Henry Rinnan

Henry Oliver Rinnan (født 14. mai 1915 i Levanger, død 1. februar 1947 på Kristiansten Festning i Trondheim) var en norsk etterretningsagent, angiver og torturist i  tjeneste for den tyske okkupasjonsmakten under andre verdenskrig i Norge. Han var leder av Sonderabteilung Lola («Rinnan-banden»), en hemmelig gruppe underlagt det tyske Sicherheitsdienst i Trondheim 1941–1945. På oppdrag av Gestapo infiltrerte Rinnan og de mer enn 70 medlemmene i banden hans  motstandsgrupper som sendte rundt tusen nordmenn i konsentrasjonsleire og førte til at 83 personer ble drept. Etter krigen ble Rinnan dømt til døden i landssvikoppgjøret og henrettet ved skyting. 


== Bakgrunn ==
Rinnan var eldste sønn av en skomaker fra Levanger, liten av vekst (159 cm), replikksikker, forfengelig og tiltalende. Han gikk på Mule skole i en liten bygd i Levanger, der han var en vanlig god elev. Faren var skomaker, og det var trange kår i familien og vanskelig med arbeid. Rinnan fikk først jobb i en sportsforretning, der han begikk et lite underslag og endte på fattigkassa, siden arbeidet han som bilselger og lastebilsjåfør.


== I tysk tjeneste ==
Det hevdes at han i 1939/40 prøvde å verve seg til vinterkrigen i Finland, men skal ha blitt avvist på grunn av svak fysikk. Dette er imidlertid ikke dokumentert. Etter den tyske invasjonen 9. april 1940 deltok Rinnan som sjåfør for de norske styrkene i Snåsa og ble sammen med disse internert av okkupantene. Han lot seg verve som tysk agent allerede i slutten av juni samme år. Fram til årsskiftet 1941/42 arbeidet han i hovedsak alene som agent. Høsten 1941 infiltrerte han den venstreorienterte motstandsbevegelsen i Trondheim under dekknavnet «Fiskvik». Mellom 50 og 60 personer ble arrestert i det tyskerne kalte «kommunistsaka», senere «den første kommunistsaka».
I januar 1942 vervet Henry Rinnan tre agenter til en aksjon mot flyktningtrafikken fra Ålesund: Ingvar Aalberg, Bjarne Jenshus og Ragnhild Strøm. Aalberg og Strøm ble fra mars 1942 medlemmer av organisasjonen Sonderabteilung Lola som var underlagt det tyske sikkerhetspolitiet. Her fikk Rinnan senere graden SS-Untersturmführer. Hans nestkommanderende fra mai 1942 til august 1944 var Ivar Grande. Gruppen fikk tilnavnet Rinnanbanden.


== Arbeidsmetoder ==

Det første året drev Sonderabteilung Lola bare med etterretning og infiltrasjon; senere ble aktiviteten utvidet med tortur, drap og militære aksjoner.
Dels infiltrerte Rinnanbanden den ekte motstandsbevegelsen, dels ble det bygd opp falske motstandsgrupper der medlemmene trodde at de arbeidet for den rette siden, mens gruppene i virkeligheten var kontrollert av Rinnan. Metoden ble av tyskerne kalt «spill i det negative rom». Det er anslått at dette førte til at flere hundre ble torturert, og at mer enn 80 mennesker ble drept. Innad holdt Rinnan også streng justis. Ved regelbrudd opptrådte Rinnan selv som dommer og bøddel. Den tidligere frontkjemperen Per Sigurd Wiik (1922-94), en av flere som sluttet i banden frivillig, beundret Rinnans talent for etterretning, men beskrev ham ellers som en «kynisk rotte» og «sjofelist av dimensjoner: «På Akershus festning betraktet folk oss som ville dyr. Da først skjønte jeg hvilket monster vi hadde skapt», sa han.«Rinnan hadde en slags sjette sans. Det var nesten som han kunne lukte fare,» sa hans biograf Aage Georg Sivertsen. «Det spesielle med Rinnan var at han fikk gjennomføre ondskapen sin i et system som var som skapt for det.» Da Rinnan ble klar over at Kitty Grande hadde forelsket seg i en motstandsmann, sørget han for å få henne arrestert av Sipo i desember 1942 og sendt til Grini.Rinnan hadde en svært livlig fantasi, noe som også fremgår av manuskriptet som han etter arrestasjonen i 1945 dikterte til to tidligere motstandsmenn. En av historiene går ut på at han i februar 1943 skal ha blitt beordret til Murmansk av det tyske sikkerhetspolitiet i Norge. I Murmansk skulle han hente noen viktige papirer som tyskerne trengte. Dette oppdraget tok cirka 21 dager, og da han kom velberget tilbake til Norge med papirene, ble Rinnan angivelig dekorert med Jernkorset av 1. og 2. klasse av tyskerne. Historien kan umulig stemme, ettersom Rinnan i denne perioden var travelt opptatt i Trøndelag – blant annet med å arrestere medlemmer av familien Morset i Selbu. (Rinnan fikk Jernkorset av 2. klasse av tyskerne 1944. Det er ikke dokumentert at han fikk Jernkorset av 1. klasse.)


== Flukt med gisler ==

I maidagene 1945 gjennomførte Rinnan en håpløs flukt med medhjelpere og gisler, men ble tatt halvannen mil fra svenskegrensen i Verdalsfjellene den 14. mai. Gerhard Flesch overlot Rinnan to fanger - Magnus Caspersen (1911-85) og NSB-renholderen Ingeborg Holm (1894-1984) - som gisler og skjold på flukten til Sverige. Den som anga Holm, var en nabo som så henne lese en kommunistisk avis. Gestapo håpet å få ut av henne navnet på andre kommunister, og hun ble torturert på Misjonshotellet. Om kvelden 7. mai 1945 ba Flesch Rinnan om ta med seg de to fangene og sørge for å få dem skutt underveis. Rinnan trodde Flesch håpet å skjule at Caspersen hadde et hakekors brent inn i låret, og at en midaldrende kvinne var blitt mishandlet. Da Holm satt i bilen med Rinnan, hans kone og barn, var hun sikker på at hun skulle til Falstad for å bli skutt. I stedet kjørte de til Levanger, der Rinnan etterlot kone og barn. Fotturen mot Sverige ble forferdelig, i tungt terreng der flokken snublet seg gjennom dyp snø.Spesielt tungt var dette for Rinnans forlovede, Gunnlaug Dundas, som var gravid. Broren hans, Gisle, sluttet seg til underveis. Rinnans menn tok på seg tyske soldatuniformer under ytterklærne for å kunne blande seg med soldater som skulle sendes hjem til Tyskland. I Rinnans dokumentmappe lå kr 60.000 kroner i store sedler, og en slaktepistol. Gislene fikk ingen mat, de skulle skytes likevel. Etter fire dager klarte Caspersen å flykte da det blåste opp snøstorm. Rinnan fortsatte østover, han hadde lagt ut depoter underveis med mat og våpen. Men flere brøt ut og tok seg ned til en bygd med Ingeborg Holm. 15. mai ble de funnet av norske polititropper.


== Ny flukt og arrestasjon ==
Julaften 1945 rømte han fra fengselet (angivelig i den hensikt å flykte til Sovjetunionen og begynne å arbeide for sovjetisk etterretning), men ble tatt etter rundt 1½ time da han forgjeves søkte tilflukt hos en kjent kommunist i Trondheim. 
Rinnan var redd for å møte menneskene utenfor Misjonshotellet da han ble overført til fengselet der og nektet å gå ut av bilen, slik at vokterne måtte trekke ham ut. Selv om det var tidlig på morgenen, hadde det samlet seg en del skuelystne. En av tilskuerne snek seg under politisperringen og slo Rinnan i ansiktet til stor jubel fra de tilstedeværende. Rinnan ble ved flere anledninger banket opp og mishandlet mens han var fengslet og møtte til de første avhørene med opphovnet ansikt. Han ble også utsatt for fingerte henrettelser.
Landssvikpolitiet i Trondheim etterforsket det første fredsåret 2 394 landssvik- og krigsforbrytersaker; langt de fleste hadde sammenheng med Rinnan-banden. Man antar at Sonderabteilung Lola var ansvarlige for at 83 personer døde og at de sto for minst 1 000 tilfeller av grov tortur, og at gruppen medvirket til at omkring 1 000 nordmenn ble sendt til tyske konsentrasjonsleire. Rinnan selv samarbeidet tett med Landssvikpolitiet ved å peke ut tidligere tyske medlemmer av Gestapo som hadde gjemt seg mellom Wehrmacht-soldatene. Ved flere tilfeller lot ham la dem passere, slik at de i flere minutter trodde de var på vei ut i friheten – før han kalte dem tilbake. Hans assistanse førte til flere dødsdommer for Gestapo-medlemmer. 
I det norske landssvikoppgjøret etter krigen ble Rinnan og elleve andre fra Rinnanbanden dømt til døden, og ti av dem ble henrettet. Rinnan ble blant annet dømt for 13 mord. Rettsprotokollen fra saken mot Rinnan og de 29 andre tiltalte finnes i Krigstidsarkivet (Trøndelag) i NTNU Universitetsbiblioteket Gunnerusbiblioteket i Trondheim, og i samlingen til Justismuseet.


== Henrettelse ==

Rinnan ble henrettet ved skyting på Kristiansten festning i Trondheim klokken 04.05 den 1. februar 1947. Legen Carl Viggo Lange festet en hvit pappskive på den dømte, og fengselspresten gjentok Jesu ord til røveren på korset: «Sannelig sier jeg deg: I dag skal du være med meg til Paradis». Eksekusjonspelotongen var ledet av løytnant Odd Sørli som etter pelotongens skudd med tsjekkiske mausere kaliber 7,92, ga Rinnan to nådeskudd i tinningen på nært hold.Rinnan ble umiddelbart kremert, noe som har vært gjenstand for spekulasjoner i senere tid. Det faktum at liket ble kremert umiddelbart, var imidlertid i tråd med kongelig resolusjon for henrettelser. Rinnan skal for øvrig ikke ha ligget i en kiste da han ble kremert.Urnen med Rinnans aske ble satt ned i en umerket grav på Levanger kirkegård. Dette skal ha skjedd i hemmelighet på natten, men med prest til stede. Dødsattesten og den offisielle eksekusjonsrapporten er forsvunnet, muligens som følge av at dokumenter ble flyttet før Riksarkivet fikk dem overlevert i 1972.


== Familien ==
Rinnans enke, Klara, satt en stund fengslet på Falstad, men hun hadde ingen kjennskap til mannens virksomhet under krigen og ble satt fri. Hun tok de tre barna med seg til Oslo i håp om å gi dem en anonym fremtid der. Hun møtte Rinnan i fengselet like før henrettelsen, utelukkende fordi fengselspresten bad henne innstendig om det. 
Rinnans daværende kjæreste, Gunlaug Julie Dundas, tok abort i fengselet og ville heller ikke ha noe med Rinnan å gjøre. Hun var aldri bandemedlem eller aktiv agent. Tidligere hadde han vært interessert i bandemedlemmet Marie Arentz (1919-45), og ble svært misfornøyd da hun fikk hjelp til å melde seg som frontsøster for å komme seg bort fra ham. Da hun forlovet seg med bandemedlemmet Bjørn Bjørnebo, og de sammen planla å rømme til Sverige, fikk Rinnan dem drept i Jonsvannsveien 46, mindre enn to uker før frigjøringen i mai 1945.Rinnan hadde også et forhold til bandemedlemmet Kitty Grande, som etter å ha sonet en dom for landssvik flyttet til Sverige og giftet seg med franskmannen Hubert Fitte. Hun fikk derved navnet Kitty Fitte.Rinnans sønn Roar som skiftet navn til Roar Baglemo, ble forfulgt for sin fars handlinger. Han vokste opp hos bestemoren og flyttet siden til Sverige. I 1982 utga han boken om sitt liv, Rinnans sønn. Også andre i familien ble trakassert.


== Ettermæle og spekulasjoner ==
I ettertid ble det sagt at Henry Oliver Rinnan var den nyttigste ikke-tysker som Heinrich Himmler hadde i hele Nord-Europa. Selv hevdet Rinnan at hans kommunist-arkiv omfattet 5 000 navn.  Det er siden blitt påstått at Politiets overvåkningstjeneste overtok dette arkivet. Rinnans vurderte seg selv som «kommunistekspert». I likhet med sine tyske oppdragsgivere hadde han en tendens å inkludere også moderate sosialdemokrater i kategorien kommunister.
I tiden etter Rinnans henrettelse gikk det enkelte rykter om at henrettelsen ikke hadde funnet sted, for eksempel mente noen øyenvitner å ha sett Rinnan bli ført om bord i et fly noen timer etter at henrettelsen skulle ha funnet sted. I forkant av lanseringen av en bok skrevet av Rinnans yngre bror blusset spørsmålet om omstendighetene rundt eksekusjonen opp i 1994. Rinnans bror stilte spørsmål ved enkelte omstendigheter rundt henrettelsen. Påstandene ble i dagene som fulgte tilbakevist av en rekke personer med kjennskap til hendelsen.Riksarkivar John Herstad viste til at det forelå dokumentasjon for Rinnans henrettelse. Dokumentasjonen bestod av en kvittering der krematorieforstanderen bekrefter å ha mottatt liket, en innberetning der politimesteren i Trondheim stadfester at dommen er fullbyrdet, og at dødsattesten er sendt til Trondheim skifterett, samt det faktum at Statistisk sentralbyrås arkiv viser at Rinnans død ble innført i dødsregisteret for Bakklandet menighet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Idar Lind: Kvinnene i Rinnanbanden, 2011 ISBN 9788252175158
Per Hansson: Hvem var Henry Rinnan?, 1982 ISBN 9788205139114
Ola Flyum: Rinnans testamente 2009 ISBN 9788203291500
Alf Nielsen: Jeg var Rinnans fange, mitt møte med Gestapos torturister, 2007 ISBN 9788245808377
Aage Georg Sivertsen: Rinnan, et nærbilde, 1995 ISBN 9788200226901
Tore Stuberg: I skyggen av Henry Rinnan, 1982 ISBN 9788250405783
Ragnar W. Otgard:  Drep Henry Rinnan!, 1977 ISBN 8250905385
John Lyng: Forræderiets epoke, 1979 ISBN 8205120110
Klaus Grøneng: Rinnanbanden: en blodig dokumentasjon fra oppgjøret, 1995 ISBN 9788277970011
Devold, Simon Flem (1998). Drømme på vår jord. [Oslo]: Cappelen. 


== Eksterne lenker ==
Krigstidsarkivet (Trøndelag) finnes på NTNU Universitetsbiblioteket Gunnerusbiblioteket
rinnanbanden.no
«Selve symbolet på ondskap», Terje Emberland i Aftenposten 1. desember 2007
Utdypende biografi på SNL
Norsk rettsmuseum utstilling om Henry Rinnan og Rinnanbanden
Politiske taler av Henry Oliver Rinnan, virksommeord.uib.no