jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
National Collegiate Athletic Association

National Collegiate Athletic Association (NCAA) er et forbund som organiserer sport på college- og universitetsnivå i USA. NCAAs hovedkvarter ligger i Indianapolis i Indiana.
Forgjengeren Intercollegiate Athletic Association of the United States (IAAUS) ble grunnlagt den 31. mars 1906 for å setta opp regler for amatøridrett i USA. Blant pådriverne var USAs daværende president Theodore Roosevelt som en reaksjon på at flere stygge skader og til og med dødsfall forekom under collegekamper i amerikansk fotball. IAAUS ble National Collegiate Athletic Association i 1910. 
I 1973 ble NCAA delt opp i Division I, Division II og Division III der skoler som tilhører Division I og II, men ikke III, har tillatelse til å gi stipendier til studenter som deltar i idrettslagene. Division I i amerikansk fotball er igjen delt opp i den høyere Division I-A og den lavere Division I-AA. Vanligvis tilhører de større skolene Division I mens de mindre tilhører Division II og III.
Dameidretten ble frem til starten av 1980-tallet organisert av Association for Intercollegiate Athletics for Women (AIAW), men omkring 1982 begynte NCAA å arrangere mesterskap også for damer, noe som førte til at AIAW ble lagt ned.
NCAA har ansvaret for idrettene amerikansk fotball (kun herrer), baseball (kun herrer), basketball, bowling (kun damer), bryting (kun herrer), fotball (soccer), friidrett (utendørs og innendørs), fekting, golf, ishockey, lacrosse, landhockey (kun damer), roing (kun damer), softball (kun damer), skiidrett (alpint og langrenn), skyting, svømming og stuping, tennis, terrengløp, turn, vannpolo og volleyball.
NCAA arrangerer totalt 88 nasjonale mesterskap i de ulike idrettene og divisjonene. Mesterskapet som får størst oppmerksomhet er NCAA Men's Division I Basketball Championship, som kalles March Madness. NCAA arrangerer intet nasjonalt mesterskap i Division I-A i amerikansk fotball der den nasjonale mesteren utpekes på annet vis.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) National Collegiate Athletic Association – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Luca Signorelli

Luca Signorelli (født omkring 1450 i Cortona, død 16. oktober 1523 i Cortona) var en italiensk renessansemaler og elev til Piero della Francesca. Han regnes som en hovedmester i den florentinske skole innen datidens malerkunst.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Luca Signorellis far var maleren Egidio di Ventura Signorelli. Luca var elev under Piero della Francesca i Arezzo, der han i særedeleshet tilegnet seg perspektiv og aktmaleri. Han orienterte seg deretter etter mestrene i Firenze, ikke minst etter Perugino, i hvis verksted han virket.


=== Arbeider ===
I Firenze arbeidet han blant annet for statsmannen Lorenzo il Magnifico, på hvis bestilling han malte Pan blant hyrdene. Dette maleriet er bemerkelsesverdig for behandlingen av den nakne menneskekropp (den endte sine dager i Kaiser-Friedrich-Museum i Berlin, og ble der ødelagt under annen verdenskrig). Han malte også på den sammes bestilling et kjent madonnabilde (nå i Uffizi i Firenze).
Signorelli foregrep Michelangelo i sin interesse for nakne skikkelser i bevegelse. Det høyeste uttrykk nådde hans verk i de berømte freskene i Orvietokatedralen (1499–1503), en serie halvsirkelformede komposisjoner som formidler visjoner av liv og død, straff og oppstandelse.
Signorellis interesse for den dramatiske handlingens formelle oppbygning gjennomsyrer hans religiøse komposisjoner og portretter. 
Foruten i Orvieto arbeider han blant annet i Spoleto, Volterra, Perugia og San Sepolcro. På 1480-tallet arbeidet Signorelli på freskene i det sixtinske kapell.
Foruten Orvietofreskene er hans andre mest markante verker:

Sacra Conversazione, 1485, oljemaleri, Perugia
Freskosyklus med scener fra den hellige Benedikts liv, 1496–1498, klostret Monteoliveto Maggiore
Portrett av en musiker, ca. 1500, Gemäldegalerie, Berlin.
Korsfestelsen, ca. 1500, S. Crescention, Morra.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luca Signorelli – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Luca Signorelli – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Art UK
Jüdischer Frauenbund

Jüdischer Frauenbund (JFB, det jødiske kvinneforbundet) er en tysk organisasjon som ble grunnlagt i 1904 av Bertha Pappenheim (1859–1936) og Sidonie Werner (1860–1932).


== Grunnleggelsen ==
Jüdischer Frauenbund ble grunnlagt på et tidspunkt kvinner organiserte seg for å kjempe for flere rettigheter. Fra 1899 hadde Deutsch-Evangelischer Frauenbund eksistert, og fra 1903 Katholischer Frauenbund. Jüdischer Frauenbund hørte i likhet med de to første til den borgerlige kvinnebevegelsen, og var medlem i paraplyorganisasjonen Bund Deutscher Frauenvereine.


== Oppgave og mål ==
Det jødiske kvinneforbundet forstod seg som en interessesammenslutning for jødisk kultur, og ønsket å la kvinner ta del i jødiske tradisjoner. En del medlemmer kom fra familier som hadde blitt fullstendig sekularisert. Dette ønsket organisasjonen å motvirke, og utviklet en feministisk bevissthet om religiøs veldedighet (Zedekah). Det oppstod raskt et godt organisert sosialt arbeid med gode internasjonale kontakter. Dette førte i 1917 til opprettelsen av Zentralwohlfahrtsstelle der Juden in Deutschland.


== Litteratur ==
Marion A. Kaplan: Jüdisches Bürgertum, Frau und Familie im Kaiserreich, Hamburg 1997, ISBN 3-930802-08-2
Marion A. Kaplan: Die jüdische Frauenbewegung in Deutschland, Organisation und Ziele des Jüdischen Frauenbundes 1904-1938, Hamburg 1981, ISBN 3-7672-0629-3
Jutta Dick und Marina Sassenberg: Jüdische Frauen im 19. und 20. Jahrhundert. Lexikon zu Leben und Werk, Reinbek bei Hamburg 1993, ISBN 3-499-16344-6
Inge Stephan (red): Jüdische Kultur und Weiblichkeit in der Moderne, Köln, Weimar, Wien 1994, ISBN 3-412-00492-8
Julius Carlebach (red): Zur Geschichte der jüdischen Frau in Deutschland, Berlin 1993, ISBN 3-926893-50-8
Arno Herzig: Jüdische Geschichte in Deutschland. Von den Anfängen bis zur Gegenwart, München 1997, ISBN 3-406-39296-2


== Eksterne lenker ==
Der Jüdische Frauenbund in Berlin
Sidonie Werner

Sidonie Werner (født 16. mars 1860, død 27. desember 1932) var medgrunnlegger av Jüdischer Frauenbund og sosialpolitiker i Hamburg i første del av det tyvende århundre.
I 1904 grunnla hun Det jødiske kvinneforbundet sammen med Bertha Pappenheim. Fra 1917 var hun også styremedlem i Zentralwohlfahrtsstelle der Juden in Deutschland.
Sidonie Werner døde en måned før Weimarrepublikkens ende.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kaplan, Marion: Die jüdische Frauenbewegung in Deutschland 1904-1938, Hamburg 1981 ISBN 3-7672-0629-3
Lorenz, Ina: Die Juden in Hamburg zur Zeit der Weimarer Republik, Hamburg 1989 ISBN 3-7672-1094-0
Gleiss, Friedrich: Jüdisches Leben in Segeberg, Norderstedt, 2002 ISBN 3-8311-3215-1
Walter Homolka

Professor Walter Homolka (født 21. mai 1964 i Landau an der Isar) er en tysk rabbiner og rektor for det liberale jødiske Abraham-Geiger-Kolleg. Han er også styremedlem i World Union for Progressive Judaism og formann for Leo Baeck Foundation. Han er major av reserven i innsatsledelseskommandoen i Bundeswehr.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Walter Homolka i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

https://web.archive.org/web/20110719113818/http://www.whomolka.de/
Hovedsynagogen i Frankfurt

Hovedsynagogen (Hauptsynagoge) i Frankfurt am Main lå i Börnestraße, den tidligere Judengasse. Den ble innviet 23. mars 1860, som den tredje synagogen på dette stedet. Den første synagogen ble bygget i 1462 og den andre i 1711. Hovedsynagogen var senteret for den liberale jødiske reformbevegelsen i Frankfurt.
9. november 1938 ble hovedsynagogen, i likhet med Börneplatzsynagoge fra 1882, den ortodokse Synagoge an der Friedberger Anlage fra 1907 og Westendsynagoge fra 1910, satt i brann av nazistiske pøbler. Den utbrente ruinen ble revet i januar 1939. En minnetavle minner om synagogen som stod der. Den eneste av de gamle synagogene som fremdeles eksisterer er Westendsynagoge.


== Litteratur ==
Frankfurter Historische Kommission (red.): Frankfurt am Main – Die Geschichte der Stadt in neun Beiträgen. Sigmaringen 1991. Jan Thorbecke Verlag, ISBN 3-7995-4158-6
Eugen Mayer: Die Frankfurter Juden, Frankfurt am Main 1966, Waldemar Kramer Verlag


== Eksterne lenker ==
Museum Judengasse
Synagogen i Köln

Synagogen i Köln (Kölner Synagoge) ligger i Roonstraße i bydelen Neustadt-Süd i Köln, rett ovenfor Rathenauplatz. Den er senteret for det religiøse og kulturelle jødiske livet i Köln, som har verdens eldste jødiske menighet nord for Alpene. Internasjonal oppmerksomhet fikk synagogen da den ble besøkt av pave Benedikt XVI under de katolske verdensungdomsdagene i byen i august 2005.


== Historie ==
Etter at den gamle synagogen i maurisk stil fra 1861 var blitt for liten, ble dagens synagoge oppført mellom 1893 og 1899 i nyromantisk stil av arkitektene Emil Schreiterer og Bernhard Below. Under krystallnatten ble alle de syv synagogene i Köln ødelagt. Etter krigen gikk Konrad Adenauer inn for å bygge opp igjen synagogen, og den ble gjenåpnet etter en toårig restaureringsprosess i 1959.


== Synagogen idag ==

Synagogen tjener som forsamlings- og gudshus. Bygningen omfatter også en restaurant, et bibliotek, et museum, et ungdomssentrum og en festsal. I Ottostraße/Nußbaumerstraße i bydelen Neuehrenfeld ligger det jødiske velferdssenteret med alders- og pleiehjem. Synagogen har verdifulle torahruller fra 1600-tallet. Bønnerommet har plass for 800 menn og 600 kvinner.


== Eksterne lenker ==
(en) Synagoge Roonstraße – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Menighetens hjemmeside
Kalamazoo

Kalamazoo er en by i delstaten Michigan i USA. Byen har 77 145 innbyggere og er administrasjonssentrum i Kalamazoo County.
Byen har fått navnet sitt etter Kalamazoo-elven. Byens eksotiske navn har gitt opphav til det amerikanske uttrykket «from Timbuktu to Kalamazoo».


== Historie ==
Før europeernes ankomst til området var Kalamazoo bebodd av potawatomiindianere. Chicagoavtalen i 1821 gav alt land syd for Grand River til De forente stater, men Kalamazoo var forbeholdt landsbyen til høvding Match-E-Be-Nash-She-Wish. En ny navtale i 1827 gjorde at Match-E-Be-Nash-She-Wish gav opp Kalamazoo.
To år senere ble Titus Bronson den første hvite nybyggeren i området. I 1831 grunnla han en by, og kalte den opp etter seg selv. I 1836 ble byen omdøpt fra Bronson til Kalamazoo. Flere ting i byen i dag, blant annet et sykehus og en park, er kalt opp etter Bronson.
Kalamazoo fikk bystatus i 1883.
I 1959 ble USAs første gågate opprettet i Kalamazoo. Denne gaten var en handlegate. I 2000 ble gaten igjen åpnet for trafikk.


== Geografi ==
Kalamazoo har et areal på 65,2 km², hvorav 63,9 km² er land. Det er flere store innsjøer innenfor bygrensene.
Den største forstaden til Kalamazoo er Portage, som ligger syd for byen.
Kalamazoo ligger omtrent midtveis mellom Detroit og Chicago.


== Demografi ==
Ved folketellingen i 2000 var det 77 145 innbyggere, 29 413 husholdninger og 14 353 familier i byen. Folketettheten var 1206,9/km².
Av innbyggerne var 70,8 % hvite, 20,6 % afroamerikanere, 4,2 % latinamerikanere og 2,4 % asiater.
Medianinntekten for husholdninger var $31 189, og for familier $42 438. Menn hadde en medianinntekt på $32 160, kvinner hadde $25 532. 13,6 % av familiene og 24,3 % av innbyggerne var under fattigdomsgrensen. Av disse var 26,0 % under 18 år og 11,3 % over 65.


== Utdannelse ==
Western Michigan University holder til i Kalamazoo, og har fire campuser i byen. Også Kalamazoo College, Kalamazoo Valley Community College og Davenport University holder til i byen.
Et privat finansiert program kalt Kalamazoo Promise garanterer alle som har gått på en offentlig skole i byen å få kostnadene ved høyere utdanning dekket. Alle som har gått minst fire år på skole i Kalamazoo får 65% av kostnadene dekket, dette øker med lengden på skolegangen elevene har hatt i byen. Elever som har hatt alle år i skolen i Kalamazoo får 100% av studieavgiften dekket ved alle offentlige universiteter og høyskoler i Michigan.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Kalamazoo, Michigan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kalamazoo, Michigan – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Subtropisk klima

Subtropisk klima har en lang og varm sommer, der middeltemperaturen for varmeste måned er over 22 ℃. Vinteren er mild og kortvarig, men frost kan forekomme. I et subtropisk klima må klimanormalen ha minst åtte måneder der middeltemperaturen er over 10 ℃. Den kaldeste måneden varierer stort sett mellom 3 og 18 ℃. Vinteren kan likevel være ganske kald, ned mot 0 ℃ i middeltemperatur, for eksempel i det nordlige Honshu i Japan. Andre eksempler på områder med subtropisk klima er østkysten av USA, fra sørlige New Jersey ned til Florida, samt sørlige Kina fra Shanghai og nedover kysten.Med subtropisk klimasone menes de to klimabeltene som grovt sagt ligger mellom 35 og 40 graders bredde og vendesirklene på 23 graders bredde.


== Se også ==
Klima
Tropisk klima
Temperert klima
Arktisk klima
Aleutians West Census Area

Aleutians West Census Area er et folketellingsområde i den amerikanske delstaten Alaska. Det ligger helt sørvest i staten, med bykommunen Aleutians East i øst.
Statistikkområdet utgjør de delene av Aleutene som ligger vest for Amukta Pass og øygruppa Pribilof. Det totalte arealet er 36 562 kvadratkilometer, hvorav 25 174 km² er vann og 11 388 km² land. 
Aleutians West ble grunnlagt den 23. oktober 1987, etter at statistikkområdet Aleutian Islands ble oppløst. Statistikkområdet har 5 511 innbyggere (2013), og den største byen er Unalaska.


== Referanser ==
Botne kirke

Botne kirke er en steinkirke fra 1200-tallet som ligger i Holmestrand i Vestfold. Kirken er viet St. Nikolaus.
Botne kirke ble påbygd i 1865, og restaurert i 1947.
Altertavlen i kirken består av fire bilder fra påskeevangeliet. Den er fra 1664, og stilen er renessanse/barokk.


== Bilder fra kirken ==

		
		


== Litteratur ==
Botne kirke 800 år. Botne menighetsråd. 1996. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 550. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Øystein Teile: Botne kirke (PDF-bok hos Holmestrand kommune)
Vestfolds vakre middelalderkirker (PDF-bok hos Tunsberg bispedømme)
(no) «Botne kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Botne kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Thorgrim O. Bredesen

Thorgrim Olaf Bredesen (født 11. mai 1980) var redaktør for den nasjonal-konservative nyhetssiden Frieord.no.
Frieord ble grunnlagt i 2015 og var blant annet kjent for å legge ut navn på dømte voldtektsforbrytere og voldskriminelle. Det var særlig personer av utenlandsk opprinnelse som ble offentliggjort på Frieord.
Bredesen var redaktør for Frieord fram til nyhetssiden ble lagt ned i 2018.
I 2016 ble Bredesen anmeldt for å ha offentliggjort navnet på en overgrepsdømt mann og ilagt en bot på 15.000 kroner. Bredesen nektet å vedta boten og måtte møte i Drammen tingrett.Bredesen vant i tingretten og senere i Borgarting lagmannsrett, etter at politiet valgte å anke tingrettsdommen.
Statsadvokaten valgte å anke saken videre til Høyesterett. Saken var berammet til Høyesterett den 18. desember 2017, men to uker før saken skulle opp i retten valgte statsadvokaten å trekke anken.
Bredesen er også tidligere leder av den nynazistiske organisasjonen Vigrid.
Høsten 2009 stilte Bredesen som førstekandidat til stortingsvalg for partiet Vigrid. Han har siden tatt offentlig avstand fra Vigrid.Bredesen har studert statsvitenskap med fordypning i menneskerettigheter og flerkulturell forståelse ved Høgskolen i Buskerud.


== Referanser ==
Verma kraftverk

Verma kraftverk var et  vannkraftverk i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Nye Verma kraftverk ble satt i drift i mai 2019, da ble dette kraftverket nedlagt.
Kraftverket utnyttet et fall på 420 meter i elven Verma, som er en sideelv til Rauma. Elven Verma er et typisk eksempel på agnordal. Inntaket ligger på 576 moh. og kraftverket på 166 moh. omkring 200 meter oppstrøms fra samløpet med hovedelven Rauma. Inntaksmagasinet ligger 380 meter ovenfor og er en liten betongdam på 30 000 m3. Nedbørfeltet er på 115,9 km², og tilsig er på 162,4 millioner m³. Magasinkapasiteten er på 32,4 millioner m³. Vassdraget er vernet mot videre kraftutbygging.
Vermevatn, Restjørn og Langvatnet er regulert med dam og brukes som reguleringsmagasiner. Vermevatn er regulert 5,5 meter. Langvatn ligger på vannskillet mellom Verma- og Valldøla, og det overføres 1,0 m³/s vann til Verma. Langvatnet ble regulert i 1962. Det overføres også vann fra Midtbotnelva. Tilførsel fra Langvatnet og Midtbotn bidrar ikke til oppfylling av Vermevatnet. Inntaksmagasinet ligger i Verma og har et volum på om lag 30 000 m³. Dette gir full drift av kraftverket på ca. 3,3 timer.
Vermafossen er delvis tørrlagt som følge av kraftverkets bruk av vannet. I selve Vermedalen går elven Verma til dels i meandere gjennom store løsmasser.Elven har vært regulert siden 1923 og dette kraftverket produserte energi siden 1949 og verket ble utvidet i 1953.
Kraftverket etterfulgte tidligere elvekraftverk i Vermefossen (fra 1935) og i selve Rauma ved Stavemsfossen (fra 1916 eller 1919). Kraftverket i Stavemsfossen leverte 380 kW og strømmen ble overført med høyspentlinje til Åndalsnes og Veblungsnes 35 km unna.Kraftverket har totalt en midlere årsproduksjon på 70 GWh. Det er installert to peltonturbiner på totalt 8,3 MW, og verket er eid av Rauma Energi. 
I 1989 gikk fallrettighetene til Verma tilbake til staten som følge av hjemfall. Rettighetene er senere kjøpt tilbake av Rauma Energi.
24. januar 2014 gav Olje- og energidepartementet Rauma Energi tillatelse til å bygge nytt Verma kraftverk.


== Se også ==
Rauma Energi: Oppgradering av Verma kraftverk


== Referanser ==


== Kilder ==
Rauma Energi
NVE
Lysosom

Lysosom (granulae) er en organelle som inneholder enzymer og som bryter ned organiske stoffer i cellen. Lysosomer finnes hovedsakelig i dyreceller. Hos planter kan plantenes vakuoler fungere som lysosomer. Lysosomer ble oppdaget av den belgiske cytologen Christian de Duve i 1949. Lysosomene er avgjørende for fornyelsen og overlevelsen av menneskekroppen. Enkelte medisiner/hormoner som kortison virker stabiliserende på vevet ved at de reduserer lysosomets tendens til å sprekke og sende ut enzymene.


== Funksjon ==
Lysosomer bryter ned cellulært avfall, skadde makromolekyler og skadde organceller. v.h.a. en prosess kalt autofagi får lysosomet levert til seg "søppel" til degradering.  Næringsstoffer som fett, karbohydrater og proteiner brytes ned til mindre byggesteiner. Også døde og skadede celler i kroppen blir brutt ned i lysosomet før de eventuelt blir byttet ut med nye. Lysosomet er cellens selvødeleggelsesverktøy som ødelegger cellen når den fungerer dårlig og bør skiftes ut. Cellens egne lysosomer vil til slutt bryte ned sine egne enzymer.


== Oppbygning ==
Lysosomer er små, væskefylte sekker inne i cellene. De inneholder en sterk syrlig løsning og rundt 40 enzymer som bryter ned både fremmede stoffer og cellens egne strukturer. Den bryter imidlertid ikke ned sin egen cellevegg, noe som forskere fortsatt forundrer seg over. 
En celle kan ha flere lysosomer, vanligvis jevnt fordelt utover. 
De viktigste enzymene er: 

Lipase
Carbohydrase
Protease
Nuklease


== Referanser ==
Type 99 LMG

Type 99 lett maskingevær var et lett maskingevær produsert av Japan under andre verdenskrig. Våpenet kom i tjeneste i 1939.
Type 99 har i grunne samme design som Type 96 LMG. Tidligere modeller hadde et ettbenstativ og kompensator. Dette ble på senere modeller byttet ut med en bipod. Som Type 96 ble den som oftest utstyrt med et optisk sikte med 2,5 x zoom.  Den var treffsikker, og ble derfor brukt som skarpskyttergevær samt at det også ble brukt som et anti-luftvåpen. Våpenet hadde en teller som viste hvor mange skudd som var igjen i magasinet, slik at man kunne se når man burde lade om våpenet. Våpenet deler design med den britiske Brengun og tsjekkiske ZB vz 26, men er totalt ulikt innvendig.


== Se også ==
Liste over maskingeværer
Liste over vanlige infanterivåpen fra andre verdenskrig


== Eksterne lenker ==
(en) Type 99 LMG – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Type 99 LMG – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Pancetta

Pancetta er en italiensk bacon som vanligvis ikke er røkt, men konservert med pepper, salt og krydder. Mange bruker nitrittsalt siden dette reduserer faren for botulisme, men bruken av dette er omstridt.
Det er mange varianter; nesten alle områder i Italia har sin egen variant.  På Korsika regnes det som øyas spesialitet.
Pancetta lages av tynnribbe eller buklist som krydres og tørkes i ca. tre måneder. Den er vanligvis rullet sammen som en pølse eller rull, men kan også være i andre utseender og varianter avhengig av produksjonsmetoder i området der den er produsert.
Bra innpakket Pancetta kan oppbevares i kjøleskap i mer enn 3 uker og i fryser opptil 6 måneder.


== Eksterne lenker ==
Hvordan lage pancetta hjemme
Andreas Viestads pancetta-oppskrift
Oppskrift på Spagetti med tomater og pancetta
Oppskrift på kjøttragu med pancetta
Pecorino

For den italienske hvitvinsdruen, se pecorino (drue)
Pecorino er en type italiensk ost laget av melk fra sau.
Pecorino er tørr og hard og kan minne om parmesan, men har en skarpere og tydeligere sauemelksmak. Det finnes forskjellige typer Pecorino, best kjent er pecorino romano og pecorino siciliano, navnsatt etter sine regioner. Osten lagres i ca åtte måneder, fettinnholdet er minimun 36 prosent.
Stella Artois

Stella Artois er et belgisk øl av typen lager med fra 4,5 til 5,2 % alkohol.  Det ble først brygget i Leuven i Belgia i 1926 som et juleøl. Det fikk da navnet Stella etter det latinske ordet for stjerne.
Stella Artois er et populært øl i Storbritannia, hvor det markedsføres som et eksklusivt merke med slagordet «Reassuringly Expensive». Av lagertyper med over 5 % alkohol er det landets bestselger. Også i hjemlandet, hvor det markedsføres og prises som en standard lager, er Stella en suveren ener på markedet. I Norge importeres Stella Artois av selskapet InterBev.
I tillegg til Belgia brygges Stella Artois i dag i blant annet Storbritannia, Australia og New Zealand.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Stella Artois – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Rating på RateBeer.com
Den norske importørens hjemmeside
Nordamerikansk steppeulv

Nordamerikansk steppeulv (Canis lupus nubilus) er utbredt i det sørøstre Alaska, det sentrale og nordøstre Canada, og i det nordvestlige USA. Denne underarten av ulv, som også kalles bøffelulv, inkluderer fra 1992 flere (10) varieteter som tidligere ble ansett som egne underarter.


== Beskrivelse ==
Nordamerikansk steppeulv veier normalt ca. 27-50 kg, selv om enkelste individer kan bli noe større. Kroppslengden, hode og hale inkludert, er gjerne omkring 140-200 cm lang. Tispene blir gjerne ca. 10-20% mindre enn hannene.
Hovedbestanden befinner seg i Canada. Bestanden av nordamerikansk steppeulv i Minnesota, Michigan og Wisconsin ble i 2004 estimert til å være omkring 3.700 dyr. I USA er det dessuten observert enkelte individer så langt vest som i Sør-Dakota og Nord-Dakota.


== Eksterne lenker ==
(en) nordamerikansk steppeulv i Encyclopedia of Life 
(en) nordamerikansk steppeulv i Global Biodiversity Information Facility 
(en) nordamerikansk steppeulv hos ITIS 
(en) nordamerikansk steppeulv hos NCBI 
(en) Kategori:Canis lupus nubilus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Canis lupus nubilus – detaljert informasjon på Wikispecies