jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Destroy All Monsters

Destroy All Monsters er en japansk film fra 1968 regissert av Ishirô Honda. Dette er den niende filmen om det klassiske filmmonsteret Godzilla.


== Handlingsreferat ==
Mot slutten av det 20. århundre har alle monstrene kalt "kaiju" blitt samlet inn av FNs vitenskapskomité, og begrenset til et område kjent som Monster Island, som ligger i Ogasawara-øykjeden. Et spesielt kontrollsenter er konstruert i nærheten av øya for å sikre at alle monstrene holder seg der, og skal fungere som et forskningsanlegg for å studere monstrene. Når kommunikasjonen med Monster island plutselig og på mystisk vis blir brutt, begynner alle monstrene å gå til angrep mot forskjellige verdenshovedsteder.
Dr. Yoshida fra FNs sikkerhetsråd beordrer kaptein Yamabe og mannskapet på romskipet hans, Moonlight SY-3, å undersøke Ogasawara-området. De oppdager at forskerne, ledet av Dr. Otani, har blitt kontrollerte slaver av en fremmed rase som identifiserer seg som Kilaaks, som avslører at de har kontroll over monstrene. Deres leder krever at hele menneskeheten overgir seg, eller møte fullstendig utslettelse.
Godzilla angriper New York City, og Rodan invaderer Moskva. Mothra går etter Beijing, og Gorosaurus ødelegger Paris, (selv om Baragon ble kreditert for ødeleggelsen) og Manda går til angrep mot London. Disse angrepene blir satt i gang for å trekke oppmerksomheten vekk fra Japan, slik at romvesenene kan få tid til å etablere en hemmelig underjordisk høyborg i nærheten av Mt. Fuji i Japan. FN forsøker å få kontroll over alle monstrene, men Kilaaks frigjør deres hemmelige våpen, kong Ghidorah - en trehodet drage.


== Skuespillere ==
Akira Kubo som kaptein Katsuo Yamabe
Jun Tazaki som Dr. Yoshido
Yukiko Kobayashi som Kyoko Manabe
Yoshio Tsuchiya som Dr. Otani
Kyoko Ai som dronningen av Kilaaks.
Andrew Hughes som Dr. Stevenson
Kenji Sahara som Nishikawa, en kommandør.
Yoshibumi Tajima som general Sugiyama Tada.
Haruo Nakajima som Godzilla
Susumu Utsumi som kong Ghidorah
Hiroshi Sekita som Anguirus.
Teruoshi Nigaki as Rodan


== Eksterne lenker ==
(en) Destroy All Monsters på Internet Movie Database 
(no) Destroy All Monsters hos Filmfront 
(sv) Destroy All Monsters i Svensk Filmdatabas 
(nl) Destroy All Monsters på MovieMeter 
(en) Destroy All Monsters på AllMovie 
(en) Destroy All Monsters på Rotten Tomatoes 
Destroy All Monsters
Terror of Mechagodzilla

Terror of Mechagodzilla (メカゴジラの逆襲, Mekagojira no Gyakushū) er en japansk film fra 1975 regissert av Ishirô Honda. Dette er den femtende filmen om det klassiske filmmonsteret Godzilla.
Også kjent under den engelske tittelen Monsters from an Unknown Planet.


== Handling ==
Etter hendelsene i Godzilla vs. Mechagodzilla, leter Interpol-agenter, ledet av inspektør Kusaka, etter Mechagodzilla på bunnen av Okinawa-havet. Ved å bruke ubåten Akatsuki håper de å samle informasjon, men ubåten blir plutselig angrepet av en gigantisk dinosaur som heter Titanosaurus. Interpol begynner å etterforske hendelsen videre. Ved hjelp av marinbiolog Akira Ichinose sporer de opp Titanosaurus til en tilbaketrukket, sprø forsker ved navn Shinzô Mafune, som ønsker å ødelegge hele menneskeheten.
De møter igså Mafunes datter, Katsura. Hun forteller at faren hennes er død, og at hun brente alle notatene om den gigantiske dinosauren etter farens anmodning. Men Mafune lever fremdeles. Han får besøk av en venn, Tsuda, som blir med på å bygge en ny Mechagodzilla (som er enda kraftigere enn originalen) i håp om å utslette hele menneskeheten.
Men ting blir mer komplisert når Ichinose blir forelsket i Katsura, og uforvarende gir henne Interpol sin informasjon mot Titanosaurus, den nye Mechagodzilla og romvesenene. Det blir også oppdaget at Katsura faktisk er en kyborg, når hun ble operert etter å ha blitt nesten drept under et av farens eksperimenter når hun var barn. De slipper løs en Titanosaurus, men en Godzilla ankommer for å bekjempe Titanosaurus.


== Skuespillere ==
Katsuhiko Sasaki som Akira Ichinose
Tomoko Ai som Katsura Mafune
Akihiko Hirata som Dr. Shinzo Mafune
Katsumasa Uchida som Jiro Murakoshi, Interpol-agent
Gorō Mutsumi som Mugal.
Toru Ibuki som Tsuda.
Kenji Sahara som General Segawa
Tadao Nakamaru som Interpol-agent.
Akinori Umezu som en ung gutt.
Toru Kawai som Godzilla
Kazunari Mori som Mechagodzilla
Tatsumi Fuyamoto som Titanosaurus


== Eksterne lenker ==
(en) Terror of Mechagodzilla på Internet Movie Database 
(no) Terror of Mechagodzilla hos Filmfront 
(fr) Terror of Mechagodzilla på Allociné 
(nl) Terror of Mechagodzilla på MovieMeter 
(en) Terror of Mechagodzilla på AllMovie 
(en) Terror of Mechagodzilla på Turner Classic Movies 
(en) Terror of Mechagodzilla på Rotten Tomatoes
The Covenant

The Covenant er en skrekkfilm/thriller fra 2006, regissert av Renny Harlin. Filmen er basert på boken The Covenant av Aron Coleite og Tone Rodriguez.


== Handling ==
Caleb Danvers, Pogue Parry, Reid Garwin og Tyler Simms er studenter ved Spencer Academy. De omtales som «Sons of Ipswich» (norsk: «Sønner av Ipswich»), fordi de alle nedstammer fra fem familier i småbyen Ipswich som i kolonitidens Amerika var kjente utøvere av heksekraft. De fem familiene bosatte seg i Ipswich på 1600-tallet. På sin trettenårsdag opplevde hver av de fire guttene at også de var i besittelse av magiske krefter, og med årene har trolldomskreftene bare blitt sterkere. Den vil kulminere når de fyller atten år.
Da liket av en student blir oppdaget etter en fest, begynner hemmelighetene å komme for en dag, noe som truer med å bryte taushetsløftet som har beskyttet familiene i hundrevis av år.


== Skuespillere ==
Steven Strait i hovedrollen som Caleb Danvers
Sebastian Stan som Chase Collins, en ny student ved Spencer Academy.
Laura Ramsey som Sarah Wenham, en student ved Spencer Academy som flyttet dit fra Boston.
Taylor Kitsch som Pogue Parry, den eldste av «Ipswich-sønnene»
Jessica Lucas som Kate Tunney, Pogues kjæreste
Toby Hemingway som Reid Garwin, en av de fire «Ipswich-sønnene»
Chace Crawford som Tyler Simms, den yngste av «Ipswich-sønnene»
Kyle Schmid som Aaron Abbot, student ved Spencer Academy
Sarah Smyth som Kira Snider, Aarons kjæreste.
Wendy Crewson som Evelyn Danvers, Calebs alkoholiserte mor
Stephen McHattie som William Danvers III, Calebs far
Kenneth Welsh som Provost Higgins, rektor ved Spencer Academy
Jon McLaren som Bordy Becklin


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Covenant på Internet Movie Database 
(no) The Covenant hos Filmfront 
(sv) The Covenant i Svensk Filmdatabas 
(da) The Covenant i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The Covenant på Allociné 
(nl) The Covenant på MovieMeter 
(en) The Covenant på AllMovie 
(en) The Covenant på Rotten Tomatoes 
(en) The Covenant på Metacritic 
(en) The Covenant på Box Office Mojo
Eduardo Duhalde

Eduardo Alberto Duhalde Maldonado (født 5. oktober 1941 i Lomas de Zamora) er en argentinsk politiker. Han var Argentinas president fra 2. januar 2002 til 25. mai 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Utførlig biografi (på spansk)
Sysco

Sysco AS  ble stiftet i Haugesund i Norge 2. juli 2004, og er et teknologiselskap som har spesialisert seg innen energisektoren. Selskapet tilbyr programvare, konsulenttjenester, drift -og overvåkingstjester. Sysco har over 250 ansatte fordelt på åtte kontorer i Norge, Sverige og Danmark, og eies av det norske investeringsselskapet Credo Partners med Ferd som største investor. Sysco-konsernet er også majoritetseier i selskapene Basecare (København), Upbase (Stockholm) og Upsys (Upsala). 
Dagfinn Ringås er administrende direktør. Selskapet er eid av det norske investeringsselskapet Credo Partners, med Ferd og nøkkelansatte som største investorer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Syscos hjemmeside
Nenad Bogdanović

Nenad Bogdanović (serbisk kyrillisk: Ненад Богдановић) (født 12. mai 1954, død 27. september 2007) var borgermester av Beograd fra oktober 2004 til sin død. Han døde 27. september 2007 av kreft, 53 år gammel.


== Referanser ==
Taylor Hawkins

Oliver Taylor Hawkins (født 17. februar 1972 i Fort Worth i Texas, død 25. mars 2022 i Bogotá i Colombia) var en amerikansk musiker som var trommeslager i rocke­bandet Foo Fighters.
Før han ble med i Foo Fighters var han trommeslager for Alanis Morissette. I 2005 ble han kåret til «Best Rock Drummer» av det britiske tromme­magasinet Rhytm.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en-US) Offisielt nettsted 
(en) Taylor Hawkins – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Taylor Hawkins på Internet Movie Database 
(en) Taylor Hawkins hos Rotten Tomatoes 
(en) Taylor Hawkins hos The Movie Database 
(en) Taylor Hawkins på Apple Music 
(en) Taylor Hawkins på Discogs 
(en) Taylor Hawkins på MusicBrainz 
(en) Taylor Hawkins på Encyclopaedia Metallum 
(en) Taylor Hawkins på SoundCloud 
(en) Taylor Hawkins på Spotify 
(en) Taylor Hawkins på Songkick 
(en) Taylor Hawkins på AllMusic 
Taylor Hawkins på Twitter 
Taylor Hawkins på Facebook 
Taylor Hawkins på Instagram 
Hawkin's Poor Brain – En samling intervju med Taylor (engelsk)
Fylkesvei 3098

Fylkesvei 3098 går mellom Teige i Tønsberg og Borgheim på Nøtterøy i Færder kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen  fylkesvei 428 (Vestfold).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Tønsberg

 Færder


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv3098
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Andreas Tylden

Andreas Tylden (født 27. juli 1978) er en norsk musiker, journalist og art director, oppvokst og bosatt i Oslo. Han var vokalist i det norske hardcore-, punk-, screamobandet JR Ewing i perioden 1998–2006, var også med på å starte opp heavy metal-bandet Thunderbolt i 1998 som gitarist, har vært sessionbassist for det norske bandet Amulet på platen Freedom Fighters (2003) og i 2007 startet han opp ALTAAR med støymusiker Sten Ove Toft.
I 2006 dukket Tylden opp i Joachim Triers film Reprise. Her spilte han den eksentriske gitaristen «Rune» i punkbandet «Kommune» og retrofadesen «The Mondo Topless».
Han er sønn av platedirektør Audun Tylden.
Tylden overtok høsten 2008 rollen som konstituerende redaktør i gratisavisen Natt&Dag og har siden jobbet som sjefredaktør og publisher.


== Banddeltagelser ==
One Tail, One Head (2010 – )
Altaar (2007 – )
JR Ewing (1998 – 2006)
Diediedie (2003 – )
Thunderbolt (2000 – 2002)
The Goodtimes (1999 – 2001)
Lash Out (1997 – 1999)
Justice 66 (2000)
Uttershaw/ Blockhead (1996 – 1998)


== Diskografi ==
Dødsønske Kassett
Maelstrom cd/lp
Ride Paranoia cd/lp
Laughing With Daggers 7"
Freedom Fighters cd/lp
Split m/ This Machine Kills 7"/12"/cds
Demons & Diamonds cd
The Perfect Drama mcd/10"
Calling In Dead cd/lp
The Singles Collected cd
JR Ewing/Break split 7"
JR Ewing/SYC split 7"
integritas.consonantia.claritas 7"
Uttershaw 7"
Uttershaw demo
DieDieDie demo


== Gjesteopptredener ==
Kvelertak, S/T, vokal
Wolves Like Us, "Late Lov", vokal


== Eksterne lenker ==
(en) Andreas Tylden på Internet Movie Database 
(en) Andreas Tylden på Discogs
Orion-armen

Orion-armen er en mindre spiralarm av Melkeveigalaksen. Solsystemet inkludert Jorden ligger i denne.
Orion-armen har fått navn fordi sett fra Jorden ligger den nær stjernebildet Orion. Armen ligger mellom Skytten-armen og Persevs-armen som hver seg er to av de 4 hovedarmene i galaksen.
Solsystemets plass i dette er tilnærmet 8 000 parsec eller 26 000 ± 1 400 lysår fra galaksesenteret. På illustrasjonen kalles Orionarmen Local Spur og er farget brun, med solen som en gul flekk i denne.


== Eksterne lenker ==
(en) Orion-armen i SIMBAD
Pausanias (general)

Pausanias (gresk: Παυσανίας) var en spartansk general i det 5. århundre f.Kr. Han var nevø av Leonidas I og tjente som regent etter sin onkels død, siden sønnen til Leonidas, Pleistarkos, fremdeles var mindreårig. Han var ansvarlig for den greske seieren over Mardonios og perserne i slaget ved Plataiai i 479 f.Kr. og var leder for det hellenske forbund som ble opprettet for å gjøre motstand mot den persiske aggresjonen i perserkrigene.
Etter de greske seirene ved Plataiai og slaget ved Mykale, mistet spartanerne interessen for å frigjøre de greske byene i Lilleasia. Men da det ble klart at Athen ville dominere det hellenske forbundet i Spartas fravær, sendte Sparta Pausanias tilbake for å lede forbundets militærvesen.
Pausanias ble i 478 f.Kr. mistenkt for å konspirere med perserne mens han var spartansk regent og tilbakekalt til Sparta. Han ble frikjent og forlot Sparta på en trirem fra byen Hermione. Pausanias tok Bysantium og løslatte noen av krigsfangene som var venner og forbindelser av kongen av Persia. Etterpå hevdet han at fangene hadde flyktet. Han sendte et brev til kong Xerxes I (sønn av Dareios I) hvor han sa at han ønslet å gjøre ham en tjeneste, at han ønsket å gifte seg med kongens datter og hjelpe til med å føre Sparta og Hellas under persisk kontroll.
Etter at han mottok et brev fra Xerxes hvor han gikk med på planene, begynte Pausanias å kle seg i persiske klær og oppføre seg etter persiske skikker. Mange spartanske allierte sluttet seg til den athenske siden på grunn av Pausanias' arroganse. Spartanerne kalte ham igjen tilbake, og Pausanias returnerte siden han ikke ønsket å bli mistenkt for persiske sympatier. Da han ankom Sparta, fengslet eforene ham, men han ble senere løslatt. Ingen hadde nok bevis til å dømme et medlem av kongefamilien, selv om noen heloter vitnet om at han hadde tilbudt enkelte heloter frihet dersom de sluttet seg til ham i et opprør. 
En av budbringerne som Xerxes og Pausanias hadde brukt til å kommunisere åpnet brevet og gav nesten nok beviser som de spartanske eforene trengte. Senere overvåket de Pausanias for å sikre at bevisene var sikre, de hadde bestemt seg for å arrestere Pausanias i gaten, men han ble tipset om dette og flyktet ved å løpe til et tempel. Eforene barrikaderte dørene, satte vakter utenfor og forsøkte å sulte ham ut. Da Pausanias var døden nær, bar de ham ut, og så snart han kom utenfor, døde han. Etter å ha gravlagt ham i nærheten, fortalte guden ved Delfi, Apollon, dem at de skulle flytte Pausanias' grav til stedet hvor han døde. (Thukydid 1.128-136) Kimon og athenerne ble så ledere av det hellenske forbundet som gav dem makt til å opprette det athenske sjøforbundet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
William T. Loomis: Pausanias, Byzantion and the Formation of the Delian League. A Chronical Note. In: Historia. Band 39, 1990, S. 487–492.


== Eksterne lenker ==
Biographie des Cornelius Nepos
Barkespade

Barkespade er et grovt verktøy for å flekke barken av trær med håndkraft. Barkespaden består av et flatt jern montert på et skaft.Bladet var oftest rett, siden buet blad ga dårligere styring. Det var forskjell på barking sommerstid og på vinteren. Sommerstid kunne en ha barkespader med lengre skaft (110–120 cm) og lettere vekt på selve barkespaden uten skaft (0,5 - 0,7 kg). Vinterstid var gjerne vekten 0,7–1 kg og lengden på skaftet ned mot 90 cm.Den var alminnelig i skogbruk før i tiden, og til en viss grad i bruk så seint som på 70-tallet. I dagens skogbruk fjernes barken maskinelt.


== Referanser ==
Fylkesvei 3102

Fylkesvei 3102 går mellom Elgestad på Nøtterøy i Færder kommune og Husøy i Tønsberg kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen  fylkesvei 430 (Vestfold).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Færder
Smidsrødveien 

Føynlandveien 

 Tønsberg


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv3102
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Aristagoras

Aristagoras var lederen for den greske bystaten Miletos i slutten av 500-tallet f.Kr. og begynnelsen av 300-tallet f.Kr.
Han var sønn til Molpagoras og svigersønn (og nevø) til Histiaios som perserne hadde plassert som tyrann i Milet. Aristagoras fikk kontroll over byen da Histiaios ble utnevnt som rådgiver for den persiske kong Dareios. Da Naxos gjorde opprør i 502 f.Kr., ba de persiske overherrene på øya Aristagoras om hjelp, og han gikk med på dette siden han antok at han ville bli anerkjent som hersker over øya. Han allierte seg med Artafernes, den persiske satrapen i Lydia, og fikk en flåte. Aristagoras kranglet med admiralen Megabates under invasjonen som så informerte innbyggerne på Naxos om at flåten var på vei.
Invasjonen slo feil og alliansen med Artafernes falt fra hverandre. I et forsøk på å redde seg selv fra Persias vrede, begynte han å planlegge et opprør med mileterne og andre jonere. Imens håpet Histiaios fra sin post i Persia å begynne sitt eget opprør i Milet slik at perserne ville knuse det og gjeninnsette ham som tyrann. I Miletos fikk Aristagoras i 499 f.Kr. støtte av de fleste av innbyggerne med unntak av historikeren Hekataios. Et demokrati ble etablert og snart gjorde også andre joniske byer opprør mot perserne. Dermed startet det joniske opprøret.
Aristagoras reiste så til fastlandet i Hellas for å skaffe støtte til opprøret. I Sparta møtte han kong Kleomenes I og hevdet at en forebyggende invasjon av Persia ville bli enkel, der var mange rikdommer på veien og hovedstaden Susa var «bare» tre måneder unna. Kleomenes forkastet dette tilbudet, men Aristagoras lyktes bedre i Athen, siden det var enklere å overbevise en forsamling på tusenvis av athenere enn det var å overbevise en spartansk konge, ifølge Herodotos.
Med athensk hjelp ledet Aristagoras angrepet på Sardis, den persiske hovedstaden i Jonia. Men da det joniske opprøret til slutt ble slått ned og Histaios var gjeninnsatt som tyrann, flyktet Aristagoras til Thrakia hvor han forsøkte å etablere en koloni ved elven Strymon på samme sted som den senere athenske kolonien Amfipolis. Han ble drept av trakerne mens han angrep en av de trakiske nabolandsbyene.
Afrikas Champions League

Afrikas Champions League (ofte omtalt som CAF Champions League) er en årlig internasjonal fotballturnering for klubblag i Afrika, som arrangeres av The Confederation of African Football (CAF). Turneringen er den øverste på klubbnivå i Afrika og de beste klubbene fra de afrikanske fotballigaer er invitert til å delta i turneringen. Turneringen tilsvarer UEFA Champions League i Europa.
På grunn av en sponsoravtale med teleselskapet Orange, er det offisielle navnet på turneringen Orange CAF Champions League.
Vinneren av turneringen får plass i VM i fotball for klubblag, en turnering som spilles mellom vinnerne av alle seks kontinentale turneringene.


== Historikk ==
I 1997 Afrikas Champions League overtok etter de tidligere turneringene Afrikas Cup of Champions Clubs som eksisterte fra 1964–1996, CAF cup og CAF Cup Winners Cup.


== Struktur ==
Turneringen starter vanligvis i januar og varer til november.
Turneringen er åpen for alle vinnere av nasjonale ligaer som er tilknyttet CAF, samt vinneren av turneringen året før. Fra 2004 fikk også de 12 best rangerte landene i CAF lov til å stille med sine 2 beste lag fra sin nasjonale liga. Disse landene rangeres på grunnlag av hvordan klubbene til nasjonene har gjort det i turneringen siste 5 år. Tilsammen består turneringen av 64 lag.
Turneringen starter med doble utslagskamper (hjemme – borte) i 3 runder, innledende (64 lag), 1 runde(32 lag) og 2 runde(16 lag). 
Taperne av 2 runde ender opp i turneringen Confederations Cup og møter de siste 8 lagene fra denne turneringen.
Vinnerne av 2 runde deles opp i 2 grupper med 4 lag i hver. De 2 beste fra hver gruppe kvalifiserer seg til semi-finaler og vinnerne herfra møtes i finalen.


== Pengepremier ==
I 2006 sesongen ble $3.5 millioner utdelt i pengepremier. Pengene går til de beste 8 lagene, samt deres nasjonale forbund.

Grunnen til at det står * 2 er fordi det er 2 klubber som taper hver semi-finale og siden det er 2 grupper, så vil det være 2 som kommer på 3 plass og 2 som kommer på 4 plass i gruppespillet. I tillegg får vinneren $1 million for å kvalifisere seg til Verdensmesterskapet i fotball for klubblag.


== Finaler ==


=== Serievinnercupen i Afrika (1964-1997) ===


=== CAF Champions League (1997–) ===


== Prestasjoner etter klubb ==
Oppdatert t.o.m. 2021/22


== Prestasjoner etter land ==


== Se også ==
CAF Confederation Cup


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) CAF Champions League – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Official MTN CAF Champions League website
Tuba Records

Tuba Records er et uavhengig, norsk plateselskap og distribuerer både norsk og utenlandsk musikk. Tuba Recordings eier fire underselskap: Port Azur Recordings, Bauta, Tabu og MeloDisc.
Selskapet hadde i 2006 en omsetning på ca. 13 millioner kroner og 31. desember 2006 kjøpte Bonnier Amigo Music Norway 100% av aksjene i Tuba Records.


== Tabu Recordings ==
Etiketten ble startet i 2003 og utgir norske heavy metal-band. Band som utgir album på Tabu Recordings:

Battered
Einherjer
Enslaved
Funeral
Khold
Lumsk
Susperia
Vreid
Windir


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Nigeria Professional Football League

Nigeria Professional Football League er det høyeste nivået på nasjonal fotball i Nigeria. Den het Nigeriansk 1. divisjon frem til 2004.


== CAF-ranking (2021/22) ==
CAF rangerer ligaene etter de siste fem års prestasjoner i Afrikas Champions League og CAF Confederation Cup.


== Struktur ==
Ligaen består av 20 lag der de 4 dårligste rykker ned til 1. divisjon. Denne divisjonen er delt opp i 2 avdelinger, 1 divisjon Avd A og 1 divisjon avd B.


== Vinnere ==

1972 : Mighty Jets (Jos)
1973 : Bendel Insurance (Benin City)
1974 : Rangers International (Enugu)
1975 : Rangers International (Enugu)
1976 : Shooting Stars FC (Ibadan)
1977 : Stationery Stores (Ingen offisiell vinner, 1. plass ble avgjort på myntkast.) Stationery Stores, men Rangers International deltok i mesterligaen
1978 : Racca Rovers (Kano)
1979 : Bendel Insurance (Benin City)
1980 : Shooting Stars FC (Ibadan)
1981 : Rangers International (Enugu)
1982 : Rangers International (Enugu)
1983 : Shooting Stars FC (Ibadan)
1984 : Rangers International (Enugu)
1985 : New Nigeria Bank (Benin City)
1986 : Leventis United (Ibadan)
1987 : Iwuanyanwu Nationale
1988 : Iwuanyanwu Nationale
1989 : Iwuanyanwu Nationale
1990 : Iwuanyanwu Nationale
1991 : Julius Berger
1992 : Stationery Stores
1993 : Iwuanyanwu Nationale
1994 : BCC Lions
1995 : Shooting Stars FC
1996 : Udoji United
1997 : Eagle Cement
1998 : Shooting Stars FC
1999 : Lobi Stars
2000 : Julius Berger
2001 : Enyimba
2002 : Enyimba
2003 : Enyimba
2004 : Dolphins FC
2005 : Enyimba
2006 : Ocean Boys FC
2007 : Enyimba
2008 : Kano Pillars
2009 : Bayelsa United
2010 : Enyimba
2011 : Dolphins
2012 : Kano Pillars
2013 : Kano Pillars
2014 : Kano Pillars
2015 : Enyimba
2016 : Rangers International
2017 : Plateau United
2018 : Lobi Stars
2019 : Enyimba
2019/20 : Avlyst
2020/21 : Akwa United
2021/22 : Rivers United


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
NigeriaSports.com
rsssf.com – Turneringshistorikk
Halifax Town AFC

Halifax Town Association Football Club var en engelsk fotballklubb som ble oppløst i 2008. Klubben ble stiftet i 1911, ble valgt inn i The Football League i 1921 og ble degradert fra The Football League i 2002. «The Shaymen», som var kallenavnet til Halifax Town, spilte hjemmekampene sine på The Shay i Halifax. Byen Halifax ligger i den engelske regionen Yorkshire og Humber.
Pga økonomiske problemer ble klubben degradert tre divisjoner i 2008.Klubben ble oppløst mai 2008 og en ny klubb, F.C. Halifax Town ble startet opp med de samme eierne.  Den fikk lov til å spille i Northern Premier League Division One North (nivå 8) i sesongen 2008-09.


== Meritter ==
Beste ligaresultat: Nr. 3 i 3. divisjon i 1970/71.
Nr. 2 i 3. divisjon (nord) i 1934/35.
Nr. 2 i 4. divisjon i 1968/69.
Beste resultat i FA-cupen: 5. runde i 1933 og 1953.
Beste resultat i Ligacupen: 4. runde i 1964.
Vant Conference National i 1997/98.


== Klubbrekorder ==
Største ligaseier: 6-0 over Bradford Park Avenue i 3. divisjon (nord) den 3. desember 1955 og 6-0 over Doncaster Rovers i 4. divisjon den 2. november 1976.
Største tap: 0-13 mot Stockport County i 3. divisjon (nord) den 6. januar 1934.
Tilskuerrekord: 36 885 mot Tottenham Hotspur i 5. runde av Fa-cupen den 15. februar 1953.


== Referanser ==


== Kilder ==
Rollin, Glenda & Rollin, Jack: ROTHMANS FOOTBALL YEARBOOK 2000-01 (side 182-183).  Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7472-7232-8