jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kristian Augusts gate (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Kristian Augusts gate.Kristian Augusts gate (3-23, 2-14) er en sentrumsgate i Oslo. Gaten går fra C.J. Hambros plass til St. Olavs gate hvor Tullins gate er fortsettelsen på gaten.
Gaten er oppkalt etter den danske stattholderen i Norge (1809–1810) som ble utnevnt til tronfølger i Sverige (1809), Christian August, hertug av Augustenborg (1768–1810). Han døde plutselig i 1810 og ble dermed aldri konge av Sverige. Gatenavnet ble opprinnelig skrevet Christian Augusts Gade; skrivemåten med Kristian kom i bruk rundt århundreskiftet, og Gade ble endret til gate med rettskrivningsreformen i 1907.
I nr. 17 (de historiske numrene 17 og 19) åpnet i 2020 Domus Juridica, et bygg i ti etasjer og 17 000 kvadratmeter lokaler for ca. 4000 studenter ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Fasaden er i rød teglstein og henspiller på gammelt håndverk. Bygget har rik kunstnerisk utsmykning, blant annet Steinar Haga Kristensens freske Et samfunnsornament i vestibylen. På adressen stod det opprinnelig en bygård fra 1800-tallet som var barndomshjem for Gina Krog. Etter at den opprinnelige bygården ble revet stod det et forretningsbygg fra 1939 på adressen, som selv ble revet for å gi plass for Domus Juridica.


== Galleri ==

		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kristian Augusts gate». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 317. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Kuhliål

Kuhliål er en liten, slangeaktig fisk som er populær i akvaristikken.


== Beskrivelse ==
Fisken er åleformet med noe sammentrykte sider, og finnene er veldig små. Ryggfinnen begynner bak midten av kroppen, og gattfinnen et godt stykke bak dette igjen. øynene er dekket med transparent hud. Kroppen har 15-20 mørkebrune til svarte loddrette striper, og mellomrommene mellom dem er lakserød til gulaktig. Undersiden er lys.
Det er umulig å skjelne kjønnene utenom når leken pågår.
I gytetiden blir hunnen ofte svært bred før eggene legges. Det er ikke enkelt å få kuhliålen til å leke i akvarium, men når det er vellykket har man noen hundre grønnaktige egg blant røttene på flyteplanter.
Maksimal lengde er 10 cm. Fisken blir kjønnsmoden omtrent ved 7 cm lengde. Den har fire par med skjeggtråder rundt munnen.


== Habitat, diett og relatert informasjon ==
Det naturlige habitatet til kuhliålen er sandbunnen på saktestrømmende elver og klare fjellbekker. De er sosiale fisk og finnes normalt i små grupper. De stimer ikke. 
De er sky og nattaktive, og holder seg nær bunnen. I naturen lever de i et tropisk klima, og foretrekker vann med en pH på 5,5 – 6,5, en hardhet på 5 dGH, og en temperatur på 24 – 30   °C).


== Annet ==
I naturen leker fisken i grupper i veldig grunt vann. Kuhliålen lever på bunnen og graver seg ned i mykt underlag. 
Det vitenskapelige navnet Acanthophthalmus betyr noe slikt som «torn-øye», og kommer av at fisken har en pigg under hvert øye.


== Akvaristikk ==
Kuhliålen blir ofte holdt i tropiske akvarier. Det er flere arter i slekten Pangio som er like i utseende og selges under samme navn, har lignende behov, og som alle passer utmerket for hjemmeakvarier. De er vanligvis hardføre, lever lenge, og kommer godt overens med sine artsfrender så vel som andre.
Hvis substratet er finkornet, kan Pangio-arter grave seg ned i bunnen og bli der i lange perioder, mens de kun kommer fram om natten for å finne mat.


== Eksterne lenker ==
(en) Kuhliål – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Kuhliål i Encyclopedia of Life 
(en) Kuhliål i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kuhliål hos FishBase 
(en) Kuhliål hos ITIS 
(en) Kuhliål hos NCBI 
(en) Kategori:Pangio kuhlii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pangio kuhlii – detaljert informasjon på Wikispecies
Fjellmarkmus

Fjellmarkmus (Microtus oeconomus) er en mus nært beslektet med markmus. De to artene er svært like. Fjellmarkmusa er litt større og mørkere, men for en helt sikker artsbestemmelse må man studere forskjeller i tennene. En fjellmarkmus kan oppnå en vekt på 100 gram.
Det tidligere navnet fjellrotte var ikke spesielt dekkende, ikke bare fordi det er snakk om en mus, men arten er heller ikke utelukkende knyttet til fjellområder. Det kan illustreres ved at den bl.a. finnes i Nederland.
Fjellmarkmusa får to til fire kull i løpet av sommerhalvåret. Antall unger pr. kull er vanligvis fem-seks, men kull med ti unger er registrert. Den kan bli fire år gammel, men dette er nok svært sjelden ute i naturen, hvor dødeligheten er meget høy. Bestandsstørrelsen varierer kraftig i løpet av perioder på tre-fire år. I "museår" kan fjellmarkmusa være den vanligste smågnagerarten i høyfjellet.
Fjellmarkmusa er hovedsakelig aktiv om natten og i skumringen. Som sin slektning markmusa lager den gangsystemer nede i bakken og i vegetasjonen. Den svømmer ofte, og kan også dykke.
Føden består av planter, bl.a. gress, starr, blader og bær. Om vinteren spiser den mye røtter og bark.
Fjellmarkmusa kommer ikke sjelden inn i hus om vinteren.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) fjellmarkmus i Encyclopedia of Life 
(en) fjellmarkmus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) fjellmarkmus hos Artsdatabanken 
(sv) fjellmarkmus hos Dyntaxa 
(en) fjellmarkmus hos Fauna Europaea 
(en) fjellmarkmus hos Fossilworks 
(en) fjellmarkmus hos ITIS 
(en) fjellmarkmus hos NCBI 
(en) Kategori:Microtus oeconomus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Microtus oeconomus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Microtus oeconomus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Pattedyratlas (Norsk Zoologisk Forening)
Johan Castricum

Johan Castricum (født 15. mai 1915 i Haarlem, Nederland, død 21. desember 1999 i Weert, Nederland) var en nederlandsk fransiskanerprest. Han ble presteviet 15. mars 1942 i Weert, og kom på 1940-tallet til Norge. Sammen med Brita Collett Paus grunnla han Fransiskushjelpen i 1956. Etter et halvt århundre langt virke for den katolske kirke i Norge, som han avsluttet som generalvikar i Oslo Katolske Bispedømme fra 1980 til 1999, reiste han tilbake til Nederland der han døde noen måneder senere.
Coombes

Coombes er en landsby (eller grend) og et verdslig sogn i distriktet Adur i grevskapet West Sussex i England. Den ligger omkring 3,2 km nordvest for Shoreham-by-Sea, ved elven Adur. Med bare 51 innbyggere ved folketellingen i 2001 er det verdslige sognet svært lite, og det er derfor ikke noe sogneråd; i stedet holdes åpne sognemøter. Ved folketellingen i 2011 ble befolkningen inkludert det verdslige sognet til Lancing.


== Historie ==
Kirkesognet Coombes eksisterte under navnet Cumbe på tiden av Domesday Book i 1086, da den understøttet to herregårder og deres tilknyttede bosetninger. Coombes var større på den tiden, men verken den eller Applesham (den andre landsbyen) var av stor betydning.Sognekirken er fra 1000-tallet hvor dens dedikasjon har gått tapt. Den har en del av de mest betydningsfulle veggmalerier fra middelalderen i England, malt i tiden rundt 1100 og som ble gjenoppdaget i 1949. Det er en enkel kirkeklokke på 35 kg som antagelig ble støpt i Normandie. Den er en av de eldste kirkeklokker i Sussex, datert til rund 1150. English Heritage har listet kirken som bevaringsverdig i klasse I for dens arkitektoniske og historiske betydning.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nairn, Ian; Pevsner, Nikolaus (1965): Sussex. The Buildings of England. Harmondsworth: Penguin Books, ISBN 0-14-071028-0, s. 113
Hudson, T.P., red.; Baggs, A.P.; Currie, C.R.J.; Elrington, C.R.; Keeling, S.M.; Rowland, A.M. (1980): A History of the County of Sussex: Volume 6 Part 1: Bramber Rape (Southern Part). Victoria County History. s. 215–219.


== Eksterne lenker ==
(en) Coombes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Adur District Council Arkivert 18. desember 2005 hos Wayback Machine.
«Combes» hos British History Online
Pelota under Sommer-OL 1900

Pelota under Sommer-OL 1900. Pelota var med på det olympisk programmet for første og eneste gang 1900 i Paris. Kun to mannlige lag deltok, et fra Spania og et fra Frankrike, og kampen ble spilt 14. juni. Spania vant kampen, men resultatet er ukjent. Pelota er et baskisk ballspill som spilles med massiv ball med to deltakere på hvert lag. Pelota har vært demonstrasjonsgren i 1924 i Paris, 1968 i Mexico by og 1992 i Barcelona, siste gangen for både damer og herrer, de første to gangene kun for herrelag.    


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


== Eksterne lenker ==
OL-resultater på Sports-reference.com Arkivert 18. januar 2009 hos Wayback Machine.
Badstugata (Oslo)

Badstugata (1–13, 2–8) er en liten gate i strøket Hausmannsområdet i bydel St. Hanshaugen i Oslo, som går mellom Torggata og Mariboes gate. Gaten ligger på nordøstsiden av Torggata Bad, som også har gitt den navn.
Den 22. juli 2011 ble vinduer i Badstugata knust ved bombeangrepet mot regjeringskvartalet.


== Bilder ==

		


== Litteratur ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (B)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Tautrekking

Tautrekking er en gammel idrettsgren som var med på det olympiske programmet fra  1900 til 1920.
Taurekking som tevlingsform har trolig eksistert så lenge som en har hatt tau som kunne tåle det.
Reglene har variert noe, men har alltid gått ut på å trekke motstanderen/motstanderne over en markering i form av en pinne i bakken eller en opptrukken linje.
I overført betydning bruker vi uttrykket om harde forhandlinger, der forhåndsstandpunktene er klare og kompromiss synes uoppnåelig.
Gunn Mari Johansen

Gunn Mari «Gumman» Johansen (født 23. november 1980) er en norsk tidligere ishockeyspiller for Vålerenga Kvinner. Moderklubben hennes er Lillehammer. Hun spilte for VIF, og har hittil fire NM-gull og ett NM-sølv med klubben. Hun har også Europa-cupdeltagelse i 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gunn Mari Johansen – Eurohockey.com 
(en) Gunn Mari Johansen – Eliteprospects.com
Lancing (West Sussex)

Lancing er en landsby og et verdslig sogn i West Sussex i England. Den ligger i distriktet Adur, med Sompting mot vest, Shoreham-by-Sea mot øst og Coombes mot nord. Stedet er en av landsbyene som hevder å være den største i England, med omkring 19 000 innbyggere i 2002. Det ble målt 18 810 innbyggere i folketellingen i 2011. Sistnevnte folketelling omfattet også befolkningen i landsbyen Coombes.


== Geografi ==

Lancing og dets sogn utgjør en del av den smale sentrale seksjonen av Sussex’ kyst mellom mindre Sompting i vest og større Shoreham-by-Sea i øst. Selv ved å ekskludere forsteder har Lancings kjerne den største udelte landsbyområdet i Storbritannia. Dens økonomi er analysert til å være integrert i bydannelsen Brighton/Worthing/Littlehampton (totalt 474 485 innbyggere per 2011). Lancings bosatte område nedenfor South Downs nasjonalpark dekker 9,5 km², noe som er mesteparten av dets landområde.
De eldste ikke-religiøse bygningene i Lancing er fra omkring år 1500. Landsbyen ble et populært reisemål rundt midten av 1800-tallet. Det er lite igjen av turistnæringen, men det drives noen mindre gjestehus. Utenfor Lancing ligger en strand, som ved lavvann har en lang strekning med fin sand. Sør for kystveien A259 finner man Widewater, som er en lagune med brakkvann. Rett nord for landsbyen ligger Lancing Ring, et naturreservat som inngår i Sussex Downs, et Area of Outstanding Natural Beauty («Område med spesielt vakker natur»). Mot nord ligger et jordbruksområde knyttet til Lancing College Farm, og mot øst Shoreham Airport, som er verdens eldste flyplass som har vært i kontinuerlig drift, og som var base for det britiske flyvåpen (RAF) under den andre verdenskrig. 
Mye av området som nå er dekket av boliger var tidligere familiedrevne frukt- og blomstergårder som leverte til Brighton Market eller Covent Garden i London. 
Jernbanestasjonen Lancing stasjon ble åpnet 24. november 1845, på det som nå heter West Coastway Line. London, Brighton and South Coast Railway åpnet et vognverksted der Churchill industriområde nå ligger. Dette ble nedlagt 1964–1965.


== Vennskapsbyer ==
Lancing, (sammen med andre urbane distrikt Adur) har vennskapsbysforhold med:

 Żywiec, Polen
 Riom, Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lancing, West Sussex – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
British History Online
Lancing comes under Adur & Worthing Council
Atlantiske rundhus

Atlantiske rundhus er innenfor arkeologien runde steinbygninger fra jernalderen som er funnet i det nordlige og vestlige delen av det skotske fastlandet, de nordligste øyene og på Hebridene.
Atlantiske rundhus er en form for bolig bestående av steingjerder som er helt spesielle for denne regionen, og kan fordeles i to grupper – enkle og komplekse. De markerer en bevegelse vekk fra tidligere enkle og lite tiltalende boliger, slik som på Skara Brae, mot strukturer som var dominerende i landskapet. Et eksempel på et enkel atlantisk rundhus er på Bu på Orknøyene, mens komplekse strukturer inkluderte spesifikke typer som broch, dun og festninger på odder. 
Sirkulære hus var den dominerende arkitektoniske stilen på de britiske øyer siden andre årtusen f.Kr. (tidlig bronsealder). Selv om mange av disse rundhusene ikke har overlevd, er det konstatert at de var basert på vegger av flettverk og oversmørt med leire eller mørtel, og selv om de ble bygget nesten utelukkende ut av stein og steinplater antar man at de hadde koniske tak av tre og tømmer dekker av halm, tilsvarende til rundhus bygd av tømmer som er funnet andre steder.I 1970 beregnet arkeolog Chris Musson at det var 200 sertifiserte rundhus i Skottland og Storbritannia. En britisk-basert arkeologigruppe anslått at det er over 4000 rundhus. Det første dokumenterte rundhuset ble opprettet på 2000-tallet f.Kr. i sørvestlige Skottland. Bronsealderfolket var kjent for å tilpasse de utjevnede høydelandskapene som ligger i åssider. Ikke ulikt, og åpenbart beslektet, men underliggende trekk av atlantiske rundhus er brocher, som utelukkende ble bygget av stein.


== Referanser ==


== Se også ==
Rundtårn


== Eksterne lenker ==
«Bringing landscapes alive: The Atlantic Roundhouses of the Tarbat Peninsula», Society of Antiquaries of Scotland
«Atlantic Round houses»
Norgesvenn

Norgesvenn er en uformell karakteristikk som gis til utenlandske politikere, artister og andre kjente personer som ofte opptrer i Norge, eller som har en privat relasjon til Norge.


== Kjente «norgesvenner» ==


=== Nålevende ===
Walter Mondale (1928–), amerikansk politiker fra Minnesota, med røtter i Mundal
Jörg Wolfgang Jahn (1936–), tysk komponist med hytte på Melbu, mottaker av Petter Dass-medaljen
Dronning Margrethe II av Danmark (1940–), gjentatte fotturer i norske fjell
Linda Evans (1942–), amerikansk skuespiller i Dynastiet, med røtter omkring Evenstad stasjon.
Göran Fristorp (1948–), svensk visesanger
Steven Van Zandt (1950–) amerikansk skuespiller og musiker
Smokie, britisk poprock-band
Bonnie Tyler (1951–), britisk popsanger
Randy Crawford (1952–), amerikansk jazz-, soul- og R&B-sanger
Johnny Logan (1954–), irsk popsanger og Eurovision-vinner
Chris Medina (1983–), amerikansk-norsk sanger og artist fra Chicago
Birkir Bjarnason (1988–), islandsk fotballspiller med meritter fra Norge.


=== Avdøde ===
Ludvig Filip av Frankrike (1773–1850), den siste franske konge, med  venner i Trondheim, Bodø, Måsøy og Hammerfest etter sin tur sommeren 1795, og som i 1838 utrustet La Recherche-ekspedisjonen til Finnmark og Svalbard
Vilhelm II av Tyskland (1859–1941), tysk keiser, besøkte Norge nesten årlig i mye av sin regjeringstid 
Frederick Delius (1862–1934), engelsk komponist som ble influert av Henrik Ibsen, Gunnar Heiberg og Edvard Grieg.
Torgny Segerstedt (1876–1945), svensk avisredaktør som snakket varmt om norsk motstand under den andre verdenskrig
Percy Grainger (1882–1961), australsk komponist som gikk her i fjellene sammen med Delius.
Eubie Blake (1887–1983), jazzpianist som komponerte kjenningsmelodien til Nitimen
Kurt Schwitters (1887–1948), tysk maler med lengre opphold i steinhytte på Hjertøya utenfor Molde.
Ludwig Wittgenstein (1889–1951), østerriksk-britisk filosof med hytte ved Skjolden
Willy Brandt (1913–1992), tysk politiker og forbundskansler, som gikk i dekning for nazistene i  Norge på 1930-tallet.
Roald Dahl (1916–1990), norsk-walisisk forfatter fra Cardiff med norske foreldre, og som i sin barndom ferierte ved Tjøme.
Horst Tappert (1923–2008), tysk skuespiller, kjent som Derrick og med hytte på Hamarøy.
Billy Wright (1924–1994), ledet sportsquizzer i NRK (1959-60) og tippekamp-ekspert for NRK såvel som VG (1971–72).
Earle Hyman (1926–2017), amerikansk skuespiller og Ibsen-tolker, med hytte i Skånevik
Kofi Annan (1938–2018), ghananesisk diplomat og FNs generalsekretær 1997–2006, som har gått tur på Hardangervidda flere ganger.
Chick Corea (1941–2021), jazzmusiker som var ofte i landet og spilte med mange norske musikere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkel i Dagbladet fra desember 1998
Norsk ordboks oppslag om norgesvenn
Christopher H. Bidmead

Christopher Hamilton Bidmead (født 18. januar 1941) er en britisk journalist og skribent. Han begynte som skuespiller, men gikk over til å skrive manus og jobbe som journalist før han ble manusredigerer hos BBC.
Han ble utdannet som skuespiller hos Royal Academy of Dramatic Arts. Han spilte flere roller på scenen, på TV og i radio. I begynnelsen av 1970-årene skrev han manus for Thames Television og frem til 1979 jobbet han også som journalist.
I 1979 anbefalte Robert Banks Stewart Bidmead som manusregirerer på TV-serien Doctor Who. Han hadde denne stillingen i et år før han gikk tilbake til å jobbe som frilanser. I denne perioden skrev han også historiene «Logopolis» og «Castrovalva» for serien. Senere skrev han historien Frontios og bøkene basert på alle tre historiene.
Bidmead skriver regelmessig (som Chris Bidmead) for flere datarelaterte blader som Personal Computer World og PC Plus. Tidvis har han hatt mer filosofiske bidrag for blant annet New Scientist og han har også jobbet som journalist for Wired.
I august 2006 ble det kunngjort i Doctor Who Magazine at Bidmead skulle skrive hørespillet Renaissance of the Daleks for Big Finish Productions og at utgivelsesdatoen var i mars 2007. Han trakk seg fra dette prosjektet i januar 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christopher H. Bidmead på Internet Movie Database 
(fr) Christopher H. Bidmead på Allociné 
(en) Christopher H. Bidmead hos The Movie Database .
Rugby union under sommer-OL

Rugby union under sommer-OL. Rugby union var med på det olympiske programmet for første gang i 1900 i Paris. Sporten var med som olympisk øvelse ytterligere tre ganger, 1908 i London, 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.


== Medaljer ==
Danièle Debernard

Danièle Debernard (født 21. juli 1954) er en tidligere fransk alpinist. Mellom 1971 og 1978 vant Debernard to olympiske medaljer, fem verdenscuprenn og ble fransk mester tre ganger.
Debernard debuterte i verdenscupen i januar 1971. I de påfølgende rennene etablerte hun seg i slalåmeliten. Det store gjennombruddet kom med sølvmedaljen i slalåm under OL 1972 i Sapporo, bak amerikanske Barbara Ann Cochran. Fire uker senere tok hun sine to første seire i verdenscupen i Pra Loup.
I de neste sesongene oppnådde Debernard også gode resultater i utfor, fire ganger stod hun på seierspallen i denne disiplinen. Helt til topps kunne hun ikke klatre før i OL-sesongen 1975/76, da hun i oppkjøringsfasen til OL 1976 i Innsbruck vant verdenscupslalåmen i Les Gets og storslalåmrennet i Berchtesgaden. I OL tok hun bronsemedalje i storslalåm. I tillegg tok hun sølvmedalje i kombinasjonen, som imidlertid bare talte som VM-øvelse.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Danièle Debernard – Olympedia 
(en) Danièle Debernard – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Danièle Debernard – FIS (alpint) 
(en) Danièle Debernard – ski-db.com
Neverwinter Nights 2

Neverwinter nights 2 er et spill utgitt i 2006 som bygger på prinsippene bak D&D. (Dungeons and Dragons). Spillet er produsert av Obsidian entertainment, og Atari. det har fått gode kritikker og det har blitt anbefalt av noen av verdens største spill-guider.


== Handling ==
Handlingen er lagt til Forgotten Realms, og spilleren kan utforske forskjellige områder av Faerûn - inkludert byer, skoger og fangehuller - samtidig som de kan få tak i erfaringspoeng og skatt ved å beseire monster og gjennomføre oppdrag. Elementer som våpen, rustning og lignende kan også brukes. Den første delen av spillet er satt til den kyst-landsbyen West Harbour, hvor karakteren vokser opp som foreldreløs hos en alv kalt Daeghun.
Etter en festival blir byen angrepet, ledet av en githyanki, på jakt etter et ikke-navngitt objekt. Etterpå blir spilleren sendt av Daeghun for å hente en mystisk gjenstand fra en nærliggende hule. Karakteren reiser deretter videre, og møter en rekke andre eventyrere underveis - hvorav flere er tilgjengelige for rekruttering. Spilleren får også problemer på grunn av en ond trollmann, Black Garius, som planlegger å bruke kraften til en mektig enhet kjent som King of Shadows.


== Eksterne lenker ==
(en) Neverwinter Nights 2 på Steam 
(en) Neverwinter Nights 2 på GOG.com 
(en) Neverwinter Nights 2 hos MobyGames 
(en) Neverwinter Nights 2 hos MobyGames 
(en) Neverwinter Nights 2 hos MobyGames 
(en) Neverwinter Nights 2 hos MobyGames 
(en) Neverwinter Nights 2 hos MobyGames 
(en) Neverwinter Nights 2 hos MobyGames 
(en) Neverwinter Nights 2 hos MobyGames 
(en) Neverwinter Nights 2 på Metacritic