jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Federalist Papers

Federalist Papers er en serie på 85 essays som ble publisert første gang i 1787 og 1788 og som argumenterer for ratifiseringen av USAs grunnlov. De ble først trykket som en serie i aviser i New York. De ble utgitt samlet i heftet The Federalist i 1788. Federalist Papers er en primærkilde for å forstå den amerikanske forfatningen; de beskriver filosofien og begrunnelsen bak det foreslåtte styringssystemet for den nye staten. Forfatterne av Federalist Papers unnslo seg ikke for å benytte anledningen til å gi sin egen versjon av ulike deler av forfatningen. Dels ble det gjort for å påvirke avstemningen rundt ratifiseringen, og dels for å påvirke fremtidig tolkning av enkelte deler av den.


== Om forfatterne ==
Artiklene ble skrevet av James Madison, Alexander Hamilton og John Jay; de utga dem under pseudonymet «Publius» for å hedre den romerske konsul Publius Valerius Publicola. Madison blir vanligvis regnet som den amerikanske forfatningens far, og ble USAs fjerde president. Hamilton var en innflytelsesrik delegat ved konstitusjonsforsamlingen i Philadelphia, og ble USAs første finansminister. John Jay ble USAs første høyesterettsjustitiarius. Hamilton skrev mesteparten av artiklene og Madison leverte flere viktige bidrag til serien. Jay, som ble syk tidlig i prosjektet, skrev bare fem av artiklene.


== Om innholdet ==
Essay nummer 10 og 51 blir vanligvis regnet som de viktigste av de 85 essayene. Essay nummer 10 argumenterer for en stor og sterk republikk, og inkluderer diskusjoner vedrørende fraksjoner; essay 51 forklarer behovet for maktfordeling. Essay nummer 84 er også interessant fordi den argumenterer mot det som senere skulle bli USAs «Bill of Rights».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Speaker of the House: The Federalist Papers (arkivert nettside)
«Federalist Papers» fra «Library of Congress»
Gassisk

Gassisk (også kalt madagassisk og malgassisk) er et språk i den austronesiske språkfamilien. Språket snakkes på Madagaskar, hvor det sammen med fransk er offisielt språk, samt på Komorene, Réunion og Mayotte. Språket snakkes av til sammen 17 millioner mennesker.
Språket ble tidligere skrevet med det arabiske alfabetet, men fra 1800-tallet begynte det å bli vanlig å skrive språket med det latinske alfabetet.


== Eksterne lenker ==
Malagasy - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).
Slaget ved Ad Decimum

Slaget ved Ad Decimum ble kjempet mellom en østromersk invasjonsstyrke og den vandalske hæren, som var sterkt redusert grunnet en konflikt på Sardinia. Denne romerske seieren førte til at kong Gelimer måtte flykte Karthago, og den var begynnelsen på slutten til vandalenes kongedømme.
Ad Decimum er latin for ti-mils markøren og viser til at slaget ble kjempet cirka ti romerske mil sør for vandalenes hovedstad Karthago. Slaget kan også bli omtalt som det andre slaget om Karthago.
Inge Staldvik

Inge Jostein Staldvik (født 6. januar 1955 i Namsskogan) er en norsk småbruker, vertshuseier og politiker som var stortingsrepresentant for Nord-Trøndelag 1985–1993, valgt for Arbeiderpartiet. I 1992 brøt han med Arbeiderpartiet over EØS-avtalen og meldte overgang til SV.


== Liv og virke ==
Han vokste opp på småbruket Lyshaug i Staldvik (Stallvik) ved Tunnsjøen, vel 5 km fra Skorovas. Etter realskolen gikk han Mære landbruksskole og begynte som gruvearbeider i Skorovas. Han hadde vært med på å organisere Folkebevegelsen mot EEC i Røyrvik allerede i 1972 og ble første gang formann i Røyrvik arbeiderparti i 1974. I 1975 gikk han Arbeiderbevegelsens Folkehøgskole og arbeidet deretter som ligningssekretær i Nittedal kommune. I 1978 kom han tilbake til Nord-Trøndelag som organisasjonssekretær i AUF. Han satt som fylkesformann i AUF 1982–1983. I 1983 overtok Staldvik småbruket hjemme og ble valgt til ordfører i Røyrvik, som den yngste i landet den gangen, 28 år gammel. Han satt som ordfører frem til han ble innvalgt på Stortinget fra Nord-Trøndelag i 1985.På Stortinget var han medlem av Stortingets landbrukskomité. Staldvik brøt med Arbeiderpartiets stortingsgruppe i desember 1992 over EØS-avtalen, som han var motstander av. I januar 1993 gikk han inn i Sosialistisk Venstreparti. Han ledet Nei til EU i Røyrvik foran folkeavstemningen i 1994. Han var SVs 1. vararepresentant til Stortinget fra Nord-Trøndelag 1993–1997, leder i Nord-Trøndelag SV 1994–1996, medlem av Røyrvik kommunestyre 1995–2003, medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1999–2007 og nestleder i regional rovviltnemnd for Midt-Norge. I 2010 meldte han seg ut av SV i protest mot rovviltpolitikken.
Noe senere stod han i spissen for en aksjon kalt «La bygdene leve, Jens».Han tatt kurs i tradisjonsmat ved Høgskolen i Telemark samt kommunal økonomi og ledelse ved Høgskolen i Nord-Trøndelag, og åpnet i 2005 vertshuset Skjenkestova i Skorovas. For dette ble han i 2011 kåret til «Årets Ølhund» av Bryggeriforeningen.
Staldvik har også vært leder i Naumdøla Mållag 1996–2000, leder i Nord-Trøndelag Bonde- og Småbrukarlag 2002–2009 og styremedlem i Norsk Bonde- og Småbrukarlag 2003–2005. I 2013 ble han anmeldt og dømt for underslag av 630.000kr fra Norsk Bonde- og Småbrukarlag. Han innrømmet underslaget.Fra 2017 satt Staldvik i kommunestyret i Røyrvik for Arbeiderpartiet, til tross for at han uttalte støtte til Rødt. I forbindelse med det russiske overfallet på Ukraina i 2022, gikk Staldvik langt i å beskrive Ukraina som et nynazistisk samfunn. Han gav i et et intervju i Namdalsavisa i oktober 2022 uttrykk for å være motstander mot  våpenhjelpen til Ukraina.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Inge Staldvik hos Stortinget 
(no) Inge Staldvik hos Norsk senter for forskningsdata
Marit Rotnes

Marit Rotnes (1928-2022) var en norsk sosialkurator og politiker (Ap) fra Åfjord i Trøndelag. Hun ble innvalgt på Stortinget fra Sør-Trøndelag i 1981 og satt på Tinget i tre perioder til 1993. 
I det sivile liv var hun sosialkurator/sosialsjef.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Marit Rotnes hos Stortinget 
(no) Marit Rotnes hos Norsk senter for forskningsdata
Mary Kvidal

Mary Synnøve Kvidal (født 4. juli 1943 i Malvik) er en tidligere, norsk skoleleder og politiker (Ap) som var kirke- og undervisningsminister 1988–1989 og stortingsrepresentant for Sør-Trøndelag 1989–1993.


== Liv og virke ==
Hun vokste opp på Vikhammer i Malvik som datter av rørlegger Odd Schiøll og hustru Bergljot Dalsbø. Hun giftet seg i 1963 med lokomotivfører og senere inspektør i NSB, Otto Kvidal fra Trondheim. Han har vært engasjert i Statstjenestemannskartellet, og satt som varaordfører i Malvik for Arbeiderpartiet 1980–1983.Hun tok artium i 1963 og lærerskoleeksamen i 1965, og har tatt tilleggsutdanning i spesialpedagogikk og skoleutvikling, og 1. avdeling jus. Hun var lærer på Vikhammer og i Hommelvik før hun var undervisningsinspektør og så rektor ved Hommelvik skole 1981–1988. Kvidal var ansatt som skolesjef i Malvik kommune 1994–2005, men hadde permisjon så lenge hun var statssekretær.Kvidal var innvalgt i Malvik kommunestyre 1968–1971 og 1976–1979, den siste perioden også i formannskapet, leder i Sør-Trøndelag arbeiderparti 1987–1993, og medlem av Sør-Trøndelag fylkesting og fylkesutvalg etter valget i 1987 og frem til hun ble utnevnt som statsråd i Kirke- og undervisningsdepartementet i Brundtland-regjeringen i juni 1988. Kvidal satt frem til regjeringsskiftet etter stortingsvalget i 1989, da hun ble valgt inn på Stortinget fra Sør-Trøndelag. Hun var sekretær i Stortingets finanskomité. Hun var nestleder i Europabevegelsen, og ble ikke renominert som stortingskandidat av Sør-Trøndelag arbeiderparti på grunn av sitt standpunkt i EF/EU-spørsmålet. Hun gikk ut av Stortinget i 1993, men kom tilbake til regjeringen som statssekretær for statsråd Jens Stoltenberg i Nærings- og energidepartementet og så i Finansdepartementet 1996–1997.Mary Kvidal ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Mary Kvidal hos Stortinget 
(no) Mary Kvidal hos Norsk senter for forskningsdata
Per Risvik

Per Risvik (født 4. september 1937 i Herøy i Møre og Romsdal) er en norsk politiker (FrP) og forretningsdrivende. Han ble innvalgt på Stortinget fra Sør-Trøndelag i 1989.
Risvis startet yrkeskarrieren som butikkbetjent, deretter var han handelsreisende noen år før han etablerte han seg som selvstendig næringsdrivende i Trondheim. Av utdanning har han Folkehøgskole (1952–1953), yrkesskole (1954–1955) og handelsskole (1959–1960). 
Han ble aktiv i Trondheim FrP på starten av 1980-tallet og ble varamedlem i Trondheim bystyre i 1983. I 1989 ble han valgt inn på Stortinget fra Sør-Trøndelag. Det kan også nevnes at han var leder av Trondheim FrP fra 1988 til 1990 og leder av Sør-Trøndelag FrP fra 1994 til 1995. Han har utover dette hatt flere verv i flere lokale organisasjoner og har vært særlig aktiv i huseierforeninger. 
Risvik fikk FrPs egen ærespris fjøslykta på landsmøtet 24. april 2010. I juryens begrunnelse ble det nevnt en ståpåvilje for partiet og hjelp for mange enkeltindivider i de periodene han satt i bystyre, fylkesting og storting.


== Stortingskomitéer ==
1989–93 medlem i Samferdselskomitéen


== Eksterne lenker ==
(no) Per Risvik hos Stortinget 
(no) Per Risvik hos Norsk senter for forskningsdata
Ernst Wroldsen

Ernst Willy Wroldsen (født 1944) er en norsk politiker (Ap). Han ble innvalgt på Stortinget fra Vestfold i 1981 og satt på Tinget i tre perioder fram til 1993. 
I det sivile liv arbeidet han som EDB-operatør før stortingstiden, og som informasjonssjef i Vestfold kraft etter stortingstiden. Han var leder av Vestfold Arbeiderparti 1984-1990.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ernst Wroldsen hos Stortinget 
(no) Ernst Wroldsen hos Norsk senter for forskningsdata
Ingrid I. Willoch

Ingrid Isaachsen Willoch (1943–2017) var en norsk politiker (H). Hun representerte Vestfold på Stortinget 1981–1993. Hun var vararepresentant i perioden 1977–1981. Willoch var varaordfører i Fredrikstad 2007–2011.Ingrid Willoch var medlem av Horten bystyre fra 1971 til 1979 og Vestfold fylkesting fra 1975 til 1983. Hun var medlem av bystyret i Fredrikstad fra 1995 til 2015 hvorav fire år som varaordfører. Hun var også fylkestingsrepresentant og medlem av fylkesutvalget i Østfold fra 1995 til 2007.Hun døde brått under en feriereise til St. Petersburg i 2017.Ingrid Willoch var gift med Georg Apenes. I sitt første ekteskap fikk hun fire barn. Hun var datter av Kaja Willoch (født Beck) og Finn Isaachsen Willoch (fetter av Kåre Willoch) og barnebarn av Odd Isaachsen Willoch.


== Stortingets presidentskap ==
8. oktober 1981 – 30. september 1985 Varasekretær i Odelstinget
9. oktober 1985 – 30. september 1989 Varasekretær i Odelstinget


== Stortingskomitéer ==
1989 – 1993 nestleder i Den forberedende fullmaktskomitéen
1989 – 1993 medlem i Finanskomitéen
1989 – 1993 medlem i Kontrollkomitéen
1989 – 1993 varamedlem i Kontrollkomitéen
1989 – 1993 leder i Forbruker- og administrasjonskomitéen
1989 – 1993 varamedlem i Den utvidede utenriks- og konstitusjonskomitéen
1989 – 1993 medlem i Valgkomitéen
1989 – 1993 nestleder i Fullmaktskomitéen
1985 – 1989 medlem i Den forberedende fullmaktskomitéen
1985 – 1989 medlem i Kontrollkomitéen
1985 – 1989 sekretær i Kirke- og undervisningskomitéen
1985 – 1989 medlem i Valgkomitéen
1981 – 1985 medlem i Kommunal- og miljøvernkomitéen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ingrid I. Willoch hos Stortinget 
(no) Ingrid I. Willoch hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Ingrid I. Willoch hos Europarådets parlamentarikerforsamling
Sigurd Holemark

Sigurd Holemark (født 8. september 1934 i Norderhov i Buskerud, død 12. august 2004 i Sarpsborg i Østfold) var en norsk industrimann og politiker (H). Han var stortingsrepresentant for Østfold 1981–1993.
Etter gymnas og handelsgymnas begynte han i 1955 som praktikant ved Borregaard-konsernets fabrikker i Sarpsborg og Frankfurt. Fra 1957 studerte han internasjonal markedsføring i Manchester og arbeidet som assisterende salgssjef ved Kellner-Partington. I 1961 kom han tilbake til Borregaard i Sarpsborg som avdelingssjef og senere kontorsjef.Holemark kom inn i politikken i midten av 1960-årene. Han var innvalgt i Sarpsborg bystyre 1968–1979, og ledet Sarpsborg Høyre i periodene 1965–1967 og 1998–1999 samt Østfold Høyre i periodene 1974–1978 og 1980–1982. Holemark var innvalgt på Stortinget fra Østfold 1981–1993, etter å ha møtt flere ganger som vararepresentant etter 1973. Han var sterkest engasjert i industri- og utenrikspolitiske spørsmål, og satt i forsvarskomiteen, finanskomiteen, landbrukskomiteen samt energi- og industrikomiteen. Han var tilhenger av norsk EF-medlemskap, satt i Høyres EF-utvalg og deltok i arbeidet frem mot folkeavstemningen i 1994.Etter tiden som stortingsrepresentant var Holemark ansatt ved Borregaards avdeling for informasjon og samfunnskontakt frem til han ble pensjonist i 1997.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Sigurd Holemark hos Stortinget 
(no) Sigurd Holemark hos Norsk senter for forskningsdata
Åsa Solberg Iversen

Åsa Solberg Iversen (1929-2009) var en norsk sosialkurator og politiker (Ap) fra Kråkerøy. Hun var stortingsrepresentant fra Østfold i tre perioder fra 1982 til 1993. I den første perioden rykket hun opp til fast representant etter at Ingvar Bakken døde i juni 1982. 
I det sivile liv arbeidet hun som kontorassistent, bokholder, og sosialkurator.
Fra 1. januar 1973 til 1. januar 1976 var hun personlig sekretær for statsrådene Sonja Ludvigsen og Tor Halvorsen i Sosialdepartementet.


== Stortingskomiteer ==
1989–1993: medlem i Landbrukskomiteen
1985–1989: medlem i Kontrollkomiteen
1985–1989: medlem i Forsvarskomiteen
1981–1985: medlem i Justiskomiteen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Åsa Solberg Iversen hos Stortinget 
(no) Åsa Solberg Iversen hos Norsk senter for forskningsdata
Aaron Burr

Aaron Burr jr. (født 6. februar 1756, død 14. september 1836) var en amerikansk politiker og eventyrer. Han var et ledende medlem av Det demokratisk-republikanske partiet i New York og en ivrig tilhenger av guvernør George Clinton. 
Han var USAs tredje visepresident under Thomas Jefferson, men huskes best for å ha drept tidligere finansminister Alexander Hamilton i en duell. Han ble også stilt for retten for høyforræderi i forbindelse med hans grandiose plan om å etablere en uavhengig stat i Spansk Texas og de vestlige deler av Amerika, dette i samarbeid med Spania – selv om det etter hans egne utsagn skulle være en femtekolonne under en forventet krig med Spania.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aaron Burr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Aaron Burr hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Aaron Burr hos American National Biography 
(en) Aaron Burr hos The Peerage
Wenche Lyngholm

Wenche Lyngholm (født 13. mai 1951 i Moss, Østfold) er en norsk politiker (SV). Hun ble innvalgt på Stortinget fra Østfold i 1989.


== Regjering ==
21. oktober 2005 –  Statssekretær Fornyings- og administrasjonsdepartementet


== Stortingskomitéer ==
1989 – 1993 medlem i Kirke- og undervisningskomitéen
1989 – 1993 varamedlem i Valgkomitéen


== Eksterne lenker ==
(no) Wenche Lyngholm hos Stortinget 
(no) Wenche Lyngholm hos Norsk senter for forskningsdata
Joan Peters

Joan Peters (opprinnelig Joan Sidney Friedman, født 29. april 1936 i Chicago i USA, død 5. januar 2015 samme sted) var en amerikansk forfatter og tidligere nyhetsprodusent i CBS.


== Liv og virke ==
Joan Peters studerte ved University of Illinois, uten slutteksamen, og arbeidet som frittstående journalist for tidsskrifter som for eksempel Harper’s Magazine.Peters skrev for Columbia Broadcasting System, Harper's, Commentary, The New Republic og The New Leader. Hun offentliggjorde mange publikasjoner vedrørende Israel og Palestina. I president Jimmy Carters administrasjon arbeidet hun som Midtøstenekspert.
Hun ble senere styremedlem for National Committee on American Foreign Policy, en amerikansk tenketang som var blitt grunnlagt av blant andre Hans Morgenthau.
Joan Peters døde i januar 2015 i hjembyen Chicago i en alder av 78 år. Hennes første ekteskap, med Gary Peters, ble skilt. Hun var så gift med Stanley Kaplan, som døde i 1991. Peters ble så gift i 1997 med William Caro, og tok da hans etternavn. Begravelsen fant sted 8. januar 2015 fra Chicago-synagogen Anshe Emet statt.


=== From Time Immemorial ===
Hun ble særlig i USA kjent for boka Fra uminnelige tider (From Time Immemorial). Der hevdet hun at Palestina var et nærmest folketomt land da jødene begynte å kolonisere området, og at flertallet av palestinerne er arabere som innvandret til området etter at den sionistiske innvandringen tok til. Boken ble en bestseller, men var samtidig meget kontroversiell. Peters ble i forbindelse med boken anklaget for å være uetterrettelig. Enkelte kritikere hevdet at boka inneholder så mange grove feil at den ut fra vitenskapelige kriterier må regnes som diskreditert. Noen kritikere gikk så langt som å hevde at boka inneholder bevisst fabrikkert demografisk desinformasjon som skulle rettferdiggjøre etnisk rensing av palestinere.


==== Utgivelser av boken ====
From Time Immemorial: The Origins of the Arab-Jewish Conflict Over Palestine. Harper and Row, 1984 (sener utgave: JKAP Publications 2001, ISBN 0-9636242-0-2) -- Boka kom ut i norsk oversettelse i 2003, på Hermon Forlag.


== Litteratur ==
Norman G. Finkelstein: A Land Without a People: Joan Peters' 'Wilderness' Myth, i 'Image and Reality of the Israel Palestine Conflict', s 21-50, 1995 Verso, New York
Bill Farell: Joan Peters and the Perversion of History. Journal of Palestine Studies, Vol. 14, No. 1 (Herbst 1984), S. 126-134 (JSTOR)
Edward W. Said: The Joan Peters Case. Journal of Palestine Studies, Vol. 15, No. 2 (Winter 1986), s. 144-150 (JSTOR)


== Referanser ==
Olympique lyonnais

For kvinnelaget under samme navn, se Olympique lyonnais (kvinner).Olympique lyonnais (populært kalt OL, Lyon eller Olympique Lyon) er et fransk fotballag fra Lyon. Klubben ble stiftet i 1950, og spiller i landets høyeste divisjon Ligue 1.
Klubben ble stiftet som Olympique Lyon Universitaire i 1899, men ble først etablert på landsbasis i 1950. Deres mest suksessfulle periode var i 2000-årene, da de vant sin aller første Ligue 1-mesterskap i 2001/02, og fulgte på med syv strake serietitler. Lyon har også vunnet Trophée des Champions syv ganger, Coupe de France fire ganger og Ligue 2 tre ganger. De har deltatt i Mesterligaen elleve ganger, og har kommet til semifinalen ved en anledning.
Olympique lyonnais spiller sine hjemmekamper på Stade des Lumières i Lyon. Dette stadionet blir åpnet i januar 2016, og erstatter Stade de Gerland. Stadionet tar 59 500 tilskuere på fotballkamper. Lyon ble medlem av G-14 i 2002.
Klubben er en av de mest populære klubbene i Frankrike. Omtrent 11% av landets befolkning støtter klubben. Denne førstplassen deler de med PSG, mens Olympique de Marseille ikke kommer langt bak.
Klubbens kallenavn, Les Gones, betyr «Barna».


== Trenere ==
Olympique lyonnais har hatt 22 faste trenere og to midlertidige ledere siden klubbens start i 1950. Den første treneren var Oscar Heisserer, som fungerte som spillende trener de første årene. Den lengstsittende trener er Aimé Mignot, som satt i sjefsstolen fra 1968 til 1976.
Alain Perrin var den første Lyon-treneren som vant The Double med klubben.


== Spillerstall ==
Oppdatert 1. februar 2023.


=== Utlånte spillere ===


== Kjente spillere med en fortid i klubben ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(zh) Offisielt nettsted 
(en) Olympique Lyonnais – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Klubbens offisielle nettsider
Patrick Vieira

Patrick Vieira (født 23. juni 1976) er en fransk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er manager for den engelske klubben Crystal Palace FC.Vieira var defensiv sentral midtbanespiller, og spilte sist i Manchester City FC frem til sommeren 2011. Vieira var i Arsenal fra 1996 til 2005, og var kaptein de to siste årene. Med Arsenal vant han tre Premier League-titler og fire FA-cup-titler. Han spilte 280 kamper for Arsenal og scoret 69 mål på 280 kamper, og hadde en viktig rolle i Arsenals midtbanelinje. Han ble verdensmester med det franske landslaget i 1998.
Vieira dro videre til Juventus sommeren 2005. Han var med på å vinne ligamesterskapet, men da Juventus ble degradert til Serie B som følge av calciopoli-skandalen, gikk han til Inter Milan høsten 2006.  Etter tre sesonger i Milano, ble det i januar 2010 inngått en kontrakt for seks måneder med Manchester City, med mulighet for en tolv måneders forlengelse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Patrick Vieira – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Patrick Vieira på Internet Movie Database 
(en) Patrick Vieira hos The Movie Database 
(en) Patrick Vieira på Discogs 
(de) Patrick Vieira – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Patrick Vieira – Olympedia 
(en) Patrick Vieira – FIFA 
(fr) Patrick Vieira – LÉquipe 
(en) Patrick Vieira – Transfermarkt 
(en) Patrick Vieira – Transfermarkt (manager) 
(en) Patrick Vieira – national-football-teams.com 
(en) Patrick Vieira – WorldFootball.net 
(en) Patrick Vieira – Soccerbase.com 
(en) Patrick Vieira – Soccerbase.com (manager) 
Patrick Vieira på Twitter
Kjerringåsen Alpinsenter

Kjerringåsen Alpinsenter i Sarpsborg er Østfolds største alpinanlegg. Bakken har tre heiser, fem nedfarter og en høydeforskjell på 146 meter. Dette gir gode muligheter for å stå slalåm og snowboard. Kjerringåsen Alpinsenter baserer seg i stor grad på bruk av kunstsnø, og har et godt utbygd anlegg med flere snøkanoner og stor produksjonskapasitet.
Snøkanon ble for første gang benyttet i Kjerringåsen i 1979.

Fakta om Kjerringåsen Alpinsenter: 

4 nedfarter (+ 1 nedfart i barnebakken)
146 meter høydeforskjell
Lengste nedfart er 650 meter
Egen barnebakke med heis


== Se også ==
Liste over norske alpinanlegg


== Eksterne lenker ==
Kjerringåsen Alpinsenters hjemmeside
Anastasius

Anastasius (eller Anastasios) er et navn brukt av flere personer:

Paver:
Anastasius I, (399-401)
Anastasius II, (496-498)
Anastasius III, (911-913)
Anastasius IV, (1153–1154)Østromerske keisere:
Anastasios I, (491-518)
Anastasios II, (713-715)Andre:
Anastasius perseren, (f. 628), persisk helgen
Anastasius, Patriark i Konstantinopel (730-754)
Anastasius Bibliothecarius (810-879), bibliotekar for den romerske kirke.
Anton Aleksander Graf von Auersperg (1806–1876), forfatter som skrev under pseudonymet Anastasius Grün.