jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eduard Buchner

Eduard Buchner (født 20. mai 1860 i München, død 13. august 1917 ved Focșani i Romania) var en tysk kjemiker og nobelprisvinner. Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi i 1907 for sitt arbeid med fermentering.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Buchner ble født i München som sønn av en lege og professor i rettsmedisin. Også hans bror Hans Buchner ble lege. 


=== Karriere ===
Buchner ble professor i kjemi ved landbrukshøgskolen i Berlin i 1898. Han publiserte en rekke arbeider innen ren organisk kjemi og gjæringskjemi, men ble mest kjent for sine publiserte studier av alkoholholdige gjæringer i 1897. Han klarte der å bevise at det ikke er avhengig av gjærsoppens livsprosesser, som tidligere antatt, men er forårsaket av et enzym produsert av denne soppen som Buchner benevnte zymas. Det er mulig å fremstille en fullstendig cellefri saft fra gjær, med det formål å fremkalle kraftig alkoholgjæring, gjennom knusing og pressing under høyt trykk.
Buchner utførte flere viktige gjæringskjemiske arbeider sammen med sin fremstående medarbeider Jakob Meisenheimer, som senere ble professor i Greifswald. For disse arbeider og hovedsakelig for oppdagelsen av den cellefrie gjæringen ble Buchner i 1907 belønnet med Nobelprisen i kjemi. Etter dette ble han kalt til professor 1909 i Breslau og i 1911 til Würzburg.Ved utbruddet av første verdenskrig ble han innkalt som kaptein, og i september 1915 forfemmet til major ved en transportenhet. Idet universitetsmiljøet i  Würzburg i tiltagende grad miostet sinwe folk, klaget fakuletet i Würzburg til julen 1915 til Krigsministeriet og bad om at Buchner ble dimittert, «slik at ordnede forhold igjen kan inntre ved det kjemiske institutt». Slik ble han dimmitert fra krigstjeneste i mars 1916.
Etter at USA gikk inn i krigen meldte Buchner seg i april 1917 til tjeneste igjen som nasjonalbevisst frivillig, og fikk kommando over en bayersk ammunionskolonne. Han ble alvorlig såret den 11. august 1917 ved Focșani i Romania, og døde to dager etter i feltlasarettet. Han ble begravet på soldatgravlunden ved Focșani.


== Verker ==
Eduard Buchner (1897). Alkoholische Gärung ohne Hefezellen (Vorläufige Mitteilung). s. 117–124. 
Eduard Buchner, Rudolf Rapp (1899). Alkoholische Gärung ohne Hefezellen. s. 2086. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Friedrich Klemm: «Buchner, Eduard.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 2, Duncker & Humblot, Berlin 1955, ISBN 3-428-00183-4, s. 705 (digitalisering).
Robert Kohler (1971). The background to Eduard Buchner's discovery of cell-free fermentation. s. 35–61. 
Robert Kohler (1972). The reception of Eduard Buchner's discovery of cell-free fermentation. s. 327–353. 
Lothar Jaenicke: Hundert Jahre Nobelpreis an Eduard Buchner, den Begründer der Biochemie im Reagenzglas, damit der experimentell-molekularen Biowissenschaften. In: Angewandte Chemie. 2007, 119, S. 6900–6905. (Reihe: Essay)


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1907 hos Nobelprize.org
(en) Eduard Buchner hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1907
Klaus Pettersen

Klaus Pettersen (født 25. april 1981) er en norsk eks-fotballspiller som måtte legge opp karrieren på grunn av hjertefeil. Pettersen jobber nå som toppspillerutvikler og utviklingsleder i Alta IF. Han er i tillegg eier av firmaet Fotballprogresjon Norge sammen med eks-fotballspiller Danny Sannes. 
Tidligere var Pettersen spilleutvikler i Vålerenga Fotball på heltid, og etter det trener for G-14.1 laget i Lyn Fotball.
Han ga i 2008 ut øvelsesboka Rett fra levra i samarbeid med VIF-trenerne Per-Inge Jacobsen og Raymond Mikkelsen. Boka har solgt over 2000 eksemplarer.I 2005 var Klaus Pettersen assistenttrener for Tufte IL i TV-serien Heia Tufte hvor Erik Thorstvedt figurerte som hovedtrener. Serien fikk stor oppmerksomhet og ble senere samme år nevnt av Kong Harald V i hans tale under den årlige middagen for Stortinget på Slottet. Andre sesong av serien ble sendt på TVNorge høsten 2006.


== Eksterne lenker ==
(en) Klaus Pettersen på Internet Movie Database
Sandy Pearlman

Samuel C. «Sandy» Pearlman (født 8. august 1943 i Rockaway, død 26. juli 2016 i Marin County) var en amerikansk musikkjournalist, produsent, låtskriver og manager. Han var en av initiativtakerne til dannelsen av hardrock-bandet Blue Öyster Cult, og ble regnet for å være bandets «sjette medlem». I tillegg til å bidra med mange tekster (for eksempel Imaginos-konseptet), var han i mange år manager og produsent for bandet.
Som produsent er han ellers kjent for å ha jobbet med The Clash, The Dictators og Pavlov's Dog. Han var også manager for Black Sabbath rundt 1980. Han var en av pionerene innen musikkjournalistikken (han jobbet for magasinet Crawdaddy), og har fått æren for å være en av de første som brukte begrepet heavy metal om musikksjangeren.De siste årene holdt han foredrag om de utfordringer musikkbransjen står overfor med hensyn til hensiktsmessig distribusjon over internett.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sandy Pearlman på Internet Movie Database 
(en) Sandy Pearlman på Discogs 
(en) Sandy Pearlman på MusicBrainz 
(en) Sandy Pearlman på Encyclopaedia Metallum 
(en) Sandy Pearlman på AllMusic
Naissaar

Naissaar (svensk: Nargö) er ei øy i Estland. Øya ligger i Finskebukta, ca. 10 km nord for Tallinn. Øya har et areal på 18,6 km². Høyeste punkt er Kunilamägi på 27 moh.
I 1995 ble Naissaar gjort til naturreservat. Øya er nå ubebodd, men tilgjengelig for turister. Den lange militære aktiviteten på øya har imidlertid ført til at store områder av øya er forurenset av oljeutslipp og tungmetaller. Enkelte av de gamle, svenske trehusene på øya har blitt restaurert, og en del av den gamle jernbanelinja har også blitt satt istand.
Det første fyret på Naissaar ble bygd i 1788 – Naissaare fyr. Dagens fyr på øya er fra 1960 og har en høyde på 47 meter.
Kjente personer fra Naissaar er optikeren Bernhard Schmidt og hans nevø – kunstmaleren Erik Schmidt (1925–). Sistnevnte flyktet til Sverige i 1943, men bosatte seg i Palma de Mallorca i voksen alder og malte blant annet et portrett av den spanske kongefamilien.


== Historie ==
Naissaar er første gang nevnt på 1000-tallet i en krønike. Navnet betyr "Kvinneøya". Naissaar ble først bebodd på 1400-tallet eller tidligere. På grunn av sin uvanlig strategiske beliggenhet har øya vært åsted for en rekke sjømilitære slag, hvor befolkningen ofte ble evakuert. Dette skjedde både under den store nordiske krig (1700–21), første og andre verdenskrig.  Midt på 1700-tallet hadde øya blitt nykolonisert av svenske utvandrere, og i 1858 bodde 188 mennesker på øya.
De største festningsanleggene på Naissaar stammer fra det russiske herredømmet over øya før første verdenskrig. Da ble det også bygget ei smalsporet jernbanelinje mellom nord- og sørspissen av øya. Under 1. verdenskrig tok russiske matroser som gjorde mytteri, kontrollen over Naissaar, og opprettet en kortvarig sovjetrepublikk på øya i desember 1917. Den lille staten eksisterte til 26. februar 1918, da den tyske hæren ankom og matrosene flyktet fra øya og videre til Kronstadt. Republikken hadde blitt drevet av 80-90 russiske matroser og noen offiserer, som utskrev skatter fra befolkningen i den korte tiden staten varte.
Fram til første verdenskrig var befolkningen på Naissaar hovedsakelig svenskspråklig, men øyas nærhet til den estiske hovedstaden gjorde at andelen svenskspråklige minket i takt med innflytting av estlendere. Likevel utgjorde svenskene en tredel av befolkningen på Naissaar i mellomkrigstida, da Estland var selvstendig. I 1934 bodde 450 mennesker på øya. Våren 1940 ble beboerne på øya evakuert da Sovjetunionen okkuperte øya og resten av Estland.
Etter andre verdenskrig bygde Sovjetunionen opp den største minefabrikken i Østersjøområdet på Naissaar. Fram til Estland igjen ble uavhengig i 1991 var øya (i likhet med de fleste andre øyer i Estland) strengt kontrollert område. Naissaar var utilgjengelig for sivile fram til 1990.10. august 2005 styrtet et finsk helikopter øst for Naissaar. Helikopteret var på vei fra Tallinn til Helsingfors. Alle de 14 ombord omkom i ulykken. [1]


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Naissaar naturreservat (engelsk og estisk)
Fyret på Naissaar (engelsk)
Resepsjonsestetikk

Resepsjonsestetikk er primært en tysk og amerikansk litteraturteori som ble frambrakt som motvekt til ny-kritikk (New Criticism) fra 1940-tallet til 1960-tallet i den vestlige verden. Ny-kritikken hadde hovedvekten på at kun hva som var innenfor teksten angår tekstens mening. For de mest ortodokse ny-kritikerne var det ikke tillat å ta hensyn til forfatterens autoritet eller intensjoner, heller ikke leserens psykologi, i analysen av det litterære verk.
Tilhengere av resepsjonsestetikk var en gruppe som hadde til felles at de søkte å forstå litteratur med leserens rolle i skapelsen av en mening i et litterært verk. Begrepet omfatter teoretikere som deler lite utover å plassere oppmerksomheten på leseren. Siden teoretikere som har utviklet resepsjonsestetikk ikke bevisst har forsøkt å skape en skole av tanker eller teoretisk rammeverk, er det vanskelig å si når og med hvem bevegelsen begynte. Siden resepsjonsestetikk også er en reaksjon og nærmest en negasjon til ny-kritikken har den heller ikke nådd overflaten som en totalt system.
Teorien om resepsjonsestetikk anerkjenner leseren som en aktiv agent som formidler «ekte eksistens» til verket ved å lese det og utfylle dets mening ved å søke etter koder og strategier. Den er opptatt med leserens egne bidrag til en tekst. Den står i total opposisjon til tekstorienterte teorier om formalisme og ny-kritikk hvor leserens rolle i å tolke teksten ikke blir tatt med i betraktningen.
Drivstoff

Drivstoff er en samlebetegnelse på energibærende brennstoffer i flytende form eller som gass, det vil si stoffer som frigjør energi i en forbrenningsprosess, og som derfor kan brukes til å drive maskiner. Denne energien utnyttes normalt i en forbrenningsmotor, eller ved at man bruker elektriske motorers brenselceller for å omdanne den til elektrisitet. 
Også radioaktive materialer kan brukes som brensel. De utvikler varme ved radioaktiv fisjon eller fusjon.
Dersom man betrakter mennesker og dyr som «maskiner», kan vi si at «drivstoffet» vårt finnes i næringsstoffene i maten vi spiser.


== Ulike drivstofftyper ==
I Norge tilbys det ti ulike drivstoffalternativer på forskjellige bensinstasjoner:

Bensin
Diesel
Biodiesel
Biogass
Bioetanol (E85)
Hydrogen
Naturgass (type CNG)
Autogass
Naturalhy
Rapsmetylester (RME)I tillegg finnes det tre andre typer:

Naturgass (type LNG)
Metanol
Dimetyleter (DME)


== Oksyhydrogen ==
Det er også en del påstander om at man kan bruke vann som tilleggsdrivstoff på de fleste bilmotorer for å få ned forbruket. Ved å spalte vann blir det dannet en meget effektiv brennbar blanding av oksygen og hydrogen.
Hilderik

Hilderik (født ca. 460, død 533) var konge over vandalenes kongedømme i Karthago fra 523 til 530.Hilderik er kjent som en mild og fredelig konge som var mer innstilt til forhandlinger enn krigføring. Hans religiøse toleranse overfor katolikker og hans fredelige manerer, førte til at hans undersåtter begynte å se ned på ham som svak og uverdig. Prinsen Gelimer dro nytte av denne situasjonen, tok kontroll over hæren og gjorde opprør mot kongen. Hilderik overga seg uten kamp og ble satt i fengsel, mens Gelimer overtok kongeverdigheten.
Men Hilderik hadde knyttet vennskapsbånd med den østromerske keiser Justinian I den store og keiseren kunne ikke tolerere Gelimers tronrøving. Etter noen få forsøk på en fredelig løsning gikk Justinian til krig mot vandalene, under påskudd av å ville gjeninsette Hilderik som vandalenes konge. Men før den romerske general Belisarius rakk å befri ham ble Hilderik henrettet av Gelimer. Justinians plan var imidlertid ikke knyttet til Hilderik spesielt, men til en gjenerobring av Vestromerriket og Kartago var det første skritt på veien i denne planen. Under Belisarios ledelse ble vandalene slått og Gelimer måtte overgi seg i mars 534.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Deutsche Biographie, Hilderich, König der Vandalen». Besøkt 16.02.2019. 
Norwich, John Julius (1997). Bysants' historie. Pax. ISBN 8253019122.
Teodora

Teodora er et kvinnenavn med gresk avstamning; θεός (theos), Gud og δώρον (doron) gave. Det er femininform av navnet Teodor.


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Teodora og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Flavia Maximiana Theodora, datter av Maximian og hustru til Konstantius I
Teodora I (ca. 500-548), keiserinne til Justinian den store
Teodora II (810-867), keiserinne til Teofilos
Teodora III (985-1056), regjerende østromersk keiserinne 1055-1056
Teodora Komnena, dronning til Balduin III av Jerusalem


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Teodora
(en) Think Baby Names: Teodora
Gelimer

Gelimer (født 480, død 553) var den siste kongen over vandalene, han regjerte fra 530 til 534.
Gelimer styrtet Hilderik på grunn av den gamle kongens toleranse overfor katolisismen. Den vandalske overklassen var tilhengere av arianismen og mislikte sterkt av Hilderik tok seg frihet til å utnevne en katolsk biskop i Karthago.
Den østromerske keiseren Justinian den store protesterte mot Gelimers tronrøving, og krevde Hilderik gjeninnsatt. Etter at Gelimer nektet krevde Justinian at Hilderik i hvert fall skulle løslates og sendes til Konstantinopel, men heller ikke dette godtok Gelimer.
Gelimers hardnakkede standpunkt førte til at Justinian i 533 sendte en invasjonsstyrke til Afrika. Det gikk ikke lenge før den romerske general Belisarius beseiret vandalene i slaget ved Ad Decimum og slaget ved Tricameron. Gelimer så at krigen var tapt, og tidlig i 534 overga han seg til Belisarius. Men Gelimer hadde allerede henrettet Hilderik, så Justinians plan om å gjeninnsette sin venn måtte forkastes. I stedet ble området direkte underlagt keiseren.
Justinian ga Gelimer et område i Galatia, hvor han levde resten av livet.


== Referanser ==
Etiopisk birr

Birr er myntenheten i Etiopia. 
Birr har valutakode ETB og er inndelt i 100 santeems/santims på amharisk eller andre etiopiske språk, skrivemåten varierer noe. På engelsk brukes cent. 
Fram til 1976 var dollar den engelske oversettingen av birr, men i dag brukes ordet birr også på engelsk. 


== Pålydende ==
Mynter i sirkulasjon:

1 cent
5 cent
10 cent
25 cent
50 centSedler i sirkulasjon:

1 birr
5 birr
10 birr
50 birr
100 birr


== Eksterne lenker ==
Etiopias nasjonalbank
Jarlsø

Jarlsø er ei ca. 200 mål stor øy i Tønsberg kommune i Vestfold.
Øya ligger beskyttet til ved Husvik og fikk tidlig stor betydning som ankerplass ved innseilinga til Tønsberg by. Jarlsø har en rik historie som strekker seg helt fra vikingtida.


== Navn ==
Det opprinnelige navnet, Jarlsøy, stammer enten fra mannsnavnet Jarl eller fra adelstittelen jarl. Uttalen var Jærrse og opp gjennom historien ble det brukt skrivemåter som Jarssøy, Jerssøn, Jerssøen, Jertzøenn, Giersø, Jersø og Giersø.Øya hadde en stor betydning allerede i vikingtida og navnet kan ha gitt opphav navnet Jarlsberg hovedgård, som øya den gang lå under, og Jersey i den engelske kanal – og dermed indirekte er opphav til navnet New Jersey i USA.


== Historie ==
Jarlsø nevnes allerede i Snorres Ynglingesaga, i forbindelse med at vestfoldkongen Øystein Halvdanson rundt år 770 fikk bommen på et forbipasserende skip i hodet og druknet ved øya.
Etter at kong Håkon Håkonsen på 1200-tallet begynte å avholde kongens råd på Jarlsø, ble riksrådet jevnlig holdt her. Seinere på 1200-tallet ble også kirkemøtene lagt til Jarlsø. I 1537 ble riksrådet og kirkemøtene nedlagt og Jarlsø ble en ordinær uthavn for Tønsberg by, da kanalen inn til byen var grodd igjen. 
I 1483 druknet Jon Smør og Einar Fluga ved Jarlsøy, sannsynligvis som følge av et basketak under et riksrådsmøte. 
Fra 1664 kan det dokumenteres at det var gjestgiveridrift på øya, men sannsynligvis var driften enda eldre. Et steinbrudd ble etablert rundt midten av 1600-tallet. 
I seilskutetida 1850-1910 var øya en mye brukt ankerplass, og fra 1910 til 1963 ble store hvalkokerier fortøyd ved øya. I 1915 startet Jarlsø Verft en omfattende virksomhet. Øya ble på samme tid overført fra Nøtterøy til Sem kommune. Fram mot krigen ble det produsert skip (stort sett hvalbåter) og hvalfangstutstyr, og det ble drevet skipsopphugging. Under okkupasjonen brukte tyskerne verftshallene som lager. 
Etter krigen overtok Kaldnes Mekaniske Verksted aksjemajoriteten i Jarlsø Verft. Jarlsø Støperi A/S ble bygd opp og det ble produsert høyspentmaster og drevet galvanisering fram til 1980-årene. I 1986 ble selskapene slått sammen til ett selskap, Jarlsø Fabrikker A/S.
I 1995 kjøpte Tor Solum hele Jarlsø for å videreutvikle industrivirksomheten, men i 2006 ble all industridrift lagt ned og året etter ble det startet opp boligutbygging på øya. Øya er i dag regulert til boligformål og skal når utbygginga er ferdig gi plass til 430 boenheter. Den sørlige delen av øya, med en liten skog, fyrlykt og rester etter tyske stillinger fra andre verdenskrig, forblir urørt.


== Bildegalleri ==

		


== Referanser ==


== Kilder ==
Jarlsø Arkivert 31. oktober 2016 hos Wayback Machine., Vallø og omegn historielag
72. Jersø. Nøtterøy Bygdebok


== Eksterne lenker ==
Jarlsøs historie
Om Jarlsøy verft i bygdebok fra 1963
Utbyggingsselskapets markedsføringssider
1. FC Nürnberg

1. FC Nürnberg er en tysk fotballklubb som fra 2018–19 spiller i Bundesliga. Klubben kommer fra byen Nürnberg, og spiller sine hjemmekamper på Grundig Stadion (tidligere Frankenstadion). De norske spillerne Jørn Andersen, Tommy Svindal Larsen, Anders Giske, Bjørn Gulden, Håvard Nordtveit og Even Hovland har alle i lengre perioder spilt for klubben.
Klubben har ni tyske seriemesterskap, det siste i 1968. Deretter har klubben stort sett rykket opp og ned mellom Bundesliga og 2. Bundesliga – med åtte nedrykk har klubben rekorden i Bundesliga pr. 2018. Nürnberg kvalifiserte seg for UEFA-cupen i 1988 med en 5. plass i Bunbesliga, og igjen i 2007 da de vant den tyske cupen.


== Meritter ==


=== Seriemester ===

1920
1921
1924
1925
1927
1936
1948
1961
1968


=== Cupvinner ===

1935
1939
1962
2007


== Spillerstall ==
Oppdatert 7. januar 2023.


=== Utlånte spillere ===


== Plasseringer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) 1. FC Nürnberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Faszination Nordkurve
Forum
Hamre kirke

Hamre kirke er en langkirke med korte korsarmer fra 1622 i Osterøy kommune i Vestland fylke. Kirken kan likevel være helt tilbake fra 1585 iflg. en innskrift på den gamle hoveddøren.


== Historie ==
På denne plassen som er det eldste kirkestedet på Osterøy, hadde det tidligere stått en stavkirke fra cirka år 1024, da det i det året ble bestemt på Mostratinget at Hamre kirke skulle være hovedkirke (fjerdingkirke) for hele Nordhordland. I den første kristne tiden var dette trolig den eneste kirken i Nordhordland. Stavkirken ble revet da den nåværende kirken ble bygget. Kirken ble delvis ombygget i 1859 og restaurert på 1940-tallet.


== Inventar ==
Innvendig er det døpefonten i kleberstein som er det eldste inventaret. Den er ifra omtrent år 1250. Det nest eldste i kirken er hoveddelen av et middelaldersk alterskap. Dette er lagd i Lübeck omkring år 1480.


== Andre kirkebygg på Osterøy ==
Bruvik kirke
Gjerstad kirke
Haus kirke
Hosanger kirke
Mjelde kirke, revet 1866


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hamre kirke på Kunsthistorie.com
(no) «Hamre kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Hamre kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Velferdsalliansen

Velferdsalliansen er et samarbeidsnettverk av organisasjoner, foreninger og grupper i Norge som arbeider for økonomisk, sosialt og rettslig vanskeligstilte. Alliansen er livssynsmessig, partipolitisk og ideologisk uavhengig. Den ble stiftet 6. mars 1998.
Velferdsalliansen har vært aktive med på utviklingen av brukermedvirkning i forbindelse med Ny arbeids- og velferdsforvaltning (NAV). Velferdsalliansen er medlem av  EAPN – European Anti Poverty Network, og arbeider aktivt sammen med de andre nordiske landene i en «Nordisk Velferdsplattform».
Velferdsalliansen har siden 2003 arranger og arrangerer «Sosialpolitisk Forum», en møteplass om fattigdomsbekjempelse og andre tema innen det sosialfaglige og sosialpolitiske feltet i Norge i Norge mellom brukerorganisasjonene, eksperter og politikere. Sosialpolitisk forum ledes fra 2015 av en styringsgruppe bestående av 3 representanter.   


== Hovedmål ==
Velferdsalliansen har som hovedmål å arbeide for å:

avskaffe fattigdom
bedre levekår og livssituasjoner for sine medlemsgrupper
sikre økt brukermedvirkning
bedre økonomi og arbeidsvilkår for sine medlemsorganisasjoner


== Funksjon ==
Velferdsalliansen skal

være en interessepolitisk aktør og et felles talerør på nasjonalt plan for sine medlemsorganisasjoner og deres medlemmer ovenfor offentlige myndigheter, politiske partier og organer, media samt andre aktører innenfor sitt interessefelt.
samordne og styrke kravene i enkeltsaker deltakergrupperingene har overfor myndighetene, og som blir vedtatt som fellessaker for deltakerne i nettverket.
arbeide for rettferd, likeverd, og å bedre de totale levekår for de økonomisk, sosialt og rettslig vanskeligstilte grupper i Norge slik at de likestilles med den øvrige befolkning.


== Tilsluttede organisasjoner ==
Medlemsorganisasjoner pr. oktober 2020:

Aleneforeldreforeningen (AFFO)
Batteriet Oslo, Kirkens bymisjon
BIBI AMKA
Bikuben
Convivencia
Din Fremtid Forening
Fattig Talt Ørland
Foreningen for Sosialt Arbeid (FSA)
Frelsesarmeen
Hjertelyst
Internasjonal helse- og sosialgruppe (IHSG)
Mental Helse Bamble
Nasjonal Organisasjon For Etnisk Minoritetsmenn (FOREM)
Opplevelseskortet
Sagatun Brukerstyrt Senter
Team Five
Telemark Innvandrerråd (TIR)
Total Rehab


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Velferdsalliansen
European Anti-Poverty Network
Dingo APV

Dingo APV er en familie, hjulgående minebeskyttede kjøretøyer fra tyske Krauss-Maffei Wegmann.  De er basert på drivverket til den terrenggående lastebilen Mercedes-Benz Unimog.  De er tiltenkt roller som oppklaringskjøretøy, kommandovogn, ambulanse, feltvogn og annet.


== Historie ==
Den tyske hæren har bestilt 145 Dingo 1 og 2 for å bruke i sine reaksjonsstyrker, primært i Kosovo, Makedonia og Afghanistan.  Belgia har bestilt 352 Dingo 3.Både Dingo 1 og 2 har vært i utstrakt bruk i Afghanistan og på Balkan, og har i flere tilfeller beskyttet personell mot improviserte sprenglegemer.Forsvaret bestilte 20 kjøretøyer til 9 millioner kroner stykket i oktober 2010, og forbereder per i dag et kjøp av fire ekstra. Foreløpig er ti kjøretøyer på plass i Afghanistan, mens ett kjøretøy står i Norge til bruk i opplæring. Andre kjøretøyer som Oshkosh M-ATV, International MaxxPro og Fuchs ble også vurdert.  M-ATV ble foretrukket, men kunne ikke leveres før 2012.


== Teknisk ==
Vognføreren sitter framme til venstre.
Kabinen, motorrommet, lasterommet og drivstofftanken er beskyttet av pansringen.  Beskyttelsen er ifølge fabrikanten tilstrekkelig for håndvåpen og fragmenter fra artilleriammunisjon opp til 155 mm kaliber.  Gulvet er laget for å motstå stridsvognminer og antipersonellminer.Dingo kan løftes av transportflyene C-130 Hercules og Transall C-160 og transporthelikoptrene CH-47 Chinook og CH-53 Sea Stallion.  Topphastigheten er 100 km/t og rekkevidden er 1000 km.Motoren er en dieselmotor på 218 hk.


== Varianter ==

Dingo 1
Dingo 2 (fra år 2003)
Basert på chassis fra Unimog 5000, og tilbys i kort (3250 mm akselavstand) og lang (3850 mm akselavstand) utgave.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) ATF Dingo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Produsentens side (tysk)