jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Antennemaller

Antennemaller (Ancistrus) er en gruppe harniskmaller som er utbredte i akvaristikken.
Artene viser alle kjennetegnene til harniskmallene, men er vanligvis kortere (15 cm eller mindre), flatere og bredere, med et relativt bredere hode. 
Den egenskapen som oftest assosieres med slekten, nemlig kjøttfulle tentakler på hodet, finnes kun hos voksne hanner. Hunner kan ha tentakler langs snuten, men de er mindre, og de mangler tentakler på hodet.
Fargene er vanligvis brunaktig, grå eller svart. Små hvite eller gule prikker er vanlig.
Antennemallene er typiske harniskmaller også når det gjelder matvalget: alger og andre organismer som vokser på harde overflater.
Antennemaller opptrer ikke i stim, men gjemmer seg når de ikke eter. Unge individer finnes imidlertid ofte på godt opplyste grunner ved vannkanten, hvor de er sårbare byttedyr for fugler.
Gytingen foregår i hulrom. Hunnen legger eggene, og hannene passer på dem til de klekkes, og mens yngelen har brukt opp plommesekken. En hann kan vokte på flere eggklaser samtidig. Det har vært foreslått at tentaklene muligens tjener til å etterligne yngel for å trekke til seg hunner, eller at de kan utskille en substans som gir næring til yngelen.


== Eksterne lenker ==
(en) antennemaller – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) antennemaller i Encyclopedia of Life 
(en) antennemaller i Global Biodiversity Information Facility 
(en) antennemaller hos ITIS 
(en) antennemaller hos NCBI 
(en) Kategori:Ancistrus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ancistrus – detaljert informasjon på Wikispecies
Rødforskyvning

Rødforskyvning skjer i fysikk og astronomi når synlig lys fra et objekt er forskjøvet mot den røde enden av det elektromagnetiske spekteret. Mer generelt er rødforskyvning definert som en økning i bølgelengden av elektromagnetisk stråling mottatt av en detektor sammenliknet med bølgelengden utstrålt fra kilden. Denne stigningen i bølgelengden tilsvarer en minsking i frekvensen av den elektromagnetiske strålingen. Det motsatte av rødforskyvning kalles blåforskyvning.
Rødforskyvning av lys fra fjerne himmellegemer og større rødforskyvning med økende avstand til himmellegemet, er grunnlaget for teorien om big bang, som postulerer at universet utvider seg og at utvidelsen begynte fra et punkt uten volum, men med uendelig tetthet. Graden av rødforskyvning øker med større avstand fra observatøren, og dette brukes blant annet til å estimere universets fysiske utstrekning og alder.


== Rødforskyvning og stjerner ==
Når en stjerne er i bevegelse, så kan vi se hvordan den beveger seg ved enten rødforskyvning eller ved blåforskyvning. Rødforskyvning er basert på dopplerefekten når en stjerne beveger seg vekk fra måleren. Med denne informasjonen kan vi regne ut retningen og farten til stjernen ved å finne bølgelengden.


== Se også ==
Blåforskyvning
Dopplereffekt
Tjoflot

Tjoflot er en grend og en grunnkrets i Voss herad i Vestland fylke og ligger i landskapet Hardanger. 1. januar 2020 ble den overført til Voss fra Ullensvang kommune, sammen med grunnkretsen Djønno.Tjoflot ligger ved sjøen på Oksenhalvøyen med Hardangerfjorden i front og fjellet Oksen (1241 meter høyt) i bakgrunnen. Bygden fikk bilvei i 1984.
Opphavet til bygdenavnet Tjoflot slik stedsnavnet skrives i dag, er usikkert. Etterkommere fra hovedbruket, Garen, skriver som regel navnet sitt som Tjoflot eller som Tjoflaat.
Fra ættebøker er det kjent at navnet tidligere har vært skrevet som Þiodaflar i 1378, som Thiodhaflar i 1427, som Tiodaaflaa i 1463, Tyofflo i 1521 og Thioflodt i 1667. Lokalfolk mener at Tjod (Þjod) betyr folk og navnet skriver seg fra et gammelt tingsted i form av en flate en kunne samles til slikt på.

		
		


== Kjente personer fra Tjoflot ==
Nils Tjoflot


== Referanser ==
St. Hallvard-guttene

St. Hallvard-guttene er et norsk guttekor som ble stiftet i 1962 av tidligere dirigent Øystein Vogt. Koret er oppkalt etter Oslos skytshelgen og korets logo ligner Oslos byvåpen men helgenatributtene er speilet. Dagens dirigent er Hans Martin Molvik som har dirigert koret siden 2007 og daglig leder er Bernd Klare. Koret holder til i Grønland kirke i Oslo. Koret er livssynsnøytralt og består av omtrent 40 sangere med mange ulike bakgrunner. Koret vant Oslo bys kunstnerpris i 1984.     
Koret synger i sine karakteristiske burgunderrøde munkekapper. Kappene er inspirert av de brune kappene til Fransiskanerne som holdt til i klosteret tilknyttet St. Hallvard kirke hvor koret holdt til frem til våren 2015. Deler av repertoaret har sin forankring i katolsk kirketradisjon fra middelalderen. St. Hallvard-guttene har et bredt repertoar som spenner fra gregoriansk kirkemusikk, middelaldermusikk, renessansemusikk, mindre klassiske korverk, folkemusikk – fra Norge og andre land – til mer moderne korverk. St. Hallvard-guttene er kjent for å være spesielt gode på gregoriansk sang.  


=== Aktiviteter ===
Koret har stående invitasjon til å synge i Vatikanet og har sunget i St. Peters-kirken hvert år siden 2016. St. Hallvard-guttene har sunget på Slottet og under åpningsseremonien for Vinter-OL 1994. I flere år deltok koret på Seljumannamessa i ruinene etter Selje kloster. I 2013 sang koret på Zerokonferansen sammen med Hydrokoret. Koret deltok i 2022 på jubileumsgudstjenesten i Våler nye kirke i Solør til 1000-årsminnet for vålersamfunnets etablering. Koret har også reist mye på turer, blant annet til Latvia(2007), Ungarn(2008), Estland(2010) og Italia(2012, 2014, 2016 - 2020). I Roma har koret sunget i alle de fire patriarkalbasilikaer.      
Koret har også samarbeidet med artister som Bigbang, Helene Bøksle, Tord Gustavsen, beatboxer Michael Sundby, estiske guttekoret poistekoor Kalev, Drøbak kantori og Terje Isungset. Koret deltok i 2009 på Ice music festiaval på Geilo og deretter i 2010 på Terje Isungsets plate "Winter songs". Koret var også med på musikkvideoen til Påfugl av Karpe i 2012.       
Jubileumskonserten i 2002 til 40-års jubileet ble hold i Oslo Domkirke hvor flere andre deltok, inkludert Iver Kleive, Sandefjord Jentekor, Paola Vinaccia, Stefan Brandt Hansen og Toralv Maurstad. Koret feiret i 2012 sitt 50-årsjubileum med konsert på Scene 2 i operaen i Bjørvika. Flere tidligere korister har gjort karriere som sangere, inkludert Baard Gagnum.    


=== Utgivelser ===
St. Hallvard-guttene
Deilig er jorden (1993)
Canto Gregoriano Kyrie Eleison (1994)
Syng ut all din glede (2002)
Kling no klokka (2012)


=== Dirigenter ===
Øistein Vogt (1962–1995)
Odd Helge Wettre (1996–1998)
Danuta Kozon (1999–2000)(2003–2006)
Frano Tomas Martincevic (2001–2002)
Tore Erik Mohn (2006–2007)
Hans Martin Molvik (2007–)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Youtube
Facebook
Twitter
Store norske leksikon
Instagram
Gamlebyen og Grønland menighet
Graeme Sharp

Graeme Marshall Sharp (født 16. oktober 1960 i Glasgow) er en skotsk, tidligere fotballspiller. 
Han startet karrieren ved Dumbarton før han skrev under for Everton for 120 000 pund i 1980. Totalt scoret Sharp 159 mål på 426 kamper for Everton, hvilket gjør ham til klubbens beste målscorer etter annen verdenskrig. Han var med på å bli ligamester i 1985 og 1987, i tillegg til å vinne FA-cupen i 1984 (hvor han scoret i finalen) og Cupvinnercupen i 1985.
I 1991 ble han solgt til Oldham Athletic for 500 000 pund. Tre år senere ble han spillende trener, men han sa  opp i 1997 og gikk over til å trene Bangor City fram til 1998. Sharp jobber i dag ved lokalpressen i Liverpool samt på en radiostasjon i Nord-Vest England.
Sharp spilte tolv landskamper for Skottland mellom 1985 og 1988, blant annet i VM i 1986 i Mexico.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Graeme Sharp – Transfermarkt 
(en) Graeme Sharp – national-football-teams.com 
(en) Graeme Sharp – EU-Football.info 
(en) Graeme Sharp – PlaymakerStats.com 
(en) Graeme Sharp – FBref
Syng ut all din glede

Syng ut all din glede er en CD av St. Hallvard-guttene. CD-en ble spilt inn i Vålerenga kirke i 2002, i forbindelse med korets 40-årsjubileum. Med seg på CD-en har koret Stephen Brandt-Hansen, Iver Kleive, Paolo Vinaccia, Ole Edvard Antonsen, Ivan Sarajishvili, Håkon Omejer Sørlie og Lasse Rossing. Platen er delt opp i to der første del er tradisjonelle korstykker mens dens siste halvdelen består av tradisjonelle julesanger. Dirigent på CD-en er Frano Thomas Martincevic. Tittelen på plata er hentet fra en av sangene.


== Sporliste ==
«Kyrie», Iver Kleive
«Magnificat», ukjent
«Locus Iste», Anton Bruckner
«Alta Trinita Beata», ukjent
«Jesu, Joy of Man's Desiring», Johann Sebastian Bach
«Ave Verum Corpus», Edward Elgar
«Ofilii et filiæ», ukjent
«O Sweet and Blessed Country», Gustav Holst
«Tebe pojem», Stevan St. Mokranjac
«Syng ut all din glede», Eugene Butlef
«Hodie, Christus natus est», ukjent
«Det hev ei rose sprunge», Michael Praetorius
«In the Bleak Midwinter», Gustav Holst
«O Betleme grade slavni», Frano Thomas Martincevic
«Adeste fideles», Knut Nystedt
«Deilig er jorden», Anders Öhrwall
«Ding, Dong! Merrliy on High», Ivan Sarajishvili
«Deilig er den himmel blå», Per Stenberg
«Lov Jesu namn og Herredom», Iver Kleive/Ole Edvard Antonsen
Sør-Dakotas flagg

Sør-Dakotas flagg består av en lys blå duk som i midten har delstatens segl omkranset av gule stråler. Rundt seglet står med gul skrift: «South Dakota – The Mount Rushmore State». Flagget ble innført 1. juli 1992, da teksten rundt seglet ble endret. Sør-Dakotas delstatsflagg er i størrelsesforholdet 3:5.


== Tidligere flagg ==
Sør-Dakota innførte eget delstatsflagg første gang 1. juli 1909. Dette hadde lys blå flaggduk, slik dagens flagg har, men hadde en sol i midten. Solen var omgitt av inskripsjonen «SOUTH DAKOTA» og «THE SUNSHINE STATE». Flagget ble endret 11. mars 1963. Da ble delstatens segl satt inn i midten av flagget, likevel slik at det var omgitt av gule solstråler. Delstatsseglet viser en scene med motiver fra jordbruk, elvefart og industri. Teksten forble uforandret fram til 1992, da mottoet «Sunshine State» ble byttet ut til fordel for «South Dakota – The Mount Rushmore State». Bakgrunnen for dette var at Florida hadde tatt i bruk tilnavnet solskinnsstaten og at de fleste etterhvert forbinder betegnelsen med denne staten.


== Litteratur ==
Whitney Smith: The Flag Book of the United States — The Story of the Stars and Stripes and the Flags of the Fifty States, 1970


== Eksterne lenker ==
History of the South Dakota State Flag fra Sør-Dakotas offisielle nettsted
Mere

Mere er et konsertalbum av den norske popgruppa deLillos. Plata ble utgitt i 1994 og er et konsertopptak fra Rockefeller i Oslo.
På albumet gjør Rune Lindstrøm en gjesteopptreden som trommeslager på «Avismannen», Alex Rosén synger på «Jonny Fredrik», og Per Vestaby spiller munnspill på «Hjernen er alene».
Opptak fra konserten er gitt ut på VHS og DVD under tittelen Enda mere.


== Sporliste ==


=== CD 1 ===
«Glemte minner» (Per Lillo-Stenberg/Lars Lillo-Stenberg)
«Suser avgårde alle mann» (Lars Lillo-Stenberg)
«Den feite mannen» (Lars Fredrik Beckstrøm)
«Søvn» (Lars Lillo-Stenberg)
«Finnes det en kvinne» (Lars Lillo-Stenberg)
«Beibi» (Lars Lillo-Stenberg)
«Hjernen er alene» (Lars Lillo-Stenberg)
«Nei ikke gjør det» (Lars Lillo-Stenberg)
«Søster» (Lars Fredrik Beckstrøm)
«Tøff i pysjamas» (Lars Lillo-Stenberg)
«Intro Rune» (Lars Lillo-Stenberg/Lars Fredrik Beckstrøm)
«Avismannen» (Lars Lillo-Stenberg)
«Arne» (Lars Lillo-Stenberg)


=== CD 2 ===
«1984» (Lars Fredrik Beckstrøm)
«Kokken Tor» (Lars Lillo-Stenberg)
«Stole på» (Lars Lillo-Stenberg)
«Venter på telefon» (Lars Lillo-Stenberg)
«Vår» (Lars Lillo-Stenberg)
«Balladen om Kåre og Nelly» (Lars Fredrik Beckstrøm)
«Sveve over byen» (Lars Lillo-Stenberg)
«Neste sommer» (Lars Lillo-Stenberg/Kyrre Fritzner)
«Jonny Fredrik» (Lars Lillo-Stenberg)
«Stakkars Oslo» (Lars Lillo-Stenberg)
«Utkaster» (Lars Lillo-Stenberg)
«Min beibi dro avsted» (Lars Lillo-Stenberg)


== Personell ==
Lars Lillo-Stenberg – vokal, gitar, piano
Lars Beckstrøm – bass, vokal
Øystein Paasche – trommer
Lars Lundevall, – gitar, piano, vokal


=== Andre medvirkende ===
Rune Lindstrøm – trommer
Per Vestaby – munnspill
Alex Rosén – vokalist
Morten Skancke – tekniker
Håvard Hernes – scenetekniker
Erling Jørgensen – tekniker
Harald Are Lund – tekniker
Kjetil Gellein – tekniker
Line Alsaker – tekniker
Morten Hermansen – tekniker
Trond Engebretsen – tekniker
Jørn Christensen – miksing
Tomas Siqveland – miksing
Jan-Erik Tørmoen – miksing
Øystein Halvorsen – miksing
Victor Engholmen – mastering
Bjørn Opsahl – fotograf, design
Alf Wigen – management
Carsten Jøssund – management
Sven Egil Hernes – management
Pontifex maximus

Pontifex Maximus (latin, bokstavelig «den største pontifex (brobygger)») var høyestepresten i Pontifikalkollegiet i Romerriket. Dette var det viktigste embetet i antikkens Romas religion, og var åpen kun for patrisiere frem til 254 f.Kr., da en plebeier først fikk tittelen. Under republikken var embetet i aller høyeste grad av religiøs art, men under Augustus og i keisertiden ble tittelen minst like viktig politisk.
Ordet «pontifex», norsk «pontifeks», ble senere en betegnelse benyttet for kristne biskoper, og tittelen «Pontifex Maximus» ble benyttet innen den katolske kirke på paven som den øverste biskopen, men er ikke inkludert i pavens offisielle titler, men benyttes på bygninger, monumenter og mynter av paven fra renessansen og til moderne tid.


== Se også ==
Romersk religion


== Referanser ==
Sent og tidlig

Sent og tidlig er et dobbeltalbum av den norske popgruppa deLillos. Plata ble utgitt i 1995 og vant Spellemannprisen 1995 i klassen «gruppe».


== Sporliste ==


=== CD 1 ===
«God morgen» (Lars Lillo-Stenberg)
«Uten deg» (Lars Fredrik Beckstrøm)
«På perrongen» (Lars Lillo-Stenberg)
«Geometri» (Per Lillo-Stenberg/Lars Lillo-Stenberg)
«Grål» (Lars Fredrik Beckstrøm)
«Mobiltelefon» (Lars Lillo-Stenberg)
«Toddys tupé» (Lars Lillo-Stenberg/Lars Fredrik Beckstrøm/Jørn Christensen)
«Festreligiøs» (Lars Lillo-Stenberg)
«Denne gangen meg» (Per Lillo-Stenberg/Lars Lillo-Stenberg)


=== CD 2 ===
«Blodig blues på Cruise café» (Lars Lillo-Stenberg)
«Mandarinskall» (Lars Lillo-Stenberg)
«Månemann» (Lars Fredrik Beckstrøm)
«Sang fra en skrivebordskuff» (Lars Lillo-Stenberg)
«Nå lever den av seg selv» (Lars Lillo-Stenberg)
«Adeleine» (Lars Fredrik Beckstrøm)
«Smak av honning» (Per Lillo-Stenberg/Lars Lillo-Stenberg)
«Ingen blir klok av skade» (Per Lillo-Stenberg/Lars Lillo-Stenberg)
«God natt» (Lars Lillo-Stenberg)


== Personell ==


=== deLillos ===
Lars Lillo-Stenberg – vokalist, gitar, piano, kor, artwork, produsent
Lars Fredrik Beckstrøm – bass, vokalist,  piano, gitar, mandolin, synth
Lars Lundevall – gitarer, koring
Øystein Paasche – trommer


=== Andre medvirkende ===
Kyrre Fritzner – tamburin, tekniker
Jørn Christensen – kor, produsent, tekniker
Hans Eriksson – jazzbass
Paolo Vinaccia – trommer
Sigurd Køhn – saksofon
Rune Lindstrøm – kor, perkusjon
Rune Jørgensen – tekniker
Dag Lundquist – tekniker
Stian Andersen – fotograf
Morten Løberg – fotograf
Bjørn Viggo Ottem – artwork
Spøkelsesflaggermus

Spøkelsesflaggermus (Macroderma gigas) er en flaggermusart som lever i Australia. Den lever av insekter, fugler og øgler. Spøkelsesflaggermusa er et typisk flokkdyr.


== Eksterne lenker ==
(en) spøkelsesflaggermus i Encyclopedia of Life 
(en) spøkelsesflaggermus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) spøkelsesflaggermus hos Fossilworks 
(en) spøkelsesflaggermus hos ITIS 
(en) spøkelsesflaggermus hos NCBI 
(en) Kategori:Macroderma gigas – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Macroderma gigas – detaljert informasjon på Wikispecies
Lex Hortensia

Lex Hortensia var en lov som ble vedtatt i antikkens Roma i 287 f.Kr. som gjorde alle resolusjoner som ble vedtatt av plebeiernes bindende for alle borgere av byen.
Det var det endelige resultatet av stenderkampene under den romerske republikk. Denne loven førte til at plebeiernes lovforslag, gjort i plebeierforsamlingen (Consilium plebis), lovskraftig for hele den romerske staten, så vel for patrisiere som for plebeiere. Lex Hortensia er oppkalt etter diktatoren som ble valgt til å løse streiken fra plebeierne (secessio plebis), Quintus Hortensius.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Hortensian Law», Ancient and Medieval History
European Space Camp

European Space Camp (ESC) er en romleir for ungdom i alderen 17–20 år som ønsker å prøve seg innen rakettforskning. Deltakere fra hele verden bor på Andøya Space Center i en uke, der de får opplæring fra profesjonelle rakettingeniører. Leirens mål er å sende opp en studentbygd rakett med flere ulike sensorer, som når en høyde på opptil 10 000 m og en hastighet på Mach 3. Deltagerne blir delt i grupper etter interesse og evner, og jobber sammen som et lag under det ukeslange prosjektet. Gjennom European Space Camp motiveres deltagerne til en utdannelse innen teknologi og realfag.
Aktivitetene på leiren inkluderer eksperimenter, beregninger og organisering av rakettoppskytningen, i tillegg til forelesninger fra noen av Europas fremste forskere og ingeniører. Men leiren er vel så mye sosialt som læring. Deltagerne får bli kjent med over 20 andre ungdommer fra hele verden som deler deres interesser. Midnattssvømming, hvalsafari, volleyball og fjellklatring gir deltagerne en uvurderlig sjanse til å få nye venner fra hele verden.
Leiren ble først arrangert i 1996. Det var organisasjonen Unge Forskere som kom med ideen. Leiren er i dag et samarbeid mellom organisasjonen European Space Camp, NAROM, Norsk romsenter, Den europeiske romfartsorganisasjon og Andøya Space Center. Den første leiren ble arrangert i 1996 og konseptet ble videreutviklet år for år. Frem til 2001 var leiren forbeholdt studenter fra nordiske land, men har siden den gang og frem til i dag hatt deltagere fra hele verden.


== Eksterne lenker ==
European Space Camp offisiell side
Atman

Atman betyr «selv» og brukes om menneskets sjel. Uttrykket kommer fra buddhismen og hinduismen. Atman beskriver menneskets evige åndelige del. Buddhistene benekter denne evige Atman og har læren om an-atman eller «ikke-atman». Hinduer tror at alle levende vesener har en evig sjel, som de kaller Atman. De tror at sjelen vandrer videre til en ny eksistens, omtrent som når noen kler av seg de gamle klærne og tar på seg nye.
Ifølge vedisk filosofi er Atman dekket av fem lag av ignoranse: Koshaer


== Referanser ==
Ohios flagg

Ohios flagg er en splittstander med tre røde og to hvite striper og en blå trekant ved stangen der det er plassert en hvitkantet rød skive og hvite stjerner. Flagget ble innført 9. mai 1902 og er det eneste av USAs 50 delstatsflagg som ikke har en rektangulær form. Flagget er i størrelsesforholdet 8:13.
Formen på flagget påminner om kavaleriets flagg under den amerikanske borgerkrigen. Flagget er tegnet av John Eisenmann, som ønsket å vise delstatens lojalitet til unionen i flagget han tegnet og patenterte i 1901. Den store blå triangelen symboliserer Ohios åser og daler, mens de røde og hvite stripene symboliserer veiene og kanalene i delstaten. De sytten hvite stjernene på den blå triangelen symboliserer at Ohio var den syttende delstaten som gikk med i unionen. Stjernene er delt i to grupper. De tretten nærmest stangen representerer USAs opprinnelige delstater, mens gruppen av fire stjerner i spissen av trekanten viser til de fire som tilkom deretter, inkludert Ohio. Den røde sirkelen med hvit kant rundt er en «O», første bokstav i delstatens navn. Samtidig symboliserer dette også en hestekastanje, en henvisning til delstatens tilnavn: «The Buckeye State». 
Ohios flagg er sammen med Nepals flagg det eneste ikke rektangulære offisielle stats- eller delstatsflagget. 


== Litteratur ==
Whitney Smith: The Flag Book of the United States — The Story of the Stars and Stripes and the Flags of the Fifty States, 1970
Niels Lauridsen Arctander

Niels Lauridsen Arctander (født 1561 i Kvernes på Nordmøre, død 1. november 1616) var en norskfødt biskop i Viborg.
Han stammet på farssiden fra en sjællandsk slekt, som var kommet til Norge på reformasjonstiden. Faren, Laurids Nielsen, var først prest i Kvernes, men døde i 1596 som erkedegn i Trondheims domkapittel og prest i Stjørdal. Moren, Magdalene Sigvardsdatter, var en prestedatter fra Verdal. Under sin skolegang i Trondheim synes han en lang tid å ha bodd hos en bror faren, borgermester Peder Nielsen. Han ble student i 1578, og da han i 1583 for siste gang besøkte hjembyen, oppfordret lensmannen i Trondheim, Christian Friis til Borreby, ham til å fortsette studiene i utlandet.
På lensmannens bekostning oppholdt han seg deretter et år i Marburg, hvor han ble innskrevet ved universitetet i juni 1584. Pesten, som jaget mange av studentene fra byen det følgende året, har nok fremskyndet avreisen hans. Men alt tidligere synes mektige venner å ha henledet oppmerksomheten på ham. 6. juni 1585 preket han, kanskje etter kong Frederik IIs ønske, i Vor Frue Kirke i København, og innen slutten av samme måned ble han ordinert til slottsprest på Københavns slott. Siden han senere også nevnes som hoffprest, har han kanskje hatt begge embeder en kort tid.
Han vant snart et ansett navn både som asketisk forfatter og som praktisk sjelesørger. I 1588 utga han et skrift om Guds Enighed oc hellige Trefoldighet, som var utarbeidet på grunnlag av den nevnte prekenen i Vor Frue Kirke. Det er en jevn, enfoldig fremstilling av skriftens lære om Guds vesen og egenskaper. I det hele tatt fremtrer han i sine skrifter som praktisk Bibelteolog og fastholder som en hovedregel, at Bibelen skal forklares ved Bibelen selv. Dette betoner han særlig i skriftet Davids Poenitentz, en utlegning av Davids syv botssalmer, som utkom i 1594. Det var en oversettelse av noen latinske prekener, han hadde holdt på Københavns Slot. På samme tid utarbeidet han et trøsteskrift, kalt Troens Triumph oc Seyer, for en god venn. Det ble først utgitt i 1604 etter manges oppfordring. Senere oversatte han på lensmann på Københavns slott Ditlev Holcks ønske Niels Hemmingsens to skrifter De gratia universali til dansk.
I 1595 ble han av regjeringsrådet utnevnt til biskop over Viborg stift. Som biskop forsøkte han å opphjelpe kirke- og skoletukten, og arbeidet for å øke prestenes og lærernes inntekter. Han hadde i 1614 sete i den kommisjonen som dømte i saken mellom Resen og Kock på møtet i Kolding, og senere var han i København biskopenes mest fremtredende talsmann i stridighetene mellom Resen og mennene av Niels Hemmingsens skole.
Han har skrevet salme nr. 177 i Kingos salmebok: Det er Guds vilje og hans bud


== Verker ==
Guds Enighed oc hellige Trefoldighet (1588)
Davids Poenitentz (1594)
Troens Triumph oc Seyer (1604)
Psalmer oc aandelige Viser (1607)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Arctander, Niels Lauridsen i Carl Frederik Bricka, Dansk biografisk Lexikon (1. utgave, 1887)
Stakkars

Stakkars er et album av den norske popgruppa deLillos, utgitt i 1997. 


== Sporliste ==
«Borte bra» (Lars Lillo-Stenberg)
«I morgen» (Lars Lillo-Stenberg)
«Psykopat» (Per Lillo-Stenberg/Lars Lillo-Stenberg)
«Mor» (Lars Lillo-Stenberg)
«Treet» (Lars Fredrik Beckstrøm)
«Smilet til Cecilie» (Per Lillo-Stenberg/Lars Lillo-Stenberg)
«Stakkars gutt» (Lars Lillo-Stenberg)
«Fullstendig oppslukt av frykt» (Lars Lillo-Stenberg)
«Bensin og kjærlighet» (Lars Fredrik Beckstrøm)
«TV'n rasker over krisen» (Trad./Lars Lillo-Stenberg)
«Alt for fort» (Lars Lillo-Stenberg)
«Elektrisitet» (Lars Lillo-Stenberg)


== Personell ==


=== deLillos ===
Lars Lillo-Stenberg – vokal, gitar, piano, synth
Lars Beckstrøm – bass, orgel, wurlitzer, vokal
Øystein Paasche – trommer
Lars Lundevall, gitar, bass, vokal


=== Andre medvirkende ===
Palle Krüger – flygel, hammond-orgel og wurlitzer
Olle Nyberg – piano, orgel
Charlie Jenssen – tekniker, miksing
Björn Engelmann – mastering
Hendrik Pauler – mastering
Tom Sandberg – fotograf
Anne-C. Holm – art direction
Martin Kvamme – art direction
Morten M. Kristiansen – art direction
Joachim Nielsen - Korer på «Smilet til Cecilie»


== Referanser ==