jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ustasja

Ustasja er en separatistisk organisasjon av kroatiske fascister. Organisasjonen ble dannet i 1929 med baser i Italia og Ungarn. Leder (poglavnik) av bevegelsen var Ante Pavelić.
I 1930-årene hadde organisasjonen 500 til 600 medlemmer, og drev med terrorvirksomhet i Jugoslavia. I 1934 gjennomførte den et attentat mot kong Aleksandar I av Jugoslavia og Frankrikes utenriksminister Louis Barthou.
Etter at Jugoslavia ble okkupert av Tyskland i 1941, ble de tyske troppene hilst velkommen av store deler av den kroatiske og slovenske befolkningen. Under den andre verdenskrig stod denne bevegelsen i spissen for den såkalte selvstendige kroatiske stat, og organiserte folkemord og etnisk rensning på flere hundre tusen serbere, samt mange tusen sigøynere og jøder. Under krigen var Ante Pavelić i realiteten statsleder i det vestlige Jugoslavia (Den uavhengige staten Kroatia) med tysk støtte.
Etter den andre verdenskrig ble mange av medlemmene dømt til døden og henrettet, men lederen klarte å unnslippe til Argentina. Bevegelsen fortsatte sin terrorvirksomhet blant annet i Sverige, hvor den stod bak flere terrorhandlinger i 1970-årene.


== Referanser ==
Selevkos III Keraunos

Selevkos III Keraunos (gresk: Σέλευκος Κεραυνός; også kalt for Selevkos Soter, Σέλευκος Γ' Σωτὴρ; født ca. 243 f.Kr. - død 223 f.Kr.) var konge av det hellenistiske Selevkideriket og styrte kortvarig fra 225 f.Kr. til 223 f.Kr.
Han var eldste sønn av Selevkos II Kallinikos med Laodike II. Hans fødenavn var Aleksander, navngitt etter en slektning, et barnebarn av deres felles stamfar Selevkos I Nikator, men han endret navnet sitt til Selevkos etter at han etterfulgte sin far som konge.
Etter et kortvarig tid på knappe tre år som konge, fra 225 til 223 f.Kr., ble han myrdet i Anatolia av folk fra sin egen hær mens han var på militær kampanje. Hans offisielle tilnavn, det smigrende Soter, gresk Σωτὴρ, betyr «Frelser», men hans andre tilnavn, Kallinikos, gresk Κεραυνός, betyr «torden», uviss hvilken grunn, men kanskje også ment smigrende.
Han hadde forsøkt å gjenvinne de landområdene i Anatolia som hans far og hans onkel Antiokos Hieraks hadde tapt til Attalos I av Pergamon. Som sin far og onkel hadde han blandet suksess som hærfører. I april eller juni 223 f.Kr. ble han forgiftet av konspirasjon blant sine egne. Han ble etterfulgt av sin bror, Antiokos III.


== Eksterne lenker ==
*«Seleucus III Soter», oppslag i historisk kildebok av Mahlon H. Smith
«Seleucus III Keraunos», Livius.org
Diego Gregorio Cadello

Diego Gregorio Cadello (født 1. mars 1735 i Cagliari i Sardinia, død 5. juli 1807 i Cagliari) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Cagliari i kongedømmet Sardinia) 1798–1807.
Han ble bispeviet 27. mai 1798. Han ble utnevnt til kardinal i januar 1803 av pave Pius VII, men mottok aldri noen tittelkirke.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Kardinal Carlo Vittorio Amedeo delle Lanze (1712-1784) *1747
Biskop Carlo Giuseppe Filippa della Martiniana (1724-1802) *1757
Erkebiskop Luigi Cusani di Saliano (1735-1796) *1784
Biskop Giuseppe Domenico Porqueddu (1729-1799) *1792
Kardinal Diego Gregorio Cadello (1735-1807) *1724


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Kroatisk

«Kroatisk» kan også referere til Kroatia.
Kroatisk er et sydslavisk språk som tales på Balkan. Språket er offisielt i Kroatia og Bosnia-Hercegovina, og i enkelte områder i Italia, Romania, Serbia og Østerrike.
Mellom 5 og 6 millioner mennesker har kroatisk som morsmål. Kroatisk består av tre ganske forskjellige dialekter. 

I Zagreb-området snakkes kajkavisk, en dialekt som er beslektet med slovensk.
På Istria, langs Adriaterhavskysten og på øyene, snakkes čakavisk.
Den mest utbredte dialekten, som snakkes i Slavonia, Dalmatia og Hercegovina, er štokavisk. Denne dialekten bruker også serberne.Kroatisk er offisielt språk i Kroatia og i Bosnia-Hercegovina, dette standardspråket baserer på štokavisk, men har også innflytelse fra de to andre dialektene. Standardspråket bruker det latinske alfabetet.

Det finnes flere varianter av štokavisk, der den kroatiske varianten kalles jekavisk og den serbiske ekavisk. En forskjell er at man i jekavisk gjerne sier «je» eller «ije», hvor man i ekavisk bruker «e».
I noen landsbyer innenfor adriaterhavskysten i regionen Molise i Italia er det fremdeles ca. 2 000 personer som snakker (serbo)kroatisk. Disse er for det meste etterkommere etter kroater som flyktet fra tyrkernes framrykking på Balkan på 1200- tallet. De snakker en gammel variant av kroatisk som i motsetning til det moderne språket ikke inneholder tyrkiske lånord.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Croatian - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).
Jean-Baptist de Belloy-Morangle

Jean-Baptist de Belloy-Morangle  (født 9. oktober 1709 i slottet Morangles ved Beauvais i Frankrike, død 10. juni 1808 i Paris) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var biskop av Marseille 1755–1801, og erkebiskop av Paris 1802–1808.
Under den franske revolusjon måtte han ta tilflukt i Chambly nær sitt fødested. Det var keiser Napoleon I som nominerte ham til erkebiskop av Paris, og han overvar keiserkroningen.
Han ble utnevnt til kardinal i januar 1803 av pave Pius VII, i en alder av 93 år, med San Giovanni a Porta Latina som tittelkirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Kateket

Kateket  (fra gresk: κατηχεῖν (kathekein), «undervise») er en kirkelig tjenesteperson som i første rekke er lærer. 
I oldkirken var kateketen lærer i katekisme eller troslære for dem som skulle døpes. 


== Den norske kirke ==
Katekettjeneste er innført i Den norske kirke ved lov av 19. juni 1969. Kateketer utdannes spesielt for undervisningsarbeidet i menigheten, bl.a. konfirmantundervisning og ungdoms- og studiearbeid.
Reglene sier at en person kan bli kateket hvis vedkommende oppfyller ett av følgende krav:

Mastergrad i kristendomskunnskap, pedagogikk eller kateketikk
Teologisk embedseksamen med formidlingsfag
Godkjennelse som faglig kvalifisert på annen måte


== Den katolske kirke ==
I Den katolske kirke er en kateket enhver som driver trosopplæring av allerede døpte og troende medlemmer (i motsetning til misjon som er rettet mot ikke-troende). Dette kalles katekese, og utføres i enhet med, og på vegne av biskopen og etter dennes retningslinjer. Katekesen er slik en kirkelig aktivitet, og biskopen er ansvarlig for den trosformidling for foregår gjennom katekesen. 
Katekesen gjennomføres av prester, diakoner, ordensfolk og lekfolk, og disse siste som vanligvis omtales som kateketer. Alle kateketer som driver slik organisert trosopplæring i kirkens regi blir godkjente av biskopen etter søknad fra sognepresten.
De sentrale elementene i katolske menigheter er liturgi, sakramenter, bønn og fellesskap. Dette da også det sentrale i katekesen. som slik skal gi barn og unge kunnskap om disse elementene. Videre skal katekesen bevisstgjøre rundt diakoni og omsorg for andre.
Sogneprestene er ansvarlig for trosopplæringen i eget sogn, og får i dette virket assistanse fra kateketene. Særlig gjelder dette i opplæringen fram mot førstekommunion og ferming (konfirmasjon).


== Eksterne lenker ==
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av kateket
Retningslinjer for katekesen i Oslo katolske bispedømme
Hundesport

Hundesport er et fellesbegrep for alle former for sport der hunder inngår som et element, enten alene eller sammen med en hundefører. Hundesport kan inndeles i to kategorier: regulær hundesport og brukshundsport.


== Bakgrunn ==
På 1900-tallet har hundens betydning gjennomgått en dramatisk endring. Den har gått fra å være et nyttedyr til å bli mer av et kjæledyr. Mange av hunderasene ble imidlertid avlet fram med bestemte bruksegenskaper, som forsatt gjør seg gjeldende den dag i dag. Dette er egenskaper hundene trenger å få utnytte for å kunne opprettholde sitt særpreg. Etter hvert som folk flest har fått stadig mer fritid, har mange valgt å bruke deler av fritiden på en positiv måte sammen med hunden. Hundesport oppsto slik som sportslige sidegrener til hundenes opprinnelige formål. Alvor har blitt til lek, og leken har utviklet nye egenskaper hos både hunde og menneske. Disse egenskapene har man siden utnyttet til nye bruksområder for hundeholdet. Man kan derfor hevde at hundesport har både stor terapeutisk og bruksmessig verdi, både for hund og menneske.


== Regulær hundesport ==
Regulær hundesport kan defineres som en aktivitet som ikke tjener et samfunnsnyttig formål, annet enn eventuelt som terapi for personen som leder eller bruker hunden, og/eller som ren underholdning. Eksempler på slik hundesport er hundeveddeløp, lure coursing, hundekjøring, hundekløving, agility, flyball og hundefrisbee.


== Brukshundsport ==
Brukshundsport (også kalt bruks) kan defineres som en aktivitet som har eller kan ha en primær eller sekundær samfunnsmessig nytteverdi. Eksempler på slik sport er for eksempel IPO og brukshundsport, samt de selvstendige grenene lydighet, spor, blodspor, rapportering, apportering, budføring, feltsøk og rundering med mer.


== Aktuelle temasider ==
Brukshund
Jakthund


== Eksterne lenker ==
Norsk Brukshundsports Forbund
Akersgata (Oslo)

Akersgata (1-73E, 2-74) er en gate i Oslo som løper fra Akershus festning til Hammersborg, der den deler seg og går over i Akersveien og Ullevålsveien.
Akersgata er ca. 900 meter lang og følger Akerryggen, høydedraget som begynner på Akersneset og går videre nordover langs Hammersborg og videre til Gamle Aker kirke. Den er den høyestliggende gaten i området den går gjennom frem til Hammersborg (ved Arne Garborgs plass).
Fra rundt år 1300 har veien mellom Akersneset (der Akershus festning ligger) og Aker gård og kirke (nå Gamle Aker kirke) gått der Akersgata og Akersveien går i dag. Akersgata tilhører det eldste byanlegget fra Christian IVs tid, og den ble allerede fra anleggstiden kalt Aggersgaden, trolig fordi den fulgte den gamle landeveien til Aker. Men det tidligere sammenhengende veifaret ble brutt av vollene rundt byen, og nedre del innenfor vollene ble i en periode kalt Nordre gade. Først omkring 1730, etter at vollene ble nedlagt, ble forbindelsen knyttet igjen. Strekningen nord for Grensen (gaten) ble kalt Agers Gade til grensen mot forstaden Hammersborg, der den skiftet navn til Agersveien. Sør for Grensen het den stadig Nordre Gade, til hele strekningen fra Kontraskjæret til Hammersborg omkring 1845 fikk navnet Agersgaden.   
Ved krysset med Karl Johans gate, er det smale gateløpet «Svinesund» et minne om at traseen nord for vollene ikke ble regulert til standard gatebredde. Her vokste den uregulerte forstadsbebyggelsen i forstaden Grændsen frem.
Akersgata har vært Oslos avisgate, der de fleste av byens større aviser har eller har hatt sitt tilhold. Dagbladet flyttet sin redaksjon til Havnelageret våren 2008. Aftenposten, tidligere kjent som «tanta i Akersgata», som i 2003 flyttet til nye lokaler i Posthuset, flyttet i 2014 tilbake til Akersgata, og holder til i Akersgata 55, i samme bygning som VG.


== Rådhusgata til Karl Johan ==


== Karl Johan til Ring 1 ==


== Ring 1 til Sankt Olav ==


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Oslo byleksikon: Akersgata
Tryggve Juul Møller, red. (1967). Akersgaten. Tryggve Juul Møller forlag. 
Haakon B. Nielson (1982). «Akersgaten – ferdelsåre siden 1300-tallet». Det var en gang. Vandringer i Oslo og det gamle Christiania. Cappelen. s. 25–42. ISBN 82-02-09623-5. 
Joar Nyquist og P.D. Hofflund, red. (1955). Oslo gårdkalender: Nybygg 1925–1955. Oslo: Fredhøi. 


== Eksterne lenker ==
«Fra Akersgaten (med illustrasjonstegning fra 1892)». Historier.no. Besøkt 10. april 2019.
Athenæum

Athenæum er en monumental forretningsgård på hjørnet av Prinsens gate og Akersgata (nr. 18) i Oslo, ved Wessels plass. Gården er tegnet av arkitektene Paul Due og Bernhard Christoph Steckmest og bygd i 1871-1872 for leseselskapet Athenæum og Det norske Selskab.
Gården er oppført i pusset teglstein, i første etasje forblendet med granitt. Den har en rikt utformet fasade med balkong, karnapp på hjørnet og høyt paviljongtak på sidene og midtpartiet. Gården er utført i en nygotisk/nyromansk stilblanding.
Tidligere lå det en holdeplass for oslotrikken her, med samme navn.


== Kilder ==
Byantikvarens Gule liste Besøkt 2. oktober 2009
Arc! Geir Tandberg Steigan


== Eksterne lenker ==
«Athenæum». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Sennepsgass

Sennepsgass (diklordietylsulfid) er en stridsgass som gir skader som ligner brannskader på eksponerte kroppsdeler. Symptomene kommer ikke umiddelbart, men utvikler seg etter noen timer til dype, brennende og kløende blemmer. 
Sennepsgass ble første gang brukt som våpen på vestfronten under første verdenskrig.
Den var også en av flere gasser som ble brukt av Irak under krigen mot Iran 1980-1988, både mot iranske soldater og sivile og mot Iraks egen kurdiske befolkning. 
Navnet sennepsgass kommer av at gassen kan lukte svakt av sennep eller hvitløk. 


== Utvikling ==

Sennepsgass ble muligens utviklet så tidlig som i 1822 av César-Mansuète Despretz (1798–1863). Despretz beskrev reaksjonen av svoveldiklorid (SCl2) og etylen (C2H4), men han nevnte aldri noen av de irriterende egenskapene til stoffet, noe som gjør påstanden tvilsom. I 1854 ble prosedyren gjentatt av en annen fransk kjemiker, Alfred Riche (1829–1908). Han beskrev heller ingen ugunstige fysiologiske egenskaper. Den britiske vitenskapsmannen Frederick Guthrie fremstilte den kjemiske forbindelsen i 1860 og beskrev den. Han kommenterte også de irriterende egenskapene, spesielt smaken. I 1860 gjentok den tyske kjemikeren Albert Niemann reaksjonen og han registrerte at stoffet forårsaker blemmer. I 1886 publiserte Victor Meyer en avhandling som beskrev en mer effektiv fremstillingsmetode.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sulfur mustard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nedre Slottsgate (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Nedre Slottsgate.Nedre Slottsgate (1-25, 2-12) er en gate i Oslo sentrum som løper fra Myntgata ved Bankplassen like ved Akershus festning parallelt med Kongens gate til Grensen. Gaten er en av tverrgatene i Christianias opprinnelige byplan. Den het Slotsgaden inntil 1750. 
Mellom Prinsens gate og Grensen domineres gatebildet av restauranter og forretninger, bl.a. varemagasinet Steen & Strøm. Teatermuseet (Gamle rådhus) ligger i Nedre Slottsgate.
Gaten er representert i den norske utgaven av Monopol.


== Bygninger ==
Nr.1 – Gamle rådhus – Christianias første rådhus oppført i 1641. Bygningen fungerte som rådhus til 1733.
Nr.2 – En portbygning fra 1638
Nr.3 – Leiegård i fire etasjer med fasade i nyrenessanse. Gården ble benyttet til boligformål frem til andre verdenskrig.
Nr.4 - French Beaut
Nr.5 – Forretningsgård oppført i 1895 ved arkitekt Kristen Tobias Rivertz for Viig & Vraalsen. Senere ble lokalene benyttet av aviser, blant annet Norges Sjøfartstidende og Akershusposten.
Nr.7 – Forretningsgård oppført i 1878.
Nr.8 – Forretningsgård oppført i 1900 ved arkitektene Ove Ekman og Einar Smith for en av byens vingrossister. Fra 1992 er bygningen en del av Steen & Strøm.
Nr.9 – Forretningsgård fra 1897 av Ivar Cock. Gården ble reist samtidig med Øvre Slottsgate 8. Den overbygde passasjen mellom gårdene – Slottspassasjen – åpnet i 1985.
Nr.10b – Gård i fire etasjer fra 1863 som var et av byens første stormagasiner ved kjøpmann Bernhard L. Mathisen på slutten av 1800-tallet. Det var butikklokaler i tre etasjer og bygningen fikk installert heis. Gården huser nå (2011) Hennes & Mauritz.
Nr.12 – Gård fra 1860 på fire etasjer som de første årene besto av boliger og pensjonat. Gården ble da kalt Enkefru Backers gård. Fra 1881 ble det startet virksomhet med telefonsentral i bygningen og Televerket benyttet den som lager og kontorer fra begynnelsen av 1900-tallet. Arkitekt Ove Ekman.
Nr.13 – Forretningspalass fra 1899 ved arkitekt Ove Ekman.
Nr.15 – Forretningspalass fra 1899 ved arkitekt Ove Ekman.
Nr.17 – Gård på fire etasjer oppført i 1870-1871 ved arkitekt Kristian Biong. I begynnelsen var det både butikker og boliger i bygningen. Sætres kjeksfabrikk hadde utsalg i hjørnebutikken i flere år.
Nr.25 – Gård på fire etasjer oppført i 1879. Arkitekt Hjalmar Welhaven. Bygningen huset i mange år Bruns symaskinforretning, senere kom andre leietakere til blant annet Oslo Plissefabrikk.


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Nedre Slottsgate». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 381-382. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Nedre Slottsgate, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015. 
Byantikvarens gule liste
Kumrovec

Kumrovec er en landsby i Krapina-Zagorje fylke i det sentrale Kroatia. Den ligger ved elva Sutla, langs den kroatisk-slovenske grensa.
Kumrovec kommune hadde 1854 innbyggere (2001), men selve landsbyen hadde bare 304 beboere.
Grunnen til at denne lille landsbyen er så kjent er at den er fødestedet til marskalk Josip Broz Tito (1892–1980), den tidligere jugoslaviske presidenten.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kumrovec – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Antiokos I Soter

Antiokos I Soter (gresk: Αντίοχος Αʹ Σωτήρ, «Antiokos Befrieren»; født ca. 324/323 f.Kr., død 261 f.Kr.) var den andre kongen av det hellenistiske Selevkideriket. Han styrte fra 281 f.Kr. ved sin fars død og fram til 261 f.Kr.
Han var selv halvt persisk, hans mor Apama var en av de østlige prinsesser som Aleksander den store hadde gitt som hustruer til sine hærførere i 324 f.Kr. I 294 f.Kr., før hans far Selevkos I Nikator var død, hadde Antiokos giftet sin stemor, Stratonike av Syria, datter av Demetrios I Poliorketes. Hans aldrende far skal etter sigende ha tilskyndet ekteskapet etter at han oppdaget at hans sønn var i fare for å forgå av forelskelse. Stratonike fødte ham fem barn: Seleukos (som ble henrettet for opprør), Laodike, Apama II, Stratonike av Makedonia og Antiokos II Theos som etterfulgte sin far som konge.

Da hans far ble myrdet i 281 f.Kr. havnet store oppgaven med å holde Selevkideriket sammen på Antiokos. Et opprør i Syria brøt ut nesten umiddelbart. Antiokos var snart tvunget til å slutte fred med farens morder, Ptolemaios Keraunos, samtidig som han tydeligvis oppga Makedonia og Trakia. I Anatolia klarte han ikke å bekjempe Bitynia eller de persiske dynastiene som styrte i Kappadokia.
I 278 f.Kr. brøt keltisktalende folk inn i Anatolia og slo seg ned i Galatia. En seier som Antiokos vant over disse ved å benytte indiske krigselefanter i 275 f.Kr. skal etter sigende være opprinnelsen til hans tittel som Soter (gresk for «Befrier» eller «Frelser»). Mot slutten av det samme året førte spørsmålet om Koilesyria, som hadde vært åpent mellom selevkidedynastiet og ptolemeerdynastiet i Egypt siden 301 f.Kr., til åpen fiendskap i form av den første syriske krig. Koilesyria hadde jevnlig vært okkupert av Egypt, men Selevkideriket hadde opprettholdt sitt krav på området. Krigen endret ikke grensene mellom de to rikene i større grad, men grensebyer som Damaskus og kystdistriktene i Anatolia skiftet eier.
Den 27. mars 268 f.Kr. la Antiokos grunnleggelsen for Ezidatempelet i Borsippa. Hans eldste sønn Seleukos hadde styrt i øst som visekonge fra kanskje 275 f.Kr. og fram til 268/267 f.Kr. Han ble nødt å henrette sønnen det sistnevnte året, anklaget for opprør. En gang rundt 262 f.Kr. forsøkte Antiokos å bryte den voksende makten til Pergamon med våpenmakt, men gikk på et nederlag ved Sardis og døde kort tid etterpå. Han ble etterfulgt i 261 f.Kr. av hans andre sønn Antiokos II Theos.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Antiochus I – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Appianus' Syriaka Arkivert 19. november 2015 hos Wayback Machine.
Antiochus I Soter: faktaark hos Livius.org'
Babylonian Chronicles of the Hellenistic Period
Antiochus I Soter, oppslag i historisk kildebok av Mahlon H. Smith
Hellenization of the Babylonian Culture? (PDF)
Mynter preget av Antiokos I Soter
261 f.Kr.


== Begivenheter ==
Punerkrigene
Slaget ved Agrigentum var det første slaget i den første punerkrig og den første storslagne militærkonfrontasjonen mellom Karthago og den romerske republikk.
Antiokos II blir konge i Selevkidriket.


== Dødsfall ==
Antiokos I Soter, konge i Selevkidriket
Ideell organisasjon

En ideell organisasjon (på engelsk kalt nonprofit organization) er en juridisk person som arbeider utelukkende for et sosialt formål eller fremme av medlemmenes felles syn eller interesser og som ikke har til formål å tjene penger. Ideelle organisasjoner reinvesterer normalt eventuelt overskudd tilbake til organisasjonens formål. De ideelle organisasjonene skiller seg således fra kommersielle virksomheter ved at de ikke har fortjeneste som formål, men har et annet grunnlag for sin virksomhet. Mellom ordinær kommersiell virksomhet og ideelle organisasjoner har man såkalt sosialt entreprenørskap, som kombinerer ervervsformål med ideelle interesser. Ideelle organisasjoner som fremmer allmenne interesser til fellesskapets beste betegnes ofte som «veldedige og allmennyttige organisasjoner».
Organisasjonsformen er i prinsippet uten betydning; ideelle organisasjoner kan for eksempel være organisert som stiftelser, foreninger eller aksjeselskaper. Nærings- og fiskeridepartementet har blant annet uttrykt følgende:
"Ideelle virksomheter har altså en virksomhetsidé som strekker seg ut over selve tjenesteproduksjonen og er preget av idealisme ved at den driftes uten økonomisk motiv, for å avhjelpe sosiale behov i samfunnet eller for å hjelpe bestemte utsatte grupper. Organisasjonen bidrar eksempelvis til å forfølge et sosialt formål og arbeider for samfunnets beste."Finansiering av ideelle organisasjoner varierer. Frivillig innsats er normalt en viktig innsatsfaktor i driften av en ideell organisasjon. Videre er donasjoner/gaver og kontingenter viktige inntekter for ideelle organisasjoner, i tillegg til offentlige tilskudd og inntekter fra kommersiell virksomhet.


== Se også ==
Ikke-statlig organisasjon


== Referanser ==


== Litteratur ==
Enjolras, Steen-Johnsen, Ødegård (red.) Deltagelse i frivillige organisasjoner : forutsetninger og effekter Senter for forskning på sivilsamfunn og frivillig sektor 2012


== Eksterne lenker ==
Hva er en forening? – Altinn -Starte og drive bedrift Arkivert 5. april 2013 hos Wayback Machine.
Frivillighetsregisteret – Altinn - Starte og drive bedrift Arkivert 8. januar 2014 hos Wayback Machine.
Elektronisk skjema for registrering i Frivillighetsregisteret – Altinn/Brønnøysundregistrene Arkivert 6. juli 2011 hos Wayback Machine.