jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hook (Hart)

Hook er en liten by og et verdslig sogn i distriktet Hart i grevskapet Hampshire, England. Den ligger omkring 10 km øst for Basingstoke, og 58 km nordøst for Southampton ved riksveien A30, rett nord for motorveien M3, ved kryss 5, og har jernbaneforbindelse til Waterloo stasjon i London, som er 66 km unna. Ved folketellingen i 2011 hadde byen og sognet en befolkning på 7 934 innbyggere, anslått til 7 935 for 2014.Det er betydelig forretningssamfunn i byen med den store kommersielle parken Bartley Wood beliggende mindre enn 1 km fra byens sentrum . Det er også her hvor det operative hovedkvarteret til Storbritannias største kabelfjern ligger, Virgin Media Inc, tidligere NTL og Telewest. Andre selskaper med tilholdssted i Hook er BMW Group Financial Services, Lenovo, Serco, Trimble Navigation og HP.
Newnham House ved landsbyen er sete for jarlen av Buchan, som egentlig er en skotsk tittel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hook, Hart – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Hook Parish Council
Hook Fun Run & Road Race
St John's Church Arkivert 19. august 2006 hos Wayback Machine.
Ola Olstad

Ola Kristoffersen Olstad (født 22. februar 1885 i Øyer, død 15. november 1969) var en norsk zoolog og polarforsker, og det første menneske som satte sine ben på Peter I Øy i Antarktis.
Etter examen artium 1908 tok han embetseksamen i 1916 (realfag).  Hovedoppgaven het De thekosome pteropoders tentakelorganer.  Olstad ble i 1918 ansatt ved Zoologisk museum i Oslo der han først arbeidet i Statens forsøksvirksomhet for ferskvannsfiskeriene under ørreteksperten Knut Dahl (1871–1951). Etter et par år tok han opp studier over lirypa i Øyer i Gudbrandsdalen, og ble tilknyttet Landbruksdepartementet som jaktkonsulent. Hans doktoravhandling fra 1925 het Ørretvann i Gudbrandsdalen.
Statens viltundersøkelser (Viltforskningen, som i 1974 ble endret til Direktoratet for vilt og ferskvannsfisk) ble fra oppstarten i 1936 ledet av Olstad. Han var spesielt opptatt av utbredelse og beskatning av elg, rådyr, villrein og bever og utga i 1945 boken Jaktzoologi. Han arbeidet også med biologien hos arter som kråke, jordugle og gråtrost.Olstad deltok i 1927/28 i den første Norvegia-ekspedisjonen til Bouvetøya og Sør-Georgia. Sesongen etter ledet han den andre Norvegia-ekspedisjonen til Peter I Øy i  Amundsenhavet, utenfor Ellsworth Land i Vest-Antarktis. Olstad var den første i verden som satte sine ben på den fjerntliggende øya. Olstad krevde øya for kongeriket Norge.Olstadbreen på Peter I Øy og Olstadtoppen på Annenkovøya i Sør-Atlanteren er oppkalt etter ham. 


== Familie ==
Han var sønn av gårdbruker Kristoffer Olstad og Lisbeth Halvorsen.  I 1922 giftet han seg med Sigrid Furulund (1896–1969) som også kom fra en gård.


== Referanser ==
Torfinn Opheim

Torfinn Opheim (født 12. april 1961 i Sauda, Rogaland) er en norsk politiker (Ap). Han ble innvalgt på Stortinget fra Rogaland i 2005.
Han var vararepresentant i perioden 2001–2005. Torfinn Opheim ble gjenvalgt på Stortinget i 2009
Opheim var ordfører i Sauda i 1999–2003 og 2003–2005


== Stortingskomitéer ==
2005–2009 medlem i Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen
2009–2013 medlem i Stortingets finanskomité


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Torfinn Opheim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Torfinn Opheim hos Stortinget 
(no) Torfinn Opheim hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Torfinn Opheims stemmegivning på Stortinget (arkivert) siden 2009 systematisert av organisasjonen Holder de ord
Gerd von Rundstedt

Karl Rudolf Gerd von Rundstedt (født 12. desember 1875 i Aschersleben i Tyskland, død 24. februar 1953 i Hannover) var en tysk generalfeltmarskalk under andre verdenskrig. Han deltok også i første verdenskrig og var en av de tyske offiserene som etter krigens slutt fikk fortsette i Reichswehr.


== Bakgrunn og karriere ==

 
Rundstedt tilhørte en gammel offisersfamilie. Hans far het også Gerd von Rundstedt og var prøyssisk general.
Rundstedt var en offiser av den gamle prøyssiske skole, preget av konservativ tradisjon og militarisme, men også lojalitet og integritet. Dette gjorde at han på den ene siden var vanskelig å håndtere for den nasjonalsosialistiske ledelsen, men på den andre siden var han med sin faglige tyngde og dyktighet nødvendig for den. Han ble flere ganger i løpet av krigen delvis satt på sidelinjen, men ble alltid hentet frem igjen når situasjonen krevde det. Han er kjent som en av Tysklands mest effektive generaler.
Hans største triumf var sannsynligvis da han i 1940 ledet den midterste armegruppe A under slaget om Frankrike. Med sin underlagte pansergruppe krysset han raskt Meuse ved Sedan og kom raskere enn forventet fram til Kanalkysten ved Abbeville. Det er blitt hevdet at Rundstedt hadde stor innvirkning på Hitlers beslutning om å stanse fremrykningen ved Dunkerque, noe som førte til at britene klarte å redde store deler av sin felthær over til Storbritannia. Ved slutten av krigen var han øverstkommanderende for vest og hadde dermed oppgaven å forhindre den britisk-amerikanske invasjonen.


== Etter krigen ==
Etter krigen ble Gerd von Rundstedt etterforsket for krigsforbrytelser, blant annet for massakrer foretatt på Østfronten og sin bistand til Einsatzgruppen. Da han ble spurt om dette og ble konfrontert med vitnesbyrdene fra en kommandør av en Einsatzgruppe, kunne han ikke svare annet enn at det var beskrivende for SS å «snakke slik om en feltmarskalk», men var ikke i stand til å tilbakevise anklagene. Han slapp imidlertid anklage, delvis på grunn av svak helse. Han ble løslatt i juli 1948 og bodde i Hannover til han døde fem år senere.


== Utmerkelser ==
Æreskorset
Jernkorset (1914) 2. og 1. klasse
Jernkorset (1939) 2. og 1. Klasse (Wiederholungsspange)
Ritterkreuz des Königlichen Hausordens von Hohenzollern med sverd
Jernkorsets ridderkors med ekeløv og sverd
Ridderkorset (30. september 1939)
Ekeløv (1. juli 1944)
Sverd (18. februar 1945)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Huber, Rudolf Günter: Gerd von Rundstedt. Sein Leben und Wirken im Spannungsfeld gesellschaftlicher Einflüsse und persönlicher Standortbestimmung, Peter Lang Verlag : Frankfurt am Main 2004, 465 S., ISBN 3-631-51933-8
Blumentritt, G: Von Rundstedt: The Soldier and the Man, 1952


== Eksterne lenker ==
(en) Gerd von Rundstedt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gerd von Rundstedt – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Moro Islamic Liberation Front

Moro Islamic Liberation Front (MILF) er en aktiv islamsk bevegelse i de sørlige Filippinene. Området kalles Bangsamoro av MILF og omfatter den sørlige delen av Mindanao, Sulu-øygruppa, Palawan, Basilan og de nærliggende øyene – omkring en tredel av Filippinene totalt. 12 millioner muslimer lever i dette området, i tillegg til 8 millioner andre.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Moro Islamic Liberation Front – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ratatosk

For det litterære tidsskriftet med samme navn, se Ratatosk (tidsskrift)
Ratatosk er ifølge norrøn mytologi et ekorn som holder til i livstreet Yggdrasil. Der bringer det nyheter og sladder mellom ørnen Vidofnir, som sitter i toppen av Yggdrasil, og ormen Nidhogg som ligger og gnager på roten.
I Grimnesmål, vers 32, er Ratatosk omtalt:

Ratatoskr heitir ikorni,
er renna skal
at aski Yggdrasils;
arnar orð
hann skal ofan bera
ok segia Niðhöggvi niðr.
Hilde Magnusson Lydvo

Hilde Magnusson Lydvo (født 11. juni 1970 i Narvik) er en norsk politiker (Ap). Hun var innvalgt på Stortinget for Hordaland fra 2005 til 2013.
Lydvo er utdannet jurist fra Universitetet i Bergen og Københavns Universitet. I årene 2000–2005 arbeidet hun i Deloitte advokatfirma DA.  Hun er nestleder i Hordaland Arbeiderparti.


== Stortingskomitéer ==
2009–2013 medlem av Kommunal- og forvaltningskomiteen.
2005–2009 medlem i Justiskomitéen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Hilde Magnusson Lydvo hos Stortinget 
(no) Hilde Magnusson Lydvo hos Norsk senter for forskningsdata
Elisabeth Aspaker

Elisabeth Vik Aspaker (født 16. oktober 1962 i Harstad) er en norsk politiker (H) som siden 2019 har vært statsforvalter i Troms og Finnmark.
Fra 2017 til 2019 var hun fylkesmann i Troms. Hun har tidligere hatt en rekke politiske verv, blant annet som statsråd.


== Liv og virke ==
Aspaker har studiekompetanse fra Heggen videregående skole fra 1981, utdanning som allmennlærer fra Tromsø lærerhøgskole fra 1984 og etterutdanning i mediefag og matematikk fra året etter. Hun studerte ledelse og organisasjon ved Høgskolen i Harstad 2001–2004. Hun var deltidsansatt ungdomssekretær i Troms Høyre 1983–1985, lærer ved Skånland sentralskole på Evenskjer 1985–1986, bistandspolitisk sekretær i Høyres Studieforbund 1987–1989 og lærer ved Seljestad ungdomsskole 1990–2001. I perioden 1995–1999 hadde hun permisjon fra lærerstillingen for å være fylkesvaraordfører i Troms. 
Aspaker var personlig sekretær for statsråd Else Bugge Fougner i Justis- og politidepartementet 1989–1990, politisk rådgiver for statsråd Kristin Clemet i Utdannings- og forskningsdepartementet 2001–2004 samt statssekretær i Helse- og omsorgsdepartementet 2004–2005. På Stortinget har hun vært medlem av Stortingets justiskomité 2005–2009 og medlem av Stortingets kirke-, utdannings- og forskningskomité 2009–2013.
Hun var 2. visepresident i Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité 1996–1999. Aspaker startet sin politiske løpebane som leder i Harstad Unge Høyre 1980–1981, leder i Troms Unge Høyre 1983–1984 og nestleder i Unge Høyre 1986–1990. I 1990-årene ledet hun flere sentrale utvalg i partiet, foruten å være partiets 2. nestleder 1994–1998.
Aspaker var innvalgt på Stortinget fra Troms fra 2005 til 2017. Hun var vararepresentant i periodene 1989–1993 og 1997–2001. Hun har sittet i sentralstyret til Europabevegelsen i Norge. I juni 2014 ble Aspaker utnevnt til fylkesmann i Troms, en stilling hun tiltrådte i 2017, etter utløpet av stortingsperioden.Aspaker ble utnevnt til fiskeriminister i Erna Solbergs regjering 16. oktober 2013. Hun var også nordisk samarbeidsminister. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elisabeth Aspaker – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Elisabeth Aspaker på Internet Movie Database 
(no) Elisabeth Aspaker hos Stortinget 
(no) Elisabeth Aspaker hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Elisabeth Aspakers stemmegivning på Stortinget (arkivert) siden 2009 systematisert av organisasjonen Holder de ord
Åse Michaelsen

Åse Michaelsen, tidligere Åse Schmidt, (født 4. juni 1960 i Mandal i Vest-Agder) er en norsk politiker (FrP). Hun jobbet i mange år som servicemanager i SAS i Tyskland og Norge, og har vært fulltidspolitiker siden hun ble innvalgt på Stortinget i 2005. Hun var eldre- og folkehelseminister i Erna Solbergs regjering fra 17. januar 2018 til 3. mai 2019.


== Bakgrunn, utdannelse og yrke ==
Hun er datter av kjøpmann Rolf Michaelsen og butikkmedarbeider Ågot Ingvaldsen. Hun tok grunnfag i engelsk ved Kristiansand lærerhøgskole 1980–1981. Etter det jobbet hun ved et arkitektkontor i Datteln i Tyskland 1981–1982, som treningsinstruktør i Herne i Tyskland 1982–1984 og som fraktkoordinator ved SAS' kontor i Düsseldorf i Tyskland 1984–1990. Hun flyttet tilbake til Norge i 1990 og hadde en tilsvarende stilling i SAS i Kristiansand 1990–2000 og deretter på Oslo lufthavn, Gardermoen fra 2000. Hun hadde også verv som tillitsvalgt i SAS. I perioden 2005–2007 drev hun en bensinstasjon.


== Politiske verv ==
Hun ble innvalgt på Stortinget fra Vest-Agder i 2005, og satt tre perioder frem til 2017. 17. januar 2018 ble hun eldre- og folkehelseminister i Erna Solbergs regjering.Valget i 2005 var et meget jevnt løp mellom henne og Arbeiderpartiets Kari Henriksen, hvor Michaelsen endte med 19 flere stemmer enn Henriksen. Ved stortingsvalget 2009 stod Michaelsen på førsteplass på Fremskrittspartiets liste og hadde ingen problemer med å bli gjenvalgt. 
Michaelsen var medlem av bystyret og formannskapet i Mandal 1995-2011. Hun var medlem av Fremskrittspartiets sentralstyre 1998-2005.


=== Stortingsperioder ===
Representant nr 5 for Vest-Agder, 2005 - 2009, FrP.
Representant nr 1 for Vest-Agder, 2009 - 2013, FrP.
Representant nr 3 for Vest-Agder, 2013 - 2017, FrP.


=== Stortingets presidentskap ===
2005–09: visesekretær i Lagtinget


=== Stortingskomiteer ===
2013–2017 medlem i Transport- og kommunikasjonskomiteen
2009–2013 medlem i Justiskomiteen
2005–2009 medlem i Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen
2005–2009 Visesekretær, Lagtinget
2005–2009 medlem i Valgkomiteen
2005–2009 Delegat til FNs generalforsamling
2009–2017 medlem og varamedlem Stortingets delegasjon til Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europas (OSSEs) parlamentariske forsamling
2013–2017 Varamedlem, Stortingets delegasjon til Nordisk råd, 24.10.2013 - 30.09.2014


=== Offentlige verv ===
Medlem Lagmannsretten, Mandal 1995–2007
Medlem Tingretten, Mandal 2003–2007
Medlem Fylkesnemnda for sosiale saker, Vest-Agder 2003–2005
Nestleder Styret for Halse Eiendom A/S  2004–2005,  medlem fra 2007


=== Kommunale verv ===
Medlem Mandal formannskap  1995–1999, 1999–2003, 2003–2007, 2007–2011


=== Tillitsverv i Fremskrittspartiet ===
Gruppeleder Mandal FrP 1995–2003
Medlem FrPs sentralstyre 1998–2005
Leder FrPs økonomi- og næringsutvalg 1999–2002
Medlem FrPs programutvalg 2001–2002
Leder FrPs kvinnepolitiske utvalg 2012–2013


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Åse Michaelsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Åse Michaelsen hos Stortinget 
(no) Åse Michaelsen hos Norsk senter for forskningsdata 
Fremskrittspartiet - Biografi
Hans Frode Asmyhr

Hans Frode Kielland Asmyhr (født 26. februar 1970) er en norsk lobbyist og tidligere politiker (FrP) fra Sørum.
Asmyhr har juridisk embedseksamen fra Universitetet i Oslo fra 1998. Han har også gått Forsvarets høgskole. Han arbeidet som politisk rådgiver og sekretariatsleder for FrPs stortingsgruppe 1998–2005. 
Han er medlem av Sørum kommunestyre 1995–2005, medlem av Akershus fylkesting 1995–2005 og leder i FrPs fylkestingsgruppe og medlem av fylkesutvalget 2003–2015. Han var formann i Akershus FrP 2001–2006.
Han var stortingsrepresentant for Akershus 2005–2013, og satt i Stortingets næringskomité 2005–2009 og Stortingets justiskomité 2009–2013. Han har vært medlem av sentralstyret i Europabevegelsen i Norge.
Etter tiden på Stortinget har Asmyhr vært direktør i samfunnsavdelingen i Burson-Marsteller, deretter partner i Panor Public Affairs. I 2017 tiltrådte han som Norges sjømatråds fiskeriutsending i Storbritannia.Han har også drevet slektsgården Nordre Mo på Frogner i Sørum.Asmyhr har sittet i riksrettsutvalget 2013–2019 og i styret for Lovdata.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hans Frode Asmyhr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Hans Frode Asmyhr hos Stortinget 
(no) Hans Frode Asmyhr hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Hans Frode Asmyhrs stemmegivning på Stortinget (arkivert) siden 2009 systematisert av organisasjonen Holder de ord
Jan Davidsen

Jan Davidsen (født 24. juli 1949) er en norsk pensjonistleder og tidligere fagforeningsleder. Han er leder for Pensjonistforbundet fra 2015 og var tidligere tidligere leder av Norsk Kommuneforbund (1993–2003) og etterfølgeren Fagforbundet (2003–2013).Davidsen er utdannet brannmann og startet sin fagpolitiske virksomhet i Brannmennenes Fagforening i Norsk Kommuneforbund i Bergen. Han ledet Norsk Kommuneforbund fra 1993 og Fagforbundet fra stiftelsen i 2003, da LO-forbudet Norsk Kommuneforbund ble slått sammen med det tidligere YS-forbundet Norsk Helse- og Sosialforbund. Han tok ikke gjenvalg som leder på landsmøtet i 2013 og ble etterfulgt av Mette Nord. I 2015 ble han leder av Pensjonistforbundet.Jan Davidsen hadde fast plass i LOs sekretariat, og ble regnet som en nær alliert av tidligere LO-leder Gerd-Liv Valla. Han var også medlem av sentralstyret i Arbeiderpartiet og i styret til Amedia i kraft over å være forbundsleder i Fagforbundet. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jan Davidsen - Store norske leksikon
Den røde edderkoppen – artikkel om Davisen på db.no besøkt 21. november 2009
Kjell Bjørndalen

Kjell Bjørndalen (født 23. juni 1946 i Modum, Buskerud) er tidligere leder av fagforbundet Fellesforbundet. 
Han ble ansatt i Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund i 1977 og ble valgt som førstesekretær og deretter som leder i Fellesforbundets seksjon Jern og Metall fra 1988. Han var leder av Fellesforbundet fra 1991 til 2007 da Arve Bakke tok over. 
Han har vært medlem av LO-sekretariatet, og medlem av sentralstyret i Det norske Arbeiderparti. Han har også vært medlem av Øvre Eiker kommunestyre og vært leder av i Øvre Eiker Arbeiderparti.  
Bjørndalen mottok i 2007 norsk fagbevegelses høyeste utmerkelse, Pioneren.


== Referanser ==


== Kilder ==
Fellesforbundet om Kjell Bjørndalen


== Eksterne lenker ==
(en) Kjell Bjørndalen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Einar Hålien

Einar Hålien (født 17. november 1963 på Fagernes) er en norsk journalist og tidligere sjefredaktør i Bergens Tidende (BT) og i den lokale tv-stasjonen BTV. Under Håliens ledelse har blant annet BT kommet med eget lørdagsmagasin i 2004. Han står også bak BTs omlegging til tabloidformat som ble gjennomført 16. september 2006. Hålien startet i redaktørjobben i BT i 1997. 
Han har tidligere vært distriktsredaktør ved NRKs distriktskontorer i Hordaland (1995–97), Nordland (1993–1995) og Journalist/vaktsjef NRK Dagsnytt i Oslo (1989–1993). Hålien er utdannet cand.mag. med offentlig rett, statsvitenskap og 2 år journalistutdanning ved Høgskulen i Volda.I september 2008 ble det kjent at Hålien skal tiltre som programdirektør i Schibsted. Han er konsernredaktør i Schibsted ASA.


== Referanser ==
Militærnekterloven

Militærnekterloven (lov av 19. mars 1965 nr. 3 om fritaking for militærtjeneste av overbevisningsgrunner) åpner for at personer kan gjennomføre pliktig tjeneste i sivilforsvaret i stedet for militærtjeneste. Kravet er at vedkommende ikke kan utføre militærtjeneste uten å komme i konflikt med sin alvorlige overbevisning.


== Se også ==
Verneplikt i Norge


== Eksterne lenker ==
Lov av 19. mars 1965 nr. 3 om fritaking for militærtjeneste av overbevisningsgrunner
Lebensraum

Lebensraum er et tysk ord som betyr «livsrom» eller «leveområde». 
Begrepet er utenfor Tyskland i dag først og fremst kjent som slagord i den nasjonalsosialistiske ideologien og propagandaen som preget Tyskland i mellomkrigstida, særlig etter at Adolf Hitler overtok makten i 1933, og under andre verdenskrig. Siden 1920 mente  nasjonalsosialistene at den germanske (ariske) rase var overlegen i forhold til andre raser og at den derfor trengte «livsrom», det vil si plass til å leve og vokse. Dermed anså tyske myndigheter at de hadde rett til å skaffe seg nye bosetningsområder. Dette gjaldt fremfor alt Lebensraum im Osten, «Livsrom i øst», det vil si landområder i Sentral-Europa og Øst-Europa fram til Uralfjellene, der tyskere og beslektede folk skulle fortrenge de slaviske folkene som bodde der. Denne forestillingen dannet det ideolgiske grunnlaget for Hitlers krigerske ekspansjonspolitikk, og ble spesifisert i den såkalte Generalplan Ost.


== Italias Spazio vitale ==
I italiensk fascistisk tankegang ble et lignende konsept brukt for å rettferdiggjøre territorial ekspansjon. Benito Mussolinis spazio vitale ble derimot ikke basert på folkemord på underlagte nasjoner, men oppfattet den italienske rase som «omsorgspersoner og bærer av en overlegen sivilisasjon», hvis oppdrag var å eksportere den fascistiske revolusjonen og «sivilisere» områdene de erobret. De beseirede nasjonene ville bli underlagt romersk lov og beskyttelse, men fikk lov til å beholde sine egne språk og kulturer. Fascistideologen Giuseppe Bottai sammenlignet dette historiske oppdraget med antikke romeres dåder, og hevdet at de nye italienerne vil «lyse opp verden med sin kunst, utdanne med sin kunnskap, og gi robust struktur til de nye territoriene med sin administrative teknikk og evne».Italias spazio vitale skulle dekke Middelhavet (kalt Mare nostrum, latin for «vårt hav»), samt Nord-Afrika fra Atlanterhavet til Det indiske hav. Det ville bli delt inn i piccolo spazio (lite rom), som skulle kun være bebodd av italienere, og grande spazio (stor plass) bebodd av andre nasjoner underlagt Italia.


== Se også ==
Blut und Boden


== Referanser ==
Gefle IF

Gefle Idrottsförening er en svensk allianseidrettsforening i Gävle, Sverige. Klubben ble stiftet som Gefle Sportklubb den 5. desember 1882, men året etter ble navnet endret til Gefle IF. Navnet på klubben kommer fra den gamle stavemåten av Gävle. Foreningen omfatter fotball (Gefle IF Fotball), friidrett (Gefle IF Friidrott) samt Helges Aktiviteshus. Fotballklubben rykket opp fra Superettan i 2004.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gefle IF – offisiell side
Sky Blues – offisiell supporterklubb
Himlen är ljusblå – supporterside
IFK Göteborg

IFK Göteborg er en svensk fotballklubb som holder til i Göteborg. Klubben blir ofte bare kalt IFK, selv om dette kan være forvirrende da det er mange svenske klubber som starter med denne forkortelsen. Klubben har vunnet den svenske serien 18 ganger – senest i 2007, og UEFA-cupen to ganger.
Sammen med Malmö FF og AIK blir IFK Göteborg regnet som en av «de tre store» i svensk fotball, med tilsammen 43 serietitler. IFK Göteborg er den eneste skandinaviske klubben som har vunnet UEFA-cupen, i henholdsvis 1982 og 1987. Klubben har hovedsakelig spilt i Allsvenskan. Sist den spilte i en lavere divisjon var i 1976.


== Historie ==
I 1982 spilte IFK Göteborg den første UEFA-cupfinalen på hjemmebanen Nya Ullevi, motstandere var det vesttyske laget Hamburger SV. Med 42 058 tilskuere i regnvær vant IFK kampen med 1-0 etter scoring av Tord Holmgren. I returkampen på Volksparkstadion i Hamburg med 61 000 tilskuere klarte IFK å vinne bortekampen med hele 3-0. Scoringer av Dan Corneliusson, Torbjörn Nilsson, Stig Fredriksson (straffe). De vant UEFA-Cup-finalene med sammenlagt 4-0 og laget ble for den prestasjonen tildelt Radiosportens Jerringpris. Trener for laget var Sven Göran Eriksson.


== Meritter ==

UEFA-cupen: (2) 1981/1982, 1986/1987


== Spillerstall ==
Oppdatert 6. april 2022.


=== Utlånte spillere ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) IFK Göteborg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Supporterklubben Änglarna – offisiell supporterklubb
Alltid Blåvitt – supporterside
Brown Bombers – ultras-side
Ultra Bulldogs – ultras-side
YL/WCA – ultras-side
Sverre Myrli

Sverre Myrli (født 26. august 1971 i Nes i Akershus) er en norsk politiker (Ap).
Han satt på Stortinget for Akershus fra 1997 til 2001, deretter vararepresentant fra 2001 til 2005, og igjen innvalgt på eget mandat siden 2005.
Myrli vokste opp på Årnes i Nes kommune på Romerike. Han er utdannet bachelor i offentlig styring fra HiO 2002–2005 og har arbeidet i LO, Arbeidernes ungdomsfylking, Norsk folkehjelp og Forsvarsbygg. Han var medlem av Nes kommunestyre 1991–1997 og 2003–2007 og Akershus fylkesting 1991–1997. Han hadde en rekke styreverv i sin tid i fylkestinget, blant annet styreformann i Stor-Oslo Lokaltrafikk 1995–1996.
Sverre Myrli var leder av Akershus AUF 1991–1993 og fylkesleder i Sosialdemokrater mot EU 1993–1994. Medlem av Arbeiderpartiets landsstyre siden 2002. Han var politisk rådgiver i Samferdselsdepartementet under Thorbjørn Jaglands regjering 1996–1997. 
I 2007 ble Stortinget omgjort til ett kammer. Myrli var den eneste som stemte mot.


== Stortingskomiteer ==
2021–2025 medlem i Næringskomiteen
2013–2021 medlem i Transport- og kommunikasjonskomiteen
2009–2013 medlem i Utenriks- og forsvarskomiteen
2005–2009 medlem i Arbeids- og sosialkomiteen
1997–2001 medlem i Samferdselskomiteen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Sverre Myrli hos Stortinget 
(no) Sverre Myrli hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Sverre Myrlis stemmegivning på Stortinget (arkivert) siden 2009 systematisert av organisasjonen Holder de ord