jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Marie Melchior Joseph Théodore de Lagrené

Marie Melchior Joseph Théodore de Lagrené (født 14. mars 1800 i Amiens i Frankrike, død 26. januar 1862 i Paris) var en fransk lovgiver og diplomat. 


== Liv og virke ==
Han nedstammet fra en gammel picardisk adelsslekt. Han gikk inn i fransk diplomatis tjeneste i ung alder, og virket i det franske utenriksdepartement under utenriksminister  Mathieu de Montmorency, som han ledsaget til Veronakongressen i 1822. Året etter ble han utsending til Russland, deretter i det Det ottomanske rike, og i 1828 ble han fransk ambassadør til Spania. Lagrené forble i tjeneste etter opprettelsen av julimonarkiet i 1830 og innehadde en rekke fremskutte stillinger i det franske diplomati.

I 1843 sendte kong Louis Philippe ham til Kina der han skulle fremforhandle en handelstraktat som skulle sikre Frankrike de samme privilegier som Storbritannia hadde sikret seg ved Nanjingtraktaten. Den 24. oktober 1844 inngikk  Lagrené og mandarinen Qiying Whampoaavtalen i 1844. Den legaliserte dessuten kristendommen i Kina og åpnet for kristen misjonsvirksomhet. 
Etter at julimonarkiet falt i 1848 forlot Lagrené regjeringen for en kort stund. Men i 1849 ble han valgt til representant for Somme til den franske lovgivende forsamling. Der gikk han konsekvent inn for konservative anliggender som blant annet avgrensing av stemmeretten. Etter Louis-Napoléons statskupp i 1851 trakk Lagrené seg fra den franske offentlige scene.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Grosse-Aschhoff, Angelus Francis J. The Negotiations between Ch'i-Ying and Lagrené, 1844-1846. St. Bonaventure, N.Y.: Franciscan Institute, 1950.
Mandopop

Mandopop (eller mandapop) er en forkortelse av Mandarin og Popular music, altså popmusikk på det kinesiske hovedspråket mandarin. Den utgjør hovedtyngden innen sjangeren  C-pop. Det hender at en og samme låt produseres i både en kantonesisk (Cantopop) versjon og en mandarinkinesisk versjon.
På kinesisk er navnet et annet: forenklet kinesisk: 华语流行音乐; tradisjonell kinesisk: 華語流行音樂; pinyin: Huá Yǔ Liú Xíng Yīn Yuè).
Mandopop var til å begynne med populærmusikk med et meget distinkt kinesisk preg. Dens senere store likhet med vestlig popmusikk kom gradvis over flere tiår.
Tael

Tael er et ord benyttet i Vesten som betegnelse for en rekke østasiatiske vektmål. Som regel dreier det seg om den kinesiske tael (liǎng 兩 (mandarin) eller Leung (kantonesisk), som var del av det kinesiske vekt- og valutasystem. Vektstandarden varierer etter region og handelsvarer. Vanligvis var vekten på en sølvtael på rundt 40 gram. 
Ordet  "tael" kommer fra det malayiske tahl, som betyr "vekt".
Khaki

Khaki (hindi-engelsk fra persisk khaki = «støvfarger») er en jordfarge eller et stoff av lin eller bomull som er farvesatt slik. Flere sjatteringer kalles khaki, men den mest opprinnelige er en som har en del gult i seg. Det er et sterkt, vevd bomullsstoff som ofte er impregnert. Det har blitt brukt til militær- og politiuniformer i mange land, særlig i varmere strøk.
I  1848 ble fargen tatt i bruk  den engelske Harry Burnett Lumsdens regiment i India, og etterhvert ble den en av de offisielle farger for britiske hæruniformer. På engelsk blir ordet khaki brukt både om bomullsstoffet og om farger som kan minne om det.
Khaki er også knyttet til safariutstyr.
Andrew Young

Andrew Jackson Young, jr. (født 12. mars 1932 i New Orleans i Louisiana i USA) var  borgerrettsaktivist,  borgermester i Atlanta i den amerikanske delstaten Georgia og i Jimmy Carters presidentperiode FN-ambassadør. 
Han studerte teologi og ble ordinert i United Church of Christ. Deretter var han pastor i Marion i Alabama, og der ble han kjent med Mahatma Gandhi ikkevoldsstrategi. Under sitt arbeid for negrenes rettigheter ble han en nær venn og medarbeider med Martin Luther King. 
Young ble tildelt Presidentens Frihetsmedalje 16. januar 1981 av President Jimmy Carter. I 2011 ble han tildelt den sørafrikanske Ordenen O. R. Tambos følgesvenner i sølv.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andrew Young – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Andrew Young – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Andrew Young på Internet Movie Database 
(en) Andrew Young hos The Movie Database 
(en) Andrew Young hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek
Fylkesvei 934 (Rogaland)

Fylkesvei 934 i Rogaland (Halseidvegen) gikk mellom Søravåge og Grasåsen i Haugesund. Veien var 6,1 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 4942.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Haugesund
Fylkesgrensen ved Søravåge → Fv1Fylkesvei 1 (Hordaland) til 47Fylkesvei 47 Våge i Sveio
Fylkesgrensen ved Grasåsen → Fv1Fylkesvei 1 (Hordaland) til Europavei 39 Førde i Sveio


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Katekumenat

Katekumenat er den forberedelsesprosessen en person gjennomgår før han eller hun blir døpt. En slik person kalles katekumen. Ordet kommer via det latinske catechumenus fra gresk κατηχουμενος, som betyr «undervist». 
Dåpsundervisningen skal innføre i grunnprinsippene innen kristendommen. Undervisningsopplegget har variert historisk etter tid, sted og kristen trosretning, og er også avhengig av katekumenens alder.  I tillegg til den kristne tradisjons egne innvielsesriter, kan misjonærer benytte seg av allerede eksisterende innvielsesriter hos hos de enkelte folkeslag, i den grad de lar seg tilpasse kristen skikk. 


== Litteratur ==
Franz-Peter Tebartz-van Elst: Handbuch der Erwachsenentaufe: Liturgie und Verkündigung im Katechumenat. Aschendorff-Verlag, Münster 2002, ISBN 3-402-05384-5.
Eugen Paul: Geschichte der christlichen Erziehung. Band 1, Antike und Mittelalter. Freiburg/Basel/Wien 1993, ISBN 3-451-23051-8: hier Kapitel III (Das Katechumenat in den ersten drei Jahrhunderten, S. 38–60) und Kapitel V (Das Katechumenat in der reichskirchlichen Zeit, S. 75–114).
Marcel Metzger, Heinzgerd Brakmann: Art. Katechumenat. In: Reallexikon für Antike und Christentum. Bd. 20, Stuttgart 2003, S. 497–574.
Hinrich Schmidt: Taufe erleben. Ein Taufkurs in sechs Kapiteln. Für Taufbewerber und Taufinteressierte. Kassel 2005, ISBN 978-3-87939-753-2 (Evangelisch-Freikirchlicher Taufkurs).
Fenstad kirke

Fenstad kirke er en korskirke fra 1703 i Nes i Viken fylke. Dette er den eldste kirken i kommunen, Den ble bygget tre år før Udenes kirke. Kirken er en del av Den norske kirke og hører til Øvre Romerike prosti i Borg bispedømme.
Byggverket er i tre og har 300 plasser.


== Eksterne lenker ==
Fenstad kirke i «Norges kirker»
(no) «Fenstad kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Fenstad kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Nes kirkelige fellesråd Arkivert 27. september 2018 hos Wayback Machine.
Suzie Wongs verden

The World of Suzie Wong er en roman av Richard Mason fra 1957, som senere ble grunnlaget for et teaterstykke (1958) og for en film (1960) av samme navn.   I 2005 ble det også satt opp en ballettversjon i Hongkong. 
Boken ble oversatt til norsk i 1958, og fikk navnet Suzie Wongs verden. Samme navn fikk filmen i Norge. Tegneserien The World of Lily Wong henspiller til filmen.
Handlingen utspiller seg i Hongkong, for det meste i bydelen Wanchai,  der den fattige britiske kunstneren forelsker seg i den kinesiske prostituerte Suzie Wong.  
Filmen gjorde den tyve år gamle kvinnelige hovedrolleinnehaversken Nancy Kwan til verdensstjerne nærmest over natten. Hun fikk rollen etter at den fransk-vietnamesiske France Nuyen, som spilte Suzie Wong i teaterstykket, ble syk. 


== Eksterne lenker ==
(en) "Hong Kong as City/Imaginary in The World of Suzie Wong, Love is a Many Splendored Thing, and Chinese Box" (), by Thomas Y. T. Luk, The Chinese University of Hong Kong. p. 73-82.
Arnobius

Arnobius (den eldre) var  rhetor i Sicca i Numidia i årene rundt om år 300. Kort tid etter Keiser Diokletians kristenforfølgelse skrev han apologien '«Disputationes adversus gentes».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Philippe Borgeaud: Mother of the Gods: from Cybele to the Virgin Mary. Translated by Lysa Hochroth. Johns Hopkins University Press, 2005, ISBN 0-8018-7985-X.
Michael Bland Simmons: Arnobius of Sicca: Religious Conflict and Competition in the Age of Diocletian. Oxford University Press, 1996, ISBN 0-19-814913-1.
Peter Krafft: Beiträge zur Wirkungsgeschichte des Älteren Arnobius. 1966.
Hans Blumenberg: Höhlenausgänge. Suhrkamp, 1996, ISBN 3-518-28900-4, S. 296–400.
Wilhelm Blum: Höhlengleichnisse. Aisthesis, 2004, ISBN 3-89528-448-3.
Huang Ju

Huang Ju  (kinesisk: 黄菊, pinyin: Huáng Jú, født 28. september 1938 i Jiashan i provinsen Zhejiang i Kina, død 2. juni 2007 i Beijing) var en av Folkerepublikken Kinas visestatsministre. Han var rangert som nr. seks i Det kinesiske kommunistpartis politbyrås stående komite.
Huang Ju likesom Wu Bangguo som regnet som tilhørende den såkalte Shanghaiklikken, og begge som Jiang Zemins nærmeste medarbeidere fra hans tid i Shanghai . I 1991 ble Huang borgermester i Shanghai og tre år etter partisjef i samme by. Han høstet kritikk da hans datter Huang Fan 黄凡 giftet seg med en pro-taiwansk avismann i San Francisco.
Han var en motstander av president Hu Jintao, og før hans død ble det spekulert på om hans fratreden var nært forestående.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Huang Ju hos China Vitae
Klodsbodding kapell

Klodsbodding kapell (eller Klodsbodung kapell) er et kapell på Stadu i Nes i Viken fylke. Det er en del av Den norske kirke og hører til Øvre Romerike prosti i Borg bispedømme.
Byggverket er i mur og har 80 plasser. Det ble bygd som et gravkapell i 1906 og ble vigslet til kirke i 1955.


== Eksterne lenker ==
Sigrid Marie Christie, Håkon Christie. Klodsbodding gravkapell i Norges Kirker utgitt av NIKU og KA
«Klodsbodding kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Mangen kapell

Mangen kapell er en langkirke fra 1903 i Aurskog-Høland kommune, Viken fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Østre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme.
Kapellet ble tegnet av ingeniør Haneborg og oppført av byggmester Martin Johnsen, sønn av Gulbrand Johnsen. Byggverket er i tømmer og har 150 plasser.
Kapellet ble tidligere betjent både av prestene fra Nes og Aurskog prestegjeld. I dag tilhører kapellaniet Aurskog.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Mangen kapell i Norges kirker
Alf Henry Rasmussen (1993). «Mangen kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 657. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Mangen kapell på Kirkesøk
«Mangen kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Limón

Limón, også kjent som Puerto Limón, er en by i Costa Rica og administrasjonssentrum i provinsen Limón. Distriktet Limón hadde 61 072 innbyggere i 2011. Limón er landets viktigste havn i Karibia.
I Limón bor flertallet av landets innbyggere med afrikansk herkomst. Opprinnelig kom de hit fra Jamaica i forbindelse med utbygging av jernbane mellom San José til Limón på slutten av 1800-tallet.
I Limón arrangeres det hver 12. oktober en festival for å feire Christofer Columbus' første ilandstiging på Limónkysten i 1502.
24. februar 2007 ble en raner drept av en gruppe amerikanske turister under et ransforsøk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Limón, Costa Rica – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Scranton

Scranton er etter amerikanske forhold en mellomstor by i delstaten Pennsylvania. Med et folketall på 76 089 (beregning 2010) er den Pennsylvanias sjette største by, etter Philadelphia, Pittsburgh, Allentown, Erie og Reading.
Scranton er administrasjonssete for Lackawanna County. Scranton er Joe Bidens fødeby.
Den amerikanske TV-serien Kontoret foregår i Scranton, Pennsylvania.
Douai

Douai (nederlandsk: Dowaai) er en by og kommune i departementet Nord i regionen Hauts-de-France nord i Frankrike. Beliggenheten, ved elven Scarpe, er rundt 40 km fra Lille og 25 km fra Arras.
Befolkningen i hele det bymessige området (fransk: aire urbaine), med Lens, var i 2010 på litt over 550 000 innbyggere.
I 1562 grunnla kong Filipp II et universitet i Douai,. Det ble i 1888 flyttet til Lille.
Byen er fødestedet til maleren Henri Edmond Cross.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Douai


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Douai – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Douai – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Burgos

Burgos er en spansk by i Kastilla-Leon (Castilla y León) og hovedstad i provinsen med samme navn. Den ligger  856 moh ved Pilegrimsleden til Santiago de Compostela og har i dag 170.000 innbyggere. 


== Historie ==
Burgos ble grunnlagt på 800-tallet som en viktig borg i kampen mot maurerne. På 1000-tallet ble den kroningsby for kongene av Kastilla. Fra dette området stammet også den spanske helten fra samme tid, Rodrigo Díaz de Vivar, kalt El Cid. Han ligger begravet i byens katedral, som er blitt del av UNESCOs liste over Verdensarven.


== Personligheter ==
Francisco de Enzinas, født ca. 1518 i Burgos, humanist


== Eksterne lenker ==
Utførlig beskrivelse av byen
(es) Offisielt nettsted 
(en) Burgos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Burgos (ciudad) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons  (spansk)
Barnlig pietet

Xiao har også andre betydninger.
Barnlig pietet eller filial pietet eller barnlig hengivenhet (kinesisk: xiao 孝, pinyin: xiào) er et grunnbegrep innen konfucianismen og inntar en sentral stilling i Konfucius' etikk. Det sentrale innhold er barnas kjærlighet til sine foreldre, og derutover til sine forfedre, noe om begrunner den kinesiske  forfedrekult. Utfra denne forpliktelse overfor slektklanen avledes et system av relasjoner, omgangsformer og tiltaleregler.
Konfucius selv skal ha ytret seg på følgende vis overfor sin disippel Zengzi:  

Den barnlige pietet er dygdenes fundamente og all åndskulturs opphav. Sett deg igjen til meg og la meg fortelle deg. Kroppen, håret og huden har du fått fra dine foreldre; de skal du ikke la komme til skade. Med dette begynner den barnlige pietet. Å gjøre det som er rett og vandre på det godes vei og slig etterlate et godt navn til ettertiden, slik at forfedrene blir æret, det er pietetens kroning. Den begynne rmed at man tjener sine foreldre, fører til at man tjener kongen, og ender med at man vinner i karakter ... (fra Xiao Jing.)Berømte er også De 24 eksempler på barnlig pietet (二十四孝) som beskriver hvordan barnlig pietet ble utøvet tidligere.
Det er blitt påpekt som noe urovekkende når den barnlige pietet kan slå ut i en helt ubetinget ærefrykt for aner/foreldre, særlig dersom den fører til fullstendig underkastelse. 
Forfatteren Lu Xun (1881–1936) kommenterer i essayet Ershisi xiaota, om De 24 eksempler.. , et dystert aspekt ved det hele. I De 24 eksempler fortelles det et sted om to foreldre som under en hungersperiode beslutter seg for å ta livet av sitt barn slik at maten skal strekke til for bestemor.


== Litteratur ==
Hugh D. R. Baker: Chinese Family and Kinship, New York: Columbia University Press, 1979.
Kenneth L. Traylor: Chinese filial piety, Bloomington: Eastern Press, 1988, ISBN 0939758199
Psykonaut

Psykonaut er et nyord for en person som «reiser inn i sin egen psyke», ofte ved hjelp av transe, meditasjon, sansedeprivasjon, bruk av psykoaktive substanser (hovedsakelig psykedelika) eller andre metoder som fører til endrede bevissthetstilstander.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Brenna, Jonas (20. november 2015): «Psykonauten - en fleinsoppbrukers rusopplevelse», Aftenposten
Kiakhta-traktaten

Kiakhta-traktaten (russisk: Кяхтинский договор; kinesisk: 布連斯奇條約/恰克圖條約; pinyin: Bùliánsīqí/Qiàkètú tiáoyuē) var en traktat som ble inngått i 1727 mellom Det russiske rike under tsar Peter den store og Kinas Qing-keiserdømme under Yongzheng-keiseren. Den ble inngått på grensehandelsposten Kiakhta.
Avtalen regulerte grensehandelen sør for Bajkalsjøen, og fastla grenseforløpet mellom Russland og Kina i et område der det ennå ikke var regulert.


== Artikler ==
Traktaten hadde elleve artikler, hvorav de sentrale dreide seg om handelsforhold og diplomatisk immunitet.

Artiklene I og XI: Om Evig fred og samarbeid mellom de to nasjoner, og om språk og organisering av resten av dokumentet.
Artikkel II: Om utveksling av rømlinger.
Artikkel III, sammen med VII: Om den nye grensedragning, som bare etterlater territorier langs elven Irtysj udefinert. Dette området skulle i henhold til traktaten tas hånd om senere av ambassadører og ytterligere korrespondanse mellom de to nasjoners hovedsteder.
Artikkel VI: Om handelsforbindelser. Ved denne traktaten og andre oppnådde Russland gunstigere handelsrelasjoner med Kina enn de fleste andre europeiske stater hadde; europeerne drev sjøhandel og kun via Kanton.
Artikkel V: Om Opprettelsen av en russisk-ortodoks religiøs institusjon i Beijing.
Artikkel VI, sammen med IX: Om modalitetene for det diplomatiske samkvem mellom de to nasjoner, som begge hadde komplekst byråkrati og protokoll.
Artikkel VIII, sammen med X: Om prosedyrer for løsning av fremtidige disputter.1768: Den 18. oktober 1768 ble det undertegnet en konvensjon som modifiserte artikkel X ved det at eventuelle straffesanksjoner ble tydeliggjort. Dette skyldtes Qing-dynastiets erobring av Dzungarkhanatet, som førte til at en del opprørere krysset grensen. Dette og andre problemer førte til at kineserne begrenset handelen i 1762 og suspenderte den i 1765.


== Litteratur ==
Mark Mancall: Russia and China: Their Diplomatic Relations to 1728. Harvard East Asian series, 0073-0491 ; 61. Cambridge, Mass., 1971, ISBN 0-674-78115-5
Peter Perdue: China marches West: The Qing conquest of Central Eurasia. Belknap Press of Harvard University Press, Cambridge, MA, 2005
Julianna Peresvetova: Sino-Soviet Amur Conflict, The Inventory of Conflict & Environment case studies. American University, Washington DC, januar 1998.
Michael Weiers: Die Verträge zwischen Russland und China, 1689-1881 : Faksimile der 1889 in Sankt Petersburg erschienenen Sammlung mit den Vertragstexten in russischer, lateinischer und französischer sowie chinesischer, mandschurischer und mongolischer Sprache. Bonn: Wehling, 1979. ISBN 3-88437-000-6
Eric Widmer: The Russian Ecclesiastical Mission in Peking During the Eighteenth Century. East Asian Research Center, Cambridge, MA, 1976
Dong Qichang

Dong Qichang (kinesisk: 董其昌; pinyin: Dǒng Qíchāng; født 1555 i Huating i Jiangxi i Kina, død 1636) var en maler, mandarin, kalligraf og kunstteoretiker under den seneste del av Ming-dynastiet. 


== Referanser ==
Fresh Kills Landfill

Fresh Kills Landfill i New York Citys bydel Staten Island var i sin tid verdens største søppelfylling. Det dekket et område på 890 hektar,[1] og var New Yorks viktigste søppelfylling i annen halvdel av 1900-tallet. Navnet «Fresh Kills» kommer fra navnet på området ved utløpet av bekken Fresh Kills vest på øya Staten Island.
Fyllingen ble åpnet i 1948, og ble stengt den  22. mars 2001. Men etter terrorangrepet på WTC på Manhattan 11. september samme år ble fyllingen midlertidig gjenåpnet for at man skulle ha et sted å anbringe og gjennomgå ruinene fra ødeleggelsene. Det meste ble senere fjernet og solgt til skraphandlere. 


== Eksterne lenker ==
The Fresh Kills Landfill: a photographic tour.
Alexandria (Virginia)

Alexandria er en by i delstaten Virginia i USA. Den hadde ifølge den amerikanske folketelling i 2010 en befolkning på 139 966.  Byen ligger på Potomacelvens høyre (vestlige) bredd, ti km sør for det sentrale Washington, D.C..
Nærheten til den amerikanske hovedstaden preger byen og området. Mange av innbyggerne er tilknyttet regjeringsapparatet og forsvaret.
Den første bebyggelsen fant sted i 1695, med mindre det hadde vært noen indianerlandsbyer akkurat der tidligere en gang. Alexandria har en stor og vel bevart gamleby. Det meste av den lå – likesom hele dagens Arlington Conty, innenfor grensene til District of Columbia, et distrikt som ble utskilt fra statene Virginia og Maryland for å gi rom for de nybakte selvstendige Amerikas forente stater. I 1840-årene fant man ut at D.C. ikke trengte å være riktig så stort, og alt sør for elven Potomac ble tilbakeført til Virginia.
Byen Alexandria ble atskilt fra Alexandria County i 1870. Den gjenværende delen av   Alexandria County forandret navn til Arlington County i 1920, og det fikk slutt på mange års forvirring.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Alexandria, Virginia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Wilhelm Wolff

Wilhelm Friedrich Wolff  (født 21. juni 1809 i Tarnau i Preussen – nå i Polen, død 9. mai 1864 i Manchester i England) var en publisist som ble en av Karl Marx' nære medarbeidere.
Som sønn av en småbonde ble han kjent med de lavere samfunnslags kår. Forholdet mellom fattig og rik skulle gå som en rød tråd gjennom hans senere forfatterskap. Han studerte klassisk filologi ved universitetet i Breslau, men kunne ikke fullføre studiet idet han ble dømt til fengselsstraff på grunn av majestetsfornærmelse. En av medfangene i  Silberberg var Fritz Reuter. 
Etter å ha blitt benådet i 1839 livnærte han seg som privatlærer. En truende arrestasjon på grunn av brudd mot presselovene førte til at han flyktet først til London, og så til Brussel, der han ble kjent med Karl Marx og Friedrich Engels. Han var korrespondent for Deutsche-Brüsseler-Zeitung, aktiv i Den kommunistiske korrespondenskomite, taler i det tyske arbeiderforbund og grunnleggende medlem i Kommunistenes forbund. 
Etter den franske februarrevolusjonen ble han utvist fra Belgia til Frankrike. Derfra dro han snart hjem til Schlesien og drev kampanje for valg av radikale kandidater til Frankfurt-parlamentet. Som medredaktør av Neue Rheinische Zeitung fikk han blent ansvaret dor nyheter fra de tyske småstatene. Under unntakstilstanden i Köln fra  25. september til 4. oktober 1848 ble Wolff etterlyst for komplott. Han flyktet da til Bad Dürkheim i Pfalz. Så levde han i dekning i Köln noen måneder inntil prosesse mpt ham ble innstilt. 
Etter avisen ble forbudt overtok han som stedfortreder Breslaus mandat ved Frankfurter-parlamentet. Senere dro han i eksil og havnet i England. Der levde han fra 1851 til in død i trange kår, og livnærte seg som privatlærer i London og Manchester,der han forble i nær kontakt med Friedrich Engels.
Karl Marx tilegnet første del av sitt hovedverk Kapitalen til Wolff  1867.


== Verker ==
Wilhelm Wolff: Aus Schlesien, Preußen und dem Reich. Ausgewählte Schriften,  1844


== Referanser ==
Udenes kirke

Udenes kirke er en korskirke fra 1706 i Nes i Viken fylke. Kirken ligger på en høyde, omkranset av Glomma og kornåkre. 
Den er en del av Den norske kirke og hører til Øvre Romerike prosti i Borg bispedømme.
Byggverket er i tømmer og ble senere panelt. Det har 350 plasser. 
Både prekestolen og altertavlen er utført av Oluf Granberg og ble laget da kirken var ny. Kirken ble betydelig forandret i 1860, både ved at tømmerveggene ble bekledd med panel og tårnet ble flyttet fra midten til over våpenhuset. I 1913 ble kirken igjen forandret. Da laget Arnstein Arneberg ny takhimling over koret i tillegg til dekorasjoner på galleriveggene. I takhimlingen ble det malt et Johannes Døperen-motiv dekorert av Domenico Erdmann.
På høyden ved Glommas vestside i Udenes sogn stod det en tømmerkirke med få plasser på 1600-tallet. I 1680 bestemte man at kirken enten måtte utvides, eller det måtte bygges ny. Sognestyret valgte å bygge ny kirke, og byggingen pågikk i 1704-06. Det var de samme håndverkerne som tre år tidligere hadde oppført Fenstad kirke som stod for byggingen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Udenes menighet
(no) «Udenes kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Udenes kirke i «Norges kirker»
Nes kirkelige fellesråd om utvidelse av kirkegården
«Udenes kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.