jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kremlologi

Kremlologi er politisk analyse av hva som foregår i den øverste ledelsen av Russland (før 1991  i Sovjetunionen). Etter at Stalin hadde tatt makten i Sovjetunionen, kom det ut svært lite informasjon om hvilke politiske diskusjoner som foregikk i den øverste ledelsen, med sete i Kreml i Moskva. Man måtte derfor bruke indirekte kilder for å få innblikk i maktspillet. I videre betydning kan kremlologi brukes om studier av styremakter og sentralistiske og lukkede statsdannelser (for eksempel i Kina og Nord-Korea).


== Eksempler på kremlologi ==
Mange politiske avgjørelser i Sovjetunionen ble tatt i det skjulte, eller ble avslørt først lang tid etter at de ble tatt. Utenforstående forsøkte å følge utviklingen ved å tyde små tegn på hva som foregikk bak fasaden. Det var i stor grad gjetting, men man forsøkte å bygge opp kunnskaper om hva ulike tegn betydde.
I sovjettiden kunne man studere aviser for å finne ut hvilke politikere som ble omtalt i hvilke aviser, og rekkefølgen de ble omtalt i. Man kunne studere hvilke ledere som var til stede ved offentlige anledninger, for eksempel ved feiringen av første mai, og hvordan lederne stod i forhold til hverandre. Man kunne studere stol- og bordplassering, hvilke ledere man kunne kjøpe portrett av, hvorvidt historiske fotografier var blitt retusjert osv. Det var også viktig hvilke slagord som ble brukt eller som gikk ut av bruk.


== Litteratur ==
Smith, Hedrick (1977). Russerne. Oslo: Gyldendal. s. 296–297. ISBN 8205093741.
Praslin

Praslin er den nest største øya i Seychellene med et areal på  38 km². Granittøyen ligger 44 km nordøst for Mahe og er 12 km lang og 5 km bred. Innbyggertall er ca. 6500 og består at de to administrative distriktene Baie Sainte Anne og Grand' Anse. De største bosetingene er Baie Ste Anne, Anse Volbert og Grand' Anse.
Øya ble navngitt Isle de Palmes av oppdageren Lazare Picault i 1744.  I 1768 ble øyen omdøpt til Praslin etter den franske diplomaten César Gabriel de Choiseul duc de Praslin
Praslin er kjent som turistdestinasjon med flere hoteller og resorter samt et antall strender som Anse Lazio and Anse Georgette. De fleste av stendene er langgrunne og omgitt av rev. Øya inneholder nasjonalparken Vallée de Mai som er Unesco verdensarvlistet. Reservatet inneholder seychellpalmer og er tilholdsted for bylbyler og svarte seychellpapegøyer.
Øya har flyplass med forbindelse til Mahe samt hurtigbåtterminal.


== Billedgalleri ==

		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
Kart
Satellittbilder av Praslin Arkivert 4. april 2009 hos Wayback Machine.
Interaktivt kart over Praslin
Rosenstrasse

Rosenstrasse er en film av Margarethe von Trotta fra 2003. Den baserer seg på den såkalte Rosenstrasseprotesten.


== Handling ==
En dag sørger en enke over ektemannens død. Hun dekker til TV-apparatet, og alle speilene i huset. Hennes voksne barn blir forvirret over denne oppførselen, og spør hvorfor moren deres plutselig oppfører seg ortodoks jødisk. Moren vil ikke diskutere fortiden sin, men datteren vil vite hva som har skjedd. Når hun får vite om en kvinne (ved navn Lena) viss nok skal ha reddet moren hennes under andre verdenskrig, reiser hun til Tyskland for å få vite hele historien.
Hun finner Lena, som villig mimrer om andre verdenskrig, om hennes situasjon og morens barndom som jøde under oppveksten i Tyskland i tiden før og under krigen. Lena er selv en tysk kvinne, hvis jødiske ektemann ble forfulgt av nazistene. Det viktigste fokuset i filmen tar for seg hva som skjedde med personer som var i et blandet ekteskap, mellom Ariere og jødisk. Historien tar også for seg Rosenstrasse-protesten, hvor kvinnene ventet i syv dager og netter utenfor et fengsel på deres jødiske ektemenn. Disse protestene fant sted i Berlin i februar og mars 1943.


== Medvirkende ==
Katja Riemann: Lena Fischer (33 år)
Doris Schade: Lena Fischer (90 år)
Jutta Lampe: Ruth Weinstein (60 år)
Svea Lohde: Ruth (8 år)
Martin Feifel: Fabian Fischer
Maria Schrader: Hannah
Jürgen Vogel: Arthur von Eschenbach
Martin Wuttke: Joseph Goebbels
Rainer Strecker: SS-mann Schneider
Nina Kunzendorf: Litzy
Peter Ender: Schupo
Thekla Reuten: Klara Singer
Lena Stolze: Miriam Süßmann
Jan Decleir: Nathan Goldberg
Jutta Wachowiak: Frau Goldberg
Fedja von Huet: Luis Marquez
Carola Regnier: Rachel Rosenbauer


== Eksterne lenker ==
(en) Rosenstrasse på Internet Movie Database 
(no) Rosenstrasse hos Filmfront 
(no) Rosenstrasse på NRK TV 
(sv) Rosenstrasse i Svensk Filmdatabas 
(fr) Rosenstrasse på Allociné 
(nl) Rosenstrasse på MovieMeter 
(en) Rosenstrasse på AllMovie 
(en) Rosenstrasse på Turner Classic Movies 
(en) Rosenstrasse på Rotten Tomatoes 
(en) Rosenstrasse på Metacritic
Bergen County

Bergen County er et fylke i den amerikanske delstaten New Jersey. Det ligger i det nordøstlige hjørnet av staten og det grenser mot Hudson County i sør, Essex County i sørvest og mot Passaic County i vest. Det har også grense mot delstaten New York i nord og øst der elven Hudson utgjør en naturlig grense.
Bergen Countys totale areal er 639 km² hvorav 33 km² er vann. År 2000 hadde fylket 884 118 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Hackensack. Fylket ble grunnlagt i 1683 og er det fylket som har flest antall innbyggere i New Jersey.


== Navnets opprinnelse ==

Opprinnelsen til navnet Bergen er et åpent spørsmål. Det er antatt at fylket er navngitt etter av de tidligste bosetningene, Bergen, som i dag ligger i fylket Hudson.
Opprinnelsen til denne bosetningen er også uklart. En del av kildene tilskriver det til den norske byen på vestlandet, Bergen, mens andre kilder tilskriver det til nederlandske Bergen op Zoom. Det har også blitt tilskrevet det nederlandske ordet bergen for «høyde» eller «trygt sted». En del av kildene mener at navnet er avledet fra en av de tidligste bosetterne i Nieuw Amsterdam (i dag New York City), en nordmann som het Hans Hansen Bergen og som kom til Nieuw-Nederland i 1633. Denne Hans Hansen fra Bergen, en av de svært få norske utvandrere på denne tiden, er historisk dokumentert og ble gift med franske Sarah Rapelje. Da Hansen døde i 1654 giftet hans enke seg med hollandske Teunis Gysbert Bogart.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Bergen County, New Jersey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bergen County historiske samfunn
St. Martins kirke (Canterbury)

St. Martins kirke i Canterbury er Englands eldste sognekirke som har vært i kontinuerlig bruk. 
Den ble bygget som et privat kapell for dronning Bertha av Kent i det 6. århundre, før Augustin kom som misjonær. Hun var kristen da hun kom til England sammen med sin kapellan, biskop Liudhard, og hennes mann Æthelbert av Kent lot henne praktisere sin religion. Han gav henne en kirke som ifølge Beda den ærverdige skal ha vært i bruk mot slutten av romertiden, men som så hadde stått tom lenge. Det er godt mulig at St. Martins kirke står på samme sted; rett nok er designet ikke romersk, men det er brukt romerske tegl og spolier, og den kan ha blitt reist av kristne angelsaksere rett etter at romerne trakk seg tilbake.  
På kirkegården finner man gravene til flere fremtredende lokale familier, og kjente personer som Thomas Sidney Cooper og Mary Tourtel.
Barracuda Championship

Reno–Tahoe Open, også kjent som Barracuda Championship, er en golfturnering på PGA-touren som arrangeres på Montrêux Golf and Country Club i Reno i den amerikanske delstaten Nevada.
Turneringen finner sted i august, i samme uke som storturneringen WGC–Bridgestone Invitational. Turneringen har vært spilt hvert år siden 1999, og de tre første årene hadde den et fullt startfelt på 156 spillere (WGC-turneringen hadde et startfelt på rundt 40). Da WGC-turneringen utvidet startfeltet (rundt 80 spillere) i 2002, ble RTO redusert til 132 spillere.
Fra 2008 har eiendomsutviklerne RED Development, LLC, gått inn som sponsorer, og turneringen skal hete Legends Reno-Tahoe Open.


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Profil på PGATOUR.com
Montrêux Golf and Country Club
Ironbridge Gorge

Ironbridge Gorge er en dal dannet av elven Severn i Shropshire i England.
Den het opprinnelig Severn Gorge, men har fått navn etter Iron Bridge, den første jernbroen i sitt slag i verden. Broen sees som en monument for industrien som ble opprettet i området under den industrielle revolusjon. Den ble bygget i 1779 for å forbinde industribyen Broseley med gruvebyen Madeley og det voksende industrisenteret i Coalbrookdale.
Området regnes ofte som den industrielle revolusjons arnested. Det var i Coalbrookdale at Abraham Darby oppfant prosessen for produksjon av høykvalitetsjern, og andre steder som Broseley, Coalport og Jackfield. Området tiltrakk seg tidlig industri av to grunner: Det er rikt på råmaterialer som kull, jernmalm, kalkstein og leire, og elven gir gode muligheter for transport ut til sjøen.
Området ble et verdensarvsted listet av UNESCO i 1986. Her ligger også Ironbridge Gorge Museums, som er en gruppe på ti museer som alle er industrielle kulturminner med utgangspunkt i den industrielle revolusjon.
I den norske mini-serien The Blue Poster fra 1978 var handlingen lagt til Ironbridge.


== Referanser ==
Kjerringråd

Kjerringråd er råd og tips uten vitenskapelig bakgrunn. Et kjerringråd omhandler oftest løsninger på forskjellige problemer av hverdagslig karakter, eksempelvis forkjølelse, hikke og vanskelige flekker på klær eller andre tekstiler. Hvor godt disse kjerringrådene virker, er noe omdiskutert.


== Se også ==
Folkemedisin
Alternativ behandling
Plantelegemiddel, urtemedisin
Bondevett


== Eksterne lenker ==
kjerringrad.com
blikvitt.com
heksedoktoren.no


===== Søkbare bøker i Nasjonalbiblioteket =====
Miriam Wiklund: Kjerringråd for små og store plager (1989)
Miriam Wiklund: Flere kjerringråd : for hjem og helse (1991)
Aksel Gjerstad: Kjerringråd og homøopatiske husråd for folk og dyr (1991)
Miriam Wiklund: Kjerringråd for bedre helse (1994)
Arve Torkelsen: Oldemors kjerringråd (1996)
Miriam Wiklund: Kjerringråd i lange baner (1997)
Aage Bjertnæs: Groblad, meitemark og krutt : kjerringråd og folkelig behandling i 1000 år (1997)
Jurassic Coast

Jurassic Coast (Jurakysten) er et verdensarvsted ved kysten av Den engelske kanal i sørlige England. Det strekker seg fra Exmouth i East Devon til Studland Bay i Dorset, en strekning på 154 km. Det ble listet i verdensarven i desember 2001 som det første naturområdet i Storbritannia. Stedet har en spennvidde av 185 millioner år av geologisk historie hvor erosjonen ved kysten av avdekket en bortimot uavbrutt sekvens av bergformasjoner som dekker de geologiske epokene trias, jura, og kritt. Det vil si 180 millioner år av geologisk historie. Ved ulike tider har dette området vært en ørken, lavbunnet tropisk hav og myrland, og de fossile levningene fra ulike skapninger som har levd her har blitt bevart i berggrunnen.
Ved Orcombe Point, «Geonålen» (2002), markerer en skarp pyramidelignende skulptur den vestlige enden verdensarvsted; denne skulpturen ble bygget av fragmenter fra ulike bergarter som kan bli sett langs kysten. Kysten har mange unike geologiske formasjoner, og svært gode eksempler på forskjellige landformer, inkludert en naturlig bue ved Durdle Door, en bukt og kalksteinsformasjoner ved Lulworth Cove og en øy, Isle of Portland. I TV-serien Seven Natural Wonders var Jurassic Coast med som et av undrene i sørvest.


== Byer i området ==
Abbotsbury
Bridport
Budleigh Salterton
Charmouth (med Charmouth Heritage Coast Centre)
Lulworth
Lyme Regis
Sidmouth
Swanage
Weymouth


== Referanser ==


== Litteratur ==
Brunsden, Denys, red. (2003): A Walk Through Time: The Official Guide to the Jurassic Coast. Coastal Publishing. ISBN 978-0-9544845-0-7.


== Eksterne lenker ==
(en) Jurassic Coast – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

 Jurassic Coast hos Wikivoyage
Jurassic Coast, offisielt nettsted
The South West Coast Path National Trail
Jurassic Coast, UNESCOs dataark for verdensarvstedet
Geology of the Wessex Coast av Ian West, Universitetet i Southampton
Gjeldende rett

Gjeldende rett (ofte benevnt med det latinske uttrykket de lege lata) er betegnelsen på den rettslige situasjonen som kan utledes fra de foreliggende rettskildefaktorene. Hvordan man kommer frem til gjeldende rett vil variere alt ut fra hvilket rettssystem man befinner seg innenfor. Det er imidlertid et utgangspunkt ved nasjonal rettsanvendelse at loven er den mest tungtveiende rettskildefaktoren. Dersom man kan finne et noenlunde klart svar på et rettslig spørsmål i loven vil dette normalt være avgjørende. Ofte vil imidlertid dette ikke være tilfelle, og i slike tilfeller vil man måtte ta andre faktorer til hjelp. Rettspraksis vil kunne spille en avgjørende rolle, først og fremst der en høyesterett har tatt stilling til det aktuelle spørsmålet. Dommer fra lavere instanser vil også kunne få betydning, men i langt mindre grad. I norsk og nordisk rett har lovenes forarbeider dessuten blitt tillagt stor vekt i rettsanvendelsen. Dette står i motsetning til rettstradisjonen i de fleste andre europeiske land, der forarbeider ofte ikke er spesielt grundige og således ikke er ansett som særlig tunngtveiende. I tillegg til disse momentene vil såkalt reelle hensyn ofte komme inn, det vil si vurderinger av rimelighet og hensiktsmessighet ved de enkelte standpunktene som er aktuelle. Som regel vil slike vurderinger komme inn i samspill med de øvrige faktorene, som et støttemoment, men de vil i unntakstilfelle kunne få selvstendig avgjørende betydning der rettskildematerialet ellers er tynt. Også andre faktorer vil kunne komme inn, blant annet vil internasjonale konvensjoner om menneskerettigheter samt EU/EØS-regler eller andre folkerettslige regler kunne få betydning. I alle tilfelle må det foretas en samlet vurdering, der rettskildefaktorene vektes mot hverandre.
Særlige regler om hvordan man kommer frem til gjeldende rett gjelder i folkeretten. Her må man i utgangspunktet bygge på mellomstatlige traktater, i tillegg til folkerettslig sedvanerett, det vil si praksis statene imellom. Der det foreligger autoritativ rettspraksis (for eksempel fra Den internasjonale domstolen i Haag (ICJ)) vil også dette kunne få stor betydning.
Et motstykke til gjeldende rett (de lege lata) er de lege ferenda, hvordan retten burde være. Et annet motstykke er tidligere rett som ikke gjelder lenger fordi den er formelt opphevet eller opphørt på andre rettslig relevante måter. 


== Se også ==
Rettskildelære
Biel-turneringen i sjakk

Biel-turneringen er en stormesterturnering i sjakk som årlig arrangeres i den sveitsiske byen Biel/Bienne. Turneringen inngår i Biel Internationales Schachfestival (tysk) eller Bienne Festival international d'échecs (fransk), som er blitt arrangert årlig siden 1976. 
Nordmannen Magnus Carlsen har deltatt fem ganger. Han ble nummer seks i 2005, kom på andreplass bak Aleksandr Morozevitsj i 2006, vant i 2007, ble nummer tre i 2008 og vant i 2011. 


== Turneringsvinnere siden 1990 ==
1990 – Anatolij Karpov
1991 – Aleksej Sjirov
1992 – Anatolij Karpov
1993 – Boris Gelfand
1994 – Viktor Gavrikov
1995 – Aleksej Drejev
1996 – Anatolij Karpov
1997 – Viswanathan Anand
1998 – Mladen Palac
1999 – Jeroen Piket
2000 – Pjotr Svidler
2001 – Viktor Kortsjnoj
2002 – Ilja Smirin
2003 – Aleksandr Morozevitsj
2004 – Aleksandr Morozevitsj
2005 – Boris Gelfand og Andrej Volokitin
2006 – Aleksandr Morozevitsj
2007 – Magnus Carlsen
2008 – Jevgenij Aleksejev
2009 – Maxime Vachier-Lagrave
2010 – Fabiano Caruana
2011 – Magnus Carlsen
2012 – Wang Hao
2013 – Maxime Vachier-Lagrave
2014 – Maxime Vachier-Lagrave
2015 – Maxime Vachier-Lagrave
2016 – Maxime Vachier-Lagrave
2017 – Hou Yifan
2018 – Şəhriyar Məmmədyarov
2019 – Vidit Gujrathi
2020 – Radosław Wojtaszek


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
William Dobson

William Dobson (født ca. 1610 i London i England, død før 28. oktober 1646 i Oxford) var en engelsk maler.
Dobson var en av van Dycks elever, ble kongelig hoffmaler, og senere også kammerherre. Han levde et utsvevende liv, og havnet til og med i gjeldsfengsel. Han døde i stor fattigdom. 


== Verker i utvalg ==
Colonel Russell med prins Rupert og Colonel Murray, ca. 1644
Endymion Porter, ca. 1643-45
Henry Mordaunt, 2. Earl of Peterborough, 1644
James Compton, 3. Earl of Northampton, 1644-1645
Charles II som Prinsen av Wales, ca. 1643
Selvportrett med Sir Charles Cotterell og Sir Balthasar Gerbier, ca. 1643
Sir Charles Lucas (?), ca. 1643-44


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) William Dobson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tigernach-annalene

Tigernach-annalene er en krønike som sannsynligvis har sin opprinnelse i Clonmacnoise i Irland. Ettersom de skotske kongene av Dalriada blir oppgitt å ha hatt et irsk opprinnelse er krøniken også en kilde for Skottlands historie. I krøniken finnes det også det eneste historiske belegget for Fergus Mòr.
Språket er en blanding av latin og gammel- og middelirsk språk. Mye av de prehistoriske opptegnelsene kommer fra 1100-tallet, men krøniken som virkelige betydning er for perioden 489-766, 973-1003 og 1018–1178. Disse tre fragmentene overlevde fra 1300-tallet. Dekningen av perioden 766 til 973 er dessverre gått tapt, men det er spekulert om den har blitt overlevert i en forkortet form i Chronicon Scottorum. Den sistnevnte boken er mangelfull for perioden 718 til 804, men mye av dets innhold er overlevert fra den hypotetisk Irlands krønike, som i seg selv er delvis avledet av Iona-krøniken, hvor Ulster-annalene og Inisfallen-annalene også er avledet fra, slik at vi har en forestilling om hva disse opptegnelsene inneholdt. Kathleen Hughes har postulert at Inisfallen-annalene og Tigernach-annalene ble utskilt fra Irlands krønike en gang før år 913.


== Litteratur ==
Hughes, Kathleen, Early Christian Ireland: Introduction to the Sources, (London, 1972), sidene 99-162, spesielt sidene 99-116


== Eksterne lenker ==
Tigernach-annalene, redigert og oversatt av Gearóid Mac Niocaill. Elektroniske utgaver hos CELT - Corpus of Electronic Texts: Redigert utgave (mellomirsk/latin), Engelsk oversettelse
Diego Collado

Diego Collado (latinsk navn Didacus Colladus; født 1589 i Miajadas i provinsen Extremadura i Spania, død 1638) var en katolsk misjonær. Han trådte inn i dominikanerordenen i Salamanca ca. 1600, og dro til Japan i 1619. Han utgav verker både om japansk og kinesisk språk, og teologiske og kirkehistoriske verker.


== Verker ==
Ars grammaticae Iaponicae linguae (latin, 1632)
Dictionarium sive thesauri linguae Iaponicae compendium (latin og spansk, 1632)
Niffon no Cotõbani Yô Confesion / Modus Confitendi et Examinandi (japansk og latin, 1632)
Formula protestandae fidei (latin)
Historia eclesiástica de los sucesos de la cristianidad del Japón desde el año de MDCII, que entró en él la orden de predicadores hasta el de MDCXXI por el P. Hiacintho Orfanel, anadida hasta el fin del ano MDCXXII por el Padre Fray Diego Collado (spansk, 1633)
Dictionarium linguae sinensis cum explicatione latina et hispanica charactere sinensi et latino (latinsk og spansk, 1632)


== Referanser ==
Thoralf Strømstad

Thoralf Strømstad (født 13. januar 1897 i Bærum, død 10. januar 1984 i Oslo) var en norsk skiløper som konkurrerte i langrenn og kombinert.
Under det første vinter-OL i 1924 i Chamonix, tok han sølvmedalje på femmila, og ytterligere en sølvmedalje i kombinertøvelsen.
I 1923 ble han tildelt Holmenkollmedaljen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thoralf Strømstad – Olympics.com 
(en) Thoralf Strømstad – Olympic.org 
(en) Thoralf Strømstad – Olympedia 
(en) Thoralf Strømstad – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Thoralf Strømstad – FIS (kombinert) 
(en) Thoralf Strømstad – FIS (langrenn) 
(en) Thoralf Strømstad – TheSports.org
Josef Joffe

Josef Joffe (født 15. mars 1944) er en tysk journalist.
Han ble født i Łódź i Polen, vokste opp i Berlin, og studerte ved Harvard University i USA. I 1975 tok han doktorgraden.
Fra april 2000 har Joffe vært medlem av utgiverkollegiet i ukeavisen Die Zeit. Han var sjefredaktør i samme avis fra 2001 til 2004, sammen med Michael Naumann. Før han ble sjefredaktør ledet han utenriksredaksjonen i Süddeutsche Zeitung. Han begynte sin journalistiske karrière som politisk redaktør i Die Zeit i 1976.
Joffe har også undervist i internasjonal politikk ved universitetet i München, Johns Hopkins-universitetet, Harvard og Stanford.
Josef Joffe er styreformann for rabbinerseminaret Abraham-Geiger-Kolleg, og han sitter i styrene i Deutsches Museum, Aspen Institute i Berlin, Ben-Gurion-universitetet i Negev i Israel, American Academy Berlin, Leo Baeck Institute New York og Humanity in Action.
Han er medlem av redaksjonsrådene i International Security (Harvard/MIT), The American Interest (Washington), Prospect (London) og Internationale Politik (Berlin).


== Utmerkelser ==
Verdienstorden der Bundesrepublik Deutschland
Theodor-Wolff-Preis
Ludwig-Börne-Preis


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Verk av og om Josef Joffe i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Frue

Frue er en betegnelse som kan ha flere betydninger. Den vanligste moderne betydningen er en gift kvinne, altså en hustru. En ugift kvinne blir kalt en frøken. I Norge gikk betegnelsene fru, frøken og herr stort sett ut av bruk rundt 1970, men i en del andre land er slike betegnelser fortsatt mer vanlige.


== Historie ==
Opprinnelig er frue den kvinnelige varianten av herre, og kom inn i norsk i norrøn tid som lånord fra gammelsaksisk frua, dvs. «herskerinne». Den opprinnelige betydningen er en (gift) herskerinne, dvs. en person som er høyerestilt i forhold til andre eller er herskerinne over et område. I løpet av middelalderen kom betegnelsene herre og frue også til å angi adelig stand.
Dronning Margrethe I ble for eksempel kalt «Norges frue og husbond». Jomfru Maria, Jesu mor, blir kalt «vår frue» (latin: domina nostra).
Frue og den avledede foranstilte formen fru ble som tittel brukt først om gifte adelskvinner og andre kvinner av høy rang; fra omkring 1800 ble tiltaleformen fru brukt som generell høflighetsform for alle «kondisjonerte» kvinner, dvs. i første rekke kvinner som tilhørte borger- og embedsmannsklassen. Denne språkbruken holdt seg et godt stykke inn på 1900-tallet. Et eksempel på forsøket på å reservere fru for gifte kvinner av høy stand, i tråd med den tradisjonelle bruken, gir Johan Borgen i Lillelord med handling fra begynnelsen av 1900-tallet, der fru utelukkende brukes om borgerskapets kvinner, mens fiskerkona Frisaksen blir kalt madam Frisaksen; det må nevnes at også madam historisk var forbeholdt kvinner med en viss sosial plassering, men lavere enn kvinner som ble kalt fru. I løpet av 1900-tallet ble fru en alminnelig høflighetsform for alle gifte kvinner, særlig på 1950- og 1960-tallet. Fra ca. 1970 gikk betegnelsen imidlertid stort sett ut av bruk i Norge.
I helt ny tid har det på andre språk enn norsk vært tendens til å bruke ord som tilsvarer fru om voksne kvinner uavhengig av sivilstand, og Språkrådet har tilsvarende foreslått å bruke ordet på samme måte på norsk. Denne endringen i moderne språkbruk i andre språk kom imidlertid etter at uttrykket fru i all hovedsak uansett hadde gått ut av bruk i Norge.


== Se også ==
Madam


== Referanser ==
Tante

Tante er i første rekke betegnelse på enten fars søster, tidligere også kalt faster, eller mors søster, tidligere også kalt moster. De fleste bruker også begrepet om inngiftede kvinnelige ektefeller av mors og fars søsken.
Selv om opprinnelsen er den samme, brukes i dagligtale det tilsvarende ordet «tant» på svensk oftest annerledes enn på norsk. I Sverige var det frem til omtrent slutten av 1950-årene vanlig å bruke «tant» og «farbror» som høflige tiltaleformer. Senere ble titlene oftere brukt av kun barn, også overfor voksne som ikke var i slekt med dem, og også om og særlig til, helt fremmede personer. Dette er nå helt forandret og i den grad ordene brukes, kan det nok ses som et sjeldent forekommende etterslep av eldre generasjoners bruk.


== Se også ==
Filletante
Grandtante
Onkel
Slektsforskning


== Eksterne lenker ==
Søk på oppslagsordet «tante» i norske ordbøker: Søk etter tante i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok  
Søk på oppslagsordet «tant» i Svenska Akademins ordbok (på svensk)
Søk på oppslagsordet «tante» i Ordbog over det danske sprog (på dansk)