jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kolbeinsvatnet

Kolbeinsvatnet er en innsjø i Skjåk kommune i Innlandet og Stranda kommune i Møre og Romsdal. Det ligger øverst i Tafjordvassdraget og er regulert som magasin for kraftverkene lengre ned i vassdraget. Det første anleggsarbeidet ble gjort på 1920-tallet. Innsjøen ligger vel 1100 m.o.h. og reguleringshøyden er vel 8 meter.Før det ble anlagt kjørevei (Geirangervegen) ved Langvatnet gikk trolig gangveien mellom Geiranger og Skjåk langs Kolbeinsvatnet. Det går anleggsvei/traktorvei fra fylkesvei 63 ved utløpt av Djupvatnet.


== Referanser ==
Hornsjøen (Gausdal)

Hornsjøen er en innsjø i Gausdal kommune i Innlandet. Den er regulert som magasin for Roppa kraftverk. 


== Referanser ==
Makkvatnet

Makkvatnet (lulesamisk: Suoksavuomjávrre) er en innsjø i Hamarøy og Steigen kommuner i Nordland, omtrent seks kilometer sør for Tømmerneset.
Av totalarealet på 3 km², ligger litt i underkant av halvparten i Steigen.
Makkvasselva (Suoksavuomjåhka) gir utløp i nordenden via Kjerringvatnet og Rotvatnet til Sagelvvassdraget og Sagfjorden.


== Referanser ==
Strandafjorden

Strandafjorden er et vann i Hallingdalselva, beliggende i Ål kommune i Viken. Den er inntaksmagasin for Nes kraftverk i østenden, og i vestenden av sjøen ligger utløpene fra Usta kraftverk og Hol III kraftverk.

Strandafjorden har også inspirert artister, slik som Stein Torleif Bjella. Og Dag H. Nestegard.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Strandafjorden, Ål – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Langevatn (Vinje)

Langevatn er en innsjø i Vinje kommune i Telemark. Den ligger 1 178 meter over havet og har et areal på 2,99 km². Utløpet er mot sørvest til Holmavatnet, som ligger i Suldalslågens nedbørfelt.


== Referanser ==
Grøttavatnet

Grøttavatnet er en innsjø i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Den er regulert som magasin for Grytten kraftverk.


== Referanser ==
Finnvollvatnet

Finnvollvatnet er en innsjø i Namsos kommune i Trøndelag.


== Referanser ==
Skrøyvstadvatnet

Skrøyvstadvatnet er en innsjø i Namsos kommune i Trøndelag. Den er en del av Salvassdraget og ligger øst for Salvatnet, som den er knyttet til med to korte elvestrekninger kalt Øvre Straumen og Nedre Straumen.


== Referanser ==
Gjerdingen

Gjerdingen er en innsjø i kommunene Jevnaker og Lunner i Nordmarka i Viken. Vannet tilhørte ikke opprinnelig Akerselvas nedbørfelt, men en tunnel anlagt mellom 1900 og 1909 mellom Gjerdingen og Daltjuven i sørøst, og en tunnel videre derfra til Store Sandungen, gjør imidlertid at Maridalsvannet også mottar vann fra dette vassdraget.
Demningen i Gjerdingen ble bygget i 1913. Vannet er regulert med om lag 7 m. Gjerdingselva renner fra Gjerdingen til vannet Store Skillingen. Gjerdingen gård på Hollendertangen midt i vannet er en tradisjonsrik nordmarksgård og finneplass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gjerdingen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Det vestre Nordmarksvassdraget». Arkivert fra originalen 1. mai 2008. Besøkt 7. oktober 2015.
Medisinens Kanon

Medisinens Kanon er en lærebok i medisin skrevet av den persiske muslimen Ibn Sina, bedre kjent som Avicenna, ca. 1000 e.Kr. Mange av de teoriene og praksisene han fremla i sin bok, ligger i dag til grunn for det medisinstudenter på universiterer rundt om i verden leser og lærer. Dette var en av de viktigste bøkene i medisin fram til ca. 1700.


== Eksterne lenker ==
(en) The Canon of Medicine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Ibn Sina(Avicenna)  Website
Avicennas liv
Brissel

Brisselen (lt. thymus) er en kjertel som finnes hos mange dyr, også hos mennesket. 
Brisselen er kroppens andre primære, lymfoide organ. Den består av epitelvev og befinner seg i halsregionen, like bak brystbeinet (sternum). På samme måte som beinmargen, har den sin funksjon knyttet til utviklingen av forsvarsceller, men bare én bestemt variant. Fra beinmargen fraktes umodne forløperceller, progenitorceller, såkalte thymocytter, til brisselen for å videreutvikles til en høyt spesialisert celletype, kanskje den aller viktigste i hele immunapparatet, nemlig T-lymfocyttene.
Noe av det viktigste som skjer med thymocyttene under oppholdet i brisselen, er at de utstyres med reseptorer for antigener, hver thymocytt med sin type reseptor. I utgangspunktet dannes reseptorene slik at hele thymocyttpopulasjonen samlet blir i stand til å gjenkjenne alle tenkelige strukturer, inklusive kroppens egne. Denne løsningen innebærer imidlertid at organismen i neste omgang må kvitte seg med de thymocyttene som kan tenkes å gjenkjenne og reagere med kroppens egne molekyler. Samtidig foregår en spesiell utvelgelse av de thymocytter som er i stand til å identifisere og reagere på fremmede strukturer på en bestemt måte. Vi sier gjerne at det foregår både positive og negative seleksjonsprosesser i brisselen. Om lag 95% av thymocyttene som dannes i beinmargen, blir drept i brisselen. Dersom T-celler uten absolutt strengeste sikkerhetsklarering klarte å lure seg gjennom brisselen, kunne dette føre til skadelige immunreaksjoner mot kroppens eget vev, slik det kan sees ved såkalte autoimmune sykdommer. 
Brisselen er først og fremst organet for utvikling av T-lymfocyttene, men den gjennomgår også en egen utviklingsprosess. Den er størst og mest aktiv i årene fram til puberteten og minsker deretter med alderen. Mye tyder på at nedsatt aktivitet i brisselen henger sammen med generelt nedsatte immunfunksjoner med økende alder. 
Dersom brisselen skades tidlig i livet, kan viktige funksjoner i immunsystemet bli påvirket. Hos mennesker kan dette blant annet resultere i nedsatt evne til å bekjempe virus og infeksjoner fra sopp.
Thymus

Thymus kan referere til:

Brissel (thymus), en kjertel
Timian (Thymus), en slekt av planter
Web Map Service

Web Map Service (WMS) er en av den frivillige organisasjonen Open Geospatial Consortium (OGC)'s  standarder for å produsere skalerbare kart som kan vises på en PC-skjerm. Kartene vil være geografisk refererte i et eller flere internasjonalt akseptert(e) koordinatsystem. 
Denne standarden definerer kart som en geografisk presentasjon av en digital bilde-fil (image-file), for eksempel PNG, GIF eller JPEG, men også som vektor-baserte geografiske elementer i «Scalable Vector Graphics» (SVG) eller «Web Computer Graphics Metafile» (WebCGM) formater. Kartet er presentasjonen på skjermen, og ikke dataene i seg selv.
WMS har 3 standard operasjoner: 

returnerer redigerbare metadata.
returnerer et kartbilde, der parametre for geografi og utstrekning er definert.
returnerer informasjon om spesielle egenskaper for de objekt som er vist i kartet.Operasjonene kan utføres ved hjelp av en standard web-leser via Uniform Resource Locators (URL). Innholdet i vedkommende URL avhenger av hvilken operasjon det søkes om. For eksempel kan man kombinere innholdet i flere ulike URL-adresser slik at de kan presenteres på skjermen samtidig, og på en slik måte at alle datasettene blir synlige. Forutsetningen er at dataformatene kan presenteres som transparente lag (f.eks. GIF eller PNG). På den måten kan brukeren produsere egendefinerte kart fra ulike web-servere over hele verden, og kombinere disse med egenproduserte data. 


== Eksterne lenker ==
Open Geospatial Consortium (OGC)
UMN Mapserver (free accessible WMS-Server)
List of OGC WMS Services
Spot (GPS and WMS-Client for mobile devices)
Eksempel på norske wms-tjenester for naturinformasjon
Lord Warden of the Marches

Lord Warden of the Marches var et embete i England i middelalderen og tudortiden. Embetsinnehaveren var ansvarlig for sikkerheten langs grensen til Skottland. Marches er et gammel ord for «grense» som ble brukt både om den skotske og den walisiske grensen. Et tilsvarende begrep finnes på norsk i mark (norrønt: mǫrk) som grenseland eller grensemark – se markgrevskap (jf. Finnmark; Danmark)
Etter at Skottland og England gikk inn i en personalunion i 1603 var embetet ikke lenger nødvendig og ble avskaffet.


== For England ==


=== Warden of the Marches ===
Robert de Clifford (1297–)
John de Warenne, 7. jarl av Surrey (1327–
Henry de Percy, 2. baron Percy (1328–)
Ralph Neville, 2. baron Neville de Raby og Henry de Percy, 2. varon Percy (1334–) (sammen)
Gilbert Welton og Thomas Lucy (1336–) (sammen)
Henry de Percy, 3. baron Percy (1352–)
Henry de Percy, 3. baron Percy (1356–)
Henry Percy, 1. jarl av Northumberland (1368–)
Thomas Appleby, Roger de Clifford og andre (1370–) (sammen)


=== Lord Warden of the Marches ===
Roger de Clifford, 5. baron de Clifford – første tittelholder (1377–)
Henry Percy, 3. jarl av Northumberland (1439-)
Rikard, hertug av Gloucester (1482–)
Thomas Dacre, 2. baron Dacre (1495–)
Arthur, prins av Wales (1498–?1502) død 1502
Thomas Dacre, 2. baron Dacre (1509–1525)
Henry FitzRoy, 1. hertug av Richmond og Somerset (1525–)
Henry Percy, 6. jarl av Northumberland (1527–)
Henry Grey, marki av Dorset og senere hertug av Suffolk (April 1551-september 1551)
John Dudley, 1. hertug av Northumberland, Warden-general of the Scottish Marches (1551–)
Henry Carey, 1. baron Hunsdon Lord Warden-general (1589-)
Robert Carey, 1. jarl av Monmouth (1596–1598)


== For Skottland ==


=== Lord Warden-general of all the March ===
William Douglas, 1. jarl av Douglas (1356–)
John Stewart, lord av Kyle
Patrick V, jarl av March
Archibald Douglas, 3. jarl av Douglas (1364–1400)
Archibald Douglas, 4. jarl av Douglas (1400–)
William Douglas, 8. jarl av Douglas (1450–) drept i 1452
Adam Hepburn, 2. jarl av Bothwell (1514–)
Antoine d'Arces, Sieur de la Bastie (1516–) drept i 1517
Archibald Douglas, 8. jarl av Angus (1574–)
William Ruthven, 1. jarl av Gowrie ( 1578)
James Stewart, jarl av Arran (1584–)
Alexander Home, 6. lord Home (1603)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Reid, Rachael Robertson (1917): «The office of warden of the marches its origin and early history» i: English Historical Review 32, s. 479–496. doi:10.1093/ehr/xxxii.cxxviii.479. JSTOR 550854.
Howard, Pease (1912): The lord wardens of the marches of England and Scotland: being a brief history of the marches, the laws of march, and the marchmen, together with some account of the ancient feud between England and Scotland. London: Constable. s. 194–201.
Lord Warden of the Cinque Ports

Lord Warden of the Cinque Ports er en tidligere embetstittel og nå en seremoniell tittel i Storbritannia. Embetet ble opprettet senest i 1100-tallet, og innehaveren var ansvarlig for Cinque Ports (uttales «Sink Ports»; cinque = fem på normannisk-fransk), fem viktige havner på sørkysten av England. Posten er i dag en sinekyre, det vil si at den praktisk talt har kun seremonielle funksjoner. Den er en av de høyeste ærestitler som deles ut av den britiske monarken, og har ofte blitt gitt til medlemmer av kongefamilien eller statsministre.I middelalderen holdt Lord Warden hoff i St. James' kirke nær Dover Castle. Han hadde innenfor havnebyene omtrent samme fullmakter som kanselliet. I tillegg hadde han rett til å innkalle styrker til forsvar av havnene og han var constable av Dover Castle og hadde dermed rett til å holde en garnison og en administrativ stab.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Body, Edward (1992): The Cinque Ports and Lords Warden : a history in verse and prose, Larkfield : Kent Messenger, ISBN 0-900893-13-3
Brentnall, Margaret (1972): The Cinque Ports and Romney Marsh, London : Gifford, ISBN 0-7071-0223-5


== Eksterne lenker ==
Official Confederation of the Cinque Ports
Cinque Ports 1155-1500
Mika Myllylä

Mika Myllylä (født 12. september 1969 i Haapajärvi, død 5. juli 2011 i Karleby) var en finsk langrennsløper.
Myllylä vant langdistansecupen under Verdenscupen i langrenn 1997 og han vant gull på 30 km i OL 1998 i Nagano. Han vant til sammen fire VM-gull individuelt, blant annet femmila under VM i 1997 og 1999, og han vant til sammen 23 finske mesterskap.
I VM i Lahtis (2001) testet Myllylä, i likhet med fem andre finske løpere, positivt for dopingmiddelet «hemohes», som kan brukes for å skjule bruk av EPO. Det finske landslaget brukte EPO systematisk under kontroll av den finske landslagslegen. I 2011 innrømte han bruk av EPO.Myllylä ble utestengt i to år. Etter at straffen var ferdigsonet, annonserte han flere ganger comeback i verdenscupen, men dette ble utsatt hver gang. Myllylä fikk store personlige problemer etter avsløringen, med alkoholbruk og voldsepisoder. Han ble funnet død i sitt hjem 5. juli 2011, 41 år gammel.


== Medaljer i internasjonale mesterskap ==


=== Olympiske leker ===
1 gull (30 km klassisk 1998)
1 sølv (50 km klassisk 1994)
4 bronse (30 km fri og stafett 1994, 10 km klassisk og stafett 1998)


=== Verdensmesterskap ===
4 gull (50 km klassisk 1997, 10 km klassisk, 30 km fri og 50 km klassisk 1999)
3 sølv (15 fri (jaktstart) og stafett 1997, 15 km fri (jaktstart) 1999)
2 bronse(10 km klassisk 1995, 10 km klassisk 1997)
Myllylä og det finske stafettlaget tok gull i 2001, men ble fratatt medaljen etter at tre av fire løpere ble tatt for doping.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mika Myllylä – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mika Myllylä på Internet Movie Database 
(de) Mika Myllylä – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Mika Myllylä – Olympics.com 
(en) Mika Myllylä – Olympic.org 
(en) Mika Myllylä – Olympedia 
(en) Mika Myllylä – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mika Myllylä – FIS (langrenn)
Chris Rainbow

Chris Rainbow egentlig Christopher James Harley (født 18. november 1946 i Glasgow, død 25. februar 2015) var en skotsk musiker kjent som sanger i både Alan Parsons Project og Camel. Han startet sin musikerkarriere i 1974 og spilte inn egne soloalbum i Storbritannia for EMI Records og Polydor Records samt at han utmerket seg som produsent.


== Musikerkarriere ==
Rainbows karriere startet i 1971 i Glasgow hos en gruppe som het Hope Street. Han ble i midlertidig oppdaget av Polydor, som hadde hørt noen opptak sendt inn av Chris Rainbows venn Norman Jones. I tillegg til hans platekontrakt med Polydor signerte Rainbow en kontrakt med britiske Warner Bros. Norman Jones, som skiftet navn til Van Den Berg, tok oppgaven å være manager for sin venn, og Rainbow, et pseudonym artisten tok i 1974, spilte inn og ga ut to album hos Polydor, Looking Over My Shoulder og Home of the Brave. Når Norman Jones omsider flyttet til California i 1977, ansatte Rainbow den tidligere Procol Harum-manageren David Knights, som forble hans manager til 1986.
I 1978 endte kontrakten hans med Polydor og noen uker etter signerte han en ny kontrakt med EMI Records. Her ga han ut albumet White Trails og to singler, men like etterpå ble han og mange andre artister kastet ut av plateselskapet. Han gikk da til progrockgruppen Alan Parsons Project i 1980 og ble i bandet nesten i et tiår. Samtidig tilbrakte han også to år hos Camel, hvor han bidro på studioutgivelsene The Single Factor (1982) og Stationary Traveller (1984). Rainbow var for øvrig også to år med Jon Anderson, som var tidligere medlem av Yes.
Fra 1986 til 1998 produserte Chris Rainbow album i Skottland. Han var også deltagende som musiker i løpet av denne perioden for artister som Alan Parsons, Elaine Paige, Culture Club, Eric Woolfson, Lenny Zakatek og Tomoyasu Hotei. I tillegg hadde Rainbow jobben med vokal på 5 album, inkludert på Ton Scherpenzeels album Heart of the Universe fra 1984. Chris Rainbow jobbet også i to tiår som produsent og rådgiver for Runrig, et band kjent for sin galliske rock. Han ga ut et soloalbum i 2001 som het Perfect World. Chris Rainbow bodde siden på Isle of Skye i Skottland, hvor han drev et plateselskap som spilte inn og utga både tradisjonell– og moderne skotsk rock. Rainbow døde i februar 2015 i en alder av 68 år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Chris Rainbow på Apple Music 
(en) Chris Rainbow på Discogs 
(en) Chris Rainbow på Discogs 
(en) Chris Rainbow på MusicBrainz 
(en) Chris Rainbow på Spotify 
(en) Chris Rainbow på AllMusic 
Biografi hos Allmusic
Herrevassdraget

Herrevassdraget er et mindre vassdrag i kommunene Bamble, Skien, Nome og Drangedal i Telemark, med et nedbørfelt på 255,1 km².Vassdraget består av to grener. Den nordlige grenen har utspring lengst sør i Nome og renner ned til Kilevann, som har utløp til Bolvikelva. Den sørlige grenen har utspring ved grensa mellom Bamble og Drangedal. Den består av vannene Langen, Flåte, Mevann og Hellestveitvann med sine tilløp, og har utløp via Kongens dam i Hellestveitvann til Gyteelva. Gyteelva og Bolvikelva renner sammen ved Herre og danner Herreelva, som munner ut i Frierfjorden.
Herreelva ble i 1973 vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag.


== Referanser ==
Fylkesvei 582

Fylkesvei 582 går mellom Solheim og Sørås i Bergen.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
2019 ble den tidligere strekningen mellom Lyngbø i Laksevåg og Solheimsviken overført til fylkesvei 558 og fylkesvei 584. Armen til Minde var tidligere fylkesvei 253 (Hordaland).


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Vestland fylke ===

Bergen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv582
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Bolvikelva

Bolvikelva er ei elv i Herrevassdraget i Skien og Bamble kommuner i Telemark. Den starter fra Kilevann og renner først mot øst før den snur mot sørøst og passerer gjennom Siljantjern (32 moh.). Snaue to kilometer etter utløpet fra Siljantjern møter den Gyteelva, og sammen danner de Herreelva som har sitt utløp til havet ved Herre.


== Referanser ==
Herreelva

Herreelva er en elv i Bamble kommune i Telemark. Den dannes der Gyteelva fra Hellestveitvann møter Bolvikelva fra Kilevann, og drenerer dermed hele Herrevassdraget. Etter ca. en kilometer har elva sitt utløp til havet i Frierfjorden, ved Herre.
Elva er vernet i henhold til Verneplan I for vassdrag.


== Referanser ==
Herre (tettsted)

Herre ( fra norrønt: Herred) er et tettsted i Bamble kommune i Telemark som ligger på vestsiden av Frierfjorden, ca. fem kilometer sørvest for Porsgrunn by. Tettstedet har 1 281 innbyggere per 1. januar 2022.


== Stedet ==
Stedet grenser til Skien og Drangedal kommuner på land og Porsgrunn til sjøs, mens kommunen forøvrig også grenser til Kragerø kommune på land og Larvik kommune i Vestfold til sjøs. Herres mest kjente steder er Kongens dam og Herre Kroa, som ligger ved den kommunale veiens ende. Lenger ned mot fylkesveien er det mer tettbygd, og bebyggelsen består hovedsakelig av eneboliger i byggefelt. Et av de største boligfeltene er Ringveien. Boligfeltet Uksodden er også en del av Herre.
De som bor på Herre jobber i stor grad ved petrokjemianleggene Hydro på Rafnes og Borealis på Rønningen/Tråk, i tillegg til Hydros anlegg i Porsgrunn. Disse er viktige og store arbeidsplasser for mennesker i grenlandsregionen.
Tettstedet har dannet seg der hvor Herrevassdraget munner ut i Frierfjorden, og er Norges eldste industristed siden 1497. Herre har aldri vært noe sted med verken utstrakt sjøfart eller landbruk, slik det ellers er i kommunen.


== Industri ==
Herre har alltid vært et typisk industristed. Elva har ført til at tettstedet ble dannet ved at det har vært drift av sager og møller, stangjern- og spikerhamre, samt tømmerfløting. Stedet Herre tilhørte tidligere nonneklosteret på Gimsøy. Det ble ved reformasjonen i 1536 overført til kongen. Stedet har fortsatt stedsnavn som minner om dette, som for eksempel «Kongens dam».
Fra 1888 til 1978 var Bamble Aktiecellulose A/S, eller bare «fabrikken» på folkemunne, hjørnestensbedriften. Den sysselsatte godt over 200 mennesker og så godt som alle var lokale. Stedet bærer fortsatt preg av denne tiden, gjennom fundamenter etter selve fabrikken og i tillegg en rekke annen bygningsmasse; eksempelvis direktørboligene på Fjelly. (kommentar: De opprinnelige direktørboligene er revet og erstattet med et leilighetskompleks, og bygningsmassen fra fabrikken er for det meste forsvunnet. På den gamle fabrikk-tomten ligger idag bla. et eldresenter) kontorbygningen, «Houldergården», kaia, m.m.
Tidligere lå også sentrum nært til fabrikken, og da arbeidene med kirke skulle starte ble det påpekt at tomta som fabrikken hadde skjenket lå langt utenfor sentrum. Med årene flyttet sentrum seg naturlig og i dag ligger kirken midt i sentrum. Fabrikken betalte forøvrig 16 000 av totalbeløpet på kr 23 609. Fabrikkens disponent Jørgen Gløersen ble etter dette kirkeverge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Herre Stadion - Nordic Stadiums
Dysmorfofobi

Dysmorfofobi (engelsk Body dysmorphic disorder, forkortet BDD) er en psykisk lidelse som kjennetegnes av overdrevent opptatthet av en innbilt, eller eventuelt reell, men minimal, defekt ved eget utseende.Klart adskilt fra andre sykdommer som ofte inkluderer feil kroppsinntrykk, som anoreksi. Det er heller ikke en psykose, som eksempelvis schizofreni. 


== Utbredelse ==
Dysmorfofobi er antakelig langt vanligere enn tidligere antatt (0,7 - 2,3 %), og er fremdeles ukjent for mange klinikere. Lidelsen debuterer ofte i puberteten, og har et kronisk forløp uten adekvat behandling. Selv om tilstanden synes triviell for utenforstående, har den betydelige konsekvenser i form av sosial isolering, arbeidsuførhet, unødvendig kosmetisk kirurgi, psykiatrisk komorbiditet, selvmordsforsøk og selvmord. Mange søker behandling hos dermatologer og kosmetiske kirurger, uten dokumentert effekt, snarere med forverring som resultat.


== Behandling ==
Behandling av lidelsen er medikamentell og kognitiv terapi. 
I 2016 utviklet og testet forskere ved Karolinska Institutet en ny form for Kognitiv adferdsterapi gjennomført på internett med gode resultater.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lommelegen - Dysmorfofobi
Dysmorfofobi - nytt lys på gammel sykdom
Schöneberg

Schöneberg («skjønne berg») er en ortsteil i den nåværende bydelen Tempelhof-Schöneberg i Berlin. Frem til bydelsreformen i 2001 var Schöneberg en egen bydel. Det var ved Rathaus Schöneberg John F. Kennedy holdt sin senere så berømte «Ich bin ein Berliner»-tale i 1963. Heinrich-von-Kleist-Park ligger i denne delen av Berlin, det samme gjør varehuset Kaufhaus des Westens.


== Eksterne lenker ==
(en) Berlin-Schöneberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Berlin-Schöneberg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Josef von Sternberg

Josef von Sternberg (Jonas Sternberg) (født 29. mai 1894 i Wien, død 22. desember 1969 i Hollywood) var en østerriksk-tysk-amerikansk filmregissør. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. 


== Filmer (utvalg) ==
1925 : The Salvation Hunters
1927 : Det mørkeste New York (Underworld)
1928 : Syndens gate (The Street of Sin)
1928 : Siste kommando (The Last Command)
1928 : En natt i land (Docks of New York)
1929 : For en kvinnes skyld (Thunderbolt)
1930 : Den blå engel (Der blaue Engel)
1930 : Marokko (Morocco)
1931 : X 27 (Dishonored)
1931 : En amerikansk tragedie (An American Tragedy)
1932 : Shanghai-ekspressen (Shanghai Express)
1932 : Den blonde venus (Blonde Venus)
1934 : Den røde keiserinne (The Scarlet Empress)
1935 : Kurtisanen fra Sevilla (The Devil is a Woman)
1935 : Raskolnikov (Crime and Punishment)
1936 : Hans majestet morer seg (The King Steps Out)
1939 : Sersjant Madden (Sergeant Madden)
1941 : Shanghai-mysterier (The Shanghai Gesture)
1952 : Den lovløse øya (Macao)
1953 : Anatahan (The Saga of Anatahan)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Josef von Sternberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Josef von Sternberg på Internet Movie Database 
(sv) Josef von Sternberg i Svensk Filmdatabas 
(da) Josef von Sternberg på Filmdatabasen 
(da) Josef von Sternberg på Scope 
(fr) Josef von Sternberg på Allociné 
(en) Josef von Sternberg på AllMovie 
(en) Josef von Sternberg hos Turner Classic Movies 
(en) Josef von Sternberg hos The Movie Database 
(en) Josef von Sternberg hos American National Biography 
(de) Verk av og om Josef von Sternberg i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket