jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pterogeniidae

Pterogeniidae er en artsfattig familie av små biller som er kjent fra Sørøst-Asia og Indonesia (indomalayiske faunaområde).


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
Familien Pterogeniidae Crowson, 1953
Slekten Anogenius Löbl & Leschen, 1994
Anogenius clypealis   Löbl & Leschen, 1994 – Malaysia
Slekten Histanocerus Motschulsky, 1858 - 14 arter
Slekten Katagenius Burckhardt & Löbl, 1992 - bare én art:
Katagenius tamil Burckhardt & Löbl, 1992
Slekten Kryptogenius Burckhardt & Löbl, 1992 - 5 arter, blant andre:
Kryptogenius acericornis Burckhardt & Löbl, 1992
Kryptogenius bidentatus Burckhardt & Löbl, 1992
Slekten Laenagenius Löbl, 2005 - bare én art:
Laenagenius apterus Löbl, 2005  – Kina
Slekten Pterogenius Candéze, 1861 - to arter:
Pterogenius besucheti Lawrence, 1977
Pterogenius nietneri Candeze, 1861
Slekten Tychogenius Burckhardt & Löbl, 1992 - to arter:
Tychogenius armatus Burckhardt & Löbl, 1992
Tychogenius spatulifer Burckhardt & Löbl, 1992


== Eksterne lenker ==
(en) Pterogeniidae i Encyclopedia of Life 
(en) Pterogeniidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pterogeniidae hos Fossilworks 
(en) Pterogeniidae hos ITIS 
(en) Pterogeniidae hos NCBI 
Pterogeniidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Stefan Rahmstorf

Stefan Rahmstorf (født 22. februar 1960) er en tysk oseanograf og klimaforsker. Fra 2000 er han professor for «Physics of the Oceans» ved Potsdaminstituttet. Han arbeider med betydningen av havstrømmer på klimaendringer.
Han har utarbeidet prognoser for hevingen i havnivået som følge av temperaturøkningen på jorden, som bl.a. tilsier at mange norske byer vil bli liggende delvis under vann, f.eks. Bergen og Haugesund. Hans prognoser er også trukket inn i diskusjonen om operahuset i Bjørvika ligger for lavt i forhold til fremtidig havnivå.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.pik-potsdam.de/~stefan/ Hjemmeside Potsdaminstituttet
http://www.realclimate.org RealClimate Blog om klimaendringer
Axel Holst

Axel Holst (født 6. september 1860 i Christiania, død 26. april 1931 samme sted) var en norsk lege og professor i medisin, kjent for sine bidrag til bekjempelse av skjørbuk.Holst tok medisinsk embedseksamen (1884) og ble dr.med. med en avhandling om streptokokker (1892), begge ved Det Kongelige Frederiks Universitet.  Ved samme lærested var han professor i medisin (1893–1930), og ledet institt for hygiene og bakteriologi. Han var rektor 1919-21 og var president i Den norske lægeforening (1898-99, 1902-03).
Holst er mest kjent for sitt arbeide med Theodor Frølich og Valentin Fürst, der de fant kobling mellom ernæring og skjørbuk, og påviste C-vitaminets rolle.  

Før det hadde han også vesentlige bidrag til forståelsen av blant annet inneklimaets rolle.

Han utga også flere bøker om hygiene.
Holst var sønnesønn av stadsfysikus og professor i hygiene, Frederik Holst, og bror til dr.phil. Clara Holst.


== Verv og utmerkelser ==
H.K.H. Kronprinsens gullmedalje 1887
Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 1918


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Axel Holst
Endelig fredag (TV 2)

Endelig fredag var en norsk komiserie som gikk på TV 2 i 2002. Serien handler om redaksjonen i talkshowet «Endelig Fredag», som jobbet hardt for å forbedre seertallene fra forrige sesong. Redaksjonen består av den paranoide og selvoptatte programlederen Claes (Jon Øigarden), den halvpsykopatiske TV-produsenten Frank (Bjørn Sundquist), den konfliktsky researcheren Aslak (Trond Høvik) og den svenske stunt-reporteren Tuva (Rebecka Hemse). I kulissene på kontoret går ting alt annet enn som planlagt. Det oppstår intriger, uforutsette problemer og absurde hendelser. Serien gikk på torsdager.Hele serien ble innspilt sommeren 2001.


== Gjester i serien ==
Thomas Giertsen
Arne Hjeltnes
Torgrim Holte
Eddie Eidsvåg
Dorthe Skappel
Synnøve Svabø
Frithjof Wilborn
Per Inge Torkelsen
Morten Faldaas


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Endelig fredag på Internet Movie Database 
(no) Endelig fredag hos Filmfront
Changing of The Guards

Changing of The Guards er vaktskifte på Buckingham Palace.
Denne tradisjonen skriver seg tilbake til år 1660 da Charles II regjerte. Dronning Victoria flyttet til Buckingham Palace i 1837 og en avdeling av dronningens livgarde har siden da voktet Buckingham Palace, mens selve hovedstyrken av livgarden holder til på St. James's Palace.
Selve vaktskiftet finner sted på plassen foran slottet, på innsiden av de høye gjerdene som omkranser slottet. Denne gårdsplassen ble anlagt i 1911. 
Under den 45 minutter lange seremonien blir vaktstyrken som har tjeneste erstattet av påtroppende styrke. En avdeling blir værende på Buckingham Palace, mens resten av den nye vaktstyrken marsjerer avsted ut porten og tilbake til St. James' Palace. Vaktskiftet finner sted daglig kl 1130 om formiddagen. I månedene desember til mars finner imidlertid vaktskiftet kun sted annen hver dag.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside for Changing of the Guards
Lasse Kolsrud

For billedkunstneren Lasse Kolsrud, se Einar Lasse KolsrudLasse Kolsrud (født 27. mars 1959 i Moss) er en norsk skuespiller og regissør. 
Han har spilt ved Trøndelag Teater, Det norske teatret og på film. Han har også regissert teaterversjonen på Det Norske Teatret av Frode Gryttens roman Bikubesong. For sin dramatisering og regi av dette stykket mottok han i 2004 Heddaprisens debutantpris. 
Kolsrud ble tildelt Teaterkritikerprisen i 2004.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lasse Kolsrud på Internet Movie Database 
(no) Lasse Kolsrud hos Sceneweb 
(da) Lasse Kolsrud på Filmdatabasen 
(en) Lasse Kolsrud hos The Movie Database
Studentenes og Akademikernes Internasjonale Hjelpefond

Studentenes og Akademikernes Internasjonale Hjelpefond (SAIH) er en norsk organisasjon som ble dannet 18. november 1961. Organisasjonens motto er «Utdanning for frigjøring» og arbeider med utdanning som bistand. Sentralt i arbeidet er støtte til høyere utdanning, men også sivilsamfunnsorganisasjoner som jobber for LHBT, likestilling, urbefolkning, og HIV-positives rettigheter. 


== Virksomhet ==
SAIH var en av de første organisasjonene i Norge som engasjerte seg i kampen mot apartheid og offentlig kritiserte regimet i Sør-Afrika. Gjennom mange tiår støttet SAIH utdanningsprosjekter i Sør-Afrika, og har fortsatt arbeidet etter apartheids fall. Nå er fokuset på utdanning for sivilsamfunnsorganisasjoner som jobber for kvinners-, HIV positive- og LHTBI personers rettigheter.
Organisasjonen finansieres i stor grad av studenter og akademikere i Norge gjennom «tierordningen». Når studentene betaler semesteravgiften kan de velge å betale 10 til 40 kroner til SAIH. Det er opp til de lokale studentdemokratiene ved utdanningsinstitusjonene å avgjøre om og hvor mye studentene skal få muligheten til å bidra til SAIH gjennom semesteravgiften. Ansatte ved høyere utdanningsinstitusjoner som er medlem i SAIH kan starte en automatisk innbetalingsordning til organisasjonen gjennom lønnsslippen. I tillegg til en rekke utdanningsinstitusjoner er organisasjoner som Akademikerne, Unio, Fellesorganisasjonen, Forskerforbundet, Norsk Studentorganisasjon, Norsk Tjenestemannslag, Samfunnsviterne og Utdanningsforbundet medlem i SAIH. Organisasjonens arbeid er tredelt mellom  bistand i sør og informasjonsarbeid og politisk påvirkning i Norge. 
SAIH har prosjekter i syv land: Sør-Afrika, Zimbabwe, Zambia, Colombia, Nicaragua, Bolivia og Myanmar.
På årsmøtet i 2018 vedtok SAIH en resolusjon om «avkolonisering av høyere utdanning». Dette valget av ideologisk ståsted har vakt kritikk.


== Ledere ==

1961–1965    Gøsta Lindeberg
1965–1966    Ole Rømer Sandberg
1966–1970    Gøsta Lindeberg
1970–1974    Bjørn Johannessen
1974–1977    Erik Berg
1977–1981    Marit Nybakk
1981–1983    Vidar Bjørnstad
1983–1986    Inger Kristin Tronstad
1986–1989    Heidi Stein
1989–1991    Odd Kjetil Johannesen
1991–1992    Vibeke Johnsen
1992–1994    Ellen M. Hansen
1994–1995    Yngvild Bergrav Hanssen
1995–1996    Vibeke Hermanrud
1996–1997    Stefan Midteide
1997–1998    Ronny Hansen
1998–1999    Tor Kjetil Edland
1999–2000 Ståle Berglund
2000–2001   Ellen Cathrine Kiøsterud
2002–2003    Signe Aanby (to perioder)
2004             Eirik Gulseth
2005–2006     Kathrine Sund-Henriksen (to perioder)
2007–2008   Jonas Holmqvist (to perioder)
2009 Sigrun Espe
2010 Runar Myrnes Balto
2011 Anette Remme
2012 Erik Schreiner Evans
2013 Anja Bakken Riise
2014–2015 Jørn Wichne Pedersen
2015–2016 Nicklas Poulsen Viki
2016–2017 Inga Marie Nymo Riseth
2017–2018 Beathe Øgård
2019-2021 Sunniva Folgen Høiskar
2021-2022 Hector Enoc Ulloa


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
J. Hans D. Jensen

Johannes Hans Daniel Jensen (født 25. juni 1907 i Hamburg, død 11. februar 1973 i Heidelberg) var en tysk fysiker og nobelprisvinner. Han ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1963, sammen med Maria Goeppert-Mayer for deres oppdagelser om atomkjernenes skallstruktur. (Eugene Wigner fikk prisen samme år).
Han ble medlem av NSDAP etter at Hitler kom til makten. Mye å grunn av at undervisningssystemet og forskningen ble politisert av nazistene.
Under andre verdenskrig jobbet han for Nazitysklands kjernekraftprogram, kjent som Uranklubben, hvor han bidro med separering av uranisotoper. 
Etter krigen virket Jensen som professor ved Universitetet i Heidelberg. Han var gjesteprofessor ved University of Wisconsin-Madison, Institute for Advanced Study, Indiana University og California Institute of Technology.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysikk 1963 hos Nobelprize.org
(en) J. Hans D. Jensen hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 1963
Dahle Idrettslag

For andre idrettslag med lignende navn, se Dale Idrettslag.Dahle Idrettslag (stiftet 11. november 1938) er en fotballklubb fra bydelen Dale i Kristiansund, og spiller sine hjemmekamper på Dahle kunstgresspark.


== Fotball ==
A-laget i fotball for herrer spiller 2022-sesongen i 4. Divisjon, og kommer til å spille videre der i 2022. Møre og Romsdal. Dahle rykket opp fra 5. divisjon i 2018 med 126+ mål. 
2.laget til Dahle for herrer spiller 2022-sesongen i 5.Divisjon. 


=== Tabell ===


=== Dahle-Cup ===
Dahle arrangerer også, i slutten av oktober, Dahle-Cup i Dahlehallen. Den foregår i løpet av tre helger. Cupen sies også og være en av Møre's største.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Dahle Kunstgresspark - Nordic Stadiums
Idrettslaget Nordlandet

Idrettslaget Nordlandet (stiftet i 28. mars 1929) er et norsk idrettslag fra Nordlandet i Kristiansund. A-laget i fotball spiller til daglig i 6. divisjon i Nordmøre og Romsdal Fotballkrets, og spiller sine hjemmekamper på Nordlandet kunstgressbane.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Idrettslaget Goma

Idrettslaget Goma er et norsk idrettslag som holder til i Kristiansund. Tidligere så var hoved-sporten fotball, men siden 2014 så har IL Goma vært en bueskytterklubb.
IL Goma har kommet langt innenfor bueskyting.
Klubben har i dag en av de beste 3D Banene i landet "Moseby 3D Bane" som beligger seg ved storbakken på Frei. 
Egen utendørsbane og klubbhus på Goma, og et lokale innendørs i ett av Alti Futura sine bygg på Løkkemyra.


== Eksterne lenker ==
https://www.ilgoma.no/
Delegasjon

Delegering (av latin delega're) vil si overføring av myndighet. Hensikten er avlasting av arbeidsoppgaver fra den som formelt innehar myndigheten, samt forenkling av beslutningsprosess.
Delegering kan skje i forbindelse med et spesielt oppdrag, ved at en person opptrer med fullmakt til å utføre en spesiell handling. 
Den mest omfattende form for delegering skjer imidlertid som en mere generell overføring av myndighet i et hierarki. Det kan være i en organisasjon, der styret delegerer avgjørelser til daglig leder ved en prokura, eller videre nedover i en organisasjon til en person som utfører den praktiske arbeidsoppgaven.
Delegering er også vanlig i forbindelse med lovmessige avgjørelser, ved for eksempel at avgjørelser blir delegert fra statlig nivå til kommunalt nivå. 
Personer eller organisasjoner som delegerer fra seg, er imidlertid til syvende og sist ansvarlig for at jobben blir utført, og står også hovedansvarlig for økonomiske forpliktelser, og for feil som blir begått. 
Må ikke forveksles med delegasjon sett i sammenheng med f.eks. part i forhandlings-/drøftingssammenheng.
Trosvik Idrettsforening

Trosvik Idrettsforening (stiftet 1. april 1946 i Gamle Trosvik skole) er et norsk idrettslag fra Trosvik i Fredrikstad. A-laget i fotball vant i 2009 sin 4. divisjonsavdeling og ble dermed kretsmestre, og har fra 2010 spilt i 3. divisjon. Trosvik signerte flere spiller etter nedrykket fra 3- til 4. divisjon, hvor blant annet 5 spillere født i 1996 kom opp til senior-avdelingen. Det viste seg at dette var lurt - for Trosvik IF rykket opp til 3. divisjon i 2012/2013-sesongen fra 4. divisjon med god hjelp fra ungguttene.


== Tabell ==


== Historikk ==
På stiftelsesmøtet, som ble avholdt i Gamle Trosvik skole den 1. april 1946, tegnet 23 personer seg som medlem og det ble betalt inn tilsammen 85 kroner i kontingent. Senere samme år ble det fastsatt årlig kontingent på 10 kroner for voksne og 5 kroner for barn. Allerede fra første år ble arbeidet med å skaffe bane prioritert, og i løpet av et par år var plasseringen klar og arbeidet igangsatt – det aller meste på dugnad.
Banen og et lite garderobeskur sto ferdig i 1950, noen år senere ble klubbhuset i østenden av banen bygget. Dette ble senere solgt til Fredrikstad kommune og brukes nå som barnehage. Dagens klubbhus ved Mølleveien ble innviet i 1983.
TIF's første formann var Karl Kristoffersen, øvrige styremedlemmer var Kai Iversen, Arne Ulriksen, Ragnar Solvang og Håkon Olsen.
Trosviks damelag i fotball rykket opp i 1. divisjon i 1979, men trakk seg før serien startet. Serien ble derfor spilt med ni lag.
Trosvik IF ble i 2012 historiske når de ansatte tidenes yngste A-lagstrener i fotball i norsk fotballhistorie. Ole Martin Nesselquist, kun 19 år fra Moss, ble ansatt av klubben i oktober 2012 for å trene A-laget i sesongen 2013. Etter nedrykket fra 3.divisjon i 2012, er det mange personer som håper at Nesselquist kan få Trosvik tilbake i 3.divisjon. Nesselquist skrev under en ettårs-kontrakt. 


== Kjente spillere ==
Tarik Elyounoussi
Agim Shabani
Lasse Staw
Ola Lønn Jenssen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Far og sønn

Far og sønn var en norsk situasjonskomedie som gikk på TV 2 i 2002 og 2004. Hovedrollene ble spilt av Yngvar Numme og Kim Haugen.


== Handling ==
En avdanket komiker, Erling Langbakken (Yngvar Numme), blir kastet ut av kona, Gry Langbakken (Ine M. Eide), og må flytte inn til sønnen, Henrik Langbakken (Kim Haugen). Far er pensjonert komiker og sønn er lovende stand-up-komiker. Problemet er bare det at far har liten sans for den nye komikulturen.


== Skuespillere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Far og sønn på Internet Movie Database
Far og sønn hos Filmfront
Skrujern (band)

Skrujern er en musikkgruppe som ble startet i 1994. Gruppen er en trio som består av Baard Slagsvold, Martin Caspersen og Per Sarin Madsen. De har gitt ut tre CD-er.  Folkets verktøy ble gitt ut på plateselskapet Oh Yeah! i 2000 og Fakta og følelser på selskapet Global Music i 2004. I tillegg var de backingband på Hans Rotmos CD: Hans Rotmo med Skrujern - Bønder i solnedgang. I 2008 kom CD-en Lat som ingenting, også på Oh Yeah!.


== Diskografi ==
2000 Folkets verktøy
2004 Fakta og følelser
2008 Lat som ingenting


== Eksterne lenker ==
(en) Skrujern på Discogs 
(en) Skrujern på MusicBrainz 
(no) Skrujern på Rockipedia
Resepsjonsforskning

Resepsjonforskning er forskning rundt tolkninger, dekodinger, lesninger, meningproduksjon, oppfatninger og forståelse publikum har av medietekster. Det er ulike typer kvantitative, empiriske publikumstudier som prøver å integrere samfunnsfag og humanistiske fag i perspektivet på resepsjon. 
Navnet resepsjonsforskning er henta fra resepsjonsteori eller resepsjonsestetikk, som er en tysk tradisjon innenfor litteraturstudier som har vært opptatt av hvilken rolle leseren spiller i leseprosessen. (Ingunn Hagen 1998) 
Det sentrale er at man finner ut meningen publikum får av å tolke medietekster. 
Resepsjonsanalyse er inspirert av og delvis overlappende med publikumsforskning som tar utgangspunkt i cultural studies tradisjonen. Ofte er teorigrunnlaget det samme, men ikke alltid. Resepsjonsanalyse har i hovedsak konsentrert seg om studier av fjernsynsvaner. 
Resepsjonforskning er en forskningstradisjon som har fått økt oppslutning i Europa og Skandinavia de siste årene.
Resepsjonsforskning har mye til felles med kulturelle studier og oppsto i den samme tidsperioden. Den har også hentet mye fra bruksstudiene som mange av de tidlige resepsjonsforskerne også drev med. Resepsjonsforskningen konsentrerte seg hovedsakelig om fjernsynet som massemedium og hvilke meninger og opplevelser publikum får ved å se på. Resepsjonsanalyse brukte en kvalitativ tilnærming for å studere publikumsmedlemmer empirisk. Innen resepsjonsforskningen oppstår mening i interaksjonen mellom spesifikke publikum og konkrete program.


== Kjennetegn ved resepsjonsforskning ==
Resepsjonstudier oppfatter publikum som aktive deltakere som velger ut hvilke medietekster de skal se. Fjernssnysprogram eller tekster blir oppfattet som mangetydige – de kan tolkes på flere måter. Hvor man ser programmet(kontekst) blir regnet for å være relevant for publikums tolkning. 


== Eksterne lenker ==
Resepsjonsteori; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Kardemommestipendiet

Kardemommestipendiet er et årlig utdelt reise- eller utdannelsesstipend fra NOPA til egne medlemmer. Stipendet er på 50 000 kroner og deles normalt mellom en komponist og en tekstforfatter. Formålet er å stimulere til videre kulturproduksjon.


== Mottakere av stipendet ==
1988: Eyvind Skeie/Sigvald Tveit og Lillebjørn Nilsen
1989: Gustav Lorentzen/Øystein Dolmen og Sidsel Mørck
1990: Bjørn Rønningen og Geir Holmsen
1991: Erik Hillestad og Harald Gundhus
1992: Terje Formoe og Anne Grete Preus
1993: Ragnar Bjerkreim og Alf Cranner
1994: Sigmund Groven og Lars Lillo-Stenberg
1995: Frode Thingnæs og Erik Bye
1996: Bendik Hofseth og Geirr Lystrup
1997: Henning Sommerro
1998: Sigurd Jansen og Trond Brænne
1999: Lars Martin Myhre og Arild Nyquist
2000: Eldbjørg Raknes og Ove Røsbak
2001: Øystein Sunde og Sverre Indris Joner
2002: Arne Bendiksen og Ole Paus
2003: Finn Kalvik og Ingrid Bjørnov
2004: Geir Bøhren/Bent Åserud og Kari Bremnes
2005: Åge Aleksandersen
2006: Ola Bremnes og Ulf Risnes
2007: Henning Kvitnes og Øyvind Staveland
2008: Al DeLoner og Jonas Fjeld
2009: Jon Larsen og Torgeir Rebolledo Pedersen
2010: Halvdan Sivertsen og Mathias Eick
2011: William Kristoffersen og Malika Makouf Rasmussen
2012: Tonje Unstad og Lars Bremnes
2013: Don Martin og Kristin Skaare
2014: Kjetil Bjerkestrand og Magnus Grønneberg
2015: Sinikka Langeland og Ingvar Hovland
2016: Silje Halstensen og Jan Eggum
2018: Kristin Asbjørnsen og Hilde Marie Kjersem
2019: Thea Hjelmeland og Karl Seglem
2020: Tone Hulbækmo og Hilde Trætteberg Serkland
2021: Sarah Camille Osmundsen og Rasmus Rohde
2022: Eirik Myhr og Julie Falkevik Tungevåg 


== Referanser ==
Trygve Allister Diesen

Trygve Allister Diesen (født 11. juli 1967) er  TV-skaper, filmregissør, manusforfatter og produsent. Han er halvt skotsk og halvt norsk av fødsel, men oppvokst i Songdalen, og bosatt i Oslo. 
Trygve Allister Diesen er mest kjent som skaper av TV-serien Wisting, basert på Jørn Lier Horsts krimbøker (2019). Han er også skaperen av Torpedo (vist 2007), og har regissert TV og film i flere land.
Diesen har regissert tre langfilmer: Tyven tyven (Norges Oscar-kandidat 2003) og thrilleren Mørkets øy i Norge, samt independentfilmen Red (2008 film) i USA. Filmen, med Brian Cox i hovedrollen, hadde sin premiere på Sundance-festivalen i 2008, og Diesen var regissør og produsent. 
Diesen studerte film ved University of Southern California, School of Cinematic Arts, på begynnelsen av 1990-tallet. I 2010 var han den første som fullførte doktorgrad i regi ved Den norske filmskolen.


== Filmografi (utdrag) ==
Wisting, 2019, serieskaper, regissør, hovedforfatter
Arne Dahl, 2015, regi
The Assets, 2014, regi
Det tredje øyet, 2014, regi
Varg Veum - I mørket er alle ulver grå, 2011, manus
Varg Veum - Svarte får, 2011, manus
Kommissarie Winter – Vänaste Land, 2010, regi
Red, 2008, regi og produsent
Torpedo, 2007, regi, manus (m/Knut Kristiansen (manusforfatter) og Kjersti Ugelstad)
Drømmefangeren, 2006, regi
Tyven tyven, 2002, regi, manus (m/Knut Kristiansen (manusforfatter))
Mørkets øy, 1997, manus/regi


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Trygve Allister Diesen på Internet Movie Database 
(sv) Trygve Allister Diesen i Svensk Filmdatabas 
(da) Trygve Allister Diesen på Filmdatabasen 
(da) Trygve Allister Diesen på danskfilmogtv.dk 
(da) Trygve Allister Diesen på Scope 
(fr) Trygve Allister Diesen på Allociné 
(en) Trygve Allister Diesen på AllMovie 
(en) Trygve Allister Diesen hos The Movie Database
Consolidated B-24 Liberator

Consolidated B-24 Liberator var et fire-motors amerikansk bombefly utviklet og bygget av Consolidated og på Willow Run under andre verdenskrig. Flyet har kommet i skyggen av den mer kjente B-17 Flying Fortress, men ble bygget i både større antall og hadde større innflytelse på krigens gang. Flyets vinger skapte dog en del stabilitetsproblemer, og har nok ført til at B-17 er mer kjent enn B-24. Dersom B-24 ikke ble lastet på rett måte, slik at flyet ikke hadde god nok balanse, ville en flyger få store problemer og mye arbeid med å holde flyet på rett kjøl. Vingene var svært lange, men ikke særlig brede – i motsetning til B-17. Under konstruksjonen av flyet regnet man seg frem til at en slik vingeform ville minske luftmotstanden, og gi flyet bedre rekkevidde og høyere marsjfart, men det gikk på bekostning av stabilitet. B-24 var dermed et krevende fly å holde i balanse.
Flyet fikk likevel stor betydning – ikke minst på grunn av rekkevidden som ikke bare hadde strategisk betydning i kampen mot den tyske krigsindustrien, men også stor betydning i slaget om Atlanterhavet hvor B-24 Liberator fratok de tyske ubåtene det de hadde igjen av områder hvor de kunne ferdes uten å frykte flyangrep. Se anti-ubåtkrigføring. Britiske anti-ubåt Liberator fikk påmontert fire fastmonterte Hispano 20 mm maskinkanoner under nesen for angrep mot ubåter i overflatestilling, og er de tyngste flyene som ble utstyrt med slikt skyts under andre verdenskrig.
B-24 Liberator ble brukt på alle fronter under den andre verdenskrig i både amerikansk og britisk tjeneste, inkludert samveldestatene, og i en rekke forskjellige roller. De siste B-24 i aktiv tjeneste var i bruk i det indiske flyvåpenet helt frem til 1968 som maritime rekognoseringsfly.


== Spesifikasjoner ==


== Eksterne lenker ==
Wings Palette-fargelegging
Valentin Fürst

Valentin Fürst (født 3. juni 1870, død 18. desember 1961) var en norsk indremedisiner. Han var bror til arkitektene Christian og Hans Backer Fürst.
Fürst er kjent for å ha arbeidet sammen med Axel Holst og Theodor Frølich med viktige bidrag til forståelsen av skjørbuk og fikk for dette Gunnerusmedaljen. Han må regnes blant dem som la grunnlaget for den moderne C-vitaminforskning. Fürst oppnådde dr.med. i 1912 og ble så overlege ved Diakonissehusets sykehus fra 1914 til 1940. Han mottok St. Olavs Orden.
Valentin Fürst var kunstsamler, og lege for og venn av Gustav Vigeland og hadde den største private samlingen av hans verker i tillegg til mye malerkunst. Henrik Sørensen var også en av hans venner og pasienter.
Han var gift med Margarethe Christiane Dedekam (1874–1957).
En av deres fire sønner, dr. Valentin Fürst jr. (1907–1988) etablerte Fürst Medisinsk Laboratorium i 1950, var førsteamanuensis ved fysiologisk institutt ved Universitetet i Oslo og mottok St. Olavs Orden, ridder av 1. klasse.


== Referanser ==