jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Angolas herrelandslag i fotball

Angolas herrelandslag i fotball er det nasjonale fotballaget til Angola, og dette landslaget blir administrert av Angolas fotballforbund. Det angolanske fotballforbundet ble stiftet i 1979, og de ble medlem av FIFA i 1980. Angola har deltatt i ett VM-sluttspill, og nasjonalstadion er Citadella Stadium i Luanda.


== Historie ==
Angola, ofte kalt Palancas Negras som betyr de svarte impalaene, spilte sin første landskamp 1. juni 1977, mot Cuba. Det endte med 1–0-seier.
Landslaget deltok i fotball-VM 2006, og dette var første gang de kvalifiserte seg til et VM-sluttspill. Den 11. juni 2006 spilte de sin første kamp i et VM-sluttspill. Kampen var mot Portugal, og Angola tapte kampen 1-0.
Lagets trener er Luis Oliveira Goncalves, og den mest kjente spilleren er spissen Pedro Mantorras, som spiller for portugisiske Benfica.


== VM-resultater ==


== Kamper i VM-sluttspill ==


== Kilder ==
Olsen, Egil Roger (2002): DRILLOS VERDEN.  Kagge Forlag AS, OSLO. ISBN 82-489-0244-7


== Eksterne lenker ==
(pt) Hjemmeside til det angolanske fotballforbundet
(en) FIFAs profil om Angola Arkivert 5. oktober 2016 hos Wayback Machine.
(en) FIFAs VM-2006 profil om Angola Arkivert 18. juni 2006 hos Wayback Machine.
Hardingfeleområdet

Hardingfeleområdet er den tradisjonelle betegnelsen på den delen av Norge der hardingfele har vært i bruk, i motsetning til «flatfeleområdet». Området avgrenses i nord mot Gudbrandsdalen og grensa til Sunnmøre, i øst av flatbygdene i Vest-Oppland og nedre Buskerud, i sør av ytre Setesdal og ytre Rogaland, og strekker seg i vest helt ut til kysten.
Hardingfela er derfor vanlig i Hordaland, Suldal og Røldal, Sogn og Fjordane, Valdres, Hallingdal, Numedal så langt som til Kongsberg, Telemark ovenfor Ulefoss, og Setesdal så langt som til Bygland.
Nordfjord og Setesdal ble regnet som «overgangsområder» fordi vanlig fele hadde vært i bruk til langt opp i nyere tid.
I de senere år har også utøvere fra Sunnmøre tilegnet seg hardingfela.
Windleite

Windleite er et høgdedrag i Thüringen i Tyskland, nord for byen Sondershausen. Windleite har en overveiende øst-vestlig utstrekning, berggrunnen er sandstein, og skogen domineres av bøk og eik. Høgeste punkt er Zimmerberg med 374 moh. Sammen med Kyffhäuser-bergene mot øst og Hainleite mot sør utgjør Windleite naturparken Kyffhäuser. I Windleite ligger naturlige og kunstige dammer og våtmarker som er viktige rasteplasser for trekkfugler – framfor alt traner. Ellers er området kjent for sine mange orkidearter.
Windleite mangler de store turistattraksjoner, men gir fine muligheter for turgåere.


== Eksterne lenker ==
Byen Sondershausens hjemmeside
Naturinformasjon for området omkring Sondershausen Arkivert 10. mai 2006 hos Wayback Machine.
Turistinformasjon Sondershausen
Wandern in der Windleite
Ellinor Flor

Ellinor Dagmar Flor (født 16. januar 1946 i Steinkjer, oppvokst i Roan) er en norsk tekstilkunstner, som har blitt beskrevet som «en av forgrunnsfigurene i neo-tradisjonbevegelsen i Norge, moderne arbeider tuftet på gamle, nasjonale tradisjoner» og som «en av Norges mest særpregede kleskunstnere og har blant annet bidratt vesentlig til å fornye den norske strikketradisjonen».
Flor har utdannelse fra Statens høgskole for kunsthåndverk og designs linje for tekstilfag i Bergen, 1976–1980, og fra søm og tilskjærerlinjen ved Brundalen videregående skole, Trondheim 1981-82. I sin første år arbeidet hun mest med å lage hatter og andre hodeutsmykninger. Hun deltok i sin første utstilling på Vestlandske Kunstindustrimuseum i Bergen 1980., og hennes debututstilling var i Frogner Galleri i Oslo, 1985.Fra 1985 har hun særlig arbeidet med å lage drakter med inspirasjon fra norsk folkekunst. Hun er inspirert av tradisjonelle norske strikkemønstre, men har samtidig et modernisert syn på norsk husflid og heimestrikk.  Hennes første prosjekt i den retning var strikkedrakten «Rosa heimanfrå» (1985) som ble utviklet på oppdrag fra Husflidscentralen i Selbu. Initiativet hadde støttet fra Distriktenes Utbyggingsfond med tanke på å utvikle kvinnearbeidsplasser i bygdemiljø. Senere fulgte andre strikkedrakter fra Selbu: «Selbus svar på Coco Chanel» (1987), «Nygammel vals» (1989) og «Art deco» (1989); og drakter fra Rauland («Telemark-drakt» 1990, en kombinasjon av maskinstrikk og broderi) og Hardanger («Tradisjonsbærer» 1990, håndstrikk, broderi og mink), antrekk til hjelpekorpsene under Vinter-OL 1994, guidedrakter til Stiklestad Nasjonale Kultursenter og Håkonshallen og «Trondhjemsdrakten» (1994).. Hun har også designet teaterkostymer, kirketekstiler og møbelstoff. 
Hun fikk både Tekoforums pris og Sparebanken Midt-Norges eksportpris i 1986; Sør-Trøndelag fylkes kulturpris og Roan kommunes kulturpris 1989. For sin innsats for å fornye norsk strikketradisjon fikk hun Jacobprisen fra Norsk Form i 1992. 
Hun har skrevet bøkene Rosa heimafrå (1991) om strikking og Diva, donna, darling (1993) om hatter. Hun var gift med kunstkritikeren Harald Flor, som døde i juli 2018.


== Separatutstillinger og prosjekter ==
Debutstilling Frognergalleriet Oslo (1985)
Kunstnerforbundet Oslo (1987)
Galleri Koloritten Stavanger (1988)
Galleri Langegaarden Bergen (1989)
Galleri K Oslo (1989 og 1995)
Gilmfestivalen Haugesund Billedgalleri (1993)
Retrospektiv jubileumsutstillinger ved Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum i Trondheim både i 1996 og i 2006


== Referanser ==
Dumfries and Galloway Constabulary

Dumfries and Galloway Constabulary var en britisk politistyrke med ansvar for regionen Dumfries and Galloway i Skottland.
Styrken ble opprettet i 1948, da man slo sammen eldre politistyrker i Dumfriesshire, Kirkcudbright og Wigtownshire. Dette skjedde 27 år før samme område ble samlet til én administrativ region.
I 1988 hadde Dumfries and Galloway Constabulary ansvar for etterforskningen av bombingen av Pan Am Flight 103 over Lockerbie.
Sisyfos

Sisyfos (gresk Σίσυφος , latinisert til Sisyphus) var konge, helt og skrekkeksempel i gresk mytologi. Ifølge mytene dømte gudene ham til å rulle en stein opp på et fjell, men hver gang han nådde toppen, rullet steinen ned igjen. Dette har gitt opphav til uttrykket sisyfosarbeid om et forgjeves evighetsarbeid eller en håpløs oppgave uten slutt.


== Myte ==
Sisyfos skal ha grunnlagt, og vært konge av, Korint, en gresk by på den smale landbroen som forener halvøya Peloponnes med resten av det greske fastland. Han var sønn av Aiolos og Enarete og gift med Merope, som han fikk en sønn med, den senere korinterkongen Glaukos. I noen senere kilder blir det også sagt at han var far til Odyssevs.
Som konge skal han ha oppmuntret skipsfart og handel, men også ha prøvd å bemektige seg mest mulig rikdom, gjerne ved å drepe reisende. Homer og senere diktere kaller ham en av verdens slueste menn. Da dødsguden, Thanatos, kom for å hente ham, klarte kongen å lenke ham fast slik at verken han eller noen andre trengte å dø. Til slutt måtte Ares komme og fri guden, mens Sisyfos ble sendt til dødsriket.
Kongen hadde flere kort i ermet. Han hadde avtalt med sin kone at hun ikke skulle ofre noe for ham, slik man pleide å gjøre før de døde. Han gikk til Hades og klaget over at kona ikke utførte pliktene sine, og ba om å få dra tilbake til jorden og snakke med henne. Så snart han var fri, nektet han å dra tilbake. Til slutt måtte Hermes ta ham til dødsriket med makt.
Som straff for alle triks, ugjerninger eller at han hadde røpet gudenes hemmeligheter, måtte Sisyfos rulle en stor stein opp på et fjell. Men hver gang han var nær ved å lykkes mistet han grepet, steinen rullet ned og han måtte begynne om igjen. Dette skulle han måtte gjenta til evig tid. Av dette har vi altså fått uttrykket sisyfosarbeid, om et tungt og endeløst arbeid som ikke fører til noe.


== Motiv i kunst og kultur ==
Sisyfos har fascinert senere kunstnere og filosofer frem til vår tid. Welcker mener han er et symbol for mennesket som stadig tørster etter mer kunnskap. I essayet Le Mythe de Sisyphe sammenlikner Albert Camus Sisyfos med menneskelivet, som et absurd strev uten mål, og som vi likevel lever.

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sisyphus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Chorea

Chorea (fra gresk khoreia, «kordans»), tidligere også kalt sanktveitsdans, er en sykdom og et sykdomstegn som kjennetegnes av ufrivillige bevegelser (dyskinesier) i armer, bein eller ansiktsmusklaturen som skyldes overaktivitet av de dopaminerge nevroner i de områdene av hjernen som kontrollerer bevegelser. Chorea karakteriseres ved kortvarige, uregelmessige rykninger som ikke er gjentakende eller rytmiske, men synes å bre seg fra den ene muskelgruppen til den neste.
Bevegelsene ved chorea er helt uten formål, men personene som har chorea forsøker ofte å kamuflere dem ved at de ser planlagte ut. Denne type ufrivillige bevegelser ses ved flere forskjellige sykdommer:Chorea opptrer ofte sammen med atetose, som tilfører vridende bevegelser. Chorea er et fenomen som opptrer ved Huntingtons sykdom, Sydenhams chorea, og kan forårsakes av medisiner (levodopa, antiepileptika og antipsykotika).


== Årsaker ==
Chorea kan opptre ved en rekke sykdommer og tilstander. 

Chorea er et karakteristisk sykdomstrekk ved Huntingtons sykdom (arvelig Sanktveitsdans), som er en progredierende arvelige sykdom.
Tyve prosent av barn og ungdommer som rammes av revmatisk feber utvikler Sydenhams chorea som en komplikasjon.
Chorea kan også forårsakes av medisiner (levodopa, antiepileptika, antipsykotika), metabolske forstyrrelser, endokrine sykdommer og vaskulære sykdommer i hjernen.
Ataxia telangiectasia sykdom som begynner i barndommen og kjennetegnes blant annet med okulær telangiectasia, okulær ataksi og progressiv ataksi.


== Sanktveitsdans ==
På slutten av 1600-tallet trengte den engelske legen Thomas Sydenham et navn på en sykdom som innebar ukontrollerbare muskelbevegelser, og han tok i bruk ordet sanktveistsdans som ord for lidelsen, og det ble synonymt med Sydenhams chorea. På denne tiden var historiene om de opprinnelige sankt Veits-danserne stort sett glemt.


== Referanser ==
Pressing (straff)

Pressing eller knusing var en tortur- og henrettelsesmetode som ble brukt i flere land. Metodene som ble brukt varierte. 
Det er ikke lenger noe land som benytter metoden i lovlig sanksjonerte henrettelser. 


== Pressing i det engelske rettsvesenet ==

Peine forte et dure (fransk juridisk uttrykk for «streng og hard straff») var en torturmetode som ble brukt i Englands, og senere Storbritannias rettsvesen. Man kunne ikke dømme en person som ikke ville erklære seg skyldig eller uskyldig under rettssaken, og for å fremtvinge en erklæring ble den tiltalte dømt til pressing. Personen ble lagt på et gulv med en plate over seg. Deretter ble det lagt stein eller lodd på platen, med stadig økende vekt. Den dømte kunne være i live i flere timer, inntil brystkassen ble så sammenklemt at pusting ikke lenger var mulig. Prosessen stoppet når personen erklærte seg skyldig eller uskyldig. Den viktigste årsaken til at mange ble ihjelpresset var at de på denne ble fritatt dom. Dermed ble ikke eiendommen deres inndratt, og arvingene ble ikke rammet.
Metoden ble avskaffet i 1772. Den siste kjente bruken av metoden var i 1741. Senere innførte man regelen om at dersom personen ikke svarer på skyldspørsmålet, blir stillheten tolket som «ikke skyldig».
Det mest kjente offeret for pressing var den katolske helgenen Margaret Clitherow, som ble presset ihjel 25. mars 1586 etter å ha nektet å uttale seg om skyldspørsmålet da hun ble anklaget for å ha skjult prester i sitt hjem. Hun gjorde dette for å unngå en rettssak hvor hennes barn ville blitt tvunget til å vitne mot henne. 
Pressing har også blitt brukt ved ett tilfelle i USA. Under hekseprosessene i Salem nektet Giles Corey å uttale seg sin skyld eller uskyld, og 19. september 1692 ble han presset ihjel. Hans siste ord skal ha vært «mer vekt!».


== Henrettelse med elefant ==
I Sør- og Sørøst-Asia har henrettelse med elefanter blitt brukt som henrettelsesmetode i minst 4000 år, en metode også romerne og kartaghenerne i noen tilfeller brukte.
Augusta av Reuss-Ebersdorf

Augusta Caroline av Reuss-Ebersdorf og Lobenstein (født 19. januar 1757 i Ebersdorf, død 16. november 1831 i Coburg) var en tysk grevinne. Hun var datter av grev Heinrich XXIV Reuss av Ebersdorf og grevinne Karoline Ernestine av Erbach-Schönberg.
Hun ble gift 13. juni 1777 i Ebersdorf med hertug Franz av Sachsen-Coburg-Saalfeld. De fikk følgende barn:

Sophie (1778–1835)
Antoinette (1779–1824)
Juliane (1781–1860)
Ernst I (1784–1844)
Ferdinand (1785–1851)
Viktoria (1786–1861)
Marianne Charlotte (1788–1794)
Leopold I (1790–1865), konge av Belgia fra 1831
Maximilian (1792–1793)Augusta var bestemor til både Victoria av Storbritannia og til Victorias mann Albert av Sachsen-Coburg-Gotha.


== Referanser ==
Jernbanelinjen Roosendaal–Vlissingen

Jernbanelinjen Roosendaal–Vlissingen, også Zeeuwse linje (Statslinje F), er jernbanelinjen som kjører fra Roosendaal og Bergen op Zoom til Goes, Middelburg og Vlissingen i de nederlandske provinsene Noord-Brabant og Zeeland. Den ble anlagt etter at øyene Zuid-Beveland og Walcheren fikk en fergefri forbindelse med resten av Nederland takket være Sloe- og Kreekrakdemningene i deltaprosjektet (ned.: Deltawerken).
I 1863 ble den første delen mellom Roosendaal og Bergen op Zoom åpnet. Dette var den tredje toglinjen som den nederlandske Staatsspoorwegen satte i drift i året bedriften ble grunnlagt. Fem år senere ble linjen trukket videre til Goes, og i 1872 var Vlissingen nådd.
Tidligere kunne man reise til England med båttoget via Vlissingen. Båttoget trafikkerte linjen mot Tyskland via Noord-Brabant.
Fra stasjonen i Goes ble trikkelinjer til Hoedekenskerke/Borssele, Wemeldinge og Wolphaartsdijk bygget ut i 1929. I 1942 ble linjene til Wemeldinge og Wolphaartsdijk lagt ned, og fra 1972 gikk linjen til Hoedekenskerke over fra godstrafikk til å bli en museumlinje drevet av Stoomtrein Goes-Borsele (Damptoget Goes-Borsele).
Under den store oversvømmelsen i 1953 ble også en del av toglinjen oversvømmet. Ved Kruiningen kunne en del av linjen kun brukes ved lavvann. Den gikk under navnet badekarlinjen.
I 1956 gikk man over til å kjøre elektriske tog på Zeeuwse linje, og fra da av er det en direkte forbindelse fra Vlissingen via Rotterdam til Amsterdam. På strekningen finnes to store jernbanebroer: en over Schelde-Rijnkanalen ved Bath og en over Kanalen gjennom Zuid-Beveland.


== Linjekart ==
Stasjon Roosendaal

Stasjon Roosendaal ble åpnet da linjen Antwerpen (Belgia) – Roosendaal ble tatt i bruk 23. juni 1854. Dermed var Roosendaal en av de første byene utenfor vest- og midt-Nederland med en jernbanestasjon. I provinsen Noord-Brabant var Roosendaal den første byen som ble knyttet til jernbanenettet. Nesten et år senere, 3. mai 1855 ble linjen mellom Breda og Moerdijk åpnet, og i 1872 ble denne trukket videre til Dordrecht – Rotterdam.
Fra 1863 var det mulig å reise med tog mellom Roosendaal og Bergen op Zoom og i 1868-1872 ble den Zeeuwse linjen trukket videre til Vlissingen. Den første stasjonsbygningen i Roosendaal var, med hensyn til arkitektur, lik stasjonen i Oudenbosch. I 1886-87 ble stasjonsbygningen utvidet og i 1905 fikk Roosendaal en ny stasjonsbygning. Arkitekter var D.E.C. Knuttel og G.W. van Heukelom.
Siden den ble tatt i bruk har denne stasjonen har vært en viktig grensestasjon på linjen mellom Nederland og Belgia, videre er den også et viktig knutepunkt for togforbindelsen til Sørvest-Nederland. Fra Roosendaal kan man ta toget til  

Rotterdam – Amsterdam
Bergen op Zoom – Vlissingen
Antwerpen – Brussel
Breda – 's-Hertogenbosch –  Arnhem – ZwolleNår den nye togforbindelsen Amsterdam – Brussel – Paris, HSL-Zuid (no.: den Sydlige Høyhastighetslinjen), tas i bruk i 2007 vil Roosendaals rolle som grensestasjon bli mindre viktig.
Leopold av Hohenzollern-Sigmaringen

Leopold Stefan Karl Anton Gustav Eduard Tassilo av Hohenzollern-Sigmaringen (født 22. september 1835 i Krauchenwies ved Sigmaringen, død 8. juni 1905 i Berlin) tilhørte den sydtyske katolske gren av huset Hohenzollern. Han var sønn av fyrst Karl Anton av Hohenzollern-Sigmaringen, og bror av den senere kong Carol I av Romania.
Etter revolusjonen i 1868 ble Leopold av den spanske regenten valgt til tronfølger i Spania. Valget ble støttet av den prøyssiske statsminister Otto von Bismarck, men avvist av Frankrike. Leopolds far, fyrst Karl Anton, valgte imidlertid å gi avkall på familiens krav på den spanske tronen. Saken førte likevel til et diplomatisk spill mellom Bismarck og franskmennene som ledet til den fransk-prøyssiske krig.
Leopold ble i 1861 gift med Antonia Maria av Sachsen-Coburg-Gotha, prinsesse av Portugal, og hadde tre barn:

Wilhelm (1864–1927)
Ferdinand I (1865–1927), konge av Romania
Karl Anton (1868–1919)Han var fyrste av Hohenzollern-Sigmaringen fra 1885 til sin død.


== Referanser ==
Liste over episoder av Star Trek: Deep Space Nine

Dette er en liste over alle episodene i TV-serien Star Trek: Deep Space Nine.
Emissary, The Way of the Warrior og What You Leave Behind er 90 minutter lange. Produksjonskodene i parentes er de kodene episodene ble tildelt da de ble hver kuttet ned til to 45 minutter lange episoder for repriser og salg til andre TV-stasjoner.


== 1. sesong (1993) ==


== 2. sesong (1993–1994) ==


== 3. sesong (1994–1995) ==


== 4. sesong (1995–1996) ==


== 5. sesong (1996–1997) ==


== 6. sesong (1997–1998) ==


== 7. sesong (1998–1999) ==
Rangin Dadfar Spanta

Rangin Dadfar Spanta (født 1954) har siden mars 2006 vært utenriksminister i Afghanistan.
Han tilhørte en rik jordeierfamilie fra Herat. Som 15-åring sluttet han seg til et maoistisk parti. Da Sovjetunionen invaderte Afghanistan i 1979 flyktet han fra landet, og i 1982 fikk han politisk asyl i Tyskland. Der studerte han statsvitenskap, fikk stipend fra Heinrich-Böll-Stiftung og tok doktorgraden i 1992. Han bodde i Aachen, hvor han var dosent i statsvitenskap ved RWTH-universitetet. Der grunnla han også Det demokratiske råd for Afghanistan og var medlem av De grønne.
Rangin Dadfar Spanta er gift og har to voksne barn.


== Eksterne lenker ==
Pressemitteilung der Heinrich-Böll-Stiftung zu seiner Ernennung zum Außenminister, enthält Lebenslauf
(de) Verk av og om Rangin Dadfar Spanta i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Stasjon Bergen op Zoom

Stasjon Bergen op Zoom er en jernbanestasjon på "Zeeuwse linje" (Roosendaal – Vlissingen). Stasjonen har en regional funksjon ved at den også er et knutepunkt for regionens busslinjer ved siden av bybussene i byen Bergen op Zoom i den nederlandske provinsen Noord-Brabant.
Stasjonsbygningen ble åpnet 23. desember 1863, og i 1971 ble den opprinnelige bygningen byttet ut mot en moderne bygning med mye glass som arkitekt Cees Douma hadde tegnet. Perrongen med det opprinnelige taket kan nås via en vei til stasjonshallen vest for jernbanesporene og en fotgjengertunnel. På østsiden av stasjonen ligger en parkeringsplass for pendlere.
I første halvår 2006 stopper fjerntogene (intercity) på linjen Amsterdam sentralstasjon – Vlissingen og lokaltoget Roosendaal – Vlissingen en gang i timen i begge retninger. Under morgenrushet er stasjonen endestasjon for lokaltoget Den Haag – Roosendaal. Lokaltoget til Roosendaal kjører videre som intercity til Amsterdam sentralstasjon.


== Eksterne lenker ==
Stasjon Bergen op Zoom på stationsweb (nederlandsk)
Stasjon Rilland-Bath

Rilland-Bath er en jernbanestasjon i kommunen Reimerswaal i den nederlandske provinsen Zeeland. Stasjonen befinner seg på linjen Zeeuwse linje mellom Roosendaal og Vlissingen. Stasjonen ligger på den andre siden av fylkesvei A58, omtrent en kilometer nordvest for lansbyen Rilland.
Stasjonsbygningen ble åpnet i 1872. I 1951 ble en ny bygning oppført (arkitekt Sybold van Ravesteyn), denne ble revet på våren 2006. Perrongene ligger skrått overfor hverandre på hver sin side av jernbaneovergangen. I første halvår 2006 stopper lokaltoget Roosendaal – Vlissingen ved stasjonen en gang i timen, i begge retninger. 


== Eksterne lenker ==
Stasjon Rilland-Bath på stationsweb (nederlandsk)
Svalbard Forskningspark

Svalbard Forskningspark er en forskningspark tilknyttet Universitetssenteret på Svalbard (UNIS). Den ligger i Longyearbyen på Svalbard. 
Forskningsparken brukes av Universitetssenteret på Svalbard, Norsk polarinstitutt, Sysselmesteren på Svalbard og Svalbard museum. Tanken er å få til et internasjonalt samarbeid om arktiske tema, både knyttet til forskning og utdanning, ved å samlokalisere de akademiske miljøene på Longyearbyen. 
Grunnsteinen for forskningsparken ble lagt ned 20. september 2003 av Børge Brende, og forskningsparken ble åpnet 26. april 2006 av det norske kongeparet. Bygget er Svalbards største, med 8500 m².
A4-papir

A4 er et standard papirformat definert av den internasjonale standarden ISO 216 som 210 mm × 297 mm. 
Et A4-ark som deles i to på tvers av langsiden gir to A5-ark. Tilsvarende er et A3-ark dobbelt så stort som et A4-ark. Alle A-formatene er formlike. Forholdet mellom langsiden og kortsiden er tilnærmet kvadratroten av 2. Det kan bevises matematisk at dette er det eneste forholdet som gir denne spesielle egenskapen.
Alle A-formatene tar utgangspunkt i A0, som har et areal på 1 m². A4 har altså et areal på 1⁄16 m².

I Europa ble A4 forretningsstandard på midten av det 20. århundre og spredde seg videre til resten av kloden de neste årene. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Das Papierformat DIN A4 (de)


== Se også ==
Papir
Ris, enhet for papir
Bok, enhet for papir
General Post Office (Storbritannia)

General Post Office (GPO) var et britisk departement, grunnlagt i 1660 av Karl II og etter hvert med virksomhet både som statlig postverk og televerk. I 1969 ble det omgjort fra departement til et nasjonalisert foretak. Tilsvarende postkontorer ble etablert over hele det britiske imperiet. Det ble til slutt avskaffet i 1981 og erstattet av Royal Mail og British Telecom.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The British Postal Museum & Archive
BT Archives
Connected Earth, kommunikasjonshistorie
GPO

GPO kan vise til:

U.S. Government Publishing Office
General Post Office
Tim Petrovic

Tim Petrovic (født 16. august 1966) er en amerikansk golfspiller på PGA-touren. Han er født i Northampton i Massachusetts og studerte sammen med Patrick Sheehan og Jerry Kelly ved University of Hartford. Han ble profesjonell i 1988 og fikk sin første seier på PGA-touren i Zurich Classic of New Orleans i 2005.


== Eksterne lenker ==
(en) Tim Petrovic – PGA-touren 
(en) Tim Petrovic – Verdensrankingen
Peter Hanson

Peter Hanson (født 4. oktober 1977) er en svensk golfspiller. Han ble profesjonell i 1998 og har spilt på Challenge-touren og Europatouren. 
Hanson har seks seire på Europatouren. Han deltok i Ryder Cup 2010 og 2012.


== Meritter ==


=== Seire på Europatouren ===
2012 KLM Open, BMW Masters
2010 Iberdrola Open Cala Millor Mallorca, Czech Open
2008 SAS Masters
2005 Jazztel Open de España en Andalucía


== Deltakelse i lagturneringer ==
Ryder Cup Matches (for Europa): 2010, 2012
Seve Trophy (for Kontinental-Europa): 2005, 2007, 2009, 2011
World Cup (for Sverige): 2007


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Hanson – PGA-touren 
(en) Peter Hanson – Europatouren 
(en) Peter Hanson – Verdensrankingen 
Profil på EuropeanTour.com
Cuerpo Guardia de Infantería

Cuerpo Guardia de Infantería (CGI) er den offisielle betegnelsen på opprørspolitiet i Argentina. Både føderale og provinsielle politistyrker har CGI-avdelinger.
CGI er små, hurtige utrykningsgrupper som har spesialutdannelse innen «massetjeneste» – kontroll av store menneskemengder, for eksempel under demonstrasjoner. Avdelingene er utstyrt med ikke-dødelige våpen som skytevåpen med gummikuler, tåregass, pepperspray, batonger, skjold og gassmasker.
På grunn av CGI-avdelingenes oppdrag blir de ofte kalt Pacificadores (fredsbevarere) av pressen og vanlige folk.