.a. på Eremitagen i St. Petersburg, J. Paul Getty Museum i Los Angeles, Londons nasjonalgalleri, Alte Pinakothek i München, kunsthallen i Bremen, Los Angeles County Museum of Art (USA), Staatsgalerie Stuttgart og Prahas nasjonalgalleri.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hans von Aachen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hans von Aachen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Getty Museum (engl.)
Anna Amalie av Preussen

Anna Amalie av Preussen (født 9. november 1723 i Berlin; død 30. september 1787 i Berlin) var en tysk prinsesse, komponist og yngre søster av kong Fredrik den store av Preussen.


== Liv og virke ==
Hennes far, soldatkongen (Fredrik Wilhelm I), var ingen musikkvenn, så Amalie fikk først musikkundervisning fra da hun var 17 år. Hun lærte å spille cembalo og klaver, og da hun var 21 år fikk hun også undervisning i komposisjon. Hun lærte også orgel og fiolin. Av en av Johann Sebastian Bachs studenter, Johann Philipp Kirnberger, lærte hun videre komposisjonsteknikker.
Anna Amalie skal ha hatt en kjærlighetsaffære med baron Friedrich von der Trenck, som var av østprøyssisk avstamning og en tidligere venn, yndling og adjutant av hennes eldre bror Fredrik. De var kortvarig forent før og under den annen schlesiske krig, men Trenck ble arrestert i 1745 og mistenkt for spionasje for østerrikerne. Trenck ble senere løslatt på kong Fredriks ordre, etter Amalies bønn, og flyktet til Østerrike. Han ble til slutt henrettet under den revolusjonære terroren i Paris i 1794 som angivelig aristokratisk spion.
Amalie ble, ettersom hun vegret seg for å gifte seg, gjort til abbedisse av Quedlinburg i 1755, etter press fra broren.Når hun var i Berlin bodde hun om sommeren i det Vernezobreiske palé i Berliner Wilhelmstraße, og om vinteren i sitt palé i Unter den Linden 7.
Da hun ble gammel ble Anna Amalie blind. Hun døde etter lengre tids sykdom.
Hun var tante av komponisten Anna Amalie, hertuginne av Sachsen-Weimar-Eisenach.


== Verker ==
Anna Amalie ligger musikalsk mellom barokkmusikk og tidlig klassisisme. Under innflytelse fra den konservative Kirnberger befattet hun seg med de gamle komponistene. Selv likte hun imidlertid den «edle enkelheten» til den tidligklassiske musikken bedre enn den gamle barokkmusikken.Hennes store forbilde var Johann Sebastian Bach, og hun samlet manuskripter av ham. Idag er hun særlig berømt for denne samlingen, som eies av Staatsbibliothek zu Berlin (Stiftung Preußischer Kulturbesitz).
Selv komponerte hun kantater, koraler, lieder, kammermusikk og marsjer.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dagboksutdrag i: Georg von Holzbrinck (red.): Fridericus Rex, Geschichte und Geschichten um den großen König, Stuttgart 1941
Tornius, Valerian: Berühmte Frauen im Spiegel, Leipzig, 1940


== Eksterne lenker ==
Eva Rieger: Anna Amalie av Preussen, fembio.org, Frauen-Biographieforschung (med litteraturangivelser og sitater).
Auguste Viktoria av Schleswig-Holstein

Auguste Viktoria Friederike Luise Feodora Jenny von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg (født 22. oktober 1858 i Dolzig, Sorau, død 11. april 1921 i Huis Doorn i Doorn ved Utrecht i Nederland) var dronning av Preussen og keiserinne av Tyskland. Hun var gift med Wilhelm II.
Auguste Victoria var eldste datter av hertug Frederik Christian August av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Augustenborg og hans kone Adelheid von Hohenlohe-Langenburg. Hun tilhørte samme slekt som det danske og norske kongehuset, og tilbragte sin barndom i Dolzig, senere i Kiel, hvor faren regjerte 1864-1866. Hun er særlig husket for å ha støttet oppførelse av kirker.


== Barn ==
kronprins Friedrich Wilhelm Victor August Ernst (født 6. mai 1882 – død 20. juli 1951)
Eitel Friedrich (1883–1942)
Adalbert  (1884–1948)
August Wilhelm (1887–1949)
Oskar (1888–1958)
Joachim (1890–1920)
Victoria Luise (født 13. september 1892 – død 11. desember 1980)Auguste Viktoria er begravet i Antikentempel foran Neues Palais i parken ved Sanssouci i kongebyen Potsdam utenfor Berlin.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hertuginne Viktoria Luise av Braunschweig: Deutschlands letzte Kaiserin, Göttinger Verlagsanstalt 1971
Karl Strecker: Unsere Kaiserin, Neudeutsche Verlagsanstalt Berlin o.J. (1922)
Mathilde Gräfin Keller: Vierzig Jahre im Dienst der Kaiserin, Verlag Koehler und Amelang, Leipzig 1935


== Eksterne lenker ==
(en) Augusta Viktoria of Schleswig-Holstein – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Auguste Viktoria, Deutsche Kaiserin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
http://www.dhm.de/lemo/html/biografien/AugusteViktoria/
https://web.archive.org/web/20160623011757/http://www.deutsche-schutzgebiete.de/kaiserin_auguste_viktoria.htm
Ralf Isau

Ralf Isau (født 2. mars 1956 i Berlin) er en tysk forfatter. Han bor med kone og en datter i nærheten av Stuttgart. Etter å ha arbeidet som programvarespesialist i en årrekke, begynte han i 1988 å skrive bøker. Han har gjort seg bemerket med bl.a. de fantastiske romanene Museet for stjålne minner (Das Museum der gestohlenen Erinnerungen) og Skyggespillet (Das Netz der Schattenspiele), som er oversatt til norsk, og har vunnet en rekke priser, bl.a. den kjente Buxtehuder Bulle for beste ungdomsbok i 1997.


== Bibliografi ==
(1994) Der Drache Gertrud, 96 s., fra 6 år, ISBN 3-522-17358-9
(1997) Das Museum der gestohlenen Erinnerungen, 672 s., fra 13 år, ISBN 3-522-17579-4
(1998) Das Echo der Flüsterer, 672 s., fra 13 år, ISBN 3-522-17193-4
(1999) Das Netz der Schattenspiele, 528 s., fra 14 år, ISBN 3-522-17257-4
(2002) Pala und die seltsame Verflüchtigung der Worte, 432 s., fra 13 år, ISBN 3-522-17432-1
(2003) Der Silberne Sinn, 768 s., fra 16 år, ISBN 3-404-15234-4
(2003) Die unsichtbare Pyramide, 796 s., fra 13 år, ISBN 3-522-17594-8
(2003) Die geheime Bibliothek des Thaddäus Tillmann Trutz, 416 s., fra 13 år, ISBN 3-426-19642-5
(2004) Der Leuchtturm in der Wüste, 204 s., fra 10 år, ISBN 3-522-17663-4
(2004) Der Herr der Unruhe, 509 s., fra 16 år, ISBN 3-431-03392-X


=== Neschan-trilogien ===
(1995) Die Träume des Jonathan Jabbok, 464 s., fra 12 år, ISBN 3-522-16896-8
(1996) Das Geheimnis des siebten Richters, 560 s., fra 12 år, ISBN 3-522-16901-8
(1996) Das Lied der Befreiung Neschans, 528 s., fra 12 år, ISBN 3-522-16945-X


=== Der Kreis der Dämmerung ===
(1999) Der Kreis der Dämmerung – Teil 1, 672 s., fra 14 år, ISBN 3-522-17306-6
(2000) Der Kreis der Dämmerung – Teil 2, 736 s., fra 14 år, ISBN 3-522-17335-X
(2001) Der Kreis der Dämmerung – Teil 3, 448 s., fra 14 år, ISBN 3-522-17401-1
(2001) Der Kreis der Dämmerung – Teil 4, 448 s., fra 14 år, ISBN 3-522-17474-7


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ralf Isau
Thienemann-Verlag
Ehrenwirth-Verlag
Droemer-Verlag Arkivert 27. oktober 2004 hos Wayback Machine.
Max Born

Max Born (født 11. desember 1882 i Breslau, død 5. januar 1970 i Göttingen) var en tysk matematiker og fysiker. Han fikk nobelprisen i fysikk i 1954.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn, studietid ===
Max Born var sønn av professor Gustav Born, anatom og embryolog, og hans kone Margarete (født Kauffmann), som kom fra en schlesisk tekstilfabrikørfamilie. Han studerte ved König Wilhelm Gymnasium i Breslau, men oppviste ikke da noen større studiebegavelse.
Han leste senere ved universitetet i Breslau, der han blant annet studerte matrisekalkyle under David Hilbert, samt ved universitetene i Heidelberg, Zürich, Göttingen og for en kortere tid i Cambridge.


=== Akademisk karriere ===
Han tok doktorgraden i 1906 i Göttingen. Her beskjeftiget han seg blant annet med følgene av Albert Einsteins relativitetsteori innen fysikken for faste legemer og med teorien om atomære krystallgitre. Om dette publiserte han i 1915 boken Dynamik der Kristallgitter.
Han ble ekstraordinær professor i teoretisk fysikk i Berlin hvor han samarbeidet med Max Planck, Albert Einstein og Walther Nernst.
Fra 1921 til 1933 var han professor i Göttingen. Her utviklet han sammen med Wolfgang Pauli, Werner Heisenberg og Pascual Jordan store deler av den moderne kvantemekanikken. Til de viktigste resultater hører den såkalte Born-Oppenheimer-Approksimeringen, som i 1928 førte til orbitalmodellen. Han utviklet den statistiske tolkning av bølgefunksjonen, som senere ble kjent som Københavnertolkningen, og som han i 1954 mottok nobelprisen i fysikk for.
Max Born beskjeftiget seg også med teoretisk optikk som han sammen med Emil Wolf skrev en betydningsfull lærebok om.
I 1933 ble Max Born på grunn av sin og sin kones delvis jødiske herkomst fratatt professoratet. Han emigrerte til Edinburgh, hvor han arbeidet som dosent frem til 1954, samme år han fikk nobelprisen. Dette året vendte han tilbake til hjemlandet og arbeidet så der fram til sin død.
Ved siden av sitt vitenskapelige arbeid beskjeftiget han seg med filosofiske og politiske temaer og argumenterte blant annet mot atomopprustning.
To gymnasier er oppkalt etter ham, i Germering ved München og i Backnang ved Stuttgart. Det samme er Max-Born-Institut i Berlin.
Hans barnebarn er sangerinnen Olivia Newton-John.


== Priser (utvalg) ==
1950 – Hughesmedaljen


== Utvalgte verker ==
Dynamik der Kristallgitter (1915)
Die Relativitätstheorie Einsteins (1920)
Vorlesungen über Atommechanik (1925)
Experiment und Theorie in der Physik
Der Luxus des Gewissens (medforfatter) (1969)
Optik : ein Lehrbuch der elektromagnetischen Lichttheorie (1933)
Principles of Optics (med Emil Wolf) (1959)
Physik im Wandel meiner Zeit
Von der Verantwortung des Naturwissenschaftlers


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nancy Thorndike Greenspan: Max Born – Baumeister der Quantenwelt. Eine Biographie. 2005. Spektrum Akademischer Verlag. ISBN 3-8274-1640-X


== Eksterne lenker ==
(en) Max Born – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Max Born – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nobelprisen i fysikk 1954 hos Nobelprize.org
(en) Max Born hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 1954