jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Havbeite

Havbeite er utsetting og gjenfangst av krepsdyr, bløtdyr og pigghuder i naturlige omgivelser.
Havbeite er ennå ikke blitt en næring i Norge, men ventes å kunne bli et tilskudd til tradisjonelt havbruk. Stortinget har gjennom havbeitelova [1] bestemt at havbeite skal være en konsesjonsbelagt næring. Fiskeri- og kystdepartementet vil dele ut 40 konsesjoner for artene hummer og stort kamskjell. I konsesjonsområdene (lokalitetene) vil innehaveren ha enerett på fangst av angjeldende art. Vanlig ferdsel og fiske med line eller snøre vil være tillatt for alle, mens bruk av garn, landnot, ringnot, ruse, teine eller skjellskrape vil være forbudt med mindre det er en del av havbeitevirksomheten.


== Eksterne lenker ==
Havbeitelova
Havbeiteforskrifta
Peter Behrens

Peter Behrens (født 14. april 1868 i Hamburg, død 27. februar 1940 i Berlin) var en tysk arkitekt og maler. Han representerte i utgangspunktet stilretningen jugendstil, men beveget seg siden i retning av en enklere stil.Peter Behrens var en av de sju første medlemmer av kunstnerkolonien på Mathildenhöhe i Darmstadt, etablert av Storhertug Ernst Ludvig. De øvrige seks av de opprinnelige medlemmene var Joseph Maria Olbrich, Patriz Huber, Ludwig Habich, Rudolf Bosselt, Hans Christiansen og Paul Bürck. 
Behrens regnes som en av grunnleggerne av moderne industriarkitektur og -design. Han er særlig kjent for å ha deltatt i opprettelsen av Deutscher Werkbund og for sitt arbeide for AEG før første verdenskrig, blant annet tegningen av den kjente funksjonalistiske industribygningen AEG-Turbinenfabrik i Berlin.

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Peter Behrens i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Grbavica (film)

Grbavica (/gr'bavitsa/)  er en film av Jasmila Žbanić. Det er en samproduksjon mellom filmselskapene coop99 (Østerrike), Deblokada (Bosnia-Hercegovina), Jadran Film (Kroatia) og noirfilm (Tyskland), og har fått støtte fra arte og ZDF (Zweites Deutsches Fernsehen).
Filmen vant overraskende Gullbjørnen ved filmfestivalen i Berlin i 2006.


== Handling ==
«Esma» lever med sin 12 år gamle datter «Sara» i bydelen Grbavica i Sarajevo. Tilsynelatende har «Saras» far falt i krigen, og «Esma» arbeider på en nattklubb for å forsørge seg og datteren. For å slippe å betale full pris for «Saras» forestående klassetur, må moren bevise at faren var en krigshelt. Dette viser seg imidlertid å være vanskelig for «Esma» og det blir etterhvert tydelig at hun skjuler noe for datteren.
Sammen med klassekameraten «Samir», som også mistet sin far i krigen, begynner «Sara» på egen hånd å lete etter sannheten om faren, og forsøker å få moren til å avsløre sine hemmeligheter. Til slutt oppdager hun den sjokkerende sannheten: «Esma» hørte til de tallrike ofrene for serbiske soldaters systematiske voldtekter av bosniske kvinner, og «Sara» er resultatet av en slik voldtekt.
«Esma», som drives mellom de skrekkelige minnene om voldtekten og kjærligheten til datteren, har i alle år forsøkt å skjule dette for «Sara». Begge må nå lære å leve med sannheten.


== Bakgrunn ==
Grbavica behandler serbernes systematiske massevoldtekter under krigene i Jugoslavia. Disse krigsforbrytelsene er fremdeles et tabutema i Bosnia og Hercegovina.
Regissør Jasmila Žbanić minnet i sin takketale ved filmfestivalen i Berlin 18. februar 2006 på at flere av de ansvarlige for serbernes krigsforbrytelser (deriblant Radovan Karadžić og Ratko Mladić) fremdeles er på frifot.


== Rolleliste ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Grbavica på Internet Movie Database 
(no) Grbavica hos Filmfront 
(sv) Grbavica i Svensk Filmdatabas 
(da) Grbavica i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Grbavica på Allociné 
(nl) Grbavica på MovieMeter 
(en) Grbavica på AllMovie 
(en) Grbavica på Turner Classic Movies 
(en) Grbavica på Rotten Tomatoes 
(en) Grbavica på Metacritic
The Masterplan

The Masterplan er et samlealbum fra den britiske rockegruppa Oasis, utgitt i 1998. Albumet består av b-sider .


== Sporliste ==
Alle sanger av Noel Gallagher, unntatt hvor annet er angitt.«Acquiesce»
«Underneath the Sky»
«Talk Tonight»
«Going Nowhere»
«Fade Away»
«The Swamp Song»
«I Am the Walrus» (Lennon/McCartney)
«Listen Up»
«Rockin' Chair»
«Half the World Away»
«(It's Good) To Be Free»
«Stay Young»
«Headshrinker»
«The Masterplan»


== Eksterne lenker ==
(en) The Masterplan på Discogs 
(en) The Masterplan på MusicBrainz 
(en) The Masterplan på Spotify 
(en) The Masterplan på AllMusic
Mot veggen

Mot veggen (original tittel Gegen die Wand) er den fjerde spillefilmen av den tyrkisk-tyske regissøren Fatih Akın og vinner av Gullbjørnen for 2004. Filmen skildrer kjærlighetsforholdet mellom to tyskere av tyrkisk opprinnelse, som inngår et skinnekteskap for å komme hennes foreldres moralforestillinger i møte.
Filmen er første del i Akıns planlagte trilogi «Liebe, Tod und Teufel» (kjærlighet, død og djevel), og ble fulgt opp med På den andre siden i 2007.


== Handling ==
Filmen begynner i Hamburg. «Cahit», en 40 år gammel alkoholisert tyrkisk innvandrer, kjører inn i en vegg. Mens han ligger på sykehus blir han kjent med «Sibel», som også har forsøkt å ta sitt liv. «Sibel» er en ung tyrkisk kvinne som gjør opprør mot sine tradisjonelle foreldre. Hun vil leve sitt eget liv, og sier «jeg vil leve, jeg vil danse, jeg vil knulle — og ikke bare med én type». For å oppnå denne uavhengigheten fra sin strenge far og dominante bror ønsker hun å inngå et skinnekteskap. Cahit, som har lagt sitt tyrkiske morsmål til side, reagerer sensitivt på alle spørsmål om sin bakgrunn og tjener til livets opphold ved å samle tomflasker. Han går etter noe tøven med på dette. I begynnelsen ser han udelaktig på mens Sibel etter bryllupet fører et bekymringsløst og løssluppent liv. Men etterhvert blir det klart for ham at han føler mer for Sibel, og at han elsker henne. Hans besettelse for henne går så langt at han i affekt dreper en av Sibels tidligere one-night-stand. I tiden etter blir Sibel, som nå selv har forelsket seg i Cahit, utstøtt av sin familie. Hun lover å vente på Cahit, og reiser til sin kusine i Istanbul. Der bryter hun fullstendig sammen og går under i sin sorg. Da Cahit etter å ha blitt løslatt fra fengselet vil oppsøke henne, har hun fått orden på livet igjen, en ny kjæreste og en datter. Etter to felles dager skilles Sibels og Cahits veier, da Sibel ikke kan eller vil følge Cahit til hans fødeby Mersin.


== Medvirkende ==
Birol Ünel: Cahit Tomruk
Sibel Kekilli: Sibel Güner
Catrin Striebeck: Maren
Güven Kıraç: Seref
Meltem Cumbul: Selma
Hermann Lause: Dr. Schiller


== Utmerkelser ==
Filmen mottok Gullbjørnen ved filmfestivalen i Berlin i 2004 og tallrike andre utmerkelser, bl.a.

FIPRESCI-prisen
5 Lola-priser, for beste film, beste regi, beste kvinnelige hovedrolleinnehaver, beste mannlige hovedrolleinnehaver og beste foto
Den europeiske filmprisen 2004, for beste film og publikumsprisen for beste regi
Den spanske filmprisen Goya for beste europeiske film 2005


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mot veggen på Internet Movie Database 
(no) Mot veggen hos Filmfront 
(no) Mot veggen på NRK TV 
(sv) Mot veggen i Svensk Filmdatabas 
(da) Mot veggen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Mot veggen på Allociné 
(nl) Mot veggen på MovieMeter 
(en) Mot veggen på AllMovie 
(en) Mot veggen på Turner Classic Movies 
(en) Mot veggen på Rotten Tomatoes
Gentile Bellini

Gentile Bellini (født ca. 1429 i Venezia, død 23. februar 1507 samme sted) var en venetiansk maler. Han var sønn av maleren Jacopo Bellini.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Bellini var elev av sin far Jacopo Bellini, og utdannet seg videre i Padova under innflytelse fra sin svoger, Andrea Mantegna, hvis stil han i meget ble inspirert.


=== Maler ===
Et ungdomsverk er Maria med barnet og to stiftere hvor portrettene allerede antyder hans store anlegg for individuell karakteristikk. Han kom  snart til ære og verdighet i Venezia, og arbeidet fra 1474 på utsmykningen av den store rådssal i Dogepaladset mot å få bekle meglerstillingen ved Fondaco de’ Tedeschi -  en rettighet som senere også tilfalt broren, Giovanni; hans berømte  bilder her (kampene mot Barbarossa) ble senere ødelagt av brann. 
I 1478 ga Venezias regjering ham i oppdrag å reise til Konstantinopel for å male Sultanen Mehmed II. Sultanen hadde bedt Venezia om å sende «en stor maler» for nettopp dette oppdraget. Gentile Bellini ble hos sultanen ett års tid og malet blant annet dennes profilbilde, som nå bevares i Layard-samlingen. 
Etter dette kan det merkes en innflytelse av det orientalske i flere av hans verker, så som «La predica di san Marco ad Alessandria» («Markus preker i Aleksandria»). Dette bildet ble ferdigstilt av hans bror Giovanni.
Blant hans senere arbeider kan nevnes dekorasjoneb av Scuola Grande di San Marco (1470-tallet, sammen med broren Giovanni) og «la Processione in Piazza» («Prosesjonen på Markusplassen») (1496).
Så betydelig en kunstner Gentile enn var, nåfde han imidlertid ikke ut over en viss ubehjelpelighet i de kunstneriske midler; en harmonisk kunstnerisk utfoldelse med fullt herredømme over de tekniske midler var forbeholdt hans yngre bror.


== Verker ==
Miracolo della croce caduta nel canale di San Lorenzo. (1500) – Gallerie dell’Accademia, Venezia
La trasfigurazione di Cristo. (1453–1455) – Museo Correr, Venezia
Ritratto del doge Giovanni Mocenigo. (1478–79 eller 1480–85) – Museo Correr, Venezia
Cristo morto sorretto da due angeli. (1453–1455) – Museo Correr, Venezia
Madonna col Bambino. – Museo Correr, Venezia
La predica di S. Marco ad Alessandria d'Egitto. – Pinacoteca di Brera, Milano
Mehmed II. – National Gallery, London
Ritratto di Caterina Cornaro. (Szépművészeti Múzeum, Budapest


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gentile Bellini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Spanische Hofreitschule

Spanische Hofreitschule («den spanske hoffrideskolen», på norsk gjerne kalt Den spanske rideskolen) er en rideskole i Wien. Den ble etablert i 1572 og hadde ansvar for rideopplæringen ved hoffet. Etter at Østerrike ble republikk i 1918 ble skolen åpnet for andre.
Den spanske rideskolen bruker lipizzaner-hester, og har fått sitt navn etter de spanske hestene. Hestene trenes etter prinsippene i klassisk ridekunst. Skolen er en av de viktigste og mest prestisjefulle institusjoner innen klassisk ridekunst.


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Spanish Riding School – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Spanische Hofreitschule – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Seaborgium

Seaborgium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff med kjemisk symbol Sg og atomnummer 106.


== Historie ==
Seaborgium ble offisielt oppdaget i juni 1974 av en amerikansk forskergruppe ledet av Albert Ghiorso i Lawrence Radiation Laboratory ved Berkeley-universitetet i California, USA. De rapporterte fremstillingen av isotopen 263Sg (med en halveringstid på ett sekund) ved å bombardere 249Cf (californium) med 18O (oksygen): 

  
    
      
        
          
          
            98
          
          
            249
          
        
        
          C
          f
        
        +
        
          
          
            8
          
          
            18
          
        
        
          O
        
        
        →
         
        
          
          
            106
          
          
            263
          
        
        
          S
          g
        
        +
        4
        
          
          
            0
          
          
            1
          
        
        
          n
        
      
    
    {\displaystyle \,_{98}^{249}\mathrm {Cf} +\,_{8}^{18}\mathrm {O} \,\to \ \,_{106}^{263}\mathrm {Sg} +4\,_{0}^{1}\mathrm {n} }
  En annen forskergruppe ledet av Ken Gregorich bekreftet fremstillingsmetoden i 1994.
Forskerne bak oppdagelsen foreslo å oppkalle det nye grunnstoffet etter Glenn T. Seaborg, en av oppdagerne til flere av  grunnstoffene i aktinoide-serien. Forslaget møtte motstand, og i den påfølgende debatten ga IUPAC stoffet det midlertidige navnet unnilhexium (kvasi-latinisering av tallene en-null-seks) med kjemisk symbol Unh. Uenigheten om navnevalg fortsatte for flere av de nyoppdagede grunnstoffene og ble ikke løst før i 1997 da et kompromiss ble inngått, og navnet seaborgium offisielt ble godkjent.
Seaborgium har også vært kalt eka-wolfram.


== Egenskaper ==
Seaborgium er et kunstig fremstilt transisjonsmetall. Svært lite er fremstilt, noe som gjør at de kjemiske og fysiske egenskapene for en stor del er ukjente. Basert på dets plass i periodesystemet antas det at det er et fast stoff med egenskaper som minner om wolframs.


=== Isotoper ===
Seaborgium har ingen stabile isotoper. Pr. 2018 er 11 isotoper kjent, og de mest stabile er 271Sg med halveringstid 2,4 minutter, 266Sg med halveringstid 21 sekunder, og 265Sg med halveringstid	16,2 sekunder. De fleste av isotopene kan nedbrytes ved spontan kjernespalting (fisjon).CAS-nummer 54038-81-2.


== Forekomst ==
Seaborgium forekommer ikke naturlig, men blir fremstilt i laboratorier.


== Anvendelse ==
Det finnes pr. dags dato ingen bruksområder for seaborgium, bortsett fra forskningsformål.


== Referanser ==


== Kilder ==
Universitetet i Oslo - kjemisk institutt: Seaborgium Besøkt 24. oktober 2018
Bohrium

Bohrium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff  med atomnummer 107 og kjemisk symbol Bh.


== Historie ==
Bohrium ble fremstilt for første gang i 1976 av en sovjetisk forskergruppe ved Joint Institute for Nuclear Research i Dubna, og senere av en tysk forskergruppe ledet av Peter Armbruster og Gottfried Münzenberg ved Gesellschaft für Schwerionenforschung (Instituttet for forskning på tunge ioner) i Darmstadt, Tyskland ved å kaldfusjonere 209Bi (vismut) og 54Cr (krom):

  
    
      
        
          
          
            83
          
          
            209
          
        
        
          B
          i
        
        +
        
          
          
            24
          
          
            54
          
        
        
          C
          r
        
        
        →
         
        
          
          
            107
          
          
            262
          
        
        
          B
          h
        
        +
        
          
          
            0
          
          
            1
          
        
        
          n
        
      
    
    {\displaystyle \,_{83}^{209}\mathrm {Bi} +\,_{24}^{54}\mathrm {Cr} \,\to \ \,_{107}^{262}\mathrm {Bh} +\,_{0}^{1}\mathrm {n} }
  I IUPAC/IUPAP Transfermium Working Group (TWG) sin rapport fra 1992 ble den tyske forskergruppen offisielt anerkjent som stoffets oppdager. I likhet med de andre nyoppdagede grunnstoffene 101 – 109 ble det ikke oppnådd enighet om navnevalget før i 1997. Inntil da hadde stoffet det midlertidige navnet unnilseptium (kvasi-latinisering av tallene en-null-syv) med kjemisk symbol Uns.
Stoffet er oppkalt etter den danske fysikeren Niels Bohr.


== Egenskaper ==
Bohrium er et radioaktivt transisjonsmetall. Stoffet er komplisert og kostbart å fremstille, og dette kombinert med den korte halveringstiden gjør at det er forsket lite på bohriums fysiske og kjemiske egenskaper. Det antas at det ved romtemperatur er et fast stoff, og at det har likhetstrekk med rhenium.


=== Isotoper ===
Bohrium har ingen kjente stabile isotoper. Hittil er 9 isotoper kjent, og de mest stabile av de som har er 273Bh og 274Bh med halveringstid 90 minutter (beregnet), og 275Bh med halveringstid 40 minutter (beregnet). Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 minutt, og de fleste kortere enn 1 sekund. Minst én av isotopene, 261Bh kan nedbrytes ved spontan kjernespalting (fisjon).CAS-nummer:54037-14-8


== Forekomst ==
Bohrium forekommer ikke naturlig, men fremstilles i laboratorier.


== Anvendelse ==
Bohrium har ingen bruksområder pr. dags dato, bortsett fra i vitenskapelig forskning.


== Referanser ==
Hassium

Hassium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff med kjemisk symbol Hs og atomnummer 108.


== Historie ==
Hassium ble fremstilt første gang i 1984 av en tysk forskergruppe ledet av Peter Armbruster og Gottfried Münzenberg ved Gesellschaft für Schwerionenforschung (GSI) i Darmstadt, Tyskland. Gruppen bombarderte en 208Pb (bly) med 58Fe (jern)-kjerner, noe som ga 3 atomer av 265Hs:

  
    
      
        
          
          
            82
          
          
            208
          
        
        
          P
          b
        
        +
        
          
          
            26
          
          
            58
          
        
        
          F
          e
        
        
        →
         
        
          
          
            108
          
          
            265
          
        
        
          H
          s
        
        +
        
          
          
            0
          
          
            1
          
        
        
          n
        
      
    
    {\displaystyle \,_{82}^{208}\mathrm {Pb} +\,_{26}^{58}\mathrm {Fe} \,\to \ \,_{108}^{265}\mathrm {Hs} +\,_{0}^{1}\mathrm {n} }
  Den tyske forskergruppen foreslo selv navnet «hassium» som er avledet av Hassias, det latinske navnet for Hessen, delstaten der forskningsinstitutt GSI ligger. Grunnstoffet fikk i første omgang navnet unniloctum (kvasi-latinisering av tallene en-null-åtte) og kjemisk symbol Uno, inntil IUPAC i 1994 anbefalte at det ble kalt hahnium etter den tyske kjemikeren Otto Hahn. Senere, i 1997, ble navnet «hassium» anerkjent internasjonalt. Tidligere er grunnstoffet også blitt kalt eka-osmium.


== Egenskaper ==
Hassium er et radioaktivt transisjonsmetall og er forventet å ha kjemiske likhetstrekk med osmium. Et internasjonalt forsker-team greide i 2001 å fremstille hassiumoksid, og rakk å undersøke noen av stoffets egenskaper før det ble nedbrutt. Som ventet viste det likhetstrekk med osmiumoksid, men med høyere smeltepunkt.Siden svært lite er fremstilt av stoffet, er de fleste kjemiske og fysiske egenskapene fortsatt ukjente.


=== Isotoper ===
Av de 10 isotopene som hittil er kjent eller beregnet, er alle ustabile (og dermed radioaktive). De mest stabile er beregnet til å være 276Hs med halveringstid 1 time, 274Hs med halveringstid 1 minutt, 271Hs og 272Hs med halveringstid 40 sekunder. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 10 sekunder, og de fleste kortere enn 1 sekund. Flere av isotopene kan nedbrytes ved spontan kjernespalting (fisjon).CAS-nummer 54037-57-9.


== Forekomst ==
Hassium forekommer ikke naturlig, men blir kunstig fremstilt i laboratorier.


== Anvendelse ==
Hassium har per i dag ingen anvendelse, bortsett fra forskningsformål.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
WebElements.com – Hassium
Apsidium – Hs
Terbium

Terbium er et grunnstoff med kjemisk symbol Tb og atomnummer 65. 


== Historie ==
Terbium ble oppdaget i 1843 av den svenske kjemikeren Carl Gustav Mosander som fant stoffet som en urenhet i yttrium-oksid (Y2O3). Han døpte det nye grunnstoffet Terbium etter funnstedet Ytterby gruve i Sverige.
Rent terbium ble først fremstilt i 1945 da nye separasjonsmetoder ved hjelp av ionebytting ble utviklet.


== Egenskaper ==
Terbium er et sølvhvitt, mykt og formbart metall som tilhører lantanoidene og sjeldne jordmetaller. Under normal temperatur- og trykkforhold opptrer det som et sølvskinnende metall som er bløtt nok til at man kan skjære i det med kniv.
I forhold til de andre sjeldne jordmetallene er terbium relativt motstandsdyktig overfor korrosjon i kontakt med romtemperert luft, men ved temperaturer over 150 °C begynner det å brenne under dannelse av terbiumdioksid (TbO2). Terbium reagerer med vann med dannelse av gassformig hydrogen og terbiumhydroksid som resultat.
Terbium kan ta to forskjellige allotropiske former: Ved temperaturer under 1289 °C tar det sin α-form med heksagonal krystallstruktur. Ved høyere temperaturer omorganiseres strukturen, og stoffet opptrer i sin β-form.


=== Isotoper ===
Naturlig forekommende terbium består utelukkende av den stabile isotopen 159Tb. I tillegg er 35 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper kjent. De mest stabile av disse er 158Tb med halveringstid 180 år, 157Tb med halveringstid 71 år, 160Tb med halveringstid 72,3 døgn, 156Tb med halveringstid 5,35 døgn, 155Tb med halveringstid 5,32 døgn, og 153Tb med halveringstid 2,34 døgn. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 1 time.CAS-nummer: 7440-27-9


== Forekomst ==

Terbium forekommer ikke i ren form naturlig, men er bestanddel i mange mineraler som for eksempel ceritt, monazitt og bastnäsitt. Kommersiell utvinning foregår fra terbium-holdig leire i Kina og som biprodukt fra fremstilling av «samarium-europium-gadolinium konsentrat» (SEG-konsentrat) fra bastnäsitt.


== Anvendelse ==
Terbium brukes i legeringer og i produksjon av elektroniske komponenter. Terbiumoksid brukes som grønt lysstoff i bilderør og lysstoffrør. Terbium er sammen med dysprosium en komponent i legeringen Terfenol-D som utvider eller trekker seg sammen i magnetfelt. Natrium-terbiumborat brukes i lasere og gir en bølgelengde på 546 nm.


== Referanser ==
Eurocontrol

Eurocontrol (Den europeiske organisasjon for luftfartssikkerhet) er en sivil-militær internasjonal organisasjon som arbeider for å fremme sikkerheten i europeisk luftfart, koordinere lufttrafikktjenesten i Europa og utvikle et integrert europeisk system for flykontrolltjeneste. 41 stater er medlem av Eurocontrol i tillegg er Israel og Marocco observatører.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) European Organisation for the Safety of Air Navigation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Det syttende Fantomet

Det syttende Fantomet (født 1852, død 1889) var i tegneserien Fantomet den syttende personen som svor Hodeskalleeden. Han hadde en tvillingsøster, Julie Walker (født 1852, død ?) som ved flere anledninger vikarierte for sin bror i rollen som Fantomet. Det syttende Fantomet sverget Hodeskalleeden i 1869. Han møtte samme år piratdronningen Kate Sommerset og fikk barn med henne.
Det syttende Fantomet giftet seg med kvekeren Mary Stillwell i 1871 og ble i den anledning det andre Fantom som ikke giftet seg ved Hodeskallegrotten. Paret fikk samme år en sønn, Kit, som senere skulle bli det attende Fantomet.


== Se også ==
Liste over historier med det syttende Fantomet


== Kilder ==
«Syttende Fantomet», fra Fantomet.org