Slaget ved Camden

Slaget ved Camden var et viktig slag på den sørlige fronten i den amerikanske uavhengighetskrigen. 16. august 1780 omringet britiske styrker under generalløytnant Charles Cornwallis de amerikanske styrkene til generalmajor Horatio Gates rundt 10 km nord for Camden i Sør-Carolina og styrket dermed britenes tak på Carolina–koloniene.


== Bakgrunn ==
Den truende situasjonen i Carolina–koloniene bekymret den kontinentale kongress og general George Washington, og tiltak ble satt i verk for å beskytte den truede seksjonen. Men før Cornwallis kunne tvinges i kne, lyktes han i sin konfrontasjon med generalene Gates, Greene, Lafayette og Washington. I ham fant de den dyktigste og farligste motstanderen i krigen. Greene kalte ham «den moderne Hannibal.»
Da Benjamin Lincoln overgav nesten alle de kontinentale soldatene i sør, måtte en ny styrke utrustes for å møte de britiske veteranene. 2000 menn, hovedsakelig the Maryland line som bestod av første til og med syvende regiment fra Maryland, skyndte seg ned fra Washingtons leir under baron Johann de Kalb. Virginia og North Carolina sendte nye menn ut i felten, og hele styrken ble plassert under general Gates. De amerikanske styrkene bestod av 4100 menn, av disse var 3000 klar til kamp, mot britenes 2239 soldater.


== Slaget ==
Gates styrke marsjerte mot Camden den 15. august, og traff Cornwallis dagen etter nord for byen klokka to om morgenen. Begge arméene forsøkte å overraske den andre med en marsj om natten, og de utkjempet en forvirret trefning. Ved daggry satte begge arméene opp slagformasjoner og møttes ansikt til ansikt. Imens sendte Cornwallis sin høyre flanke fremover, og Gates uerfarne milits flyktet. De britiske regulære soldatene tok De Kalb på flanken, og baronen ble dødelig såret i kampene. Gates hadde fiendtlige styrker på alle sider og flyktet fra slagmarken. Ryktet han fikk i Saratoga ble ødelagt ved denne hendelsen på grunn av for stor selvtillit og inkompetanse.
De amerikanske tapene ved Camden var på 1000 døde og sårede, 1000 ble tatt til fange, mens ytterligere 132 var savnet, inkludert tapet av general De Kalb. Den amerikanske arméen mistet også de fleste av sine forsyninger i den sørlige avdelingen og hele sitt artilleri. Britenes tap var på 324 døde og sårede, mens 68 var savnet.


== Etterspill ==
General Nathaniel Greene, som ved siden av George Washington var den dyktigste og mest betrodde offiseren i revolusjonen, overtok etter Gates som leder av den sørlige arméen og startet å rekruttere ytterligere tropper.
Cornwallis marsjerte i rolig tempo inn i North Carolina, men før han møtte Greene noen måneder senere, mistet han to avdelinger som ble sendt for å spre forskjellige partisankorps av amerikanere. Den 7. oktober 1780 ble en styrke på 1100 menn under major Patrick Ferguson omringet i Kings Mountain, South Carolina, nær grensen til Nort Carolina av en styrke soldater under oberstene Isaac Shelby, James Williams, William Campbell og andre, og etter en desperat kamp i de skogkledte og steinete bakkene overgav de seg. Ferguson selv ble drept. 17. januar 1781 ble den amerikanske generalen Daniel Morgan angrepet ved Cowpens, sørvest for Kings Mountain, av oberstløytnant Banastre Tarleton med en britisk styrke. Begge var ledere med godt rykte, og Morgan knuste i realiteten Tarletons korps. Til tross for at hans armé ble svekket gjennom slaget ved Camden og i de etterfølgende trefningene, marsjerte Cornwallis raskt gjennom North Carolina og gav Greene en hard forfølgelse til grensen til Virginia.