jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Stefan Schumacher

Stefan Schumacher (født 21. juli 1981 i Ostfildern-Ruit i Tyskland) er en tysk proff-syklist. Hans styrke er spurter og aller mest tempo.
Han ble profesjonell i 2002 med Team Telekom.
Under Rheinland-Pfalz-Rundfahrt 2005 testet han positivt for doping, men kom tilbake til profflivet da det viste seg at medisinen ble tatt på grunn av pollenallergi og ikke var forbudt da. 
Resultatene i 2005 førte til at Gerolsteiner skrev kontrakt med Schumacher før 2006-sesongen.
Stefan Schumacher tok sølv i VM i Stuttgart 2007 etter Paolo Bettini og Aleksandr Kolobnev. Seks dager etter løpet ble han tatt for fyllekjøring. Det ble også funnet spor av amfetamin i blodet. Siden dette var utenfor konkurranse, og testen ble tatt av politiet, ble det ikke regnet som en positiv dopingprøve. I forkant av mesterskapet hadde Schumacher problemer med unormale blodverdier og fortalte da at han hadde diaré.I juli 2008 vant Schumacher den første tempoetappen, 4. etappe, i Tour de France. Han overtok ledelsen i sammendraget og fikk kjøre i gul trøye på de to neste etappene. Etter at Tour de France var over viste det seg at Schumacher hadde testet positivt på EPO.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Stefan Schumacher – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Stefan Schumacher – Olympedia 
(en) Stefan Schumacher – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Stefan Schumacher – ProCyclingStats 
(en) Stefan Schumacher – Cycling Archives 
(en) Stefan Schumacher – Cycling Quotient 
(en) Stefan Schumacher – CycleBase 
Offisielt nettsted 
(en) Stefan Schumacher – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Konsvik bedehus

Konsvik bedehus er fra 1919 i Konsvikosen i Lurøy kommune, Nordland fylke.
Byggverket er i tre og har 70 plasser.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Konsvik bedehus, Konsvikosen». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 181. ISBN 82-75-27022-7.
John Eke

John Wicktor Eke (født 12. mars 1886, død 11. juni 1964)  var en svensk friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerte i terrengløp.
Han deltok i Sommer-OL i 1912 som ble holdt i Stockholm der han vant bronse i terrengløp. I terrengløp for lag vant han gull sammen med Hjalmar Andersson og Josef Ternström.


== OL-medaljer ==
OL 1912  Stockholm -  Gull i friidrett, terrengløp lag  Sverige
OL 1912  Stockholm -  Bronse i friidrett, terrengløp  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Eke – Olympedia 
(en) John Eke – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) John Eke – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) John Eke – Sveriges olympiske komité
Ignis ardens

Ignis ardens er en diktsamling skrevet av Olaf Bull i 1932. Det er det siste lyriske verket hans før han døde i 1933.
North Downs

North Downs er en rygg av kalksteinsåser som strekker seg omkring 160 km fra Hampshire gjennom Surrey og Kent i England. De er formet av elvene Wey, Mole, Darent, Medway og Great Stour, og utgjør den nordlige delen av Weald, med South Downs som «speilbilde» på den andre siden. Det høyeste punktet er Leith Hill sør for Dorking i Surrey, som er 294 moh. Westerham Heights ved nordenden av North Downs ligger i nærheten av Bromley, sørlige London, er det høyeste punktet i London med en høyde på 245 moh.
På grunn av den porøse kalksteinen er det lite trær i området, med unntak av noen områder på sørsiden. Ellers er det tørre daler, hvor man finner en rekke små landsbyer.
North Downs omfatter to Areas of Outstanding Natural Beauty, Surrey Hills og Kent Downs. Turveien North Downs Way og den eldgamle Pilgrims' Way går langs sørhellingen.


== Etymologi ==
«Downs» er fra angelsaksisk dun som blant annet har betydningen «høyde». Ordet innebærer en form for «høyereliggende gressmarker» i landskapet på 1300-tallet, som en voll eller ås. Disse høydene i landskapet ble kalt North, «nordlige», for å skille dem fra tilsvarende høyder i South Downs som strekker seg noenlunde parallelt til dem, men rundt 50 km til sør.


== Bilder ==

		
		
		
		


== Steder i nærheten av North Downs ==
Ashford
Banstead, Basingstoke
Caterham, Canterbury, Coulsdon
Dorking, Dover
Epsom
Farnham, Faversham
Guildford
Leatherhead
Maidstone, Medway-byene
Purley
Redhill, Reigate
Sevenoaks, Sittingbourne, Sutton


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
KentDowns AONB
Surrey Hills AONB
Moflag kirke

Moflag kirke er ei kirke fra 1921 i Lurøy kommune i Nordland.
Byggverket er i tre og har 150 plasser.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Moflag kapell, Sleneset». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 182. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Moflag kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Moflag kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Pedro de la Rosa

Pedro Martínez de la Rosa (født 24. februar 1971 i Barcelona, Spania) er en spansk Formel 1-fører som kjørte for Sauber i 2010 før han ble erstattet av Nick Heidfeld før Singapores Grand Prix 2010. i 2012 kjører han for det spanske F1-teamet HRT.
De la Rosa har tidligere kjørt for Arrows og Jaguar. Fra 2003 til 2009 var han testfører for McLaren, og han kjørte ni løp for dem mellom 2005 og 2006.


== Karriere ==
Pedro de la Rosa konkurrerte på høyt nivå med radiostyrte offroadbiler, før han i 1988 meldte overgang til gokart. I 1989 ble han mester i den spanske Formel Fiat Uno. I 1990 vant han det spanske Formel Ford 1600-mesterskapet. Han deltok også i det britiske Formel Renault 1600, og fikk to pallplasseringer. I 1991 kjørte han det spanske Formel Renault-mesterskapet, og fikk tre pallplasseringer, mens han året etter vant både det britiske og det europeiske Formel Renault. I 1995 vant han den japanske Formel 3-serien, og i 1997 ble det seier i Formel Nippon F3000.
I 1998 ble de la Rosa hentet inn som testfører for Formel 1-laget Jordan. Året etter kjørte han Formel 1 for Arrows, hvor han tok sitt første poeng på debutløpet sitt i Australia.
I 2000 sikret han seg et sete hos Jaguar som han kjørte for de to neste årene. Dårlige resultater sørget derimot for at han mistet sete før 2003.
I 2003 ble han testfører hos McLaren, og kjørte sitt første løp for laget under Bahrains Grand Prix, da fastføreren Juan Pablo Montoya måtte stå over løpet grunnet skade. Han sikret seg en 5.-plass og 4 poeng i tillegg til at han satt sin første raskeste runde.
Pedro de la Rosa fortsatte som testfører for laget i 2006, og fikk et fast sete fra Frankrikes Grand Prix da Montoya forlot Formel 1 for Nascar. Han tok sin første pallplassering under Ungarn Grand Prix i 2006, på en 2.-plass bak Jenson Button, som tok sin første seier.
Da Kimi Räikkönen forlot McLaren for Scuderia Ferrari før 2007, ble det spekulert i om De la Rosa skulle få setet og bli lagkameraten til Fernando Alonso. Setet gikk til slutt til Lewis Hamilton i stedet, den nykronede verdensmesteren i GP2. De la Rosa har vært testfører for McLaren siden.
Før 2010-sesongen ble det spekulert i om Pedro de la Rosa skulle få et sete hos det nye Campos Meta 1-teamet eller Sauber, og den 19. januar ble det klart at han skal kjøre for Sauber med Kamui Kobayashi som lagkamerat. Han mistet setet sitt til Nick Heidfeld før Singapores Grand Prix, men han valgte å ta over den gamle jobben til Heidfeld som offisiell Pirelli-dekk tester.


== Resultater ==


=== Fullstendige Formel 1-resultater ===
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)


== Se også ==
Liste over Formel 1-førere


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Pedro de la Rosa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pedro de la Rosa – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Pedro de la Rosa – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Pedro de la Rosa – racing-reference.info 
(en) Pedro de la Rosa – Driver Database
Joël Gaspoz

Joël Gaspoz (født 25. september 1962 i Morgins) er en tidligere sveitsisk alpinist.
I løpet av den internasjonale karrieren fra 1979 til 1989 vant han seks storslalåm- og ett slalåmrenn i verdenscupen. I tillegg vant han disiplincupen i storslalåm sesongen 1985/86.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Joël Gaspoz – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Joël Gaspoz – Olympedia 
(en) Joël Gaspoz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Joël Gaspoz – FIS (alpint) 
(en) Joël Gaspoz – ski-db.com
Gjendealpene

Gjendealpene er den sørøstlige delen av Jotunheimen, mellom Gjende i nord, Bygdin i sør, Veslådalen i vest og Valdresflye i øst. To store daler går gjennom området, Svartdalen fra nord til sør og Leirungsdalen fra øst til vest.Gjennom området går det T-stier mellom Gjendesheim, Gjendebu, Torfinnsbu og Eidsbugarden. Mange av fjellene mellom Bygdin og Gjende er lette å bestige hvis man går den letteste veien, mens andre fjell egner seg lite for bestigning av dem som føler seg svimmel på Besseggen. Imidlertid er det mulig å bestige alle unntatt et par uten å måtte klatre.


== Fjelltopper over 2 000 meter ==


== Andre områder ==
Smørstabbtindene
Hurrungane


== Se også ==
Jotunheimen nasjonalpark
Nasjonalparkriket


== Referanser ==
Sanna bedehus

Sanna bedehus er et bedehus fra 1968 i Lurøy kommune, Nordland fylke.
Kirken har 100 plasser.
Stuvland bedehus

Stuvland bedehus er fra 1958 i Lurøy kommune, Nordland fylke.
Byggverket er i betong og har 80 plasser.
Rok Petrović

Rok Petrović (født 5. februar 1966 i Ljubljana, død 16. september 1993 i Vela Luka, Kroatia) var en slovensk alpinist.
Petrović markerte seg første gang internasjonalt i 1983, da han ble juniorverdensmester i slalåm i Sestriere.
Noen år senere tilhørte han verdenseliten i slalåm. Sesongen 1985/86 virket han nesten uovervinnelig, og begeistret tilskuerne med en svært offensiv kjørestil. Denne sesongen vant han fem renn i verdenscupen, og fikk en annen- og en tredjeplass. Han gikk overlegent til topps i slalåmcupen, og var den første alpinisten fra Jugoslavia som vant en krystallkule for seier i en av disiplincupene i verdenscupen.
Han la opp i 1988 og begynte å studere ved sportsfakultetet ved Universitetet i Ljubljana. Høsten 1993, like før han skulle presentere sitt doktorgradsarbeid, ferierte han på den kroatiske øya Korčula. Her omkom han etter en dykkerulykke.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Rok Petrović – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Rok Petrović – Olympedia 
(en) Rok Petrović – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Rok Petrović – FIS (alpint) 
(en) Rok Petrović – ski-db.com
Ralph Craig

Ralph Cook Craig (født 21. juni 1889 i Detroit, Michigan, død  21. juli 1972 i Lake George, New York) var en amerikansk friidrettsutøver. Han vant gull både på 100 m og 200 m under Sommer-OL i 1912.
Han ble født i Detroit, Michigan. Egentlig var han hekkeløper, men han utviklet seg til sprinter ved Michigan State University. I 1910 vant han det nasjonale collegemesterskapet på 220 yards.
I 1912 ble han kvalifisert for OL, han reiste til Sverige og ble kvalifisert for finalen på 100 m sammen med sin lagkamerat Don Lippincott som var stor favoritt etter å ha satt ny verdensrekord på 10,6 i kvalifiseringen. Etter ikke mindre enn syv tyvstarter vant Craig finalen på 10,8  mens Lippincott bare fikk tredjeplass.Etter OL trakk  Craig seg fra all idrett. Han døde i Lake George, New York.


== OL-medaljer ==
1912  Stockholm -  Gull i friidrett, 100 meter  USA
1912  Stockholm -  Gull i friidrett, 200 meter  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ralph Craig – Olympedia 
(en) Ralph Craig – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ralph Craig – National Track & Field Hall of Fame 
(en) Ralph Craig – Track and Field Statistics
Gwaihir

Gwaihir er kjempeørnenes fyrste som bebor J.R.R. Tolkiens Midgard i tredje alder. Ørnene er nære venner med Gandalf, og redder to ganger Bilbo og dvergene i Hobbiten samt Frodo og Sam fra Orodruins lava i Atter en konge.
Gwaihir er sønn av Thorondor, ørnekongen fra alders tid som bodde i fjellenen rundt Gondolin
Aleksandr Arekejev

Aleksandr Arekejev (russisk: Александр Викторович Арекеев; født 12. oktober 1982) er en russisk syklist. Han sykler for kontinental-laget Acqua & Sapone hvor han har vært rytter siden 2004.


== Meritter ==
2007Tirreno-Adriatico : 1.-plass, etappe 2


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aleksandr Arekejev – ProCyclingStats 
(en) Aleksandr Arekejev – Cycling Archives 
(en) Aleksandr Arekejev – Cycling Quotient 
(en) Aleksandr Arekejev – CycleBase 
(en) Aleksandr Arekejev – TheSports.org
Nile City 105,6

NileCity 105,6 er en svensk komiserie i seks episoder som gikk på SVT i 1995. Serien handler om Percy Nilegård (Johan Rheborg) som forsøker å drive en radiokanal i to rom på Katarina brannstasjon, leid ut av brannsjefen Greger (Robert Gustafsson). I studio har radioprateren Glenn Killing (Henrik Schyffert) mange spennende gjester. I serien får man også følge brannmennene i bar overkropp, som jobber for Greger: (Pontus Gårdinger, Karl Dyall, Per Graffman m.fl.). Dessuten inneholder den mange småklipp og parodier på kjente musikere. Bortsett fra Killing har radiokanalen mange andre medarbeidere, for eksempel Farbror Barbro.  Den ble regissert av Walter Söderlund og produsert av Tommy Bennwik. 
Alla seks episodene i serien heter: Vuxna män gör saker tillsammans (Voksne menn gjør ting sammen). I innledningen, hvor hver episodes spesielle brannmann presenteres, spilles Up Where We Belong med Joe Cocker og Jennifer Warnes. Vingnetten er, som i I manegen med Glenn Killing, Dream Come True med Brand New Heavies.


== Medvirkende ==
Robert Gustafsson
Johan Rheborg
Henrik Schyffert


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nile City 105,6 på Internet Movie Database
Leigh (Kent)

Leigh er en landsby i landsby og verdslig sogn i distriktet Sevenoaks i grevskapet Kent, England. Den ligger omkring ti km sør for byen Sevenoaks og fem km vest for Tonbridge. Navnet på landsbyen er avledet fra angelsaksiske leah, i betydningen skoglysning eller skogrydning, historisk stavet Lyghe. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen en befolkning på 1 793 innbyggere.
Landsbyen har en stor village green, landsbypark. Rett ved ligger Hall Place, tidligere Leigh Hall, som ble bygget i 1876. Herregården er til tider åpen for publikum. Sognekirken er fra 1200-tallet, og er viet til jomfru Maria.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leigh, Kent – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Leigh Parish Council
Village notes, sjekk for landsbyer som begynner L
St Mary's church
Leigh & District Historical Society
Emanuele Sella

Emanuele Sella (født  9. januar 1981 i Vicenza) er en italiensk sykkelrytter som er mest kjent for sine fire etappeseire i Giro d'Italia i (en i 2004, tre i 2008). Han er en utmerket klatrer, men har mye å gå på når det gjelder tempo. I 2008 testet han positivt på EPO og fikk ett års utestengelse til 18. august 2009.


== Lag ==
2004 Ceramiche Panaria-Margres
2005-2007 Ceramiche Panaria-Navigare
2008 CSF Group-Navigare (til september)
2009 CarmioOro-A Style (fra september)
2010 CarmioOro NGC
2011 Androni Giocattoli
2012 Androni Giocattoli-Venezuela
2013 Androni Giocattoli-Venezuela
2014 Androni Giocattoli-Venezuela
2015 Androni Giocattoli


== Meritter ==
2004: Etappeseier i Giro d'Italia, 12.-plass sammenlagt
2005: Brixia Tour
2005: 10.-plass sammenlagt i Giro d'Italia
2006: 26.-plass sammenlagt i Giro d'Italia
2008: Tre etappeseire i Giro d'Italia
2008: Vant Bergtrøya (Maglia Verde) i Giro d'Italia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emanuele Sella – ProCyclingStats 
(en) Emanuele Sella – Cycling Archives 
(en) Emanuele Sella – Cycling Quotient 
(en) Emanuele Sella – CycleBase 
(en) Emanuele Sella – TheSports.org
Laotisk

Laotisk (ພາສາລາວ – phasa lao, også kalt lao) er et tonalt tai-kadai-språk som snakkes i Laos (hvor det er offisielt) og som minoritetsspråk i Thailand (mest som isan, tildels laodialekter), og i helt begrenset grad i Kambodsja og i Vietnam. 


== Beskrivelse ==
Språket er i tai-gruppen av tai-kadai-språkene, samme gruppe som thai, shan, zhuang og buyei er i. Laotisk skrives med det laotiske alfabetet, som er nært beslektet med thai-skrift.

Laotisk er en utvikling fra taispråklige grupper i det som i dag der det sørlige Kina og nordligste Vietnam. På grunn av den hankinesiske ekspansjon som i sin tur var blitt aksuentuert av det mongolske press i de kinesiske kjerneområder, og på grunn av taigruppers søken etter områder som var bedre egnet for våtrisdyrking, trengte taifolk seg sør-, sørvest- og vestover nedover Mekongfloden, ned mot Malakkahalvøya og mot India. Muntlige fortellinger om folkeforflytningene er bevart i Khun Borom-legendene. De taitalende i det som nå er Laos fortrengte eller absorberte folkegrupper som brukte austroasiatiske og austronesiske språk.
Laotisk blir brukt av om lag 3 millioner mennesker i Laos, og av knapt 200 000 i Thailand og Kambodsja. 800 000 har laotisk som andrespråk. Bibelen ble oversatt til laotisk i 1932. Mellom en og to tredeler av folket i Laos kunne lese og skrive i 1991.


== Dialekter ==
Språket i Vientiane er fra annen halvdel av 1900-tallet de facto blir standardspråk / prestisjedialekt.
I tillegg til de laotiske dialekter er det en antall nært beslektede språk (eller dialekter, avhengig av klassifiseringspreferanser) i området, som nyaw, phu thai, saek, lao wiang, tai dam og tai daeng. De taifolkene det dreier seg om klassifiseres av den laotiske regjering som Lao Loum (ລາວລຸ່ມ, láo lūm) eller lavlands-lao. Lao og thai er også like, med en god del av det grunnleggende vokabular felles. Men det er såpass mange forskjeller også blant viktige ord at den gjensidige forståelse er begrenset.


== Litteratur ==
Boike Rehbein; Sisouk Sayaseng: Laotische Grammatik: Phonologie, Formenlehre und Pragmatik. Hamburg 2004, ISBN 3-87548-322-7.
Boike Rehbein; Sisouk Sayaseng: Wörterbuch Laotisch-Deutsch, Deutsch-Laotisch. Hamburg 2000, ISBN 3-87548-185-2.
Tatsuo Hoshino; Russell Marcus: Lao for beginners: an introduction to the spoken and written language of Laos. Boston 2000, ISBN 0-8048-1629-8.
Julien Joseph Hospitalier: Grammaire laotienne. Imprimerie National, P. Geuthner, Paris 1937.
Pamela Sue Wright: A Lao grammar for language learners. Thammasat University,  Bangkok, ISBN 1-131-15788-5.
Samson A. Brier: The Lao Phrase Book. Chiang Mai 2005. ISBN 974-93612-1-0


=== Om romanisering ===
Lao (PDF; 77 kB) n: Report on the current status of United Nations romanization systems for geographical names - this document refers to the Lao Commission Nationale de Toponymie. There is no Lao romanization system officially adopted by the UN.
Lao. (PDF; 151 kB) Library of Congress romanization table
Lao. (PDF; 107 kB) Unicode code chart


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lao - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).
Ankenes kirke

Ankenes kirke er en åttekantet kirke fra 1842 i Narvik kommune, Nordland fylke. Kirken hører til Ankenes sogn i Ofoten prosti
Byggverket er i tømmer og har 290 plasser.
Adkomst til stedet er via E6.


== Eksterne lenker ==
(no) «Ankenes kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Ankenes kirke med utsikt mot Narvik havn foto ca 1930 fra DigitaltMuseum
«Ankenes kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
Olav Nordrå

Olav Nordrå (født 25. desember 1919 i Hammerfest, død 28. april 1994) var en norsk forfatter bosatt i Oslo.
Nordrå debuterte litterært med novellesamlingen Veien til Seida i 1951 og utga etter hvert verker innen flere sjangre. Han ble belønnet med Riksmålsprisen og Gyldendals legat.


== Bibliografi ==
Veien til Seida – novellesamling (1951)
Til våren er det håp – hørespill (1952)
Og piken gikk på myke sko – roman (1953)
Herr Petters trompet – roman (1964)
Jeg hilser jorden – roman (1965)
Guds ulver – roman (1967)
Simla – roman (1969)
Rød høst – dokumentarroman (1970)
Ekko av en fløyte (1975)
Imla – roman (1976)
Beatrice og andre noveller –  novellesamling (1978)
Fragment av et glemt døgn – roman (1984)
Raderinger – dikt (1986)
Tilflukten – roman (1987)


== Priser og utmerkelser ==
Riksmålsprisen (1969)
Gyldendals legat (1978)


== Eksterne lenker ==
(no) Olav Nordrå hos Sceneweb
Cold War Kids

Cold War Kid er et indie rockeband fra Fullerton, California, USA. Bandmedlemmer er Nathan Willett (Vokal, Piano), Jonnie Russell (Gitar), Matt Maust (Bass) og Matt Aviero (Trommer).


== Utgitte verk ==


=== Album ===
Robbers and Cowards (2006 Downtown Records/ V2) UK #35


=== EP-er ===
Live from SoHo (iTunes Exclusive) – EP (2006 Downtown Music)
We Used to Vacation (2006 V2)
Up in Rags/With Our Wallets Full LP (2006 Monarchy Music)
With Our Wallets Full (2006 Monarchy Music)
Up in Rags (2006 Monarchy Music)
Mulberry Street (2005 Monarchy Music)


=== Singler ===
"Hair Down" (2006)
"We Used To Vacation" (2006)
"Hang Me Up to Dry" (2007) UK #57


== Kilder ==
Cold War Kids' MySpace Page
Pitchfork Review


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Cold War Kids – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cold War Kids på Internet Movie Database 
(en) Cold War Kids på Discogs 
(en) Cold War Kids på MusicBrainz 
(en) Cold War Kids på SoundCloud 
(en) Cold War Kids på Spotify 
(en) Cold War Kids på Songkick 
(en) Cold War Kids på Last.fm 
(en) Cold War Kids på AllMusic 
Downtown Records
Monarchy Music
Silent Uproar anmeldelse av Robbers and Cowards
Spin Magazine anmeldelse
Daytrotter intervju
October 2006 Interjuv with Nathan Willett
Rolling Stone anmeldelse Arkivert 24. januar 2007 hos Wayback Machine.
The Onion|The Onion AV CluB
Anton Minde

Anton Minde (1875–1945) var en norsk industrigründer. Han etablerte i 1898 Minde Chokoladefabrik i Bergen sammen med broren Hjalmar. 
For produktene ble brødrene Minde premiert både på Bergensutstillingen i 1898 og 1928, og på jubileumsutstillingen i Kristiania i 1914. Fabrikken ble drevet gjennom de harde 1930-årene og 2. verdenskrig av Anton Minde, som døde sommeren 1945. 
Anton Minde var gift med Anna Arnesen, datter av venstrepolitikeren og stortingsmannen Arne Arnesen. De hadde 7 døtre, men ingen av dem overtok sjokoladeproduksjonen, som gikk over på andre hender etter Anton Mindes død. Anton Minde sørget for store legater til jordbruksforbedring og vanskeligstilte innbyggere i Fana kommune, der han bodde. Han ligger begravet ved Birkeland kirke i Fana.


== Referanser ==
Eva Bergh

Eva Bergh (født 25. februar 1926 i Kolbotn, død 19. februar 2013) var en norsk skuespiller med lang fartstid ved Den Nationale Scene.
Bergh scenedebuterte ved Det Nye Teater i 1949 og filmdebuterte samme år i Døden er et kjærtegn. Hun hadde en fremtredende posisjon ved Den Nationale Scene i over 40 år, og gjorde blant annet en rekke store ibsenroller. Hun har også hatt en rekke hovedroller i musikaler, blant annet My Fair Lady (1963), Kiss me Kate, Hello Dolly og Spelemann på taket. Hennes dramatiske oppgaver omfatter utover Ibsen, rollen som Elizabeth i Schillers Maria Stuart og moren i Hans Wiers-Jenssens Anne Persdotter.
Etter filmdebuten i 1949 hadde Eva Bergh hovedrollen i filmer som Skadeskutt (1951), samt ledende roller i den svenske Hård klang (1952) og Tancred Ibsens Venner (1960) og den dansk-norske samproduksjonen Skal vi leke gjemsel? (Ska' vi lege skjul) (1971).
Eva Bergh var gift med komponisten Sverre Bergh (1915–1980).


== Filmografi ==
2004 – Salto, salmiakk og kaffe
1970 – Skal vi leke gjemsel?
1960 – Venner
1952 – Hård klang (svensk)
1952 – The Long Memory
1951 – Skadeskutt
1949 – Døden er et kjærtegn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eva Bergh på Internet Movie Database 
(no) Eva Bergh hos Sceneweb