jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hereford (England)

Hereford (walisisk Henffordd) er en katedralby, verdslig sogn og administrasjonssenter i grevskapet Herefordshire i det vestlige England. Den ligger ved elven Wye, 26 km øst for grensen til Wales, 39 km sørvest for Worcester, og 37 km nordvest for Gloucester. Med en befolkning på 53 516 innbyggere (2011), er den det største bosetningen i grevskapet.


== Etymologi ==
Navnet «Hereford» er antatt å ha sin opprinnelse fra angelsaksiske here, «hær» (som i en forsamling av soldater), + ford, i betydningen vadested / krysningspunkt over en elv. Om dette er den korrekte opprinnelsen, antyder det at Hereford var et sted hvor en hær var stasjonert eller hvor en hær pleide å krysse elven Wye. Det walisiske navnet for Hereford er ganske likt, Henffordd, men skal ha betydningen «gammelveien», og kan da ha henvise til den romerske veien og den romerske bosetningen Stretton Sugwas som lå nær ved.


== Historie ==
Et tidlig charter for byen fra 1189, gitt av Rikard Løvehjerte, beskrev den som «Hereford i Wales». Hereford har blitt anerkjent som en by siden uminnelig tiden, men dens status ble først bekreftet så nylig som oktober 2000.Hereford ble bispesete for Putta, biskop av Rochester, og ble antagelig den første biskop av Hereford, en gang mellom 676 og 688, og deretter vokste bosetningen grunnet sin nærheten til grensen mellom Mercia og Wales. Den ble den saksiske hovedstaden av Vest-Mercia ved begynnelsen av 700-tallet.Herefordkatedralen ble reist i 1079. I katedralsbiblioteket oppbevares Mappa Mundi, et verdenskart fra 1200-tallet.
Byen er kjent som et handelssenter for jordbruksområdene i omegnen. Viktige produkter er sider, øl, lærvarer, kveg, metallvarer og kjemikalier.
Den britiske hærs eliteavdeling Special Air Service (SAS) har sin base i Hereford, i utkanten av byen.
Fram til 1. april 1998 var byen et administrativt distrikt, først i Herefordshire til 1974 og så i Hereford og Worcester. Da Herefordshire ble gjenopprettet som grevskap i 1998 ble distriktsinndelingen fjernet, og byen ble i stedet administrasjonssenter for hele Herefordshire.


== Sport ==
Lokale fotballklubber er blant annet Hereford United FC, Hereford FC Westfields FC og Pegasus Juniors FC.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hereford – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hereford – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Hereford City Council
Hereford i Open Directory Project
Travers

Travers har flere betydninger.

Betegnelse på tverrbjelke eller annen liggende støttekonstruksjon.
Innen energiverksbransjen er en travers den liggende stanga isolatorene i en høyspent/lavspentstolpe er festet til.
Travers (jernbane), en skyvebro
Travers (fjellsport), en horisontal strekning
Travers (dressurøvelse), en sideførende bevegelse i klassisk dressurridning
Travers (befestning), en voll mellom forsvarsanlegg, f. eks. kanonstillinger i et batteri.
Gjende

Gjende er en innsjø i Jotunheimen. Sjøen er lang og smal – i luftlinje 18 km lang og 1,5 km bred på det bredeste. Gjende har en karakteristisk smaragdgrønn farge på grunn av de store mengdene morenemasse som føres med elva Muru ut i Gjende.
Elva Sjoa renner ut fra Gjende ved Gjendesheim, og ender i Gudbrandsdalslågen.
Gjende ligger midt i Jotunheimen, og både nord og sør for sjøen ligger topper på godt over 2 000 m. Ved vestenden ligger Gjendebu, på nordsiden ligger Memurubu og ved østenden ligger Gjendesheim. Om sommeren går det båtrute mellom disse tre stedene. Sjøen ga navn til den kjente reinjegeren Jo Gjende som hadde bu ved Gjendeosen, og til Gjendine Slålien, som ble født på Gjendebu.

Navnet Gjende er Gudbrandsdalsdialekt, og er den offisielle varianten av navnet ettersom sjøen ligger i Vågå kommune. På Vangsdialekt heter sjøen Gjendin, som en finner igjen i Henrik Ibsens navn på Besseggen, nemlig Gjendineggen, eller Gendineggen etter datidens ortografi.
Kontrasten til Bessvatnet er kjent for de som har gått Besseggen, da en har det klare blå Bessvatnet på den ene siden av eggen og det smaragdgrønne Gjende på den andre siden. Fargeforskjellen skyldes at Bessvatnet får lite tilsig av smeltevann fra isbre, mens Gjende får store mengder bresmeltevann (blant annet fra Memurubreen) som inneholder fine leirpartikler (slam). Disse fine partiklene holder seg flytende i vannet gir den grågrønne fargen når lyset brytes. Det er bare en tynn «vegg» ved Bandet/Besseggen som hindrer Bessvatnet å drenere til Gjende - istiden var over før breen hadde gnagd seg gjennom berget.

Før istiden var det trolig en elvedal som hadde skåret seg dypt ned i det høyfjellsvidde der Gjende ligger nå. Senere har en stor «Gjendebre» erodert og slipt ned fjellet og dannet bassengene som Gjende og Bessvatnet fyller.


== Personer fra nærområdet ==
Gjendine Slålien (1871–1972) var en kvinne som jobbet som seterjente. En strofe av hennes spill på bukkehorn, ble brukt av Edvard Grieg i «Hjemve».


== Se også ==
Liste over innsjøer i Oppland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gjende – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Gjendebåtene
Gjendebu
Grundig artikkel om Gjende
NVE, dybdekart
Old Sarum

Old Sarum (Gamle Sarum) er den eldste bebyggelse i Salisbury, Wiltshire i England. De eldste kjente spor etter bygninger er fra ca. 300 f.Kr. Byen lå på en høyde omkring 3 km nord for det moderne Salisbury.
Opprinnelig var Old Sarum et fort, strategisk plassert på en høyde ved to viktige handelsveier og elven Avon. Det hadde en tilnærmet oval form, med en lengde på 405 meter og bredde 360 meter. Befestningene besto av en voll og vollgrav med inngang fra øst; antagelig har det også vært en palisade. Romerne etablerte senere en base i nærheten, kalt Sorviodonum. Kong Cynric av Wessex skal så ha tatt stedet i 552.
Etter normannernes erobring ble byen gitt navnet Salisberie etter jarlen som fikk området. Byen er nevnt i Dommedagsboken som «Sarisburia» og fra dette navnet er Sarum og Salisbury avledet. En normannisk festning av tre og torv med vollgrav ble reist i 1069, Sarum Castle. I 1086 samlet Vilhelm Erobreren prelater, adelige, sheriffer og riddere fra hans besittelser ved Old Sarum for å sverge ham troskap og lojalitet. Sannsynligvis ble deler av Dommedagsboken også skrevet på denne tiden. To andre nasjonale råd ble også holdt her, et ved Vilhelm Rufus i 1096, og ytterligere et ved Henrik I av England i 1116.
I 1067 startet reisningen av en katedral og et bispepalass. Katedralen var ferdig i 1092, men hele anlegget brant ned fem dager senere. I 1100 ble det bygd en ny festning i stein, og i 1190 sto den nye katedralen ferdig.
Ettersom det begynte å bli dårlig med plass på høyden, og fordi vannforsyningen var dårlig, begynte biskopen byggingen av en ny katedral ved Avons bredd i 1219. En ny by vokste opp rundt katedralen; denne ble først kalt New Sarum. Først ble navnet Salisbury brukt om begge steder, men etterhvert gikk man over til å bruke det kun om den nye byen. Old Sarum ble da gradvis oppgitt, og fikk forfalle. Det eneste som er synlig i dag er grunnmurer etter slottet og katedralen.
Henry II av England holdt sin hustru, Eleanora av Aquitaine, i forvaring som fange ved Old Sarum, enten ved palasset eller i festningen, fra 1173.

Fra middelalderen valgte innbyggerne i Old Sarum to parlamentsmedlemmer, selv om byen i realiteten ikke hadde noen innbyggere i det hele tatt. En av de som representerte valgkretsen i det 18. århundre var William Pitt den eldre, kjent som «The Great Commoner» (omtrent «den store folkets mann») selv om han var valgt av noen ytterst få mennesker som tilfeldigvis hadde eiendommer innenfor den gamle valgkretsen. Dette gjorde Old Sarum til en av de mest beryktede av de råtne valgkretsene i Storbritannia. I 1831, året før reformloven fjernet Old Sarum som valgkrets, var det 11 stemmeberettigede som alle bodde annensteds, men som hadde eiendommer i valgkretsen.


== Referanser ==


== Se også ==
Salisbury


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Old Sarum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Valgobservatør

Valgobservatør er en person som kontrollerer at et valg skjer på riktig måte, og at det ikke forekommer valgfusk. Valgobservatører er oftest eksterne personer, som normalt ikke ville ha deltatt i det aktuelle valget.
Observatørene skal kontrollere perioden før valget, selve stemmegivningen, opptellingen av stemmene samt publiseringen av valgresultatet.
De fleste observatørene sendes ut i OSSEs regi, men også Europarådet, FN og EU deltar med valgobservatører. I Norge er det NORDEM (The Norwegian Resource Bank for Democracy and Human Rights) som rekrutterer, lærer opp og sender ut de fleste norske observatører som inngår i OSSEs team. NORDEM er fullfinansiert av UD og er en del av Flyktninghjelpen/NORCAP.


== Norge ==
Valgobservatører kommenterte i 2009 at departementsansatte ikke kan stille til valg i Norge og at kandidater som stiller til valg kan sitte i valgstyrene. Etter valgene i 2009 og 2013 påpekte valgoservatører svakheter i den norske lovgivningen og valgordningen. OSSE påpekte at man i Norge plikter å stille til valg om man er nominert og ikke er medlem i et annet parti, noe som bryter med organisasjons- og ytringsfriheten. Valgobservatørene påpekte at det i Norge bare er mulig å stille til stortingsvalg som del av en liste, og enkeltkandidater kan ikke stille til valg uten å danne et parti. Selv om stortingsvalget bruker åpne lister må 50% endre stemmeseddelen for at det skal ha noen effekt, og ingen er derfor blitt valgt til Stortinget via preferansevalg.
Til valget i 2017 kom det 158 valgobservatører fra 32 forskjellige land.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Election monitoring – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Manual for valgobservasjon (fra Den norske Helsingforskomité)
Bygdin

Bygdin er en innsjø i Vang kommune i Innlandet. Den ligger sørøst i Jotunheimen, i nedbørfeltet til elva Vinstra. Bygdin er regulert som magasin for Øvre og Nedre Vinstra kraftverk, med reguleringshøyde mellom 1 048 og 1 057 moh. Sjøen har et areal på 40 km², og den er lang og smal – i luftlinje 25 km lang. Største dyp er 215 meter.Like nord for Bygdin ligger topper på godt over 2 000 meter. Ved sjøen ligger flere turisthytter – i vestenden ligger Eidsbugarden, på nordsiden ligger Torfinnsbu og ved østenden ligger Bygdin Fjellhotell. Om sommeren går MB «Bitihorn» i rute mellom disse tre stedene to ganger daglig.
Bygdin har utløp mot øst gjennom elva Vinsteråne, videre gjennom innsjøene Vinstre og Vinstervatna og elva Vinstra til Gudbrandsdalslågen.


== Galleri ==


== Se også ==
Liste over innsjøer i Oppland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bygdin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Ruteinformasjon for MB «Bitihorn» Arkivert 22. juli 2009 hos Wayback Machine.
Fyldig artikkel om Bygdin
Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa

Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa (OSSE, engelsk: Organization for Security and Co-operation in Europe (OSCE)) er en sikkerhetsorganisasjon som fokuserer på konflikthåndtering. OSSE jobber med å hindre at konflikter oppstår, megler i konflikter som har oppstått og bistår også med gjennoppbygging etter at en konflikt er avsluttet. 
Organisasjonen har 57 medlemsland fra Europa, Sentral-Asia og Nord-Amerika og ble etablert med virkning fra 1. januar 1995, som en forlengelse av Helsingforsprosessen, som startet med et møte i den finske hovedstaden Helsingfors i 1975. Den har sitt hovedsete i Wien.
Formannskapet roterer mellom medlemslandene, og innehas av vedkommende lands utenriksminister. Under Kosovokrigen var Norges utenriksminister Knut Vollebæk formann for OSSE.
Etter at demokratiske opposisjonspolitikere krevde internasjonale valgobservatører under presidentvalget i USA i 2004, ble OSSE invitert som valgobservatører under det amerikanske valget for å se at alt gikk riktig for seg.
Wien-dokumentet er en avtale fra 1990 i OSSE om årlig utveksling av militær informasjon. Den er avgrenset til styrker i Europa, mens Global utveksling av militær informasjon gjelder for alle styrker til medlemslandene, uansett hvor de holder til.


== Historie ==
Konferansen for sikkerhet og samarbeid i Europa (KSSE) var opprinnelsen til OSSE. KSSE ble etablert i 1973 og bar dette frem til navnebyttet i 1995. KSSE ble særlig kjent for Helsingfors-konferansen i 1975, som fastslo tesen om grensenes ukrenkelighet i Europa.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(de) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted 
(it) Offisielt nettsted 
(ru) Offisielt nettsted 
(ro) Offisielt nettsted 
(bs) Offisielt nettsted 
(en) Organization for Security and Co-operation in Europe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Utenriksdepartementet (2002): Norge og OSSE
Skagastølstraversen

Skagastølstraversen er navnet som brukes på turen over Skagastølstindane. Turen krever klatring og er en av de mest spektakulære klatrerutene i Norge. 
Normalt starter turen med bestigning av Nordre Skagastølstind. Ved Midtre Skagastølstind og ved passering av den såkalte Halls hammer, kreves det tau for sikring. Turen avsluttes over Storen og retur normal vei eller via Tønsbergs rappell.
Halls hammer

Halls hammer er en bratt vegg mellom Midtre og Vetle Skagastølstind. Det var her dansken Carl Hall måtte gi opp da han forsøkte å bestige Vetle Skagastølstind i 1885. Året etter klarte et taulag med Charles Watson Patchell å passere hammeren over et sva som fikk navn etter han.Ved travers av Skagastølsryggen passeres Halls hammer normalt på østsiden over Patchells sva med grad 3–4. Halls hammer i front har gradering 6+.


== Referanser ==
West Sussex

West Sussex er et grevskap i England. Det tilhører regionen Sørøst-England, og grenser mot East Sussex, Hampshire og Surrey. Administrasjonsbyen er Chichester.
Da det ikke finnes noen enhetlige myndigheter i West Sussex, sammenfaller grensene for det seremonielle og det administrative grevskapet. Det tradisjonelle grevskapet Sussex ble i 1888 delt i to administrative regioner, men forble et seremonielt grevskap. I 1974 ble de to enhetene omgjort til separate grevskaper, og området Mid Sussex ble overført fra East Sussex til West Sussex. Opphavet til grevskapet er kongedømmet Sussex, som ble opprettet i 477 av sakserne som invaderte England. De tok den romerske byen Regnum, som ble til Chichester.
West Sussex har en rekke naturskjønne omgivelser, inkludert Weald, South Downs og kystområdene. Det høyeste punktet er Blackdown på 280 moh. Blackdown har sterke litterære assosiasjoner med poeten Alfred Tennyson, som har fått Tennyson’s Lane oppkalt etter seg. Over halve grevskapet er beskyttet landskap som kan tilby fotturer, sykling og andre friluftsaktiviteter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) West Sussex – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bilder fra West Sussex i arkivet til English Heritage
West Sussex i Open Directory Project
Sundbåten

Sundbåten er en passasjerrute  med båt mellom de fire bydelene («landene») Gomalandet, Kirkelandet, Nordlandet og Innlandet i Kristiansund.


== Historie ==
Sundbåttrafikken startet 18. november 1876. Båtruten ble startet av lokale kjøpmenn i Kristiansund som hadde behov for transport av varer og kunder i mellom øyene i byen. De dannet Kristiansund dampbåtlag i 1875 og startet trafikken året etter.
Kristiansund kommunale sundbåtvesen overtok driften av sundbåtene under 1. verdenskrig da kostnadene ble for store for Kristiansund dampbåtlag.
Passasjerrekorden på et år ble satt i 1943–44 med 2 635 900 passasjerer
Sundbåten ble i 1997 valgt til kommunens kulturminne av innbyggerne i Kristiansund. Passasjerantallet har de siste årene vært økende og i 2008 registerete Sundbåtvesenet 90 000 passasjerer. Aktivitetsområdene til selskapet omfatter i dag kollektivtrafikk, charter, havnesightseeing og andre turopplevelser i Kristiansund og på Nordmøre.
Alle Sundbåtene hadde tidligere en plikthugger om bord. Oppgaven til plikthuggeren var å hugge tak i kaia slik at Sundbåten lå inntil når passasjerene skulle av og på båten. Navnet plikthugger kommer fra forsvaret og betyr "å ha plikten" – som er den første delen av ordet, og han "hugger" fast til kaia.
Billettene til Sundbåtene var fra gammelt av ovalemynter som måtte kjøpe før man gikk om bord, de fleste familiene i Kristiansund har et par eksemplar av disse i en samling.


== I dag ==
Kristiansund kommunale sundbåtvesen driver fortsatt trafikken over sundene i byen. Trafikkgrunnlaget er begrenset da de fleste har egen bil, men en del foretrekker fortsatt båten. I turistsesongen er det større aktivitet, og båten er en av kommunens største turistattraksjoner.
Båtrutene blir betjent av båtene «Rapp» og «Angvik». Båten «Rapp» ble revidert av Bjarne Bjerknes.


== Sundbåten Syver ==
Sundbåten har blitt benyttet som figur i prosjektet Sundbåten Syver, det har blitt skrevet fire bøker, gitt ut cd og blitt satt opp teaterforestilling der Syver er hovedperson.


== Litteratur ==
Folk på havna – fra fergemenn til Angvik, selges hos lokale bokhandlere i Kristiansund


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sundbåten i Kristiansund
Unknown Pleasures

Unknown Pleasures er post-punkbandet Joy Divisions debutalbum. Det er minimalistisk innspilt med stort sett tre instrumenter - gitar, bass og trommer. Lydbildet er mørkt. Ingen av sangene fra albumet kom ut på singel, men singelen «Transmission» var tenkt for utgivelse på Unknown Pleasures. 


== Sporliste ==
«Disorder»
«Day of the Lords»
«Candidate»
«Insight»
«New Dawn Fades»
«She's Lost Control»
«Shadowplay»
«Wilderness»
«Interzone»
«I Remember Nothing»Alle sangene er skrevet av Joy Division.


== Personell ==
Ian Curtis – sang
Bernard Albrecht – gitar
Peter Hook – bass
Stephen Morris – trommerAndre medvirkende

Martin Hannett – produsent
Peter Saville – platecover
Chris Nagle – tekniker


== Litteratur ==
Dimery, Robert m.fl. (2006). 1001 album du må høre før du dør. Oslo: Orion Forlag AS. s. 432. ISBN 82-458-0759-1. 


== Eksterne lenker ==
(en) Unknown Pleasures på Discogs 
(en) Unknown Pleasures på MusicBrainz 
(en) Unknown Pleasures på AllMusic
Eskeviken

Eskeviken ligger i Halden kommune i Østfold. Strøket ligger mot Iddefjorden, sør til sørvestlig fra Sydsiden, Haldens eldste bydeler. Sør for Eskeviken finnes også det som regnes som en av Haldens fineste badeplasser, Engevika. Det er også gode turområder, og fine løyper for jogging. I Eskeviken finnes det også både båtplasser på flytebrygger og lagringsplasser for båt på land om vinteren. Disse lagringsplassene eies av Norske Skog Saugbrugs.


== Gatenavn i Eskeviken ==
Eskevikveien og Eskeviksletta: Disse navnene knyttes til Eskeviken gård. Eskevikveien starter omtrent ved Jugertangen -Ro, -Motor, -Seil og Fiskeforening. Eskeviksletta tar over når du kommer til krysset og fortsetter til venstre.
Kalvehaugveien: Munner ut til høyre fra krysset og i retning nordvestover forbi bondegården. Fortsetter du opp bakken kommer du til kalvehaugen. Kalvehaugveien går også inn til venstre ved den store strømboksen. Navnet kommer av at det her var beiteområde for kuene på gården i gamledager. Øya like overfor Kalvehaugen ble brukt som havnegang for sauer og geiter fra Eskeviken gård, derav navnet Sauøya.
Vaskernveien: Et lite stykke før du kommer til krysset munner Eskevikveien av til høyre, og du befinner deg da på Vaskernveien. Navnet kommer av at denne veien omtrent går fram til et sted man i gamledager kalte Vaskernbukta og hvor kvinnene i Eskeviken vasket tøy. Bukta er for lengst fylt igjen og gir i dag plass for en del av det området folk her ute kaller Møla.
Engevikveien: Hvis du fortsetter rett frem i krysset og utover grusveien, så følger du Engevikveien. Navnet sier seg selv. Veien munner ut i idylliske Engevika, altså vika som skjærer inn i en eng.


== Kilder ==
Frank Kiel Jacobsen: Gatenavn i Halden: historien bak våre ferdselsveier (1994), H. Andersen Bok- og papirhandel A.S., ISBN 82-91129-02-9


== Eksterne lenker ==
Eskeviken
Arkebakterier

Arkebakterier eller urbakterier er et av de tre domenene i biologisk artsklassifikasjon. De to andre er bakteriene og de eukaryote organismene (hvor blant annet planter og dyr inngår).
Av disse to er arkebakteriene nærmere beslektet med eukaryoter enn med bakterier, selv om de er prokaryote (de mangler cellekjerne.)
Dette ble oppdaget i 1977 av Carl Woese.
Før dette var gruppen ukjent, eller deres representanter ble sett på som spesielle bakterier.
Fellestrekk med eukaryoter finner man blant annet i måten transkripsjonen, translasjonen og DNA-replikasjonen foregår på.
I cellemembranens bygning har man funnet unike fellestrekk (homologier) for arkebakteriene.
Grunnen til at de betegnes som arke- (gresk αρχαιος [archaios] = «gammelt») eller urbakterier er at de lever i ekstreme miljøer, som kan minne om tilstandene tidlig i jordens historie.
Derfor omtales arkebakterier også som ekstremofiler («de som liker det ekstremt»).
I mange av de mindre ekstreme nisjene har de blitt utkonkurrert av bakterier og eukaryote organismer.
De mest salt- og varmetolerante organismene på jorda er arkebakterier. Dessuten lever arkebakterier i blant annet oljereservoarer, torvmyrer og i tarmene hos høyere dyr. Felles for de tre sistnevnte er at de ikke trenger eller tåler oksygen, og at de har evnen til å produsere metangass. Det finnes ingen sykdomsfremkallende arkebakterier, og ingen av dem er kjent for å være giftige.


== Ekstremt halofile arkebakterier ==
De ekstremt halofile (saltelskende) arkebakteriene trives stort sett i vann med 12–23 % saltinnhold, men de fleste kan vokse helt opp til metningspunktet (32 % saltinnhold). De kan også trives i kraftig saltet mat som fisk og kjøtt.


=== Slekter ===
Haloarcula
Halobacterium
Halobaculum
Halococcus
Haloferax
Halorubrum
Natronobacterium
Natronococcus


== Ekstremt termofile arkebakterier ==
De ekstremt termofile (varmeelskende) artene finnes stort sett i vulkanske områder. De lever i varme kilder, på havbunnen ved såkalte black smokers og i varmekraftverk. Ingen av artene trives ved temperaturer under 80°C, og mange av dem vokser og trives ved temperaturer over 100°C.


=== Slekter fra varme kilder ===
Acidianus
Desulfurococcus
Desulfurolobus
Methanothermus
Pyrobaculum
Stygiolobus
Sulfolobus
Thermofilum
Thermoproteus


=== Slekter fra black smokers ===
Archaeoglobus
Methanococcus
Methanopyrus
Pyrococcus
Pyrodictium
Pyrolobus
Staphylothermus
Thermodiscus
Thermotoga


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arkebakterier – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Arkebakterier i Encyclopedia of Life 
(en) Arkebakterier i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Arkebakterier hos Artsdatabanken 
(en) Arkebakterier hos ITIS 
(en) Arkebakterier hos NCBI 
(en) Kategori:Archaea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Archaea – detaljert informasjon på Wikispecies
Gramfarging

Gramfarging er en mikrobiologisk fargeteknikk som ble utviklet av dansken Hans Christian Gram (1853 – 1938) i 1884, med senere modifikasjoner. Metoden brukes til å skille de to viktigste hovedgrupper av bakterier: gram-positive og gram-negative. Forskjellen skyldes en vesentlig forskjell i celleveggstrukturen. Gram-negative bakterier har en tynn cellevegg av peptidoglykan og en ytre lipopolysakkaridmembran, mens de gram-positive har en mer porøs og mye tykkere cellevegg av peptidoglykan og mangler den ytre membranen. Gram-positive bakterier farges lettere da alkoholen dehydrerer det tykke peptidoglykanlaget slik at krystallfiolett-jodid-komplekset ikke kan vaskes ut med alkohol. De gram-positive bakteriene er alle i forholdsvis nær slekt, mens de gram-negative er svært variert. 


== Gramfarging - trinn for trinn ==
Bakteriekulturen spres på et objektglass og tørkes inn.
Bakteriene fikseres med varme fra en flamme.
Fargestoffet krystallfiolett påføres.
Grams Jod-løsning tilsettes for å danne et vann-uløselig kompleks med krystallviolett.
Glasset vaskes med alkohol for å fjerne fargen fra de gram-negative.
Fargestoffet safranin påføres som motfarging.
Resultatet kan observeres i mikroskop.Gram-negative bakterier fremstår da rosa eller røde på grunn av safranin, mens gram-positive er lilla på grunn av krystallfiolett-jodid-komplekset.


== Eksterne lenker ==
Microbiologybites: Gramfarging. Infoside med video om gramfarging fra Microbiologybites.com