jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
NM135

NM-135 var en norsk stormpanservogn som ble brukt fram til innføringen av CV9030N fra Hägglunds rundt 1999. NM-135 var en ombygd M113 hvor selve endringen i hovedsak var et tårn montert på høyre side. Tårnet er skytterens plass, som bemannet en 20 x 139 mm Rheinmetall mk20 maskinkanon.


== Teknisk ==

Tårnet var kontrollert med håndkraft. Det var en roterende spake for høyderetting, og en spake for retting i side. For ekstra rask sideretting kunne skytteren kople inn et utvekslingsgir ved hjelp av en fotpedal. Våpnene ble avfyrt elektromekanisk. Avfyringskontrollen satt på spaken for høyderetting, to fjærbelastede knapper, hvor skytteren kunne velge mellom kanon eller mitraljøse. Skulle man oppleve feil på strømforsyningen i vogna, hadde skytter fortsatt mulighet til å skyte med kanonen ved hjelp av et mekanisk avtrekk plassert på gulvet, såkalt fotavtrekk. Siktet ga en forstørrelse på 15x, men hadde ingen nattkapasitet eller termisk kapasitet. Kontrollpanel for røykkastere var montert på veggen foran skytter, mens bryter for LYRAN var montert ved vognkommandørens (VK) plass.
Maskinkanonen var opprinnelig brukt som luftvernkanon, med skuddtakt på 900 skudd per minutt.  I tillegg var vognen bestykket med en koaksial mitraljøse (basert på MG-3), en 71 mm LYRAN bombekaster som ble brukt til lysgranater, samt seks utskytingsrør for røykgranater.

		
		


== I bruk ==
Bak i vogna finner man stridsrommet, som på en vanlig M 113, hvor det var tiltenkt plass til et fotlag på åtte infanterister. Tiltenkt, fordi det strengt tatt ikke var plass til åtte mann klar til strid, med alt utstyr og våpen. Her satt PV-gjengen, tre mann, MG-gjengen, tre mann, nestlagføreren og reserve vognkommandør – som tok over som vognkommandør på vogna, når fotlaget satt av. Da gikk altså vognkommandøren over i en lagførerrolle på bakken, og vogna kunne således operere uavhengig av fotlaget. Oppsettingsplan for fotlaget kan for øvrig være ulik fra vogn til vogn, alt etter troppsjefs ønsker, eller gjeldende Krigsoppsettingsplan (KOP).
Merk for øvrig forskjellen til dagens måte å operere på med CV 90, hvor vognkommandøren er fast, og man har egen fotlagfører som sitter av sammen med fotlaget.

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) NM135 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Three

Three er en EP av den irske rockegruppen U2, utgitt i 1979.
Dette var gruppens første EP, som de fikk spille inn etter at de vant en talentkonkurranse. Førstepremien var £500 og studiotid. Gruppen hadde foreløpig ingen album å promotere med denne utgivelsen. EP-en kom inn på de irske singellistene, men lagde lite oppstuss utenfor Irland. Førsteopplaget av EP-en var begrenset, men etter som U2 økte i popularitet fikk den en rekke nyopptrykk. 


== Sporliste ==
«Out of Control»
«Stories for Boys»
«Boy/Girl»Både «Out of Control» og «Stories for Boys» var med på gruppens debutalbum Boy, men i andre versjoner.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Three på Discogs 
(en) Three på MusicBrainz
Island Records

Island Records er et plateselskap som ble grunnlagt på Jamaica i 1959 av Chris Blackwell.
Den første suksessen selskapet hadde var med singelen «Boogie In My Bones» med Laurel Aitken. Den lå elleve uker på førsteplass i Jamaica. Selskapet flyttet til London i Storbritannia i 1962. Det levde på denne tiden en stor mengde jamaikanske innvandrere i Storbritannia. Kjente artister fra denne tiden er Jimmy Cliff og Millie Small, som hadde en stor hit med «My Boy Lollipop».
Blackwell besluttet i 1967 å utvide den musikalske paletten med britisk rock. Opprinnelig skulle selskapet fokusere på reggae, men artiststallen ble nå utvidet og ble et av 1970- og 1980-årenes viktigste selskaper som kunne sette sin logo på album fra Bob Marley til U2. De første som ble tatt under kontrakt var Spooky Tooth og Steve Winwoods Traffic, senere også King Crimson, Jethro Tull, Emerson, Lake and Palmer, Free og Justin Bieber.
Selskapet ble i 1989 kjøpt opp av PolyGram.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Oslo Byforum

Oslo Byforum er et tverrpolitisk nettverk med Oslo som base og fokus. Miljøet samles rundt en mailingliste med nærmere 300 deltakere. Disse deltar i ulik grad i forumets 20 ulike grupper og aksjoner. Aktiviteten spenner fra politiske bardebatter ved konseptet «InterCity Politisk Bar» til Metateateret, en teatergruppe for og med rehabiliterende rusmiddelavhengige. Forumet er også arnested for Oslo Byaksjon, som stilte liste i kommunevalget i Oslo i 2003.
Oslo Byforum startet i 2001 med Erling Fossen som initiativtaker. Han er i dag styreleder.


== Eksterne lenker ==
(no) Oslo Byforums hjemmeside
(no) Oslo Byaksjon
Norsk Tidsskriftforening

Norsk Tidsskriftforening er en ideell interesseorganisasjon for norske tidsskrifter, stiftet i 2003. Foreningen er organisert som en medlemsstyrt utgiverorganisasjon for politiske, allmennkulturelle, vitenskapelige og litterære tidsskrifter, og holder til i Litteraturhuset i Oslo.


== Medlemskap ==
For å kvalifisere til medlemskap må tidsskriftet følge redaktørplakaten og utgis eller oppdateres minst to ganger i året. Foreningen er åpen både for papirbaserte og nettbaserte tidsskrifter.


== Organisasjon ==
Mellom årsmøtene ledes tidsskriftforeningen av et styre på syv personer. Styreleder per 2021 er Nana Rise-Lynum. Tidligere styreledere er Knut Olav Åmås (2003–2005), Eva Løveid Mølster (2004–2007) og Bente Riise (2007–2017). Foreningen har mottatt prosjektstøtte fra blant andre Norsk kulturråd og Stiftelsen Fritt Ord. Foreningen er tilsluttet den nordiske tidsskriftforeningen.


== Arbeidsområder ==
Fra 2010 har foreningen organisert hoveddelen av aktivitetene i tre satsningsfelt: interesseorganisasjon, synliggjøring og tidsskriftskole. 

Som interesseorganisasjon arbeider foreningen for å fremme tidsskriftenes interesser på ulike områder. Foreningen er en samarbeidspartner for andre aktører i kulturlivet og en høringspart for forvaltningen.
Foreningen har flere tiltak for at tidsskriftene skal synes i det offentlige rommet. Blant disse er prisen Årets tidsskrift, som deles ut av en uavhengig komité på vegne av foreningen, og Tidsskriftdagen, som er et årlig bransjetreff på Litteraturhuset i Oslo som er åpent for alle.
Foreningens opplæringstiltak er samlet i Tidsskriftskolen, med kurs, seminarer og rådgiving for redaksjonene. Disse tiltakene er som regel også åpne for andre enn medlemmene.


== Medlemmer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tidsskriftforeningens nettsted
Ane Stangeland Horpestad

Ane Stangeland Horpestad (født 2. juni 1980 i Stavanger, som Ane Stangeland) er en norsk tidligere fotballspiller fra Orre i Klepp kommune.  
Hun var kaptein på det norske A-landslaget mellom 2005 og 2007, og spilte for klubblagene Klepp IL og Kolbotn IL i Toppserien. Hun spilte 107 landskamper og scoret fem landslagsmål. 
I tillegg til A-landslaget har hun spilt på U16, U18 og U21-landslaget.
Hun spilte alle kampene for Norge i EM i fotball for kvinner 2005 da Norge tapte 3-1 mot Tyskland i finalen, og er norsk landslagskaptein. 
Stangeland har spilt for Klepp siden 1997, og spilte cupfinale mot Trondheims-Ørn på Ullevaal Stadion det samme året. Hun spilte 284 offisielle kamper for Klepp mellom 1997 og 2008.En kort periode i 2006 spilte hun for Kolbotn da klubben gikk til semifinalen i Europacupen for kvinner.  Hun giftet seg med Steffen Horpestad juni 2006.
Stangeland Horpestad spilte alle kampene for Norges landslag i VM 2007 i Kina som kaptein og midtstopper, og scoret to mål. Hun var med å ta Norge til 4.-plass i VM.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ane Stangeland Horpestad – Olympedia 
(en) Ane Stangeland Horpestad – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ane Stangeland Horpestad – FIFA 
(no) Ane Stangeland Horpestad – Norges Fotballforbund 
(de) Ane Stangeland Horpestad – Soccerdonna 
(en) Ane Stangeland Horpestad – FBref
Charlotte Cruse

Charlotte Diane Isabelle Cruse (født 23. april 1967 i Cognac i Frankrike) er skilt fra grev Valdemar av Rosenborg.
Cruse er datter av den franske Roland Cruse og danske Annette Ingemann og giftet seg med grev Valdemar den 29. juni 1996. Hun ble da grevinne Charlotte av Rosenborg.
Charlotte og Valdemar har to barn sammen:

Nicolai Christian Valdemar av Rosenborg (født 6. november 1997)
Marie Geraldine Charlotte av Rosenborg (født 7. mai 1999)Greveparet skilte lag i 2005. 


== Referanser ==
Erling Fossen

Erling Fossen (født 23. oktober 1963 i Oslo) er en norsk forfatter, debattant og tidligere NRK-programleder. Han har skrevet flere bøker om emner som urbanisme og politisk teori. Fra Universitetet i Oslo har han master i samfunnsgeografi med spesialisering i bygeografi. I dag jobber han som daglig leder av Oslo Metropolitan Arena, en forening eid av noen av Norges største eiendomsutviklere. 
Fossen var i 1996 programleder for kulturmagasinet Puck på NRK2, før han ble journalist i Morgenbladet. i 2001-2007 var Fossen tilknyttet Oslo Teknopol med tittel bydoktor.   
Fossen tok i 2001 initiativ til opprettelsen av Oslo Byforum, et tverrpolitisk nettverk som jobber for Oslos beste på en rekke ulike områder. Han er i dag styreleder. Han er innleid daglig leder i Oslo Metropolitan Area en forening for byutvikling i Osloregionen.    
Fossen ledet også Oslo Byaksjon, et politisk parti som stilte liste til kommunevalget i Oslo i 2003 og i 2007. Han satt i programkomiteen til Oslo Arbeiderparti foran kommunevalget i 1995 og ledet undergruppe næringsutvikling, sysselsetting og regional styring. 
Fossen har bidratt i det offentlige ordskiftet, ofte om temaer knyttet til byutvikling, forholdet mellom by og land og urbanisme, men også om mer generelle politiske temaer.  I desember 2008 kritiserte han i en kronikk i Aftenposten det han mente var ensidig dyrking av den norske motstandsbevegelsen under andre verdenskrig.Privat er han gift med redaktør og forfatter Martine Aurdal og bor på Montebello i Oslo. Fossen er tvillingbror av arbeidsforsker og konsulent Øystein Fossen, bror av Samlaget-redaktør Wenche Fossen og sønn av pensjonert jurist og forfatter Asbjørn Fossen.  


== Bibliografi ==
1993 – Et radikalt ja : bystatens gjenkomst i det nye Europa
1994 – Ni skritt mot en moderne stat
1995 – Marx i cyberspace
1997 – EcstaCity: innganger til en ny urbanisme
2000 – Politisk manifest 2000
2000 – Antinatur: natur som ideologi
2000 – Schpaa: Du har ikke en sjans! – Ta'n!
2001 – Norge: som det stiger frem
2001 – Eftf.: – om endringer i arbeidslivet
2002 – Miljø og menneske
2005 – Osloquiz
2008 – Osloquiz
2014 – Lange linjer - Åpne sinn. Børve og Borchsenius 125 år (red)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erling Fossen på Internet Movie Database
Karin Lüttichau

Karin Lüttichau (født 12. august 1938 i Vejle, Danmark) er en dansk adelskvinne. Hun var gift med grev Christian av Rosenborg.
Hun er datter av Folmer Lüttichau og Ingeborg Carl og giftet seg med grev Christian i hjembyen Vejle den 10. august 1962. Sammen fikk de to barn:

Valdemar av Rosenborg (født 1965)
Marina av Rosenborg (født 1971)Grev Christian og Karin Lüttichau er skilt.


== Referanser ==
Marina av Rosenborg

Marina Isabelle Ingeborg Karin av Rosenborg (født 28. mars 1971 i Skovshoved, Danmark) er en dansk adelskvinne og slektning av dronning Margrethe II av Danmark.
Marina er datter av grev Christian av Rosenborg og hans fraskilte kone, Karin Lüttichau. Hun har en eldre bror, Valdemar av Rosenborg.
Hun har utdannelse som markedsøkonom fra Niels Brock 1990−1992, og en bachelor i business administration fra University of Massachusetts 1993. Hun har siden jobbet med prosjektledelse, markedsføring og som personlig assistent.


== Referanser ==
Operasjon Paperclip

Operasjon Paperclip (fra engelsk Operation Paperclip, egentlig «operasjon binders») er en av flere operasjoner der USAs militære og etterretningstjenester i sluttfasen av og etter andre verdenskrig samlet inn forskere og andre fra det nasjonalsosialistiske Tyskland som amerikanske myndigheter kunne bruke i kampen mot Sovjetunionen under den kalde krigen. Operasjonen ble opprinnelig kalt Operasjon Overcast. En tilsvarende operasjon kalt Operasjon  Alsos hadde som mål å sikre seg  mest mulig fra det tyske atomvåpenprogrammet, og Operasjon TICOM samlet inn tyske kryptografieksperter.  Mye informasjon om disse operasjonene er fortsatt holdt hemmelig.
Av særlig interesse var vitenskapsmenn som var rakettforskere og spesialister i aerodynamikk, kjemiske våpen og medisin. Disse forskerne og deres familier ble i hemmelighet bragt inn i USA uten Innenriksdepartementets viten og godkjennelse. For å få dem inn i landet ble granskningsrapporter om deres krigsaktivitet hvitvasket, og innreise anbefalt av CIA. Den mest kjente av disse vitenskapsmennene var rakettforskeren Wernher von Braun.
Brorparten av forskerne, nær 500, var plassert ved White Sands Proving Ground i New Mexico, Fort Bliss i Texas og U.S. Space and Rocket Center i Huntsville i Alabama. Her arbeidet de med rakettstyring og ballistisk raketteknologi og la grunnlaget for den amerikanske romfartsorganisasjonen NASA og USAs interkontinentale rakettprogram.


== Eksterne lenker ==
(en) Operation Paperclip – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Valen TV

Valen TV er et norsk humorprogram med Kristian Valen som gikk på TVNorge i 2003. Serien består i hovedsak parodier og imitasjoner av norske TV-programmer, musikkartister og TV-personligheter. Over 20 kjente personer ble parodiert av Valen, og han spilte inn imiterte musikkvideoer av blant andre Guns N' Roses, Modern Talking, Chris Isaak, Paul Young, Bjørn Eidsvåg og Jonas Fjeld. Serien huskes kanskje best for «Flos fotballskule» (hvor han parodierer Tore André Flo) samt Rorbu-vert «Fredrik Nordnes» og den fabelfortellende gjesten «Morten Harket» (en parodi på Du skal høre mye). Flere av de personene han parodierte var selv gjester i studio. 
Dette var det første av en flere slike TV-serier med Kristian Valen.
Serien hadde høye seertall og ble i snitt sett av 495 000. Premieren ble sett av 666 000.


== DVD ==
Serien ble utgitt på DVD i 2003 og solgte 126 000 eksemplarer på knapt to år. Utgivelsen ble i 2004 tildelt «DVD-prisen» (den første DVD-produksjonen som fikk den prisen).


== Se også ==
Valen & de etter fjøstid (2006)
Valens frokost-TV (2009)
Valens Rikskringkasting (2012)
Kanal Valen (2014)


== Referanser ==
Kristian Valen

Kristian Valen (født 13. oktober 1974 i Stavanger) er en norsk komiker og artist kjent fra flere TV-serier og sceneoppsetninger.
Han er sønn av den tidligere fotballspilleren Inge Valen (Viking). Kristian ga seg imidlertid med fotballen ved 16-årsalderen. Valen var også med i Rogaland Teaters barneteater. Han sluttet på videregående skole da han var 17 år gammel, og begynte som programleder i Duen radio, deretter Siddis radio og senere i 1990-årene, Jærradioen. Det var som programleder på radio flere personligheter kom frem, blant annet Sibbe fra Sandnes. Flere av sketsjene på radio ble utgitt på CD, og Valen ga ut totalt fire album under navnet Sibbe fra Sandnes i 1990-årene.
Valen satte deretter opp sceneforestillingene Fartøy Valen, 3 på tiltak og Et musikalsk kaos. Takk for frammøtet. I 2003 debuterte han med en TV-serie Valen TV på TVNorge. Deretter laget han seriene Valen & de etter fjøstid og Valens Frokost-TV på samme kanal. Våren 2012 startet en TV-serie på NRK, Valens Rikskringkasting. For serien ble han kåret til årets morsomste under Komiprisen 2012. Høsten 2014 ble serien Kanal Valen vist på TVNorge.I 2017 deltok Valen i den norske Melodi Grand Prix-finalen med låten You & I. Han gikk ikke videre til gullfinalen.


== Diskografi ==
Sibbe fra Sandnes (Sibbe,1996)
Laila (Sibbe,1996)
Countri (Sibbe,1997)
Ei herlige suppa (Sibbe,1999)
Listen When Alone (2004)
Best of Sibbe fra Sandnes (Sibbe, 2009)
Blessed by a woman (2011)
Where is Jesus (2014)
You & I (2018)
Endless Road (2019)
Jolene - Cover (2019)


== Filmografi / TV-programmer ==
Valen TV (2003)
Valen & de etter fjøstid (2006)
Valens Frokost-TV (2009)
Valens Rikskringkasting (2012)
Kanal Valen (2014)


== Show ==
Tre på tiltak (2001)
Fartøy Valen (2005)
Et Musikalsk Kaos (2008)
Raskere enn sitt eget beste (2010)
Alle Skal Få (Det beste fra 10 år og noe nytt, dessverre!) (2012)
ÅSTED VALEN (2018)
Fartøy Valen seiler igjen (2021)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Kristian Valen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kristian Valen på Internet Movie Database 
(en) Kristian Valen hos The Movie Database 
(en) Kristian Valen på Discogs 
(en) Kristian Valen på MusicBrainz 
(en) Kristian Valen på Songkick
Emmanuel Petit

For skytteren, se Emmanuel Petit (skytter)Emmanuel Petit (født 22. september 1970 i Dieppe i Frankrike) er en tidligere fransk fotballspiller. 
Han spilte i AS Monaco, Arsenal FC, FC Barcelona og Chelsea FC og har spilt på det franske fotballandslaget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Emmanuel Petit – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Emmanuel Petit – FIFA 
(fr) Emmanuel Petit – LÉquipe 
(en) Emmanuel Petit – Transfermarkt 
(en) Emmanuel Petit – national-football-teams.com 
(en) Emmanuel Petit – WorldFootball.net 
(en) Emmanuel Petit – FootballDatabase.eu 
(de) Emmanuel Petit – fussballdaten.de 
(en) Emmanuel Petit – Soccerway 
(en) Emmanuel Petit – EU-Football.info
Ricardo Lagos

Ricardo Lagos Escobar (født 2. mars 1938 i Santiago de Chile) er en chilensk jurist, økonom og politiker. Han var Chiles president fra 11. mars 2000 til 11. mars 2006 da han ble etterfulgt av Michelle Bachelet, landets første kvinnelige president.
Lagos var den første chilenske presidenten fra Sosialistpartiet siden Salvador Allende, som ble styrtet av Augusto Pinochet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ricardo Lagos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ricardo Lagos – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ricardo Lagos på Internet Movie Database 
(en) Ricardo Lagos hos The Movie Database
Bombekaster

En bombekaster (også kjent som morter, tidligere også mørser) er et lett krumbaneskyts som skyter granater i høy bane mot fienden.  Våpentypen ble utbredt under første verdenskrig. Våpenet brukes av de fleste militærmakter i verden siden det er et effektivt anti-personellvåpen. Våpenet kan også avfyre flere forskjellige typer granater, som splintgranat, røykgranat, lysgranat som bidrar til å gjøre våpenet meget effektivt og allsidig. Det er til og med utviklet små kjernefysiske ladninger som er ment avfyrt med bombekastere.
I motsetning til nesten alle andre skytevåpen er bombekastere munningsladere, der drivmiddel (krutt) og granat lades via munningen. Denne lademåten gjør det mulig å tilpasse kruttladningen til hvert enkelt skudd. På den måten sikte seg inn mot målet ikke bare ved helningen på løpet, men også ved utgangshastigheten på granaten.
Hæren i Norge bruker 81 mm bombekaster.


== Eksterne lenker ==
(en) Mortars – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sosialkonservatisme

Sosialkonservatisme er et begrep innen konservativ tenkning med to hovedbetydninger:

Enten en sosialreformatorisk konservatisme, en strømning innen den europeiske konservatismen som har ønsket å bekjempe fattigdom og skjerme arbeidere for konkurranse for å motvirke sosial nød og uro. Noen tidlige sosialkonservative tenkere var den sveitsiske forfatteren Sismondi, den tyske politiske økonomen Lorenz von Stein, den tyske filosofen Friedrich Julius Stahl og den britiske statsmannen Benjamin Disraeli. Den tyske kansleren Otto von Bismarck fremstår som den første store reformatoren. Beslektede begreper i den engelsktalende verden er «one nation-conservatism» og «compassionate conservatism».
Eller en sosialpolitisk konservatisme, i vid forstand, som hegner om tradisjonell moral og velprøvde sosiale normer; og ser det som fellesskapets plikt å oppfordre til, eller påtvinge, disse gjennom sivile lover og regler. Dette er den vanligste begrepsbetydningen innen amerikansk konservatisme. Et typisk spenningsfelt mellom sosialkonservative og sosialliberale gjelder familie, kjønn og seksualitet, derav det i all hovedsak amerikanske begrepet om familieverdier.De to betydningene av «sosialkonservatisme» er ikke gjensidig utelukkende.


== Referanser ==
Det Norske Teatret

Det Norske Teatret er et teater som spiller dramatikk på nynorsk og norske dialekter. Teatret ligger i Oslo og ble grunnlagt 22. november 1912 med Hulda Garborg som styreformann. 6. oktober 1913 hadde det sin første forestilling, Jeppe på Bjerget av Ludvig Holberg, oversatt av Arne Garborg. Åpningen skjedde med kong Haakon VII til stede. En av de første forestillingene var preget av teaterslag i selve teatret, der riksmålsungdommer og nynorsktilhengere havnet i et blodig slagsmål. Noe av det samme hendte også i 1948, da teatret fremførte Peer Gynt i nynorsk oversettelse.
De første årene holdt teatret til i teatersalen hos Bondeungdomslaget i Oslo, siden flyttet det til Stortingsgata 16. Der holdt det hus til det fikk et nytt bygg i Kristian IVs gate i 1985, hvor det holder til fremdeles. Dagens teatersjef er Erik Ulfsby.
Teatret ble under Egil Monn-Iversens musikalske ledelse kjent for sine musikaler, store suksesser gjennom tidene er blant annet Les Misérables, Cats og Piaf. Monn-Iversen skrev også egne musikaler som hadde urfremføring på teatret; dette inkluderer Ungen og Bør Børson Jr.Som det eneste større teatret i Norge er Det Norske Teatret privateid. Staten gir omtrent 100 millioner kroner i årlig tilskudd. Bondeungdomslaget i Oslo er største eier; ellers eier ulike mållag og lokallag i Noregs Ungdomslag resten.
Teatret fikk Spellemannprisen 1979 i åpen klasse for Så lenge skuta kan gå.


== Teatersjefer ==
1912–1915 Rasmus Rasmussen
1915–1916 Amund Rydland
1916–1917 Anton Heiberg/Amund Rydland
1917–1918 Amund Rydland
1918–1920 Sigurd Eldegard/Amund Rydland
1920–1922 Amund Rydland
1922–1933 Ingjald Haaland
1933–1934 Hans Jacob Nilsen
1934–1936 Oskar Braaten
1936–1942 Knut Hergel
1942–1945 Cally Monrad
1945–1946 Knut Hergel
1946–1950 Hans Jacob Nilsen
1950–1951 Edvard Drabløs
1951–1953 Ole Gregor Liljedahl Barman
1953–1961 Nils Sletbak
1961–1975 Tormod Skagestad
1975–1976 Svein Erik Brodal
1976–1979 Tormod Skagestad
1979–1990 Svein Erik Brodal
1990–1997 Otto Homlung
1997–2010 Vidar Sandem
2011– Erik Ulfsby


== Teaterets skuespillere ==


== Litteratur ==
Alfred Fidjestøl Trass alt. Det norske teatret 1913-2013 Dramatiske scener frå 100 års teatereventyr, Samlaget 2013 ISBN 9788252178753


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Det Norske Teatret – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Det Norske Teatret i Sceneweb
EMI Produksjon

EMI Produksjon AS var et av få norske private filmproduksjonsselskaper på 1960- og 70-tallet. Selskapet var eid av Egil Monn-Iversen, og EMI i firmanavnet er hans initialer.
EMI Produksjon AS viste at det var mulig å skape kommersielle filmsuksesser i Norge med filmer som Bør Børson Jr., Norske byggeklosser og Den siste Fleksnes. Selskapet hadde i perioden 1970-1979 en bruttoinntekt på cirka 2 million per spillefilm. Det var kun Teamfilm AS som hadde lignende publikumsuksess, og de øvrige filmprodusentene hadde gjennomsnittsinntekter som bare var 1/4 av dette. 2 millioner kroner i 1975 tilsvarer ca 11 millioner i 2016.


== Utvalgte filmer fra produksjonsselskapet ==
1981 – Den grønne heisen
1976 – Bør Børson II
1975 – Fru Inger til Østråt | Skraphandlerne
1974 – Ungen | Den siste Fleksnes | Bør Børson Jr.
1973 – Kanarifuglen
1972 – Norske byggeklosser
1970 – Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe | Balladen om mestertyven Ole Høiland | Douglas
1968 – Mannen som ikke kunne le | Skrift i sne | Hennes meget kongelige høyhet
1966 – Afrikaneren
1965 – 4 x 4 (norsk del: Pike med hvit ball) | Klimaks
1963 – Elskere


== Kilder ==