jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Annibale Rigotti

Annibale Rigotti (født 30. september 1870 i Torino i Italia, død 8. mars 1968 samme sted) var en italiensk arkitekt, designer og byplanlegger som blant annet har virket med viktige byggverk i sin fødeby.  Blant hans byggverk der er Palazzo a Vela, reist til Italiautstillingen i 1961.
Han ble utdannet ved Accademia di Belle Arti i Torino med eksamen 1890. Blant hans første oppgaver var det nybarokke Giaccone-huset på Corso Matteotti i Torino (ferdig 1893). Han bygde så jernbanestasjonen i Konya i Tyrkia og byteatrene i Varna og Sitov i Bulgaria.
Tilbake i Italia i 1893 bygde han en rekke steder i Italia, og særlig i hjembyen.Villa Falcioni (1902–4) i Domodossola er et av hans ypperste verker. Han tegnet også en rekke bygninger i Thailand.


== Referanser ==
Gyda Westvold Hansen

Gyda Westvold Hansen (født 20. april 2002) er en norsk kombinertløper som representerer Idrettslaget Nansen. 


== Karriere ==
Hun ble norgesmester i kombinert i Trysil i april 2018, og på Beitostølen i november samme år. I desember samme år tok hun Norges første internasjonale seier i kombinert for kvinner. Hun kom på andreplass sammenlagt i kontinentalcupen 2018/19, etter Tara Geraghty-Moats fra USA.
Under Junior-VM på ski 2019 fikk hun sølv i normalbakke/5 km-rennet, og under Junior-VM på ski 2021 vant hun normalbakke/5 km foran Marte Leinan Lund og Lisa Hirner.
Under Ski-VM 2021 var kombinert for kvinner for første gang på VM-programmet, og Westvold Hansen ble tidenes første kvinnelige verdensmester i kombinert da hun vant normalbakke/5 km. foran søskenparet Mari og Marte Leinan Lund. 


== Personlig ==
Hun er søskenbarn til den tidligere langrennsløperen Therese Johaug.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gyda Westvold Hansen – Olympedia 
(en) Gyda Westvold Hansen – FIS (kombinert) 
(en) Gyda Westvold Hansen – FIS (skihopping) 
(pl) Gyda Westvold Hansen – skijumping.pl 
(en) Gyda Westvold Hansen – TheSports.org 
Gyda Westvold Hansen på Facebook
Mira Craig

Mira Scherdin Craig (født 31. juli 1982 i Oslo) er en norsk-amerikansk popsanger. Hennes far er amerikansk, og moren er norsk.


== Bakgrunn og karrière ==
Som tolvåring stilte hun på audition til NRKs Midt i smørøyet, hvor hun sang Whitney Houstons «I Wanna Dance With Somebody». Hun fortsatte som sanger/skuespiller i programmet. Da hun var 15 år begynte hun å skrive egne låter. Som 17-åring var hun bakgrunnsvokalist for Noora Noor. Craig ble 21. januar 2006 tildelt Alarmprisen 2006 som årets nykommer.
I 2001 skapte Craig overskrifter da hun ble dratt opp på scenen under Quartfestivalen av Wyclef Jean. Snoop Dogg fattet også interesse for den norske musikeren på Quart i 2005, og han brukte hennes «Dinner in Bed» på samleplaten Welcome to tha Chuuch: The Album fra samme år. 
Hun er for øvrig kjent for å ha stagedivet fra scenen i Oslo Spektrum under en konsert høsten 2005 hvor ingen tok imot henne. Det førte til at hun knuste kneskålen da hun traff betonggulvet.Hun fikk også oppmerksomhet av media i 2009 etter å ha skrytt av å ha brukt vold og banket opp en full ekskjæreste. Craig var en av tre dommere på TV-programmet X Factor 2009, den første sesongen av den norske versjonen av X Factor. Samtidig deltok hun i Zebra Grand Prix.
Craig skriver alle låtene sine selv, og hun produserer og regisserer sine egne videoer samt lager mange av sine egne sceneantrekk. På scenen pleier hun ofte å ha med seg danserne Alexandra Joner og Mona J. Berntsen, kjent fra Dansefeber 2007.


== Melodi Grand Prix ==
Craig stod bak vinnerbidraget i Melodi Grand Prix 2008, Hold On Be Strong, som hun hadde skrevet da hun var 15 år gammel. Sangen ble fremført av Maria Haukaas Storeng. Craigs melodi representerte Norge i Eurovision Song Contest 2008 som gikk av stabelen i Beograd, Serbia i mai. Melodien fikk femteplass i den internasjonale finalen. 
Craig deltok selv med sin egen sang «I’ll Take You High» i Melodi Grand Prix 2010, hvor hun ble slått ut i duell med Venke Knutson i «Siste sjansen» i Sarpsborg.
I 2022 deltar hun på nytt i konkurransen, denne gang med låten «We Still Here.»


== Diskografi ==
Album2006: Mira Mira
2007: Tribal Dreams
2009: Ghetto Fairytale
2014: See the Light
2019: O2Singler2005: Boogeyman
2005: Headhunted
2006: Who Make Yuh
2007: Leo
2009: I'm the One
2010: I'll Take You High
2012: Aces High
2012: Love or Hate
2014: Black Sheep
2014: Dead or Alive
2014: Fill Yourself With Love
2016: The Hunt
2016: Muse Me
2017: O2
2017: All I Hear
2017: 001
2018: Eclipse
2018: Lovewarriors
2018: So AliveMedvirkning2010: Melodi Grand Prix 2010 (deltager)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Mira Craig – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mira Craig på Internet Movie Database 
(en) Mira Craig på Discogs 
(en) Mira Craig på MusicBrainz 
(en) Mira Craig på Songkick 
 Wikiquote: Mira Craig – sitater
Fred. Olsen (1929–)

Thomas Fredrik Olsen, kjent som Fred. Olsen, (født 1. januar 1929) er en norsk skipsreder. Han ledet fra 1955 firmaet Fred. Olsen & Co. Han er sønn av skipsreder Thomas Olsen og bror av Petter Olsen.


== Bakgrunn ==
Fred. Olsen tilhører slekten Olsen fra Hvitsten; han er oldebarn av Petter Olsen som startet som skipper og skipsreder i Hvitsten og som la grunnlaget for det senere firmaet Fred. Olsen & Co. Onkelen Rudolf Olsen ledet familiefirmaet i en årrekke og var dets drivende kraft; Rudolf Olsen tok opp sin yngre bror, Fred. Olsens far Thomas Olsen, som partner. Etter Rudolf Olsens død i 1951 forsøkte Thomas Olsen, som inntil da hadde inntatt en nokså underordnet rolle, å drive videre, men måtte allerede fire år senere tre til side. På grunn av en firmaklausul om at ingen kvinner kunne sitte i ledelsen, ble Rudolf Olsens eneste barn Sofie Helene Olsen utelukket fra å etterfølge faren, og hun valgte i stedet å starte sitt eget rederi Olsen Daughter. Fred. Olsen, som var hennes fetter, ble i stedet den som overtok ledelsen av familiefirmaet. Fred. Olsen har en yngre bror, Petter Olsen.


== Ledelse av Fred. Olsen & Co. ==
På midten av 1960-årene så Fred. Olsen muligheter innen oljesektoren, spesielt på letesiden, og han var en av initiativtagerne til etableringen av Norwegian Oil Consortium (NOCO) og senere Saga Petroleum A/S. Også innen offshoresektoren har Fred. Olsen & Co. – selskapene vært blant pionerene i Norge.  I et raskt stigende olje- og offshoremarked ble det fra 1973 bygget opp en offshoredivisjon med Dolphin International Inc. (Houston) og senere Dolphin A/S (Tananger) og Dolphin Drilling (Aberdeen) som operasjonsselskaper.
Virksomheten i Akergruppen, som frem til 1970-tallet var vokst til landets største industriarbeidsplass, ble omstrukturert fra bygging av skip til konstruksjoner og service for offshorenæringene. Rederiet bidro til byggingen av Aker H-3-riggene, og kontraherte i begynnelsen av 1970-årene selv flere enheter. Dolphin, som opererer riggene, har gjennomført offshoreoppdrag i Nordsjøen, Middelhavet og Mexico-gulfen samt utenfor Syd-Amerika, Alaska, Sakhalin, Australia og Indonesia. Dolphin-selskapene var tidligere aktive innen relaterte tjenester som prosjektering, brønnvedlikehold, dykkertjenester og fjernstyrte undervannsfartøy. Disse aktivitetene er senere solgt.
Fred. Olsen Production AS ble etablert i 1994 og har utviklet en rekke prosjekter innen flytende oljeproduksjon. I 1997 ble offshore- og energi-aktivitetene samlet i Fred Olsen Energy ASA (FOE), et nytt, selvstendig selskap. FOE er kontrollert av Olsen-selskapene Bonheur og Ganger Rolf, notert på Oslo Børs.
Fred. Olsen var i flere år styreformann for Akergruppen.
I 1993 tok Olsen opp datteren Anette Sofie Olsen som partner, og han overlot senere eierskapet til henne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Fred. Olsen, fra Norsk biografisk leksikon
Norsk Bridgefestival

Norsk Bridgefestival er Norsk Bridgeforbunds årlige arrangement hvor blant annet de aller fleste norgesmesterskapene i bridge avvikles.
Norsk Bridgefestival ble første gang arrangert i Skien  i 2000. Så fulgte Stavanger i 2001, Skien på nytt i 2002, Stavanger på nytt i 2003, Trondheim i 2004 og Lillehammer i 2005–2011. I mars 2011 ble det offentliggjonrt at festivalen i 2012 skulle holdes i Fredrikstad.
Per 2011 kåres det norgesmestre i følgende klasser:

Junior
Mix par
Monrad par
Mix lag
Par
Monrad lagDe åtte norgesmesterskapene har til sammen omkring 1 800 deltagere. I tillegg kommer omtrent like mange som deltar i forskjellige andre turneringer. Imidlertid deltar mange i flere mesterskap slik at det er snakk om mellom 1 500 og 2 000 forskjellige personer som deltar på festivalene. Antallet deltagere har de sistre årene hatt en svak nedgang. NM Mix par ligger på omkring 200-250 par, og er med det Norges største parturnering.
I løpet av Norsk Bridgefestival er omkring 60 000 kortstokker i bruk. Det vil si godt over 3 millioner kort.
De siste årene er ny teknologi tatt i bruk, og på internettstedet Bridge Base Online overføres og kommenteres spill direkte fra de største norske konkurransene, Norsk Bridgefestival med norgesmesterskapene samt norgesmesterskap for klubber. Ved overføring fra norske konkurranser er der kontinuerlig 1 000–2 000 tilskuere fra hele verden (50-90 land). Man følger spill og kommentarer på Vuwgraph. Under verdensmesterskapet Bermuda Bowl i Shanghai 2007, hvor Norge seiret, var der kontinuerlig 5 000 kibitzere i finalen mot USA.  


== Referanser ==
Titleist

Titleist er et amerikansk selskap, eiet av Acushnet Company, som produserer golfutstyr, og spesielt golfballer.
Titleists golfballer ble brukt for første under US Open i 1949 og er blant de besteselgende i verden. Fem av de 10 beste spillerne i verden bruker Titleist-baller Lee Westwood, Steve Stricker, Rory McIlroy, Martin Kaymer og Luke Donald) (oppdatert 15.09.2010).


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Titleist – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Santa Cruz (departement)

Santa Cruz er det største departementet i Bolivia og har et areal på 370 621 km² og en befolkning på 2 657 762 	 (2012). Departementshovedstaden ligger i Santa Cruz de la Sierra. Departementet er rikt på naturgassressurser.
I departementet inngår Bolivias østlige, tropiske lavlandsområde som inngår i Amazonas-bekkenet. Santa Cruz by er Bolivias største og er sentrum for petroleumsutvinningen som foregår i området. Departementet Santa Cruz er det største, mest folkerike og mest velstående i Bolivia. Tidlig på 1900-tallet ble det anlagt jernbane til Brasil og Argentina. Fra 1920 ble oljeindustrien utviklet. På 1950 fikk Santa Cruz by veiforbindelse til Cochabamba og med det ble forbundet resten av Bolivia.


== Provinser i Santa Cruz ==
Santa Cruz  er inndelt i 15 provinser (provincias):  


== Referanser ==
Acushnet Company

Acushnet Company er et amerikansk selskap som produserer sportsutstyr, med hovedfokus på golfutstyr. Selskapet ble grunnlagt i 1910 og har hovedkontor i Acushnet, Massachusetts.
I begynnelsen drev selskapet fremstilling og forsyning av gummi til industrien. Etterhvert begynte selskapet å fremstille sine egne gummi-baserte produkter, inkludert vannflasker og badehetter.
I 1932 delte selskapet seg i to divisjoner, Gummi og Golf. Golfdivisjonen startet produksjon av Titleist golfballer i 1935. Både golfdivisjonen og gummidivisjonen oppnådde stor suksess, og gummidivisjonen ble solgt i 1985.
I 2019 kjøpte Acushnet sportsutstyrprodusenten Kjus som i 2000 ble etablert av Lasse Kjus og 
Didi Serena.


== Produkter ==
Titleist: golfballer, golfkøller
FootJoy: treningssko

Pinnacle: rimeligere golfballer
Scotty Cameron: puttere


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Gloria Macapagal-Arroyo

Gloria Macaraeg Macapagal-Arroyo (født 5. april 1947 i San Juan på Filippinene) var den 14. presidenten på Filippinene. Hun var landets andre kvinnelige president, og var landets første kvinnelige visepresident i 1998. Hun er datter av tidligere president Diosdado P. Macapagal og hans andre kone Evangelina Macaraeg Macapagal.
Arraoyo var økonomiprofessor da hun gikk inn i politikken i 1987. Hun ble engasjert av president Corazon C. Aquino, og begynte som assistant secretary og undersecretary for Handels- og industridepartementet. Etter en tid som senator fra 1992 til 1998 ble hun valgt til visepresident for Joseph E. Estrada, selv om hun hadde vært presidentkandidat for et parti som opponerte mot Estradas parti. Etter at Estrada ble beskyldt for korrupsjon, trakk hun seg fra sin stilling som secretary (det vil si statsråd) for Sosialvelferds- og utviklingsdepartementet. Hun sluttet seg så til den voksende opposisjon som krevde at Estrada ble stilt for riksrett.
Arroyo gikk imidlertid ikke av som visepresident, og dermed overtok hun presidentvervet den 20. januar 2001, etter at Estrada ble fratatt makten etter fredelige gatedemonstrasjoner. Han ble senere stilt for retten for korrupsjon. Hun ble formelt valgt som president for en full seksårperiode ved valget i 2004, og tatt i ed 30. juni 2004.
I 2005 kom hun på femteplass i magasinet Forbes’ liste over verdens mektigste kvinner.Hun er gift med Jose Miguel Arroyo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside for Gloria Aroyo
Gloria Arroyo Fansite
Oslo bystyre

For dagens bystyre, se Oslo bystyre 2019–2023Oslo bystyre er Oslo kommunes øverste politiske myndighet siden Kommunestyrevalget 1898. Det er en folkevalgt forsamling med 59 medlemmer, og tilsvarer andre norske kommuners kommunestyre. Bystyrets hovedoppgaver er å legge hovedlinjene for utviklingen av Oslo og byens kommunale tjenester, inkludert fordelingen av de pengene kommunen har til rådighet. Oslo er både kommune og fylke, og har dermed ikke et separat fylkesting; i stedet har Oslo bystyre den myndigheten som både et bystyre og et fylkesting har i andre fylker. Oslo er siden 1. januar 2004 inndelt i 15 bydeler som hver har sitt folkevalgte bydelsutvalg. Bystyret er overordnet bydelsutvalgene og kan overprøve deres vedtak.  


== Kommunestyrevalget 2019 ==


== Bystyrer gjennom tidene ==
Oslo bystyre 2019–2023
Oslo bystyre 2015–2019
Oslo bystyre 2011–2015
Oslo bystyre 2007–2011
Oslo bystyre 2003–2007
Oslo bystyre 1999–2003
Oslo bystyre 1995–1999
Oslo bystyre 1992–1995
Oslo bystyre 1987–1991
Oslo bystyre 1983–1987
Oslo bystyre 1979–1983
Oslo bystyre 1975–1979


== Utvalg ==
Bystyret har, i tillegg til forretningsutvalget og finansutvalget, fire fagutvalg som forbereder saker og kommer med anbefalinger til bystyret. Medlemmer til utvalgene velges fra bystyret, og hvert av bystyrets representanter sitter i et av utvalgene:

Finansutvalget – 11 medlemmer
Helse- og sosialutvalget – 13 medlemmer
Kultur- og utdanningsutvalget – 11 medlemmer
Byutviklingsutvalget – 13 medlemmer
Samferdsels- og miljøutvalget – 11 medlemmerBystyremøtene holdes normalt siste onsdag i måneden og er normalt åpne for publikum. Bystyrets interne saker og funksjonen som valgkomite ivaretas av forretningsutvalget i Oslo. Kontrollutvalget fører løpende tilsyn med den kommunale forvaltningen på vegne av bystyret, og påser at kommunen har en forsvarlig revisjonsordning. 


== Bystyrets sekretariat ==

Bystyrets sekretariat er bystyrets administrasjon og er direkte underlagt ordføreren og Oslo bystyre. Sekretariatet har som hovedoppgave å legge til rette for arbeidet som gjøres i bystyret og bystyrets organer.


== Noter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oslo bystyre
Norsk Organisasjon for Terrengsykling

Norsk Organisasjon for Terrengsykling (NOTS) er en organisasjon startet av terrengsyklister for å ivareta syklistenes rettigheter for fri bruk av skog og mark i Norge.
NOTS ønsker å holde skogen åpen for alle, slik allemannsretten sier. Alle som definerer seg selv som terrengsyklister kan bli medlem. I tvister mellom myndigheter og terrengsyklister blir syklistene representert gjennom NOTS.
Norsk Organisasjon for Terrengsykling er en politisk uavhengig organisasjon som ble startet i 2004.
Initiativtakerne er en gruppe terrengsyklister som så/ser behovet for en organisasjon for å ivareta alle terrengsyklisters interesser.
Styret i NOTS er per dags dato satt sammen av terrengsyklister fra Oslo, Akershus, Trondheim, Stavanger og Buskerud.


== Se også ==
Stisykling
Rundbane


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Om NOTS
Borne (Overijssel)

Borne (nedersaksisk: Boorn) er en by og en kommune som ligger i den nederlandske provinsen Overijssel og regionen Twente. Borne har 20 496 innbyggere (per 1. juni 2005). 
Til kommunen hører tettstedene Borne, Hertme og Zenderen, av disse er Borne det største. Riksvei A35 og A1 og jernbanelinjen Zwolle-Enschede er hovedtrafikkårene til Borne.
Bornes historie begynner i cirka 1206, da det ble omtalt som «Burgunde» i en gaveakte.


== Eksterne lenker ==
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Borne, Netherlands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Borne, Netherlands – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Gudsbevis

Gudsbevis er filosofiske- eller logiske argumenter for eller imot eksistensen av Gud. I filosofiske begrep involverer Gudsbevis hovedsakelig som underdisipliner av epistemologi (læren om erkjennelse) og ontologi (læren om hvordan virkeligheten faktisk ser ut), men er også teorier om verdier ettersom konseptene om det perfekte er ofte knyttet opp til forestillingene om Gud.
Diskusjonen om eksistensen om Gud fremmer mange filosofiske spørsmål. Et grunnleggende problem er eksistens innenfor både monoteisme (forestillingen om én Gud) og polyteisme (forestillingen om flere guder). Det mangfold av Gudsbevis som eksisterer kan kategoriseres som metafysiske, logiske, empiriske eller subjektive. 
Blant de mest kjente gudsbevisene finner vi blant annet det ontologiske gudsbevis, Thomas Aquinas' fem gudsbevis, det kartesiske gudsbevis hos René Descartes, og Det_kosmologiske_gudsbevis. Mange av de filosofiske gudsbevisene bygger på tidligere filosofers lære. For eksempel bygger det aquinianske teleologiske gudsbevis på Aristoteles' lære om formålets årsak til all utvikling i naturen. Noen av gudsbevisene bygger på eldre kunnskaper om naturen og har med tiden blitt utdaterte, mens andre, som Kalam kosmologiske argumentet har blitt styrket av nyere naturkunnskap, med Big Bang-teorien. 


== Ulike typer gudsbevis ==
De ulike gudsbevisene kan deles inn i grupper etter metafysiske eller empiriske forsøk på å bevise Guds eksistens.


=== Metafysiske gudsbevis ===
Metafysiske gudsbevis er forsøk på å bevise Gud ut ifra et logisk resonnement. I denne gruppen finner vi blant andre

Det ontologiske gudsbevis
Det kartesiske gudsbevis
Det kosmologiske gudsbevis, et av Thomas Aquinas' gudsbevis
Kalam-argumentet  er et kosmologisk gudsbevis som i hovedsak følger en metafysisk argumentasjon, men dens andre premiss forsvares også empirisk.


=== Empiriske gudsbevis ===
I denne kategorien finner vi alle forsøk på å vise til naturen, hendelser eller opplevelser som argument for Guds eksistens.
Vitnesbyrd om guddommelige opplevelser tilhører denne kategorien. Vi finner også filosofiske gudsbevis i denne kategorien som blant andre

Det teleologiske gudsbevis; læren om at all utvikling i naturen styres av en høyere intelligens
Det etiske bevis som forsøker å vise til at etikk ikke kan eksistere uten et høyere vesen


== Litteratur ==
Brown, Paterson (1966): «Infinite Causal Regression». Philosophical Review.
Brown, Paterson (1964): «St. Thomas' Doctrine of Necessary Being». Philosophical Review.
Plantinga, Alvin: «Two Dozen (or so) Theistic Arguments» (PDF). Calvin College.
Mensjevikene

Mensjevikene (russisk: меньшевики) var en fraksjon av den russiske revolusjonsbevegelsen som dukket opp i 1903 etter en krangel mellom Vladimir Lenin og Julius Martov, begge medlemmer av det russiske sosial-demokratiske arbeiderparti. På den andre kongressen til partiet i London i 1903 argumenterte Lenin for et mindre parti av profesjonelle revolusjonære med en stor gruppe av sympatisører og støttespillere utenfra partiet. Martov var uenig og mente at det var bedre å ha et stort parti av aktivister. En majoritet av partiets medlemmer, inkludert Fedor Dan, var enig med Martov og dannet mensjevikene, mens Lenins fraksjon ble kjent som bolsjevikene. Selv om en majoritet av partiets medlemmer var enig med Martov, dannet de en minoritet i partiets lederskap, derfor kommer mensjevik fra det russiske ordet men'shinstvo («minoritet»), mens bolsjevikene kommer fra bol'shinstvo («majoritet»).
Fylkesvei 602 (primær vei, Sogn og Fjordane)

Fylkesvei 602 (Fv602) gikk mellom Vangsnes og Feios i Vik. Veiens lengde var 7,7 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Per desember 2018 er veien omklassifisert til sekundær fylkesvei, og har blitt del av fylkesvei 180, sammen med den tidligere fylkesvei 182.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Sogn og Fjordane fylke ===

VikRiksvei 13 fra Vangsnes mot Europavei 16 Vinje i Voss,  Vangsnes–Hella til Riksvei 55 i Leikanger og  Vangsnes–Dragsvik til Riksvei 55 i Balestrand
 Feiostunnelen (772 m)
Fv181Fylkesvei 181 fra Osen til Åfedt
Fv182Fylkesvei 182 fra Feios til Fresvik


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Jody Williams

Jody Williams (født 9. oktober 1950) er en fredsaktivist og bistandsarbeider fra USA. I 1997 ble hun tildelt Nobels fredspris for sin innsats som leder for Den internasjonale kampanjen mot landminer (ICBL), et arbeid som det året førte fram til den internasjonale minekonvensjonen, som ble underskrevet i Ottawa.
Hun har en mastergrad i internasjonal politikk fra Johns Hopkins University og arbeidet som bistandsarbeider i Mellom-Amerika, spesielt i El Salvador. Fra 1992 arbeidet hun med å bygge opp kampanjeorganisasjonen ICBL fra ingenting til de nådde sitt første mål høsten 1997.Hun har siden 2003 vært ansatt ved University of Houston, siden 2007 som Sam and Cele Keeper Professor in Peace and Social Justice. I 2006 etablerte hun sammen med Shirin Ebadi organisasjonen Nobel Women's Initiative.I 2013 utga hun selvbiografien My Name Is Jody Williams: A Vermont Girl's Winding Path to the Nobel Peace Prize.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jody Williams – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jody Williams på Internet Movie Database 
(en) Jody Williams på Twitter 
(en) Nobels fredspris 1997 hos Nobelprize.org
(en) Jody Williams hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobels fredspris 1997
Hauketo skole

Hauketo skole er en ungdomsskole i Oslo ved byens østlige sørgrense. Den har ca. 500 elever fordelt på tre klassetrinn. Elevene kommer hovedsakelig fra Prinsdal barneskole og Toppåsen barneskole. Skolen som opprinnelig sto ferdig i 1968, ble i perioden 2008-2010 bygget om, og er i dag en moderne, IKT-basert baseskole. Arkitekt for ombyggingen og tilbygget i 2008-2010 var Planforum arkitekter AS fra Sandvika.
Alle elever har egen bærbar PC. Det er smartboards i alle undervisningsrom, moderne forelesningssaler og auditorium med tilhørende AV-utstyr. Skolebiblioteket er velutstyrt med egne arbeidsplasser. I tillegg finnes en ny svømmehall.
Skolen har også en byomfattende spesialavdeling for elever med Asperger syndrom.


== Beliggenhet ==

Med en beliggenhet i skogkanten finnes uteområder med skateramp, klatrevegg, basketball- og sandvolleyballbaner. 
Skolen ligger i Grønliåsen, rett nord for Prinsdal skole. Grovt sett definerer Hauketo skole og Hauketo jernbaneholdeplass yttergrensene av området Hauketo, som er en del av det større området Prinsdal. Hauketo og Prinsdal er oppkalt etter hver sin bondegård, som fortsatt delvis finnes, men ikke lenger er i drift. 
De to skolene disponerer store idrettsanlegg rett sør for Prinsdal skole, bestående av to store fotballbaner der den ene er skøytebane om vinteren, en tennisbane og en innehall der elevene har gymtimer. Anleggene eies av Hauketo Idrettsforening. I Grønliåsen er det opplyste skiløyper på henholdsvis 3 og 5 kilometer. En kort avstikker av «lysløypa» fører til Bjørndal, som ligger på andre siden av skogen. 


== Eksterne lenker ==
Data og statistikk - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 7. februar 2018.
Hauketo skoles offisielle nettsted