jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Slaget ved Stono Ferry

Slaget ved Stono Ferry var en militæroperasjon som fant sted under den amerikanske uavhengighetskrigen. Det fant sted 20. juni 1779 i Sør-Carolina under britenes tilbaketrekning fra et avbrutt raid mot Charleston.


== Opptakt ==
Oberstløytnant John Maitland hadde fått ledelsen over den store baktroppen etterlatt av general Marc Prevost under tilbaketrekningen til Savannah. Et brohode ble etablert på den nordlige siden av et område nå kjent som New Cut Church Flats, dette skulle dekke Stono Ferry. Tre sterke fort ble bygget, omringet av hindringer og bemannet av «highlanders» og hessere. Det var at den amerikanske generalen Benjamin Lincoln valgte å lede sitt hovedangrep. William Moultrie ledet et mindre, sekundært forsøk mot øst, mot en liten gruppe britiske soldater mot Johns Island.


== Slaget ==
Lincoln satte ut sine styrker etter en marsj om natten på 13 km fra Ashley Ferry som ligger i dagens Drayton Hall. Umiddelbart etter at de ankom ved daggry, begynte de å få problemer med å komme seg gjennom de tette skogene. Amerikanerne rykket frem i to vinger. General Jethro Sumner ledet sin milits fra Carolinastatene til høyre med to kanoner, mens deres høyre flanke var dekket av et kompani av lett infanteri ledet av Marquis de Malmady. Den kontinentale armés styrker under general Isaac Huger utgjorde den venstre vingen. De hadde med seg fire kanoner. Med Huger var en gruppe lett infanteri under John Henderson, og det var disse troppene som kort tid før soloppgang først møtte fienden.
Slaget begynte godt for patriotene. De møtte de britiske stillingene med håndvåpen og kanoner i en times tid før de rykket frem mot hindringene. Av highlanderne stod to kompanier imot helt til bare elleve menn fremdeles holdt stand. En av hessernes bataljoner brøt til slutt sammen. Maitland omfordelte sine styrker i et forsøk på å stå imot den større trusselen som Hugers ving utgjorde. Hesserne samlet seg og gikk tilbake til kampene, og reservestyrker ble hentet over broa. Lincoln valgte dette øyeblikket til å beordre tilbaketrekning.


== Etterspill ==
Patriotenes tap var betydelige på rundt 150 døde og et betydelig antall savnede, særlig med tanke på varmen den dagen. Blant de døde var Andrew Jacksons bror Hugh som falt på grunn av varmen og utmattelse. De fleste av de «savnede» var desertører, britene hevdet at de ikke tok fanger i dette slaget. Huger var alvorlig såret. Britene mistet 150 offiserer og menn, men bare en var rapportert savnet.
Maitland hadde bestemt nesten en uke før slaget om å trekke seg tilbake, men han utsatte tilbaketrekningen på grunn av mangel på vanntransport. Den 23. juni begynte han til slutt å bevege seg mot Beaufort.


== Litteratur ==
Mark M. Boatner III, Landmarks of the American Revolution, utgave fra 1992.
Rødflangre

Rødflangre (Epipactis atrorubens) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).


== Utseende ==
Rødflangre er en slank og smekker orkidé, med ovale, mørkegrønne blader oppover stengelen. Måten bladene sitter på stengelen er helt spesiell hos flangrene, slik at en lett kan kjenne igjen til og med sterile flangreplanter.
Rødflangre blomstrer på seinsommeren, med mange blomster i en farge som spenner fra bleikrosa via rød til purpurrød og rødbrun (hver enkelt plante har sin fargetone på blomstene). Blomstene dufter forøvrig svært behagelig av vanilje og kakao. Rødflangre opptrer som regel i store mengder der den finnes.


== Forekomster i Norge ==
Rødflangre er en typisk orkidé i kalkfuruskoger, men den vokser også i andre habitat så lenge den har kalkrik grunn.
Planta finnes spredt over hele Norge, med et lite tyngdepunkt i Nordland. I vest og sør er det lite av den, i tillegg til at den har få forekomster i Hedmark. Rødflangre går helt nord til Nordkapp, og den finnes også ganske langt opp i fjellet.
Hverken rødflangre eller dens nære slektning bredflangre er sjeldne orkidéer, de er derfor ikke freda. Begge er i rødlistevurderingen 2021 regnet som livskraftige (LC).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rødflangre i Encyclopedia of Life 
(en) Rødflangre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Rødflangre hos Artsdatabanken 
(sv) Rødflangre hos Dyntaxa 
(en) Rødflangre hos ITIS 
(en) Rødflangre hos NCBI 
(en) Rødflangre hos The International Plant Names Index 
(en) Rødflangre hos Tropicos 
(en) Kategori:Epipactis atrorubens – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Epipactis atrorubens – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Epipactis atrorubens – detaljert informasjon på Wikispecies
Måneformørkelse

En måneformørkelse er en formørkelse som oppstår når jorden går mellom solen og månen, og hindrer at sollyset når månens overflate. Dette kan skje opptil flere ganger i året. 


== Måneformørkelser 1995 – 2020 ==
Formørkelser der månen bare går inn i jordens halvskygge (penumbraen) er ikke tatt med.


== Se også ==
Solformørkelse
Formørkelse
Kategori:Måneformørkelser


== Eksterne lenker ==
Artikkel i Store norske leksikon
Liste over innsjøer i Hedmark

Liste over innsjøer i Hedmark er innsjøer større en én kvadratkilometer som helt eller delvis ligger innenfor grensene til Hedmark fylke.


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vassdrag – Innsjødatabase.  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 1. november 2015
The Rise and Fall of an Olympic Village

The Rise and Fall of an Olympic Village var Norges bidrag til Underholdningsfestivalen i Montreux i 1994, representert ved humortrioen KLM, som bestod av Trond Kirkvaag, Knut Lystad og Lars Mjøen. Regissør var Helge Lyngstad.
Dette innslaget handlet om hvordan det gikk til at Norge fikk OL, og de problemene det førte med seg.


== Eksterne lenker ==
(en) The Rise and Fall of an Olympic Village på Internet Movie Database 
(no) The Rise and Fall of an Olympic Village på NRK TV 
The Rise and Fall of an Olympic Village på YouTube.com
Eggum naturreservat

Eggum naturreservat ligger i Vestvågøy kommune i Nordland. Naturreservatet ligger vest for Eggum på Vestvågøya. Det har et areal på 1 010 dekar, hvorav 381 dekar sjøareal. Området er vernet for å ivareta ei velutviklet rullesteinstrand og en svært godt utviklet randmorene.


== Eksterne lenker ==
Miljøstatus: Eggum naturreservat
Tim de Cler

Tim de Cler (født 8. november 1978 i Leiden) er en nederlandsk tidligere fotballspiller.
De Cler spilte normalt sett venstreback. Han var en av AZs beste spillere, og var i mange år vært lenket til andre klubber. Bl.a var Newcastle til stede under AZs sesongoppkjøringskamp mot Arsenal. I mange år nektet både Co Adriaanse og Louis van Gaal å selge ham, noe De Cler selv var tilfreds med. 
De Cler ble landslagsspiller i sen alder, men ble likevel tatt ut til Nederlands landslagstropp til VM i Tyskland i 2006.


== Spillerstatistikk ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tim de Cler – FIFA 
(en) Tim de Cler – UEFA 
(en) Tim de Cler – Transfermarkt 
(en) Tim de Cler – national-football-teams.com 
(en) Tim de Cler – WorldFootball.net 
(en) Tim de Cler – FootballDatabase.eu 
(en) Tim de Cler – Soccerway 
(en) Tim de Cler – EU-Football.info 
(en) Tim de Cler – FBref
Eidemsliene naturreservat

Eidemsliene naturreservat ligger i Vega kommune i Nordland. Naturreservatet ligger ved Eidem på øya Vega, og har et areal på 2920 dekar. Området er vernet for å sikre et natur- og plantegeografisk område som er enestående i Nordland. Furuskogen i området regnes som meget verneverdig, og ble foreslått vernet av Helgeland Skogselskap alt i 1911.


== Eksterne lenker ==
Miljøstatus: Eidemsliene naturreservat
Knud Pedersen Hind

Knud Pedersen Hind (ca. 1664–1721) var rådmann i Kerteminde, Danmark, på begynnelsen av 1700-tallet. Han var tipp-tipp-oldefar til Henrik Ibsen.
Hind giftet seg i november 1692 i Kerteminde med Anna Margrethe Holm. Paret slo seg ned i Odense, men da Anna Margrethes far døde i 1693, flyttet paret tilbake til Kerteminde, hvor Hind også hadde sin mor og stefar boende. I mai 1705 ble han utnevnt til rådmann i samme by. 


== Stridbar natur ==
Hind var av en stridbar natur, og den lokale rettsbok fra 1710 vrimler av gjeldssaker mot ham. I en klage fra borgere til stiftsamtmannen karakteriseres han som Urolig, proceslysten, rasende og gal, løber i bar skjorte op og ned ad Gaden, lader sig skælde for Løgner og Meneder, er tyrannisk mod Hustru og Folk inden Døre.I 1710 ble Hind suspendert som rådmann, men Fynbo Landsting opphevet to år senere suspensjonen ved dom. Hans økonomiske situasjon forbedret seg ikke, og i 1715 ble eiendommen i Langegade solgt på tvangsauksjon. Hind døde den 20. mars 1721, og ble begravet i Sankt Laurentii i Kerteminde. På gravstenen omtales han som erlig, agtbare oc welviis.
Enken overlevet ham med 29 år. Hun flyttet til sin datter Catharina i Skien i Norge, og døde der i 1750, 81 år gammel. 
Parets sønn, Anders, droppet etternavnet Hind til fordel for morens Holm. Han ble skipper og bosatte seg i Odense.


== Referanser ==


== Litteratur ==
T. Plesner: Skiens-Slegterne Plesner – Myhre – Stub – Ibsen, Munk, Kristiania 1917
Eidsvatnet naturreservat

Eidsvatnet naturreservat ligger i Bindal kommune i Nordland. Naturreservatet omfatter nedbørfeltet rundt Eidsvatnet, og har et areal på 19 111 dekar. Området er fredet for å bevare og sikre et område med boreal regnskog.


== Eksterne lenker ==
Miljøstatus: Eidsvatnet naturreservat
Eikeland naturreservat

Eikeland naturreservat ligger i Andøy kommune i Nordland. Naturreservatet består av et myrområde ved Buksnesfjorden på Hinnøya. Området har et areal på 9100 dekar, hvorav 1400 dekar vannareal. Området er vernet for å bevare et område med interessante myrtyper og et variert planteliv, og for å sikre en lokalitet med elveperlemusling.I tilknytning til Eikeland naturreservat ligger Eikefjelldalen landskapsvernområde. Både naturreservatet og landskapsvernområdet ble vernet i 1983.


== Referanser ==
Elsfjorden naturreservat

Elsfjorden naturreservat ligger på vestsiden av Elsfjorden i Vefsn og Hemnes kommuner i Nordland. Naturreservatet er på 11 150 dekar. Området er vernet for å bevare et tilnærmet urørt skogområde som økosystem med alt naturlig plante- og dyreliv.


== Eksterne lenker ==
Miljøstatus: Elsfjorden naturreservat
Lockheed P-38 Lightning

Lockheed P-38 Lightning var et amerikansk to-motors jagerfly.
Det fløy første gang 27. januar 1939 og var uten tvil det beste jagerflyet USA hadde i tjeneste da nasjonen ble trukket inn i den andre verdenskrig etter angrepet på Pearl Harbor 7. desember 1941.


== Varianter ==
YP-38
En evalueringsserie bestående av 13 fly. To Allison V-1710-27/29 motorer på 1 150 kh hver. Bestykningen besto av en 37 mm kanon, to 7,62 mm MG og to M2 Browning maskingevær.
P-38
Første produksjonserie på 30 fly. Skiller seg fra YP-38 ved noe mer pansring og en bestykning på fire 12,7 mm MG og en 37 mm kanon.
P-38D
Produksjonsserie på 36 fly. Videreutviklet med modifisert haleparti og selvtettende drivstofftanker.
P-38E
Produksjonsserie på 210 fly. 37 mm kanonen blir byttet ut med en Hispano 20 mm maskinkanon. Oppgradert hydraulikk og nye radiosett.
P-38F
Produksjonsserie på 527 fly. De viktigste oppgraderingene er kraftigere motorer, to Allison V-1710-49/53 på 1 325 hk hver, og stasjoner under vingene for opptil 2 000 lb med bomber eller ekstra drivstofftanker.
P-38G
Produksonsserie på 1 082 fly. Som P-38F, men med to Allison V-1710-51/55 på 1 325 hk hver og modifisert radiosett.
P-38H
Produksjonsserie på 601 fly. Kraftigere Allison V-1710-89/91 motorer på 1 425 hk hver. Kan ta opptil 3 200 lb bomber eller ekstra drivstofftanker under vingene.
P-38J
Produksjonsserie på 2 970 fly. De viktigste endringene fra P-38H var skuddsikkert glass i vindskjermen og økt drivstoffkapasitet.
P-38L
Produksjonsserie på tilsammen 3 923 fly hvorav 113 var bygd av Vultee. Kraftigere motorer, to Allison V-1710-111/113 på 1 600 hk hver, og provisjon for opptil 10 5-toms raketter under vingene.
P-38M
Nattjager basert på P-38L med besetning på to mann og AN/APS-4 radar. 75 fly var planlagt konvertert fra eksisterende P-38L fly.


== Spesifikasjoner (P-38F) ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bodie, Warren M. The Lockheed P-38 Lightning: The Definitive Story of Lockheed's P-38 Fighter. Hayesville, North Carolina: Widewing Publications, 2001, 1991. ISBN 0-9629359-5-6.


== Eksterne lenker ==
Wings Palette-fargelegging
Eni

Eni S.p.A er et internasjonalt oljeselskap med base i Italia. Datterselskapet Vår Energi AS har siden 1964 vært engasjert i leteaktivitet i Norge og første produksjon kom i 1971 fra Ekofisk-feltet. Eni Norge er operatør på 13 letelisenser og lisenspartner i 40 andre andeler (august 2009). Total produksjon fra Norge var i september 2006 på rundt 150 000 fat oljeekvivalenter per dag.
I 2008 ble Eni tildelt operatørskap på Goliatfeltet i Barentshavet.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Eni – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Eni Norge
Oljedirektoratets faktasider om Eni (Engelsk)
Sopwith Schneider

Sopwith Schneider var et jagerfly basert på sjøflyet Tabloid som vant Schneidertroféet i 1914, derav navnet. Flyet ble bygget av Sopwith Aviation Company, og man antar at det totalt ble bygget 136 fly fra november 1914. Flyet var i tjeneste frem til slutten av 1916. Det var utstyrt med en 9-sylindret Gnome Monosoupape motor på 100 hk og hadde en bestykning bestående av ett 7,7 mm maskingevær.


== Spesifikasjoner ==
Topphastighet: 143 km/t
Vekt (lastet): 694 kg
Vingespenn   : 7,82 m
Lengde       : 6,90 m
Høyde        : 2,97 m
Sopwith Baby

Sopwith Baby var et jagerfly som var utstyrt med flottører. Flyet ble bygget av Sopwith Aviation Company og var basert på jagerflyet Sopwith Schneider. Den største forskjellen var den nye motoren, en 9-sylindret Clerget 9A stjernemotor på 110 hk. Sopwith Baby kunne også utstyres med ekstra maskingeværer, bomber, og i minst ett tilfelle, med raketter.
De fleste Sopwith Baby ble produsert av Blackburn Aircraft Company, i alt 195 fly, og de siste 105 av disse ble utstyrt med den kraftigere Clerget 9B på 130 hk.
Marinens flyvevåben i Norge kjøpte i 1917 10 Sopwith Baby fra Storbritannia, og 7 fly ble også bygget ved Marinens flyfabrikk i Horten. Marinens flyvåpen faset flytypen ut i 1930.


== Spesifikasjoner ==


== Eksterne lenker ==
Artikkel om Karljohansvern jagerflybase som blant annet omhandler Sopwith Baby i norsk tjeneste
Sopwith Baby i norsk tjeneste
141 (tall)

141 (ett hundre og førtien) er det naturlige tallet som kommer etter 140 og kommer før 142.
141 er et oddetall.
141 er CXLI i romertall.
Lenins fredspris

Lenins fredspris, opprinnelig Stalins fredspris, kjent som Stalinprisen, var en pris som ble utdelt av Sovjetunionen fra 1949 til 1990.
Prisen ble innstiftet 21. desember 1949 av Josef Stalin (formelt gjennom et dekret fra presidiet i Det øverste sovjet) som Den internasjonale Stalinprisen «for å styrke freden mellom nasjonene». Prisen ble gjerne omtalt som Stalins fredspris eller Stalinprisen. Den ble opprettet til ære for Stalins 70-årsdag, og var ment som et slags stalinistisk alternativ til Nobels fredspris. Selv om prisen var til ære for Stalins 70-årsdag, ble den opprettet etter at Stalin hadde fylt 71 år (18. desember samme år). Prisen ble utdelt til flere mottagere hvert år og ble bare gitt til utlendinger. Prismedaljen hadde et portrett av Josef Stalin.
I forbindelse med avstaliniseringen fikk prisen fra og med 1957 det offisielle navnet Den internasjonale Leninprisen «for å styrke freden mellom nasjonene» (russisk Международная Ленинская премия «За укрепление мира между народами»). Tidligere prisvinnere ble oppfordret til å sende sine prismedaljer tilbake og få dem byttet i medaljer uten Stalins navn og portrett.
Den norske sosialistiske presten Ragnar Forbech mottok prisen mens den fremdeles het Stalinprisen, noe som ble møtt med kraftig fordømmelse i Norge.


== Mottakere av Stalins fredspris/Lenins fredspris (ufullstendig) ==


=== Stalins fredspris ===
Halldór Laxness (1949)
Jorge Amado (1949)
Liu Baiyu (1950)
Pablo Picasso (1950)
Frédéric Joliot-Curie (1951)
Anna Seghers (1951)
Hewlett Johnson (1951)
Song Qingling (宋庆龄; kalt Madame Sun Yat-sen) (1951)
Martin Andersen Nexø
James Gareth Endicott (1953)
Eliza Branco (1953)
Johannes Becher  (1953)
Sayfuddin Kichloo (1953)
Ilja Ehrenburg  (1953)
Yves Farge   (1953)
Pablo Neruda (1953)
Paul Robeson (1953)
John Desmond Bernal (1953)
Mihail Sadoveanu
Leon Kruczkowski (1953)
Nina Vasilevna Popova (1953)
Andrea Andreen (1953)
Isabelle Blume (1953)
Andrew Gaggiero (1953)
Sir Sahib-singh Sokhey (1953)
Howard Fast  (1953)
Leon Kruczkowski (1953)
Saifuddin Kitchlew (1954)
Bertolt Brecht (1954)
Joseph Wirth (1954)
Felix Iversen (1954)
Ragnar Forbech (1955)


=== Lenins fredspris ===
Danilo Dolci (1958)
W.E.B. DuBois (1959)
Cyrus Eaton (1960)
Fidel Castro (1961)
Jorge Amado (1962)
Faiz Ahmed Faiz (1962)
Nelson Mandela (1962) Tildelt i 1962, men utdelt i 2002.
Kwame Nkrumah (1962)
Olga Poblete de Espinosa (1962)
István Dobi (1962)
Manolis Glezos (1963)
Oscar Niemeyer (1963)
Dolores Ibárruri  (1964)
Miguel Ángel Asturias (1966)
Linus Pauling (1967)
Jean Effel (april 1968)
Rockwell Kent
Ludvík Svoboda (1970)
Carlton Goodlett (1970)
Eric Henry Stoneley Burhop (1972)
Kamal Jumblatt (1972)
Sam Nujoma (1973)
Seán MacBride (1977)
Giannis Ritsos (1977)
Angela Davis (1979)
Urho Kekkonen (1979)
Mahmoud Darwish (1983)
Mikis Theodorakis (1983)
Harilaos Florakis (1984)
Dorothy Hodgkin (1987)
Valerie Goulding
Manasse av Juda

Manasse (hebraisk: מְנַשֶּׁה, Mənašé; ca. 696–641 f.Kr.) var konge av kongedømmet Judea. Han var den en eneste av sønn av Hiskia av Juda og hans hustru Hefsiba og bare tolv år da han kom på tronen og styrte i 55 år. Han er av en av de mange kongene etter Salomo som ble fordømt under den faste frasen «Manasse gjorde det som var ondt i Herrens øyne». Bibelforskeren William F. Albright har datert hans styre til 687–642 f.Kr., mens Edwin Thiele har konkludert at han begynte sitt styre som samkonge med sin far (til tross for sin unge alder) i tiden 697/696 f.Kr., enestyre fra 687/686 f.Kr. og fortsatt helt til sin død i 643/642 f.Kr.Den bibelske redegjørelse om Manasse er funnet i Andre Kongebok 21:1–18 og i Andre Krønikebok 32:33–33:20. Han er også omtalt i Jeremias bok 15:4.Manasse var den første konge av Judea som ikke var samtidig med den nordlige kongedømmet Israel, som hadde blitt erobret og ødelagt av assyrerne en gang rundt 720 f.Kr., og det meste av befolkningen ble ført bort i fangenskap i Babylon. Om de bibelske tekstene er riktige, gjeninnførte Manasse flerguderi ved å akseptere at det var flere guder, og tilbakestilte flere av de religiøse endringene som hans far Hiskia hadde innført. For dette ble han fordømt i de bibelske tekstene ved at han gjorde, som nevnt over, det som var «ondt i Herrens øyne».
Han giftet seg med Mesjullemet, datter av Harus fra Jotba, og de fikk en sønn ved navn Amon, som ikke bare etterfulgte ham, men også videreførte tradisjonen med å gjøre det som var «ondt i Herrens øyne, slik hans far Manasse hadde gjort. Han fulgte i sin fars fotspor i ett og alt.».Hiskia, Manasse og Amon er omtalt i genealogien til Jesus i Evangeliet etter Matteus i Det nye testamente.På ett tidspunkt ble han ført bort som fange til Assyria. Under fangenskapet omvendte han seg til Gud, og deretter slapp han fri og forsøkte å bøte på det han hadde gjort. Hans navn er knyttet til det apokryfiske verket Manasses bønn som ikke er fra hans tid. Etter et styre på 55 år, det lengste av alle konger i Judea, døde Manasse en gang rundt 643 f.Kr. og ble «gravlagt i Ussa-hagen, som lå like ved hans slott», og i Davids by (Jerusalem) blant hans forfedre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) King Manasseh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Cullman County

Cullman County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger i de nordlige delene av staten og grenser mot Morgan County i nord, Marshall County i nordøst, Blount County i øst, Walker County i sørvest, Winston County i vest og mot Lawrence County i nordvest.
Cullman Countys totale areal er 1 955 km² hvorav 42 km² er vann. I 2020 hadde fylket 87 866 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Cullman. 
Fylket ble etablert i 1877 og har fått sitt navn etter oberst John G. Cullmann.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Cullman County, Alabama – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Winston County (Alabama)

Winston County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger i de nordlige delene av staten og grenser mot Lawrence County i nord, Cullman County i øst, Walker County i sør, Marion County i vest og mot Franklin County i nordvest.
Winston Countys totale areal er 1 637 km² hvorav 45 km² er vann. I 2000 hadde fylket 24 843 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Double Springs. 
Fylket ble etablert i 1850 og fikk sitt nåværende navn i 1858 og er oppkalt etter guvernør John A. Winston. Under amerikanske borgerkrigen nekte fylket å melde seg inn i Amerikas konfødererte stater og utropte seg selv som republikken Winston.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Winston County, Alabama – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Etowah County

Etowah County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot DeKalb County i nord, Cherokee County i øst, Calhoun County i sørøst, St. Clair County i sørvest, Blount County i vest og mot Marshall County i nordvest.
Etowah Countys totale areal er 1 421 km² hvorav 36 km² er vann. I 2000 hadde fylket 103 459 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Gadsden. 
Fylket ble etablert i 1866 og har fått sitt navn etter Cherokee-ord men hva Etowah betyr er ukjent. 


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Etowah County, Alabama – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Åssiden Idrettsforening

Åssiden Idrettsforening ble stiftet i 1937 som en del av Arbeidernes Idrettsforbund. Bydelen Åssiden tilhørte tidligere Lier kommune, men ble kjøpt av Drammen i 1951. Klubben har tilhold på Åssidenbanen, bak Åssiden skole langs Buskerudveien i nordvestre del av Drammen. 
Klubbens drakt er blå- og hvitstripede trøyer, hvite bukser og blå strømper.


== Fotball ==


=== Tabell ===


=== Historie ===
Klubben har stort sett holdt til på tredje og fjerde nivå i norsk fotball, men hadde på 1990-tallet en sesong på 2. nivå (1. divisjon).
Klubbens A-lag har ambisjoner om å kjempe i toppen av den lokale 3.-divisjonen, hvor de har hevdet seg på øvre del av tabellen i de siste sesongene. Høydepunktet de siste årene, var da klubben innviet sin nye kunstgressbane med å tape 1-9 for Stabæk i 1. runde i NM 2007. Banen ble klar bare timer før kampstart.


=== Spillere ===
Åssiden IF har fostret store spillere i fotball, f.eks:

Arne Dokken
Erik Eriksen
Arild Mathisen
Odd Johnsen
Kjell Aasgaard
Kåre Aasgaard
Marius Boldt
Mads Gundersen


== Annen idrett ==
Åssiden IF driver også med ski og håndball, tidligere også bandy.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Åssiden Stadion - Nordic Stadiums
Talladega County

Talladega County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Calhoun County i nord, Cleburne County i nordøst, Clay County i øst, Coosa County i sør, Shelby County i sørvest og mot St. Clair County i nordvest.
Talladega Countys totale areal er 1 969 km² hvorav 54 km² er vann. I 2000 hadde fylket 80 321 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i den største byen Talladega, som ligger noe nord i fylket. Den største byen sør i fylket er Sylacauga.
Fylket ble etablert i 1832 og navnet kommer fra creek-indianernes språk.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Talladega County, Alabama – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Clay County (Alabama)

Clay County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Cleburne County i nord, Randolph County i øst, Tallapoosa County i sør, Coosa County i sørvest og mot Talladega County i vest.
Clay Countys totale areal er 1 570 km² hvorav 2 km² er vann. I 2000 hadde fylket 14 254 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Ashland .
Fylket ble etablert i 1866. Det fikk sitt navn etter senator Henry Clay.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Clay County, Alabama – kategori av bilder, video eller lyd på Commons