jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
August Hanning

August Hanning (født 16. februar 1946 i Nordwalde) er en tysk jurist og partiløs politiker. Fra 1998 til 2005 var han president for BND, og fra 1. desember 2005 har han vært statssekretær i det føderale innenriksministeriet.


== Karriere ==
Hanning studerte jus i Freiburg og Münster. Fra 1976 til 1981 arbeidet han i finansministeriet i Nordrhein-Westfalen, før han i 1981 ble ansatt i Kanzleramt, først under Helmut Schmidt og senere Helmut Kohl. Fra 1986 til 1990 arbeidet han ved Forbundsrepublikken Tysklands representasjon i Øst-Berlin med bl.a. frikjøp av fanger. Etter gjenforeningen i 1990 ble han igjen knyttet til Kanzleramt, hvor han ble en nær medarbeider av etterretningskoordinator Bernd Schmidbauer. Hanning ble avdelingsleder i Kanzleramt i 1996. Han ble utnevnt til president for BND den 17. desember 1998.
Under Hannings ledelse viste BND mer åpenhet enn tidligere. Han gikk også inn for beslutningen om å flytte BNDs hovedkvarter fra Bayern til Berlin. Han utvidet også samarbeidet med andre deler av statsapparatet.
Hanning ble etterfulgt som president for BND den 1. desember 2005 av Ernst Uhrlau, og ble samtidig utnevnt til føderal statssekretær i innenriksministeriet. Han har der ansvar for politianliggender, indre sikkerhet, migrasjon, integrasjon, flyktninger, europeisk harmonisering samt krisehåndtering.


== Referanser ==
Max Stiepl

Maximillian «Max» Stiepl (født 23. mars 1914, død 27. august 1992) var en østerriksk skøyteløper.
Stiepl tok uventet sølv i sin EM-debut i 1934, og slapp en skikkelig «bombe» ved å sette verdensrekord på 5 000 meter – 8.18,9 – på Hamar. Han tok bronse under VM i 1937. Under OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen tok han bronse på 10 000 meter og 5.-plass på både 1 500 meter og 5 000 meter.
Han var med på å prege internasjonal skøytesport fram mot andre verdenskrig, men var for dårlig på sprinten til at det noen gang ble noen tittel på ham. Han ble østerriksk mester 5 ganger før andre verdenskrig (1934–38) og 5 ganger under og etter krigen (1943, 1947–50).
Han fortsatte karrieren etter andre verdenskrig, og deltok under OL 1948 i St. Moritz. Hans hadde sin siste internasjonale opptreden under VM i Davos 1951.


== Personlige rekorder ==
500 meter – 44,9
1 500 meter – 2.18,8
3 000 meter – 4.53,6
5 000 meter – 8.18,9
10 000 meter – 17.25,3


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Max Stiepl – Olympics.com 
(en) Max Stiepl – Olympic.org 
(en) Max Stiepl – Olympedia 
(en) Max Stiepl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Max Stiepl – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Max Stiepl – Speedskatingbase.eu 
(en) Max Stiepl – SpeedSkatingNews.info 
(en) Max Stiepl – SpeedSkatingStats.com
Finn Seyersted

Finn Johannes Seyersted (født 29. desember 1915 i Kristiania, død 14. desember 2006 i Oslo) var en norsk professor i folkerett. Han ble dr.juris i 1966 på avhandlingen United Nations Forces in the Law of Peace and War.
Seyersted ble cand.jur. i 1942 og var deretter dommerfullmektig fra 1942 til 1943. I årene etter jobbet han i Justisdepartementet, UD, Norges delegasjon til FN (1946–1949) og i UNESCO. Han arbeidet med folkerett ved Utenriksdepartementet fra 1951 til 1959, i 1955 ble han byråsjef, senere direktør i rettsavdelingen. Han ledet deretter rettsavdelingen i Det internasjonale atomenergibyrået. Fra 1966 arbeidet han igjen i utenrikstjenesten, og var først generalkonsul i Minneapolis, så ambassadør ved Norges ambassade i Buenos Aires fra 1968 til 1973. I 1974 ble han professor i rettsvitenskap ved Det juridiske fakultet, Universitetet i Oslo, hvor han ble frem til han gikk av for aldersgrensen i 1985.
Seyersted var medlem av Folkerettsinstituttet (Institut de droit international) og fra 1979 var han dommer i Den internasjonale voldgiftsretten. På 1970-tallet deltok han i forhandlingene om opprettelsen av INMARSAT. 
Han var bror av litteraturprofessor Per Seyersted og tidligere direktør Knut Seyersted.
Sammen med jusprofessorene Johs. Andenæs og Anders Bratholm arbeidet han for å legalisere aktiv dødshjelp.


== Kilder ==
Hvem er hvem? 1994
Nekrologer i Aftenposten 22. januar 2007
Astri Rynning

Astri Sverdrup Rynning (født 10. mai 1915 i Sandefjord, død 17. november 2006) var en norsk dommer og politiker (H).
Hun ble cand. jur. i 1940 og arbeidet deretter som advokatfullmektig i Larvik og dommerfullmektig i Solør. Hun arbeidet i Justisdepartementet fra 1945, hvor hun fra 1956 var byråsjef.
I 1963 ble hun byrettsdommer i Oslo byrett, hvor ble frem til hun ble lagdommer i Eidsivating lagmannsrett i 1969. I 1978 ble hun lagmann og førstelagmann fra 1980 frem til nådd aldersgrense i 1985. Hun fortsatte som ekstraordinær lagdommer frem til fylte 75 år.
Hun ble landskjent i 1985 da hun administrerte spionsaken mot Arne Treholt. Hun var også dommer i Lillehammer-saken i 1974 og i saken Henki Hauge Karlsen anla for urettmessig avskjedigelse.


== Familie ==
Hun var datter av høyesterettsadvokat Trygve Rynning og hjemmeværende husmor Aagot Sverdrup.
Både hennes far og farfar, Carl Ingwart Theodor Rynning, representerte Høyre på Stortinget.
Mens hun var førstelagmann giftet hun seg med sin forgjenger, Jens Fagereng.


== Politikk og verv ==
Rynning var tidlig politisk interessert og mens hun var russ i 1934 skulket hun skolen for å høre på et foredrag C.J. Hambro, som var en bekjent av familien, holdt i Stavern.
Hun satt som vararepresentant fra 1965 til 1969 mens Kåre Willoch var handelsminister; hun var da medlem av justiskomiteen. Hun har også vært medlem av Oslo bystyre og var leder av Oslo Senior-Høyre 1987–1997, hvor hun også var æresmedlem.
Hun var forkvinne i Norske Kvinners Nasjonalråd 1959–1968, forkvinne i Kvinners Frivillige Beredskap og i Norske kvinnelige juristers forening 1952–1956. Fra 1978 til 1985 var hun forkvinne i Den norske Dommerforening.
Rynning ledet bemanningsutvalget som var oppnevnt for å vurdere ulike sider ved redusert bemanning på skip (NOU 1987:15).
I 1984 ble hun utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden for embedsfortjeneste og samfunnsnyttig virke.


== Kilder ==
Rynningfamilien
Biografi – Stortinget.no
Nekrolog i Aftenposten 24. november 2006
Aftenposten 10. mai 1985: «Førstelagmann Astrid (sic) Sverdrup Rynning 70 år: Utholdende, myndig og blid»


== Eksterne lenker ==
(no) Astri Rynning hos Stortinget 
(no) Astri Rynning hos Norsk senter for forskningsdata
Fylkesvei 3204

Fylkesvei 3204 går mellom Horten Torv og Bommane i Horten kommune. Veiens lengde er 4,0 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen  fylkesvei 715 (Vestfold).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Horten


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv3204
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Lucius Accius

Lucius Accius, og kjent bare som Accius eller som Lucius Attius (født 170 f.Kr., død ca. 85 f.Kr.) var en romersk forfatter. Han regnes som den siste virkelige tragiker i den antikke tradisjon, og den første store grammatiker i Roma.
Han ble født i Pisaurum i Umbria, og var venn av blant annet Pacuvius og Cicero, som var 64 år yngre enn ham. Accius skrev mye vers og prosa, men var særlig beundret for sine tragedier noe både Horats (Epistulae ii,1,56) og Cicero (Pro Plancio, 24) nevner. Titlene på 46 skuespill er kjent, og omkring 700 linjer er bevart fordelt på flere større fragmenter. De fleste av dem var basert på Evripides' stykker, hvorav noen var mer eller mindre fri oversettelse fra gresk til latin. Noen få, som Brutus og Decius, handlet om romersk historie. Fragmentene viser et kraftfullt språk og en livlig beskrivelsesevne.  
Blant hans andre verker finner man Didascalion og Pragmaticon libri, som er traktater om gresk og romersk poesihistorie og dramakunst skrevet på verseform. Parerga og Praxidica (muligens ett og samme verk under to titler) omhandler jordbruk, mens Annales er en krønike. 
De bevarte fragmentene viser nyvinninger innen både ortografi og grammatikk. Blant annet er konvensjonen med å skrive lange vokaler som doble, som aa for lang ā, knyttet til Accius, og finnes først i tekster fra hans levetid. 
Mottoet «la dem hate, så lenge de frykter» er attribuert til Accius. Dette ble senere Caligulas motto, og er i moderne tid mottoet til James College ved University of York. 


== Referanser ==
Clonmacnoise-krøniken

Clonmacnoise-krøniken er en opptegnelse over hendelser i Irland fra forhistorisk tid til år 1408 e.Kr. Det opprinnelige manuskriptet har gått tapt, og navnene på forfatterne er ukjente. Krøniken har fått sitt moderne navn ettersom det er antatt å være basert på materiale som ble samlet på klosteret i Clonmacnoise i Irland, skjønt det hefter tvil ved antagelsen. Det overleverte manuskriptet er en oversettelse til engelsk som ble gjort i 1627 av Connall MacGeoghegan av Lismoyny, i Westmeath i Irland.


== Litteratur ==
Welsh, Robert: Oxford Concise Companion to Irish Literature, 1996. ISBN 0-19-280080-9


== Eksterne lenker ==
Annals of Clonmacnoise ved Cornell
Louis Theroux

Louis Sebastian Theroux (født 20. mai 1970 i Singapore) er en britisk-amerikansk fjernsynsjournalist, best kjent for sine serier Louis Theroux's Weird Weekends og When Louis Met…. 
Han er sønn av forfatteren Paul Theroux, og yngre bror av journalisten og forfatteren Marcel Theroux.
Louis Theroux studerte moderne historie ved Magdalen College ved University of Oxford.
I 2001 fikk han prisen for beste programleder under utdelingen av British Academy Television Awards for sin dokumentarserie Louis Theroux's Weird Weekends.
Hans første bok, The Call of the Weird: Travels in American Subcultures, ble utgitt i 2005 og skildrer hans retur til USA, hvor han forsøker å finne ut hvor det er blitt av flere av menneskene fra hans tidligere dokumentarer.
Han arbeider nå for BBC og bor i London.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Louis Theroux – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fredrik August I av Sachsen

Fredrik August I (født 23. desember 1750, død 5. mai 1827) var konge av Sachsen. 
Fredrik August var eldste sønn av kurfyrste Fredrik Christian av Sachsen og Maria Antonia av Bayern. På morssiden var besteforeldrene keiser Karl VII av Det tysk-romerske rike og erkehertuginne Marie Amalie av Østerrike. 
Fredrik August etterfulgte sin far som kurfyrste i desember 1763. Som kurfyrste av Sachsen var han kjent som Fredrik August III. Kort tid før oppløsningen av Det hellige tysk-romerske rike ble Sachsen gjort til kongedømme og Fredrik August tok tittel av konge. Mellom 1807 og 1813 hertug av Hertugdømmet Warszawa.


== Referanser ==
Flight Management Computer

Flight Management Computer (FMC) er en datamaskin som inngår i datasystemer for styring av fly. Den første FMC-en kom i 1984, og ble levert i Boeing 737-300. Den beholdt alle databasene og funksjonene fra den tidligere PDCS, men den fikk også en navigasjonsdatabase som samarbeidet med autopiloten, flight director, autothrottle samt Inertial Reference System. Dette integrerte systemet er best kjent som Flight Management System, der FMC-en bare er en av komponentene. Som man forstår av navnet, er FMC-en selve datamaskinen i FMS-systemet. 


== Eksterne lenker ==
Flight Management Computer
Myasthenia gravis

Myasthenia gravis er en alvorlig autoimmun muskelsykdom. Sykdommen karakteriseres av antistoffdannelse mot muskelendeplatenes nikotinerge acetylcholinreseptorer i den postsynaptiske delen av den nevromuskulære synapse. Denne antistoffdannelsen fører til en gradvis destruksjon av acetylcholinreseptorene, noe som resulterer i defekt nevromuskulær transmisjon. Symptomene er økt trettbarhet i muskulaturen.


== Symptomer og tegn ==
Sykdommen debuterer ofte med symptomer fra øyemuskulaturen. Etter hvert utvikles svakhet i ansiktsmuskulatur, svelgebesvær og dysartri. Når ekstremiteter og respirasjonsmuskulatur affiseres, er sykdommen i ubehandlet tilstand livstruende.

Diplopi (dobbeltsyn)
Øyemuskelpareser
Ptose (vanskeligheter med å holde øynene åpne)
Dysartri (vanskeligheter med å prate)
Dysfalgi (vanskeligheter med å svelge)
Svakhet i nakke og skuldre


== Årsaker ==
Genetisk disposisjon ser ut til å spille en avgjørende rolle for hvem som får sykdommen. Sykdommen utløses av at det dannes antistoffer i thymus mot acetylcholinreseptorene i musklene.


== Behandling ==
Behandlingen er å øke acetylkolinkonsentrasjonen i synapsespalten ved den motoriske endeplaten. Man benytter legemidler som hemmer nedbrytningen av acetylkolin, acetylkolinesterasehemmere, som pyridostigmin. Bivirkningene er overskytende kolinerg effekt i det parasympatiske systemet. Behandlingen kan også skje med immunsupprimerende midler som demper den autoimmune responsen, for eksempel azatioprin og ciklosporin A.

Cholinesterasehemmere – øker konsentrasjonen av acetylcholin i synapsen. Dette øker sannsynligheten for at acetylcholinreseptorene mottar nok acetylcholin til å utløse et aksjonspotensial.
Thymectomi – kirurgisk fjerning av brisselen (thymus). Dette hindrer dannelsen av antistoffer mot acetylcholinreseptorene.
Steroider – medikamenter som brukes dersom kirurgi er uaktuelt eller har vært utilfredsstillende.
Andre immunosuppressiva


== Forskning ==
Forskning på forekomst og prognose av sykdommen på 1950-tallet, resulterte i at Ardis Storm-Mathisen leverte inn doktorgradsarbeid i 1962. Året etter gikk en enstemmig internasjonal komite inn for godkjenning av hennes doktorgradsarbeid, men arbeidet ble underkjent av det Medisinske fakultet i Oslo. En seinere epidemiologisk studie ble gjort av Anne Taraldsen Heldal, lege og phd.


== Referanser ==
Errorsafe

Errorsafe er programvare laget for å skade datamaskiner. Man kan ofte få Errorsafe-popup når man surfer på tvilsomme websteder. Popup-meldingene hevder at man har en (eller flere) systemfeil på datamaskinen, og popup-meldingen mener at det er tryggest å laste ned Errorsafe, et program som visstnok skal korrigere disse feilene. Selve nøkkelen i lureriet er at man skal laste ned programmet, hvilket ødelegger datamaskinen. Man oppfordres til å ikke laste det ned.
Adrar (by)

Adrar (arabisk: أدرار transliterasjon: Adrar) er en by i Algerie med 98 045 innbyggere (2007). Byen er Administrasjonssenter for provinsen med samme navn.
Adrar ligger sør i Algerie, rundt en oase i hjertet av algirsk Sahara. Området rundt byen har stor jordbruksproduksjon takket være rikelige grunnvannsforekomster og et tradisjonelt irrigasjonssystem (Fouggara) som stadig utbedres. Byen har vært vitne til en eksplosiv befolkningsvekst siden Algeries uavhengighet. Bare i de siste tredve årene har innbyggertallet steget fra 11 956 (1977) til 98 045 (2007).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Adrar, Algeria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Finn Westbye

Finn Andreas «Mustangen» Westbye (født 10. februar 1914 i Kristiania, død 12. juli 1994) var en norsk jazzmusiker, kjent fra en rekke innspillinger og skandinaviske samarbeid.
Den initielt banjo-spillende Westby spilte tidlig med Cirkus Verdensteater, før han ble med som fiolinist i et tidlig jazzband i 1924. Senere antok han gitar-rolle i Kabaorkesteret, ledet av Willie Vieth. Fra 1933 til 1939 var han i det populære Funny Boys (1933–39) der han også stod bak låten "Sigarett Stomp". Han spilte også i orkestre ledet av Freddy Valier, samt Robert Normanns egen kvartett String Swing (1938–39).
Westbye trakterte tidvis også saksofon i orkestre ledet av Øivind Bergh (Bristol-orkestret 1939–43), Cecil Aagaard og Gunnar Sønstevold, i sitt eget orkester, samt i Sy-We-La. Senere spilte han også i Oddvar Nygaards kvartett og Per Borthen og Per Nyhaugs orkestre, gjorde innspillinger med Karin Krog, og figurerte på fjernsyn utover 1980-tallet.Han var ansatt som gitarreparatør i Schlagerforlaget i 1984, der han fortsatte sitt virke frem til han gikk bort sommeren 1994.


== Familie ==
Han var sønn av musiker Sigurd O. Westbye (1881–1972) og moren het Ingertha (1878–1968).  Finn giftet seg med den franske sangerinnen Germaine Gracia (1928–).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Diskografi fra Jazzbasen.
Læreplaner i Norge

Læreplan for grunnskolen og den videregående skole er en forskrift som danner et forpliktende grunnlag for læreplanene for fagene på de enkelte skolene. Det ble laget nye læreplaner ved lanseringen av Kunnskapsløftet høsten 2006. Læreplanverket består av generell del, prinsipper for opplæringen, læreplaner for fag og fag- og timefordelingen. Dette er forskrifter til opplæringsloven og skal styre innholdet i opplæringen.

Generell del i læreplanen omhandler overordnete mål for skolen: Ruste barn, unge og voksne til å møte livets oppgaver og løse utfordringer sammen med andre. Den skal gi hver elev kyndighet til å ta hånd om seg selv og sine liv, og samtidig overskudd og vilje til å stå andre bi. Skolen skal bygge på og ivareta mangfoldet i elevenes bakgrunn og forutsetninger. Opplæringen skal fremme elevenes allsidige utvikling og deres  kunnskaper og ferdigheter.  Fellesskolen skal ha ambisjoner på elevenes vegne, gi dem utfordringer og mål å strekke seg etter. Samtidig skal skolen og lærebedriften ta hensyn til elevenes ulike forutsetninger og progresjon, slik at alle kan oppleve gleden ved å mestre og å nå sine mål. Sammen med skolens og lærebedriftens ledelse skal lærer og instruktører fremme et godt læringsmiljø for alle.
Prinsipper for opplæringen: Sammenfatter og utdyper opplæringsloven, forskriften og læreplanverket. Den må leses i lys av det samla regelverket.Læreplaner for fag: Det er laget en læreplan for hvert enkelt fag i grunnopplæringen som omhandler kompetansemål for fagene.
Fag og timefordelingen: Den viser hvilke fag elevene skal ha og hvor mange timer de skal ha i de enkelte fagene.Nye læreplaner i skolen (fagfornyelsen). Utdanningsdirektoratet fornyer nå alle læreplanene i skolen for å gjøre dem mer relevante for framtiden. Nye læreplaner skal tas i bruk trinnvis fra skolestart i 2020.


== Grep ==
Siden 2006 har Utdanningsdirektoratet lagret tilbudsstruktur, fagkoder og læreplaner elektronisk i et datasystem kalt grep. Læreplanene lagres i dataformatet emnekart. Disse inneholder et stort antall relasjoner mellom ca. 300 fag, 13000 kompetansemål, kompetansemålsett og en mengde andre opplysninger av 40 forskjellige typer, som for eksempel eksamensform, timetall etc. Ettersom læreplanen er en forskrift, foreligger hvert fags læreplan bare i en målform, mens lærebøkene derimot skal omsettes til flere språkversjoner. 
Grep-systemet har følgende formål: 

Være én offisiell kilde for gjeldende tilbudsstruktur, kode- og læreplanverk for Kunnskapsløftet
Sikre at oppdateringer av informasjonselementene blir distribuert til alle systemer som anvender og presenterer informasjonen


== Se også ==
Grunnleggende ferdigheter
Pensum


== Eksterne lenker ==
udir.no Læreplaner
udir.no Fagfornyelsen
Cirkus Verdensteater

Cirkus Verdensteater (oppført 1890, revet 1935) var en bygning i Oslo sentrum. Opprinnelig ble stedet kalt Cirkusbygningen i Christiania. Den lå i tilknytning til et område kalt Tivoli. Selve sirkusmanesjen lå omtrent midt i dagens Olav Vs gate, om lag på høyde med Klingenberg kino. Cirkus Verdensteater var en av to nasjonale cirkus (det andre i Trondheim).
Bygget ble oppført og eid (til 1897) av den danske forretningsmann Bernhard Jacobsen som hadde ervervet tomten i 1887.  Materialet var rød teglstein og total kostnad 300 000 kroner.  Sirkuset hadde en innvendig diameter på 40 meter, en høyde på 32 meter, et gulvareal på 3200 m² og huset drøyt 2500 bivånere, samt tilgrensende fasiliteter for artister, hester og utstyr.
Cirkus ble ikke brukt av et fast sirkus, men var besøkt av bl.a. det danske «Cirkus Schumann». I stedet ble der i lokalene avholdt landets første kinoforestilling (6. april 1896), samt musikkfestivaler og fremføringer.  Stedet hadde eget orkester og kapellmester, og hadde fremføringer av artister som Heinrich Bötel, Thorvald Lammers/Mally Lammers og Ellen Gulbranson.  Dirigenter som Johan Svendsen og Edvard Grieg likeså.
Etter rivingen ble Tivoli- og Cirkustomten brukt til kvartalet som blant annet huser Klingenberg kino (1937).


== Litteratur ==
Berthelsen, Herman: Da Oslo hadde egen sirkusbygning. I Byminner nr.1-2007, s.22-29


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
skoleetaten.oslo.no med omtale og bilde
Sigurd O. Westbye

Sigurd O. Westbye (født 19. juli 1881, død 28. oktober 1972) var en norsk musiker og kabaretartist.  Med Arne Svendsen komponerte han den kjente revyvisa «Klonken», først fremført av Victor Bernau i den første norske lydfilm i 1929. Han ga ut Gitarskole til undervisning og selvstudium, for lutt – enkelt og dobbelt, banjo-gitar og hawaii-gitar (Norsk Notestik og Forlag, 1932).
Han var far til jazzmusiker Finn Westbye.
Arne Svendsen

Arne Svendsen (født 11. desember 1884 i Fosnes, død 20. november 1958) var en norsk visedikter, skuespiller og forfatter, kjent for sine drøyt 2500 revy-tekster, deriblant de kjente
Svigermor og Evensen og kjerringa og jeg, Ei hel ei, ei halv ei på to, Serru, serru og Liddeli flaut a gett.  Svendsen var aktiv i oppvekstens Fredrikstad, såvel som i Kristiania (1920–) der han ble husdikter på Chat Noir.  Tekstbøkene 20 viser (1923) og Chat-noir-viser og andre (1938) har hans verker.  For Fredrikstad sommerteater skrev Svendsen over seksti revyer.
Han skrev også hørespillet, sjømannsstykket 17. mai ombord (1927).
Arne Svendsens sønn Kolbjørn Svendsen tonesatte flere av hans tekster; sønnen Herbert Herding (Herberth) var også revykunstner.


== Filmografi ==

1927 – Syv dage for Elisabeth ... Vaaler, direktør

1926 – Simen Mustrøens besynderlige opplevelser ... Theodor, presten

1924 – Til sæters ... Presten


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arne Svendsen på Internet Movie Database 
(no) Arne Svendsen hos Sceneweb 
(en) Arne Svendsen hos The Movie Database 
(en) Arne Svendsen på MusicBrainz 
(no) Arne Svendsen hos Norsk Musikkinformasjon
Sørvestbanen

Sørvestbanen er en jernbaneplan som er ment å kutte ned reisetiden mellom Oslo og Stavanger til 5 timer, Oslo og Kristiansand til 3 timer og Oslo og Porsgrunn til 1 time og 40 minutter. Planen innebærer å ruste opp Vestfoldbanen og Sørlandsbanen, samt å koble dem sammen ved hjelp av den planlagte nye strekningen Grenlandsbanen mellom Porsgrunn og Gjerstad.
Planen ble lansert av Vestfold, Telemark, Aust-Agder, Vest-Agder og Rogaland fylkeskommuner gjennom Jernbaneforum Sør, og ble i 2007 anslått til å koste omtrent 25 milliarder kroner. Strekningen ble i 2007 anslått å kunne være fullført i 2025.


== Se også ==
Farriseidet–Porsgrunn


== Eksterne lenker ==
Sorvestbanen.no – Kampanjesider for prosjektet laget av Jernbaneforum Sør
Jernbaneverket.no – Lanserer ny norsk kystbane (8.10.2010)
Jernbaneforum Sør
– 25 milliarder redder toget
Willie Vieth

Willie August Vieth (født 30. april 1905 i Bergen, død 1. september 1968) var en norsk jazzmusiker (trompet) og orkesterleder. Han var sønn av kontrabassisten A. Vieth som spilte i Bergen Filharmoniske Orkester og i Den nationale scenes orkester. Willie Vieth utdannet seg ved musikkhøgskolen i Budapest, og virket i ungarske orkestre, før han etablerte seg i Oslo, i et av landets første jazzorkester, Sixpence Jazzband og i Røde Mølle-orkesteret (1928). Han spilte i orkestret på Bristol fra 1936 til 1939.
Før den andre verdenskrig ledet han Sorrow Breakers og Kaba-orkesteret (1934–36).
Han spilte også med Louis Armstrong, var aktiv i Københavns jazzmiljø og var dirigent/pianostemmer. Etter flytting til Åndalsnes virket han som instruktør for norske janitsjarorkestre, samt drev noteforlag.


== Eksterne lenker ==
biografi og bilde fra Norsk Musikkinformasjon