Tommaso Arezzo

Tommaso Arezzo (født 16. desember 1756 i Orbetello i Storhertugdømmet Toscana, død 3. januar 1833 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet den romerske kurie. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Tommaso Arezzo stammet fra en bolognesisk patrisierfamilie, og var sønn av marchesen Orazio Arezzo og hans hustru Maria Fitzgerald Browne fra det irske adelshuset Dukes of Leinster. Han ble døpt samme dag han var blitt født og fikk som sitt fullstendige døpenavn Tommaso Maria Raimondo Leopoldo.
Tommaso Arezzo begynte på sine studier ved Collegio Nazareno i Roma og begynte i 1777 på Akademiet for den kirkelige adel, der han studerte diplomati, kanonisk og verdslig rett studierte. Ved Universitetet La Sapienza ble han promovert til Doctor iuris utriusque. 


=== Karriere ===
Allerede i 1773 var han som 16-åring blitt dekan ved katedralen i Girgenti (Agrigento). Den 23. februar 1781 ble han medlem av Malteserordenen og den 31. mars samme år referendar ved den apostoliske signatur. 
Fra 1785 til 1790 var han assisterende legat i Bologna, til han den 30. mars 1790 ble kalt til guvernør av Fermo. Fra 18. august 1794 var han guvernør av Markene, men måtte flykte for de fremrykkende franske styrker den 5. januar 1797 under den første koalisjonskrig. Fra 7. februar til 31. mars 1787 var han ad interim guvernør av Perugia.


=== Ordinasjoner, videre karriere ===
Den 13. mars 1802 vle han ordinert til subdiakon, dagen etter til diakon og den 19. mars 1802 til prest. Den 29. mars samme år ble han utnevnt til  titularerkebiskop av Seleucia in Isauria. Han ble bispeviet 4. april 1802 i den romerske kirke Sant'Agnese in Piazza Navona av kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj; medkonsekratorer var erkebiskopene Camillo Campanelli og Bernardo Sinibaldi. 
Tommaso Arezzo ble senere i 1802 sendt på et diplomatisk oppdrag til Russland i det øyemed å oppnå en tilnærming mellom den russisk-ortodokse kirke og Pavestolen.
Han var akkurat blitt pro-guvernør i Roma da Napoleons styrker rykket inn i 1808, og ble arrestert og deportert – først til Novara og deretter til Bastia på Korsika. Derfra klarte han i 1813 å rømme, og kom seg til Sardinia.


=== Kardinal ===
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1816 av pave Pius VII, med San Pietro in Vincoli som tittelkirke.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte kardinal Annibale della Genga til pave Leo XII. Ved det valget tilhørte han den såkalte «moderati»fraksjonen som forsøkte å blokkere Della Gengas valg. Senere deltok han ved konklavet 1829 som valgte pave Pius VIII, og konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
Kardinal Tommaso Arezzo


== Referanser ==