jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Idioten

Se også Idioten (andre betydninger).
Idioten er et parkmessig friområde på Valleløkken, nær Adamstuen nord i bydel St. Hanshaugen i Oslo.


== Parken ==
Parken er 10,3 dekar stor og i tillegg kommer barnehagens areal med 1,2 dekar. Grunnen eies av kommunen og er regulert til friluftsområde. Den avgrenses av General Birchs gate i nord, bebyggelse som ligger til von der Lippes gate i øst, bebyggelse som ligger til Anton Schjøths gate i syd og Ullevålsveien i vest.
Idioten skråner kraftig mot nordøst og brukes mye som akebakke om vinteren. På det øvre platået er det ballbane som også brukes som skøytebane om vinteren.
Idioten forvaltes av bydel St. Hanshaugen.


== Navnet og historie ==
Navnet Idioten stammer fra «Anstalt for åndelig abnorme børn», som lå på den andre siden av General Birchs gate, omtrent der Veterinærinstituttet ligger i dag. Det var vanlig at naboene i nabolaget kalte barna som hørte til der for idioter. Navnet er brukt i skrift så tidlig som 1929.Området ligger på grunnen som hørte til middelaldergården Valle, den delen som rundt år 1700 ble utskilt som byløkka Valleløkken. Parkvesenet overtok området i 1929-1930.
Inntil 1950-årene, mulig senere, arrangerte Frigg guttehopprenn på Idioten.Det har vært en rekke forslag om å bygge på området, både boliger, næring og barnehager. Senest ble et forslag om barnehage avvist av bydelsutvalget og byråd Grete Horntvedt i 2006.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Oslo byleksikon
Eva Ramm, Erling Lae og Ørnulf Olsen: St. Hanshaugen Ullevål – streiftog i bydelens nedre del. Oslo kommune, St. Hanshaugen Ullevål bydelsforvaltning, 1995, side 91-92
Bjørn Brøymer i Aftenposten Aften 23. januar 1988 (opplysning om hopprenn)
Aftenposten 16. november og 30. november 2006 (bydelsutvalget avviser barnehage)


== Eksterne lenker ==
Guildenstern og Rosencrantz er døde

Guildenstern og Rosencrantz er døde er et tragikomisk teaterstykke av Tom Stoppard fra 1966. Det ble filmatisert i 1990.I skuespillet møter man de to karakterene Rosenkrantz og Gyldenstern fra Hamlet av William Shakespeare. Man får blant annet se hva de holder på med mens noen av hendelsene i den opprinnelige fortellingen finner sted.


== Referanser ==
Hydroparken

Hydroparken er en park ved Norsk Hydros høye kontorbygning, kjent som Hydrobygget, ved Solli plass i Oslo. Bygningen er tegnet av Erling Viksjø og oppført 1960. Viksjø knyttet til seg landskapsarkitektene Grindaker og Gabrielsen som utformet parken. Murene er laget av billedkunstneren Odd Tandberg.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Erik Egeland: Glimt av Hydros kultur og kunst. Bedriftsliv og humanitet. Labyrinth, 1992Karsten Jørgensen. "Abstrakte landskap; Grindaker og Gabrielsens fornyelse av norsk hagearkitektur". I Brytninger. Norsk arkitektur 1945-65, redigert av Espen johnsen, 206-215. Utstillingskatalog. Oslo: Nasjonalmuseet, 2010.


== Eksterne lenker ==
(en) Hydroparken – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Flyfoto av parken, med kartmulighet
Hydroparken i digitalt museum http://www.digitaltmuseum.no/search?query=hydroparken&js=1
Hydroparken (andre betydninger)

Hydroparken har flere betydninger.
Hovedartikkelen Hydroparken er om parken fra 1960 ved Norsk Hydros bygg i Bygdøy allé i Oslo. 

Andre betydninger:

parken ved Norsk Hydros lokaler på Vækerø i Oslo
park i Årdal
Grevenbroich

Grevenbroich (kaller seg selv «Energihovedstaden») er en by i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 65 000 innbyggere. Byen ligger i kreisen Rhein-Kreis Neuss ved elven Erft, omtrent 15 km sørvest for Neuss og 15 km sørøst for Mönchengladbach. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Grevenbroich – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Grevenbroich – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Ban Gu

Ban Gu (kinesisk: 班固, født i år 32 e.Kr. i Kina, henrettet i 92 i Luoyang i Kina) var en kinesisk historiker som skrev om Han-dynastiet. Han stammet fra en lærd slekt; også hans far Ban Biao var en renommert historieforfatter, og broren Ban Chao en berømt feltherre. Ban Gu var rådgiver for embedsmannen Dou Xian og ble henrettet etter statskuppet mot Douslekten under keiser He.
Ban Gu var hovedforfatter for Han Shu (漢書, Det tidlige Han-dynastiets historie). Det var faren som begynte på det, men så overtok Ban Gu, som imidlertid ikke ble ferdig før sin henrettelse slik at siste hånd på verket var hans søsters, Ban Zhao. Han Shu ble forbilde for fremtidige hoffkritikere.
Verket er delt i tre hoveddeler, etter forbilde fra Sima Qians verk Shiji:

Herskerannaler;
Avhandlinger (om riter, astronomi, forvaltning, geografi, hæren, kanalene, økonomi, lov og rett, og så videre);
Biografier, som også gir verdifull informasjon om fremmede land.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjon om søster og familie
Et dikt av Ban Gu fra Liangdu fu, oversatt til engelsk av  Rafe de Crespigny
Zenko Suzuki

Zenko Suzuki (鈴木 善幸 Suzuki Zenkō) (født 11. januar 1911, død 19. juli 2004) var en japansk politiker og den 70. statsministeren i Japan. Hans funksjonstid var fra 17. juli 1980 til 27. november 1982.


== Hans politiske liv ==
Suzuki ble utnevnt som statsminister etter Masayoshi Ohiras uventede dødsfall på grunn av utmattelse i forbindelse med valgkamp. Sympatistemmene etter Ohiras død førte til at Det liberaldemokratiske parti (LDP), vant valget med stor margin, og gav Suzuki det største flertallet LDP hadde hatt på mange år. Han valgte å takke nei til gjenvalg i 1982, og ble etterfulgt av Yasuhiro Nakasone.
Han tjente i en svært ustabil periode; Statsrådene ble ofte skiftet ut, og partiet var ofte splittet. Han hjalp til med å fremme Japans relasjoner med Amerikas forente stater i løpet av et møte i 1988 med Ronald Reagan. 
Han ble født i Iwate prefektur og døde på det Internasjonale Medisinske Senter i Japan, som ligger i Tokyo, av lungebetennelse.


== Referanser ==
Anatolij Firsov

Anatolij Vasiljevitsj Firsov (russisk: Анатолий Васильевич Фирсов; født 1. februar 1941 i Moskva, død 24. juli 2000 i Moskva) var en russisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck, 1968 i Grenoble og 1972 i Sapporo.
Firsov var forward på det sovjetiske landslaget i ishockey og klubblaget CSKA Moskva. Han vant flere verdensmesterskap med Sovjetunionen på 1960- og 70-tallet. Han ble olympisk mester tre ganger og spilte 166 kamper på det sovjetiske landslaget. Han fikk prisen som turneringens beste forward under OL 1968 i Grenoble. Han ble også turneringens toppscorer med tolv mål og fire assists.


== OL-medaljer ==
1964  Innsbruck -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1968  Grenoble -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1972  Sapporo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1964  Innsbruck -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1965  Tammerfors -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1966  Ljubljana -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1967  Wien -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1968  Grenoble -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1969  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1970  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1971  Bern/Genève -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Anatolij Firsov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Anatolij Firsov – Olympics.com 
(en) Anatolij Firsov – Olympic.org 
(en) Anatolij Firsov – Olympedia 
(en) Anatolij Firsov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Anatolij Firsov – Eurohockey.com 
(en) Anatolij Firsov – Hockeydb.com 
(en) Anatolij Firsov – Eliteprospects.com
Gummersbach

Gummersbach er en by i Tyskland i delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 52000 innbyggere. Byen er administrativt sete i kreisen Oberbergischer Kreis. Byen ligger 50 km øst for Köln. Tidligere ble Gummersbach kalt «Lindetrebyen» fordi lindetrær vokste langs hovedgaten. Frem til 1920-årene brukte innbyggerne i byen å kalle byen sin «lille Paris». 


== Historie ==
I 1109 ble Gummersbach for første gang nevnt i skriftlige kilder, da kalt Gummeresbracht. Gummersbach fikk byrettigheter i 1857.


== Bilder ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Gummersbach – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gummersbach – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Gütersloh

Gütersloh er en by i delstaten Nordrhein-Westfalen i Tyskland, med rundt 95 000 innbyggere. Byen er administrasjonssete i  Landkreis Gütersloh.
Gütersloh er en industriby med store selskaper som Miele og Bertelsmann. Royal Air Force hadde en flybase ved byen frem til Berlinmurens fall, og var den østligste av alle flybasene til NATO under den kalde krigen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Gütersloh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gütersloh – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
SLOC

Source lines of code (SLOC) er en måte å måle størrelsen på en programvare ved å telle antall tekstlinjer i programmets kildekode. SLOC er typisk brukt for å estimere mengden innsats som vil kreves for å utvikle et program, så vel som å estimere programmeringsproduktivitet når programmet er ferdigskrevet.
Shred metal

Shred metal er en undersjanger av Heavy metal som ble populært tidlig på 80-tallet. Sjangeren ble kjent for allmennheten da Yngwie Malmsteen ga ut Rising Force i 1984 og ble enda mer populær da Jason Becker gå ut sitt første album Perpetual Burn i 1988, men interessen for shred metal avtok etter 80-tallet
Sjangeren er hovedsakelig gitarfokusert. Shredding betyr å spille fort på et instrument (som regel gitar), dette krever teknikker som for eksempel sweep picking, tapping, legato, picking osv...
Shredding blir vanligvis brukt i sjangere som heavy metal, power metal, nyklassisk metal, progressiv metal, thrash metal, hardrock og kan også forekomme i death metal og jazz-fusion


== Kjennetegn ==
Shredgitarister bruker å ha med tapping og sweeping i soloer.


== Viktige gitarister ==
Al Di Meola
Alexi Laiho – Children of Bodom
Dimebag Darrell – Pantera
Jason Becker – Cacophony
Marty Friedman – Megadeth
Michael Angelo Batio – Nitro
Paul Gilbert – Racer X
Steve Vai
Timo Tolkki – Stratovarius
Ulrich Roth – Scorpions
Vinnie Moore
Vinnie Vincent – Kiss, Vinnie Vincent Invasion
Yngwie Malmsteen – Alcatrazz, Steeler
Renault 16

Renault 16 er en bilmodell fra den franske bilprodusenten Renault, som ble produsert mellom 1965 og 1980. Renault 16 ble kåret til Årets Bil i Europa i 1966, og totalt 1,845,959 eksemplarer ble produsert før den gikk ut av produksjon i 1980.
Modellen solgte svært godt over hele Europa, og fikk gode skussmål for komfort og romslighet, samt et godt utstyrsnivå i forhold til prisen. I begynnelsen ble bilen solgt med kun en 1.5-liters bensinmotor og utstyrsnivå GL, senere fulgte en 1.6-liters TS og toppmodellen TX, som ble lansert i 1973 med en femtrinns manuell girkasse og 1.65-liters motor. Blant utstyret var elektriske vinduer og sentrallås, utstyr som den gang var svært uvanlig i europeiske familiebiler.
Renault 16 var i produksjon frem til 1980, da den ble erstattet av Renault 20. Selv ved produksjonsslutt, da den hadde vært i produksjon i 15 år, var den en populær og vel ansett bilmodell i Europa, med godt salg. Renaults nåværende designsjef, Patrick le Quément, har gått ut med sin beundring for Renault 16, og i mange av hans modeller kan man kjenne igjen designelementer fra R16.
John Larsen

John Harry Larsen (født 27. august 1913 i Østre Aker, død 5. august 1989 i Oslo) var en norsk skytter som tok olympisk gullmedalje i øvelsen løpende hjort under  Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han tok tre gull, to individuelt og ett for lag, under VM i Buenos Aires i 1949. Under VM i Oslo i 1952 tok han ikke mindre enn fire gull, to indivduelt og to for lag, og to år senere, da VM gikk i Caracas i Venezuela tok han sølv- og bronsemedalje for lag. Han deltok også under Sommer-OL 1956 i Melbourne med åttendeplass på 100 m løpende hjort enkelt-/dobbeltskudd.


== Eksterne lenker ==
(en) John Larsen – Olympedia 
(en) John Larsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) John Larsen – ISSF
Skjomen kraftverk

Skjomen kraftverk er et vannkraftverk ved Sør-Skjomen i Narvik kommune i Nordland fylke. 
Kraftverket henter vann fra et omfattende tunnelsystem i grensetraktene mot Sverige. 
Tjårdavatnet reguleres mellom 616 og 590 moh. Til Tjårdavatnet overføres det vann fra Middagsvatnet og Langvatnet som reguleres mellom 678 og 674 moh. Overføringen av vannet fra Langvatnet skjer via Sverige og innsjøen Siiddasjávri, som ligger nedstrøms Langvatnet. Til Siiddasjávri, som er regulert mellom 614 og 604 moh i forbindelse med kraftutbygging i Sverige, ble det bygget en tunnel som om vinteren fører vann fra Langvatnet til Skjomen, og om sommeren fører tilsvarende vannmengde tilbake til Siiddasjávri for benyttelse i kraftverkene langs Luleälven.  
Iptojávri reguleres mellom 615 og 589 moh. Til dette magasinet overføres det vann fra Båtsvatn og Norddalen kraftverk samt flere bekkeinntak.
Kraftverket ble satt i drift i 1973 og utvidet frem til 1980. 
Det er installert tre peltonturbiner på totalt 300 MW. Midlere årsproduksjon er på 1257 GWh. 
Eier er Statkraft.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Statkraft
Sankt Augustin

Sankt Augustin er en by i Tyskland i delstaten Nordrhein-Westfalen med om lag 55 000 innbyggere. Den ligger i kretsen Rhein-Sieg. Den er oppkalt etter skytshelgenen til Steylermisjonærene, St. Augustin (354-430). De opprettet et kloster nær det nåværende sentrum i 1913. Sankt Augustin ligger om lag 8 km nordøst for Bonn og 3 km sørvest for Siegburg.


== Bilder ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Sankt Augustin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sankt Augustin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Bjørnelignende rovpattedyr

Bjørnelignende rovpattedyr (Arctoidea) er en delgruppe med hundelignende rovpattedyr som består av tre nålevende undergrupper og en utdødd som har en morfologi som minner om bjørner, derav navnet på gruppen. Hver gruppe har videre inndeling.


== Fylogeni ==
Fylogenien under viser gruppens nærmeste slektninger og er i hovedsak i henhold til Wesley-Hunt & Flynn (2005), men med justeringer av Law, Slater & Mehta (2018).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bjørnelignende rovpattedyr hos Fossilworks 
Arctoidea – detaljert informasjon på Wikispecies
Sergej Makarov (ishockeyspiller)

Sergej Mikhajlovitsj Makarov (russisk: Сергей Михайлович Макаров; født 19. juni 1958 i Tsjeljabinsk i daværende Sovjetunionen) er en tidligere russisk ishockeyspiller.
Makarov var forward på det sovjetiske landslaget i ishockey og klubblaget CSKA Moskva. Han ble olympisk mester to ganger og vant flere verdensmesterskap med Sovjetunionen på 1970- og 80-tallet. Makarov utgjorde sammen med Igor Larionov og Vladimir Krutov første rekke på det sovjetiske landslaget. Han spilte elleve sesonger i CSKA Moskva og ble kåret til landets beste spillere åtte ganger.


== OL-medaljer ==
1984  Sarajevo - gull i ishockey med Sovjetunionen
1988  Calgary - gull i ishockey med Sovjetunionen
1980  Lake Placid - sølv i ishockey med Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1978  Praha - gull med Sovjetunionen
1979  Moskva - gull med Sovjetunionen
1981  Stockholm/Göteborg - gull med Sovjetunionen
1982  Helsingfors/Tammerfors - gull med Sovjetunionen
1983  München/Dortmund - gull med Sovjetunionen
1985  Praha - bronse med Sovjetunionen
1986  Moskva - gull med Sovjetunionen
1987  Wien - sølv med Sovjetunionen
1989  Stockholm/Södertälje - gull med Sovjetunionen
1990  Bern/Fribourg - gull med Sovjetunionen
1991  Åbo/Helsingfors, Tammerfors - bronse med Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Sergej Makarov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Sergej Makarov – Olympics.com 
(en) Sergej Makarov – Olympic.org 
(en) Sergej Makarov – Olympedia 
(en) Sergej Makarov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sergej Makarov – National Hockey League (NHL) 
(en) Sergej Makarov – Eurohockey.com 
(en) Sergej Makarov – Hockeydb.com 
(en) Sergej Makarov – Hockey-Reference.com 
(en) Sergej Makarov – Eliteprospects.com
Peter O’Connor

Peter O'Connor (født 24. oktober 1872, død 9. november 1957) var en irsk friidrettsutøver. Han satte en verdensrekord i lengdehopp som ble stående i mange år, og vant OL-medaljer under OL 1906.


== Tidlig karriere ==
O'Connor ble født i Cumberland i England, og vokste opp i Wicklow i Irland. I 1899 ble han irsk mester i lengdehopp, høydehopp og tresteg. I løpet av de neste ti årene slo han jevnlig de britiske utøverne i internasjonale konkurranser. Han ble invitert til å representere Storbritannia under OL 1900, men nektet, da han bare ville representerer Irland.


== Verdensrekorden ==
Per juni 1900 var det lengste registrerte lengdehoppet på 7,50, utført av amerikaneren Meyer Prinstein. I 1900 og 1901 satte O'Connor flere uoffisielle verdensrekorder. 5. august 1901 hoppet han 7,61 (24 fot og 7/8 tomme) i Dublin, den første verdensrekorden i lengde som ble godkjent av IAAF. Hoppet ble regnet som en sensasjon, siden det bare var en kvart centimeter bak drømmegrensen på 25 fot. Rekorden ble stående i 20 år, noe bare rekordene til Jesse Owens (25 år), Bob Beamon (23 år) og Mike Powell (28 år) har slått. Resultatet ble stående som irsk rekord i hele 89 år.


== OL 1906 ==
I 1906 ble O'Connor og to andre utøvere, Con Leahy og John Daly, påmeldt til lekene i Athen for å representere Irland. De bar grønne blazere og luer med en gyllen kløver, og et irsk flagg Erin Go Bragh. Reglene ble imidlertid endret slik at bare utøvere som var nominert av nasjonale olympiske komiteer kunne representere sitt land. Irland hadde ingen olympisk komité, og den britiske olympiske komiteen innlemmet utøverne i sin tropp. Da de registrerte seg for lekene, oppdaget O'Connor og de andre irene at de stod oppført som britiske, ikke irske, medlemmer.
I lengdekonkurransen møtte O'Connor Meyer Prinstein fra USA, som han hadde fratatt verdensrekorden fem år tidligere. Den eneste dommeren i konkurransen var Matthew Halpin, som var lagleder for den amerikanske troppen. O’Connor protesterte, da han fryktet urettferdig dømming, men protesten ble avvist. Han fortsatte å protestere mot Halpins avgjørelser gjennom resten av konkurransen. Resultatene ble ikke kunngjort før etter av konkurransen var avsluttet. Prinstein ble utropt som vinner, med O'Connor på sølvplass.
I trestegkonkurransen to dager senere slo O'Connor landsmannen Con Leahy i kampen om gullmedaljen. Han var 34 år gammel, den eldste gullvinneren noensinne i denne grenen. Prinstein, mesteren fra lekene i 1900 og 1904, ble uten medalje i denne øvelsen.


== Senere karriere ==
O'Connor vant ikke flere titler etter 1906. Han fortsatte å være involvert i friidrett, han var blant annet med på å grunnlegge Waterford Athletic Club, og var senere både dommer og tilskuer i flere OL. Han praktiserte som forsvarer i Waterford, hvor han døde i 1957, 85 år gammel.


== Referanser ==


== Kilder ==
The King of Spring – The Life and Times of Peter O'Connor. Mark Quinn.  ISBN 1-904148-52-2


== Eksterne lenker ==
(en) Peter O'Connor – Olympedia 
(en) Peter O'Connor – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Aerith Gainsborough

Aerith Gainsborough (エアリス・ゲインズブール, Earisu Geinzubūru), kjent som Aeris Gainsborough i engelske oversettelser av Final Fantasy VII, er en kvinnelig protagonist i Squares (nå Square Enix) rollespill Final Fantasy VII. Hun er designet av Tetsuya Nomura, med innflytelse fra Yoshinori Kitase, Hironobu Sakaguchi og Yoshitaka Amano. Aerith har også opptredd i senere utgivelser av Compilation of Final Fantasy VII- og Kingdom Hearts-serien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Aeris Gainsborough-profil
Aeris Gainsborough hos Wikia
China-Zentrum

China-Zentrum er et institutt opprettet i Tyskland i 1988 som har til formål å fremme kulturell og religiøs utveksling og gjensidig kunnskap mellom Kina og Vesten. Instituttet, som har sitt tilhold i Sankt Augustin nær Bonn i Tyskland, er katolsk, og har som medlemmer katolske hjelpeorganisasjoner, ordener og bispedømmer i Tyskland, Østerrike, Sveits og Italia. 
Instituttet utgir tidsskriftet China Heute og en rekke bøker om religion og kirke i Kina, og er i besittelse av en enestående omfattende bok- og tidsskriftssamling om samme emnefelter. Biblioteket er knyttet til det tilliggende partnerinstituttet Monumenta Serica.  
China-Zentrum opprettholder variert og bred kontakt med kirken og andre innretninger i Folkerepublikken Kina, Hongkong, Macao og Taiwan.
Båtsvatn kraftverk

Båtsvatn kraftverk er et vannkraftverk ved Kobbvatnet i Narvik kommune i Nordland fylke. 
Kraftverket utnytter fallet fra magasinene Øvre Kjørisvatnet og Gautelisvatnet
Øvre Kjørisvatnet reguleres mellom 885 og 875 moh mens Gautelidsvatnet reguleres mellom 859 og 841 moh.
Kraftverket ble satt i drift i 1977. Eier er Statkraft.
Det er installert en francisturbin på 30 MW. Midlere årsproduksjon er på 130 GWh. 
Vannet fra kraftverket benyttes også i Skjomen kraftverk.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Statkraft
Vladimir Krutov

Vladimir Jevgenjevitsj Krutov (russisk: Владимир Евгеньевич Крутов) (født 1. juni 1960 i Moskva i daværende Sovjetunionen, død 6. juni 2012 i Moskva i Russland) var en russisk ishockeyspiller.
Krutov var forward på det sovjetiske landslaget i ishockey og klubblaget CSKA Moskva. Han ble olympisk mester to ganger og vant flere verdensmesterskap med Sovjetunionen i 1980-årene. Krutov utgjorde sammen med Igor Larionov og Sergej Makarov førsterekken på det sovjetiske landslaget, kalt KLM-rekka.
Han døde 6. juni 2012 på et sykehus i Moska av indre blødninger og leversvikt som følge av en bilulykke 4. juni 2012.


== OL-medaljer ==
1984  Sarajevo - gull i ishockey med Sovjetunionen
1988  Calgary - gull i ishockey med Sovjetunionen
1980  Lake Placid - sølv i ishockey med Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Vladimir Krutov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Vladimir Krutov – Olympedia 
(en) Vladimir Krutov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vladimir Krutov – National Hockey League (NHL) 
(en) Vladimir Krutov – Eurohockey.com 
(en) Vladimir Krutov – Hockeydb.com 
(en) Vladimir Krutov – Hockey-Reference.com 
(en) Vladimir Krutov – Eliteprospects.com
Hundebjørner

Hundebjørner (Hemicyon) eller halvhunder er et utdødd gruppe med bjørnelignende rovpattedyr som ga opphav til halvhundfamilien (Hemicyonidae). Disse rovpattedyra, som levde i Eurasia og Nord-Amerika under miocen (for ca. 14-22 millioner år siden), var omkring 70 cm høye og 150 cm lange.


== Fylogeni ==
Fylogenien under viser grupens nærmeste slektninger og er i henhold til Wesley-Hunt og Flynn (2005)-


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hundebjørner i Encyclopedia of Life 
(en) Hundebjørner i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Hundebjørner hos Fossilworks 
(en) Kategori:Hemicyon – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Norddalen kraftverk

Norddalen kraftverk er et vannkraftverk i Norddalen i Narvik kommune i Nordland fylke. 
Kraftverket utnytter fallet fra magasinet Lossivatnet som reguleres mellom 732 og 700 moh.
Det hentes også inn vann fra to bekkeinntak  samt fra elven Sealggjohka.
Det er installert en francisturbin på 7,5 MW. Midlere årsproduksjon er på 32 GWh. 
Vannet fra kraftverket benyttes også i Skjomen kraftverk.
Eier er Statkraft.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Statkraft
Higravtindan

Higravtindan som ligger på østsiden av Austvågøy. Toppen på 1 146,9 meter over havet danner grensepunkt mellom Hadsel kommune i Vesterålen og Vågan kommune i Lofoten. Dette er det høyeste punktet i begge kommunene, og i hele Lofoten.
Toppens primærfaktor på 1 147 meter er blant de 40 høyeste i Skandinavia.


== Se også ==
Liste over fjell i Skandinavia


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Higravtindan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Higravtinden, Lofotens høyeste!». Ut.no. 9. juni 2015. Besøkt 23. august 2015.