Kobberstikk

Kobberstikk eller kopperstikk er en grafisk dyptrykksteknikk der motivet skjæres inn i en trykkplate av kobber ved hjelp spisse verktøy, såkalte kobberstikler. 
Teknikken kjenneteges på de fine, skarpe linjene. Streken i kobberstikket er avgrenset og har en spiss begynnelse og ende. Teknikken muliggjør tynne linjer samt små detaljer. Ved blant annet parallell- og kryss-skravering kan man oppnå valører. 
En kobberstikker er en som utøver kobberstikk.


== Verktøy og trykkplater ==

Kobberstikler er laget av herdet stål. De har et rektangulært tverrsnitt eller er v-formet og er ikke særlig spisse, men skarpe for at stiklen skal arbeide fint. Trykkplatene er oftest laget av sink eller kobber.


== Framgangsmåte ==
Motivet graveres direkte ned i platen med kobberstikkelen. Under graveringen ligger trykkplaten på en liten pute som gjør at platen kan dreies under arbeidet. Stiklen skal holdes rett fram hele tiden, mens det er platen som snus dersom streket skal svinge.
Platen skal være helt glatt på overflaten, og ujevnheter og grater (grader), kantene av metall langs strekene, kan tas bort med et skavjern. Platen poleres med et polerjern eller polerstål om nødvendig.  På den måten blir strekkonturen rein og stram, til forskjell fra tørrnålsteknikken, der gratene blir beholdt.
Trykking av motivet på papir er som for vanlig dyptrykk. Platen skal være fettfri og renses med rødsprit før trykking. Dermed vil de ubearbeidete, urørte områdene fremstå helt hvite eller med papirets farge, altså uten trykksverte, på det ferdig trykte bildet. 


== Gammel teknikk ==
Denne teknikken ble trolig oppfunnet av våpensmeder som graverte i våpnene. Det første kjente stikket er fra Tyskland i 1446.
Kobberstikk ble tidligere særlig brukt til å gravere eller stikke trykkplatene til illustrasjoner i bøker og andre trykksaker. Det enda skarpere og holdbare stålstikket ble fra 1820-tallet brukt for å trykke frimerker og pengesedler.


== Se også ==
Stålstikk
Tørrnål
Gravering
Dyptrykk


== Litteratur ==
Adam von Bartsch: Anleitung zur Kupferstichkunde. Wien, 1821.
Joseph Heller, Andreas Andresen, Joseph Edward Wessely: Handbuch für Kupferstichsammler oder Lexicon der Kupferstecher, Maler, Radirer und Formschneider aller Länder und Schulen nach Massgabe ihrer geschätztesten Blätter und Werke. Auf Grundlage von Heller's pract. Handbuch für Kupferstichsammler, neu bearbeitet und um das Doppelte erweitert von Dr. phil. Andreas Andresen. Erster Band, Leipzig, T. O. Weigel, 1870.
Hans Wolfgang Singer: Handbuch für Kupferstichsammlungen – Vorschläge zu deren Anlage und Führung. Leipzig 1916.
Paul Kristeller: Kupferstich und Holzschnitt in vier Jahrhunderten. Berlin 1922.
Max Geisberg: Die Anfänge des Kupferstichs. In: Meister der Graphik. Leipzig 1923.
Max Geisberg: Geschichte der deutschen Graphik vor Dürer. Berlin 1939.
Alfred Cossmann: Die Magie des Kupferstichs – ein Blick in die Welt des Kupferstechers. Wien 1947.
Heinrich Leporini: Der Kupferstichsammler – Ein Handbuch mit Künstlerverzeichnis. Ein Nachschlagebuch der druckgraphischen Kunst. Braunschweig 1954.
Friedrich Lippmann: Der Kupferstich. Neu bearbeitet von Fedja Anzelewsky. Berlin 1893/1963.
Lothar Lang: Der Graphiksammler. Berlin 1979.
Fons van der Linden: DuMont's Handbuch der grafischen Techniken. Köln 1983, ISBN 3-7701-1237-7.
Das gestochene Bild – von der Zeichnung zum Kupferstich. Ausstellung im Herzog-Anton-Ulrich-Museum Braunschweig vom 30. Oktober bis 13. Dezember 1987. Braunschweig 1987, ISBN 3-922279-09-0.
Walter Koschatzky: Die Kunst der Graphik. Technik, Geschichte, Meisterwerke. Herrsching, 1990, ISBN 3-88199-726-1.
Ernst Rebel: Druckgrafik. Stuttgart 2003, ISBN 3-15-018237-9.