jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Franz von Sales Maria Doppelbauer

Franz von Sales Maria Doppelbauer (født 21. januar 1845 i Waizenkirchen i Østerrike, død 2. desember 1908 i Linz) var katolsk biskop av Linz. 


== Liv og virke ==


=== Utdannelse ===
Han var juniorseminarist i Linz i årene 1856–65 og fortsatte på presteseminaret i byen fra 1865 til 1869. 


=== Prest ===
Prestevielsen fulgte den 26. juli 1868. Han arbeidet først på presteseminaret, men ble i 1876 kooperator (hjelpeprest) i forstaden  Steyr. Der utviklet han en særlig interesse for sjelesorgen blant industriarbeiderne. Her ble grunnlaget lagt for et sosialt engasjement han senere skulle videreutvikle som biskop. 
Det var også her han ble interessert i å fremme den katolske presse. Han kom inn i redaksjonen for avisen «Steyrer Zeitung» (grunnlagt 1876), og ble samme år sendt til Roma der han studerte kirkerett og ble viserektor ved det østerrikske kolleg Santa Maria dell'Anima. Han tok to juridiske doktorgrader i Roma, og vendte deretter tilbake til Linz.
Biskop Franz Josef Rudiger ville helst ha Doppelbauer til sin etterfølger, men i stedet ble det en annen og Doppelbauer ble så raskt sendt tilbake til Roma der han var rektor ved Anima. Han rakk å grunnlegge en skole for tyskspråklige barn i Roma før han den 17. desember 1888 ble nominert av keiseren til biskop av Linz etter biskop Ernest Maria Müllers tidlige død.


=== Biskop ===
Han ble bispeviet i kapellet i Santa Maria dell'Anima den 10. mars 1889 av kardinal Serafino Vannutelli, og ble intronisert i den ennå ufullendede nye domkirken i Linz den 5. mai samme år.
Noe som opptok Doppelbauers interesse over all måte, var prestekall. Han grunnla to nye juniorseminarer og utvidet presteseminaret. Videre arbeidet han med å utvikle den katolske presse, særlig i lys av det press som ble utøvet mot den katolske tro fra borgerlig-progressivt liberalt hold.
Franz Maria Doppelbauer var også medlem av Oberösterreichischer Landtag fra 1889 til 1908.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Franz von Sales Maria Doppelbauer (1845-1908) *1869


== Referanser ==


== Litteratur ==
J. Zöchbauer: Dr. Franz Maria Doppelbauer, Bischof von Linz. Ein Bild seines Lebens und Wirkens, Linz 1909
R. Zinnhobler: Doppelbauer, Franz (von Sales) Maria, i: E. Gatz: Die Bischöfe der deutschsprachigen Länder 1785/1803 bis 1945, 139-140.
Rifle

Rifle brukes på norsk vanligvis om et gevær med riflet løp. Riflegevær er skytevåpen laget for å avfyres med geværkolben mot skulderen. Riflingen inni løpet består av heliksformede styrespor, hvilket fører til at prosjektilet roterer og man oppnår bedre presisjon og større rekkevidde i forhold til glattborede løp.


== Opprinnelse ==
Når de første riflene kom er ikke sikkert, men man regner at allerede på 1500-tallet ble det gjort eksperimenter med riflede løp. Man så at ved å ha skråstilte styrefjær på piler så øket treffsikkerheten, og man ville overføre dette til skytevåpen. De første riflene ble primært brukt som skarpskyttergevær, og infanteristene hadde fortsatt musketter. Først på 1800-tallet ble riflene masseprodusert, og tok over for musketten.


== Rifling ==

Styresporene (riflingen) i løpet griper inn i prosjektilet slik at kruttgass ikke slipper forbi, og dette skaper skyv bak prosjektilet. Vinklingen på riflene i løpet skaper rotasjon som muliggjør en stabil kulebane og hindrer kulbutering i den effektive skyteavstanden for det aktuelle våpen. Godset mellom to riflinger kalles bom. Det er rifling i de fleste moderne skytevåpen (unntaket er haglegevær som er glattboret). Maskingevær, maskinpistoler og pistoler har også rifling, men omtales ikke som rifler, heller ikke kanoner og andre grove skytevåpen med rifling.


== Rifler i Norge ==
Krag-Jørgensen er den mest kjente norskproduserte riflen. Rifle er det eneste skytevåpenet som er godkjent for jakt på storvilt i Norge, med unntak av bruk av hagle på rådyr. Svært mange jegere i Norge bruker sylinderlåsrifle (det vil si repeterrifle med sylinderlås) på storviltjakt.


== Se også ==
Gevær
Muskett
Arkebuse
Håkon Løken

Håkon Løken (født 9. november 1859 på Inderøy i Nord-Trøndelag, død 10. september 1923 i Kristiania) var en norsk journalist, jurist og forfatter.
Han ble født på Sundnes bruk på Inderøy som sønn av brukseier Herman Løchen og hustru Anna Margrethe Jenssen. Han tok studentereksamen ved Trondhjems katedralskole i 1877 og juridisk embedseksamen i Kristiania i 1884. Han var redaktør i Dagsposten i Trondhjem fra 1890 til 1902, før han tok med seg staben over i den nystartede Nidaros, der han var fram til 1910. Han var dessuten konstituert borgermester i Trondhjem, før han i 1910 ble statsadvokat i Bratsberg og Nedenes (nå Telemark og Aust-Agder), fra 1913 i Oslo. Han var konstituert fylkesmann i Oslo i periodene 1918–1920 og 1921–1923.
Han var i 1885 medstifter av Trondhjems Kvinnesaksforening, der han var styremedlem fra starten; hans søster Antonie Løchen var primus motor i foreningen.Løkens skjønnlitterære forfatterskap er trilogien Anne Kathrines ungdom, Landsens liv og Fra Fjordnes til Sjøvinn (1910–12). Bøkene veksler mellom erindringer og fiksjon, med handlingen lagt til hjembygda Inderøy. Hans memoarer Urolige tider. Billeder og minner fra ungdoms- og studentertiden 1875–1881 ble aldri fullført, ettersom han døde i 1923.  Ifølge forordet i boken hadde forfatteren likevel uttrykt et ønske om å få utgitt boken.  Personer i boken framstilles tildels med «tilsløret navn», fordi Løken ønsket å bruke en novellistisk form. 


== Bibliografi ==
Haakon Løken (1923). Urolige tider.  Billeder og minner fra ungdoms- og studentertiden 1875–1881. Kristiania: H. Aschehough & Co (W. Nygaard). 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Håkon Løken – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Håkon Løken i Norsk biografisk leksikon
Per Oddvar Hildre

Per Oddvar Hildre (født 23. april 1950) er en norsk sangkordirigent og korpedagog. I kormiljøet går han under kallenavnet «Prots». Han har vokst opp i Haram. Han er gift og har tre barn.
Hildre har grunnlagt korene SKRUK og Det Norske Kammerkor. Han er fortsatt dirigent for SKRUK. Hildre var dirigent for Det Norske Kammerkor fra det oppstod i studentmiljøet ved Volda Lærarhøgskule på slutten av 1970-tallet til de avsluttet sitt virke i 1992. Med disse korene har han utgitt 27 musikkalbum, De fleste er utgitt av Kirkelig Kulturverksted. Han har også virket som musikkprodusent for blant andre Kirkelig Kulturverksted og Norsk Film.Han har siden 1980 drevet som frilanser korinstruktør med workshops og seminarer over hele Norden.
Han har hatt oppdrag som redaktør og programleder i NRK P2 der han ledet magasinprogrammet "Tatt på koret" fra 1986 til 1992 og ukesprogrammet "trallalaprots" i TV 2 sin startfase.
Hildre har også medvirket i flere musikkprosjekter i utlandet, som for eksempel The International Music Festival of Baku i Aserbajdsjan. Siden 1994 har han også vært engasjert i et tur-konsept for reise- og musikkinteresserte (Kulturmix).
I 2006 ble boken Prots - trollmann med kor utgitt på Enter forlag. Den er et biografisk portrett, ført i pennen av Stig Nilsson.


== Utmerkelser ==
Det Norske Kammerkor med Hildre som dirigent mottok Spellemannprisen 1986 i åpen klasse for Vinjesvingen
Utmerkelse fra State of Louisiana ved guvernør Edvin M. Edwards 1987.
1. pris for kor i Göteborg internasjonale Musikkfestival 1988.
Utmerkelse fra State of Louisiana ved guvernør M. J. Foster 1996.
Utmerkelse fra Speaker of the House of Representatives ved Hunt Downer 1996.
Petter Dass-prisen utdelt av dagsavisen Vårt Land 1998.
Ole Vig-prisen.
Sunnmørspostens kulturpris 2003.
Bektas Özen Folkemusikkpris 2004 – frå “The Association for Recpect to Art” i Hasanoglan i Ankara
Korprisen 2010
Kommandør av St. Olavs Orden - 2017


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
SKRUK sin hjemmeside
Cueva de Nerja

Cueva de Nerja (Nerjagrottene) er av de største i verden. Hulekomplekset ligger rundt 3 km øst for Nerja ved den lille byen Maro på solkysten i provinsen Malaga i Spania. Grottene skal i alt være 5 km lange, og den største dryppsteinen er over 30 meter høy  
Hulene har eldgamle arkeologiske spor etter folk som i ulike perioder har bodd i hulene og brukt dem som gravsted; det gjelder hulemalerier som viser dyr og figurer og er 20 000 år gamle, foruten andre prehistoriske funn som knokler, steinverktøy og keramikk.
Dryppsteinshulene i Nerja ble gjenoppdaget av en kameratgjeng i 1959. I tillegg til to naturlige innganger ble det lagd en tredje inngang samt tilrettelagte stier for besøkende. En av de store grotterommene har siden 1960 blitt omdannet til en konsertsal. Hvert år feirer Nenja en internasjonal grottefestival, International Cave Festival, med opptredener fra internasjonale artister som musikere og dansere.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Cueva de Nerja – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jens Rolfsen

Jens Rolfsen (født 24. juli 1765 i Kristiansand, død 17. desember 1819 i Bergen). Han var først skipsbygger i Kristiansand, senere skipper, grosserer, sykehusforstander og forlikskommissær i Bergen og medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814. Der representerte han «Bergen Byes Deputerede» og tilhørte selvstendighetspartiet.
Gjennom svigerfaren, biskop Johan Nordahl Brun, kom han inn i samme akademiske krets som Wilhelm Frimann Koren Christie, Peter Motzfeldt, Jonas Rein og Lyder Sagen. På Eidsvold satt han i finanskomiteen og var også medlem av deputasjonen til den nyvalgte kongen 17. mai.
Blant hans etterkommere finner vi både lesebokforfatteren Nordahl Rolfsen, maleren Alf Rolfsen og forfatteren Nordahl Grieg.
Jens Rolfsen bodde i Domkirkegaten 9 i Bergen i 1814. Huset består fortsatt, selv  om første etasje har fått nye store butikkvinduer.


== Etterkommere ==

Jens Rolfsen gift med Mette Brun (1774-1844) datter av biskop Johan Nordahl BrunRasmus Rolfsen (1803-1867) gift med sin kusine Jannicke Brun (1809-1893)Nordahl RolfsenAlf Rolfsen
Ingeborg Rolfsen gift med James Grieg, hanskefabrikantPeter Lexau GriegNordahl Grieg (1902-1943), forfatter
Harald Grieg, forlegger
Johanne Grieg Cederblad, forfatter
Ingeborg Rolfsen Grieg (1899-1944), forfatter under pseudonymet Sissel Aas


== Se også ==
Rolfsen (slekt)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, sidene 48-49 og 261, med biografi, aner og andre slektsopplysninger, samt hans underskrift, bilde og beskrivelse av seglet hans på Grunnloven 17. mai 1814 med monogram av bokstavene JR som er sammenslynget og i skråskrift.
Jørn Holme (redaktør): De kom fra alle kanter – eidsvollsmennene og deres hus, Oslo 2014, med omtale av boliger og eiendommer med tilknytning til de enkelte eidsvollsmennene


== Eksterne lenker ==
(en) Jens Rolfsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Jens Rolfsen hos Norsk senter for forskningsdata 
«Jens Rolfsen». Eidsvoll 1814. Besøkt 12. desember 2019. 
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814-1914, Kristiania, 1914, samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø samt tillæg digital utgave side 722
Arnoldus von Westen Sylow Koren

Arnoldus von Westen Sylow Koren (født 22. juli 1764 i Bergen, død 8. oktober  1854 på Ullensvang prestegård) var sorenskriver  og medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814. Der representerte han «Søndre Bergenhuus Amt». Koren tilhørte selvstendighetspartiet. På Eidsvoll talte han mot jødeparagrafen og krevde full religionsfrihet.Koren ble også valgt til det overordentlige Storting i 1814 og var stortingsrepresentant fra 1818 til 1820.Hans hjem - Helleland skrivargard i Ullensvang  - består  i dag og er restaurert. Eiendommen er imidlertid flyttet fra sin opprinnelige plassering.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814
Jørn Holme (red.): De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus, Cappelen Damm 2014


== Eksterne lenker ==
(en) Arnoldus Koren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Arnoldus von Westen Sylow Koren hos Norsk senter for forskningsdata 
Digitaliserte papirer fra Arnoldus von Westen Sylow Koren vedrørende 1814 i Riksarkivet
Georg Burchard Jersin

Georg Burchard Jersin (født 20. januar 1767 i Leikanger, død 5. oktober 1827 på Voss prestegård) var sogneprest og medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll 17. mai 1814. Han overtok embetet på Voss fra sin far 1808. Jersin representerte Søndre Bergenhuus Amt.
Jersin stemte med selvstendighetspartiet.. Han tok ordet trolig bare to ganger. I den turbulente situasjon rundt Eidsvollsgarantien holdt han et patrotisk innlegg. Han tok også ordet 17. mai, mot å utsette kongevalget.
Han var gift med sin stesøster, Maren Finde Pedersdatter Rafn. Jersins hjem i 1814, Voss prestegård, ble totalt ødelagt under bombingen av Voss i april 1940.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anne Lise Brask Eriksen: Georg Burchard Jersin og Voss prestegard, i Jørn Holme (red.): De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus, Cappelen Damm 2014, s. 376-377. ISBN 978-82-02-44564-5.
Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814
Hans Cappelen: «Hva seglene på Grunnloven av 17. mai 1814 kan vise oss», Heraldisk Tidsskrift, bind 11, nr. 110, København oktober 2014, side 452-467, med fotografi og omtale av hans segl på side 464


== Eksterne lenker ==
(en) Georg Burchard Jersin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Georg Burchard Jersin hos Norsk senter for forskningsdata 

(no) Georg Burchard Jersin i Folketellingen 1801 fra Digitalarkivet. (Voss prestegjeld)
Brynjel Andersen Gjerager

Brynjel Andersen Gjerager (født 1761, død 27. januar 1838) var gårdbruker fra Voss og medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814. Der representerte han «Søndre Bergenhuus Amt». Han stemte med Selvstendighetspartiet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814


== Eksterne lenker ==
(no) Brynjel Andersen Gjerager hos Norsk senter for forskningsdata
Anton Sport

Anton Sport er en kjede av 17 sportsbutikker i Oslo og Viken. Kjeden ble etablert på Stabekk i 1932 og eies i dag av MOBO sportsholding. Omsetningen i 2004 var på 215 millioner med et resultat på 8 millioner. I 2005 var omsetningen på 235 millioner. Finansavisen kåret i 2005 kjeden til landets beste sportshandler.Daglig leder i kjeden i dag er Morten Borgersen. Han startet sin første sportsbutikk på Colosseum Senter på Majorstua i Oslo i 1994. Anton Megastore i Sandvika og Anton Sykkeldelisk i Bogstadveien i Oslo (sykkelbutikk) er to av butikkene i kjeden.Under motoet «Anton var her» arrangerer kjeden turer. 
Gekko er et sykkelmerke lansert og markedsført av Anton Sykkeldelisk og Anton Sport. Merket ble introdusert på midten av 1990-tallet. Syklene spesifiseres av produktutviklere i Norge. Rammene produseres og sammenstilles med komponenter til komplette sykler i Asia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Anton Sport
Leu

Leu kan vise til

Rumensk leu – valutaen i Romania
Moldovsk leu – valutaen i Moldova
Leucin – en aminosyre
Lesjaverk

Lesjaverk er et sted i Lesja kommune, nord i Gudbrandsdalen. Stedet ligger om lag 4 mil nordvest for Dombås.
Lesjaskogsvatnet ligger blant annet her. Raumabanen passerer Lesjaverk på vei til Åndalsnes og Dombås; toget stopper ved behov på Lesjaverk stasjon, som ligger 633 moh.. Europavei 136 går også forbi bygda.  Ungene i bygda går på skole på Lesjaskog. Navnet kommer av jernverket som var i drift 1659-1812.


== Jernverk ==

I Lesjaverk ble det etablert jernverk i 1659 (innehavere Jørgen Fillipsen/Phillipsøn og Joachim Irgens) basert på malmgruver i fjellet ovenfor, på gården Bjølveruds grunn. Gruvene hadde svært ujevn tilgang av malm og driften hadde flere opphold på 2-3 år. Lesjaskogsvatnet ble oppdemt av hensyn til vannforsyning til verket. Malmen var svært kromholdig og egnet seg best til produksjon av stangjern, og til dette formålet skal jernet ha vært av god kvalitet. Produktene ble fraktet ned Romsdalen og skipet ut fra Veblungsnes. Det var stadige nye eiere av verket. Verket ble nedlagt i 1812. Ifølge Helland hadde driften aldri noen stor betydning. Det er rester etter gruver, masovn og mange kolmiler spredd utover bygda.
Lesjaverk ble etablert på 1600-tallet i en periode da norsk bergverksdrift var under oppbygging. Før 1600 var det begrenset bergverksdrift i landet. Eldre verk var blant annet Fossum, Hakkedal, Eidsvoll og Ulefoss.


== Referanser ==
Allied Forces Act

Allied Forces Act var en britisk lov som regulerte allierte staters jurisdiksjon over egne tropper på britisk jord under andre verdenskrig.  Loven var et hastetiltak og ble vedtatt 22. august 1940 etter en kort debatt i Parlamentet foregående dag. Loven ble opphevet i 1952.
Allierte tropper på britisk jord ble under Allied Forces Act underlagt sine egne regjeringers militære jurisdiksjon og disiplin, mens tilfeller av brudd på britisk kriminallovgivning fortsatt ville falle inn under det britiske rettsvesenet. Loven bygget på erfaringer fra Det Britiske Samvelde og var en modifisert utgave av Visiting Forces (British Commonwealth) Act fra 1933. 
Da loven ble vedtatt omfattet den tropper under kontroll av eksilregjeringene fra Belgia, Tsjekkoslovakia, Luxembourg, Nederland, Norge og Polen. Senere kom den også til å omfatte styrker under kontroll av eksilregjeringene fra Hellas og Jugoslavia, samt de frie franske styrkene under general Charles de Gaulle.
I 1942 kom det til en egen Visiting Forces (United States of America) Act. Denne loven gikk enda videre enn Allied Forces Act, i og med at også brudd på sivil lov kunne etterforskes og straffes under amerikansk lovvgivning.
Allied Forces Act ble under og etter andre verdenskrig gjenstand for debatt i Storbritannia fordi flere allierte land hadde en strengere lovgivning enn vertslandet og utmålte straffer som i flere tilfelle ble sett på som unødig brutale. Det var flere eksempler på at allierte soldater ble henrettet på britisk jord for desertering eller feighet i strid. Amerikanske myndigheter praktiserte også dødsstraff ved hengning for sivile forbrytelser som voldtekt.
Katla

Katla er en vulkan på Island, 1512 moh.
Den ligger 300–400 meter under den 595 km² store isbreen Mýrdalsjökull. Krateret har en diameter på 10 km. Vulkanen har siden år 874 hatt i overkant av tyve utbrudd, med omtrent femti års mellomrom. Store utbrudd skjedde rundt årene 1000, 1357 og 1490. Sikre årstall for utbrudd er 1580, 1612, 1625, 1660, 1721, 1755, 1823, 1860, og sist, 12. oktober–5. november 1918. De tre siste utbruddene hadde en varighet på henholdsvis 30, 20 og 24 dager. Instituttet for geovitenskap ved Háskóli Íslands mener vulkanen også muligens hadde et lite utbrudd i 1955, men dette var i så fall så lite at det ikke brøt igjennom isen. Beboerne i tettstedet Vík í Mýrdal opplevde da at vann flommet nedover fjellsiden.Forskere og geofysikere tror vulkanen kan våkne til liv igjen. Etter utbruddet frykter Island smelting av breen som kan føre til storflommer. Utbrudd fra Katla oppfattes som svært alvorlige, grunnet kraftig elvedannelse, askenedfall og nærhet til lokalsamfunnet Vík. Det er funnet avsetninger på Sunnmøre, som stammer fra Katlas utbrudd.
Under utbruddet til Eyjafjallajökull i mars 2010 uttrykte den islandske geofysikeren Pall Einarsson bekymring for et sekundærutbrudd ved Katla. De tre forrige ganger Eyjafjallajökull har hatt utbrudd, senest i 1823, har Katla hatt et utbrudd like etterpå. Denne vulkanen er spesielt farlig på grunn av isbreen og risikoen for Jökulhlaup. Andre geofysikere mente (dagen etter utbruddet) at det ikke var noen fare for utbrudd fra Katla samme dag, men om en uke eller et år, hvis i det hele tatt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Katla – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Katla – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Steve Kloves

Steven Kloves (født 18. mars 1960) er en anerkjent amerikansk manusforfatter, mest kjent for å ha tilpasset romaner til filmmanus, og spesielt for filmene i Harry Potter-serien. Han har også regissert to filmer. Han ble nominert til en Golden Globe og en Oscarpris for manuset til filmen Wonder Boys (2000).
Kloves ble født i Austin, Texas, og vokste opp i Sunnyvale i California, der han gikk på Fremont Hight School. Han ble immatrikulert ved UCLA, men droppet ut etter først å ha redusert timeplanen sin til bare noen få fag i sitt andre år. Som ulønnet kandidat for en Hollywoodagent, fikk han oppmerksomhet for et manus han skrev som het Swings. Dette førte til et møte der han fikk oppdraget med å skrive manus til Racing with the Moon (1984).
Hans første erfaring med profesjonell manusskriving etterlot ham med en følelse av å ønske mer samhandling med skuespillerne slik at karakterene deres ville være slik han ønsket det. Kloves skrev The Fabulous Baker Boys med et ønske om at det også skulle være hans debut som regissør. Etter å ha forsøkt å selge brosjektet i Hollywood i flere år, ble filmen endelig lansert i 1989. The Fabulous Baker Boys gjorde det etter forholdene bra, men hans neste forsøk som forfatter/regissør i filmen Flesh and Bone feilet stort i billettlukene. Kloves sluttet med dette å skrive manus i flere år.
Da han etterhvert forsto at han måtte gå tilbake til skrivingen for å forsørge familien, begynte han å tilpasse Michael Chabons roman Wonder Boys til et filmmanus. Kloves ble tilbudt sjansen til å regissere, men takket nei, da han foretrakk å regissere bare sine egne originale manus. Dette var hans første forsøk på å tilpasse en annens verk til film. Manuset hans ble nominert til en Golden Globe og en Oscar etter at filmen ble lansert i 2000.
Warner Bros. sendte Kloves en liste over romaner som selskapet vurderte å filmatisere. Listen inneholdt den første Harry Potter-boken, som Kloves straks fikk et kjærlighetsforhold til, selv om han egentlig er likegyldig til slike bøker. Han skrev dermed manus til de første fire filmene i serien. Etter å ha fullført den fjerde tilpasningen gikk Kloves over til å utvikle The Curious Incident of the Dog in the Night-time, et prosjekt han forventet å være ferdig med i 2006. Harry Potter-produsent David Heyman avslørte på en pressekonferanse i oktober 2005 at Kloves ville komme tilbake igjen for å skrive manus til den sjette filmen, Harry Potter og Halvblodsprinsen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sragow, Michael. «A wizard of Hollywood». 24. februar 2000. Salon.com [1] (intervju med Steve Kloves)


== Eksterne lenker ==
(en) Steve Kloves på Internet Movie Database 
(da) Steve Kloves på Filmdatabasen 
(fr) Steve Kloves på Allociné 
(en) Steve Kloves på AllMovie 
(en) Steve Kloves hos Rotten Tomatoes 
(en) Steve Kloves hos The Movie Database