jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Cornelis Evertsen den unge

Cornelis Evertsen den unge (født i Vlissingen 16. april 1628 – død samme sted 20. september 1679)  var en nederlandsk admiral som levde i det 17. århundre.
Cornelis Evertsen var sønn av admiral-løytnant Johan Evertsen og admiral-løytnant Cornelis Evertsen den gamles nevø. Fra tid til annen blir han forvekslet med onkelens sønn, Cornelis Evertsen den yngste. Familien Evertsen har gjennom flere år tjent i Zeelands marine.
I 1652, under den første engelsk-nederlandske krig, var Cornelis kaptein på skipet «Vlissingen»,  et direksjonsskip (privat krigsskip) fra Vlissingen, utrustet med 26 kanoner. Ifølge en liste i et av Witte de Withs brev fra mai 1653 hadde han da kommandoen over et av Staten-Generaals skip som hadde 28 kanoner og en besetning på 95 mann, muligens var dette «West Cappel» som var under hans kommando i slaget ved Gabbardbank.
I 1661 var han kaptein på «Delft», et skip i De forente Nederlandenes middelhavsflåte. Etter slaget ved Lowestoft i 1665 (under den andre engelsk-nederlandske krig) ble han utnevnt til schout-bij-nacht ved Zeelands admiralitet. Han deltok i det firedagers sjøslaget fra skipet «Zierikzee». I 1666, samme år som hans far og onkel døde, ble han utnevnt til viseadmiral. I 1667 deltok han i raidet på Medway under Michiel de Ruyters ledelse.
Med «Zierikzee» som flaggskip deltok han i alle sjøslagene under den tredje engelsk-nederlandske krig og under den fransk-nederlandske krigen deltok han i Michiel de Ruyters mislykkede ekspedisjon mot øyen Martinique i 1674. Sammen med Cornelis Tromp, øverstkommanderende for den danske flåten, kjempet han i 1676 mot svenskene under den skånske krig. I 1678 kommanderte han en hjelpeflåte som ble sendt for å bistå Spania sjøkrigen mot Frankrike  (1672-'78), og i mars samme år fant en trefning sted ved Ouessant der hans motpart var  den franske kontreadmiralen Château-Renault.


== Referanser ==
Mari Moen Holsve

Mari Moen Holsve (født 20. oktober 1986) er en norsk forfatter.
Mari Moen Holsve er oppvokst og bosatt i Oslo. Hun har studert litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo, oversetting og interkulturell kommunikasjon på Universitetet i Agder og screenwriting på UCLA i California.
Holsve debuterte i 2006, 19 år gammel, med Skjelka-Agenten (Cappelen Damm, 2006). Hun har også gitt ut Rasp (Cappelen Damm, 2008), Ingen sover trygt i natt (Cappelen Damm, 2017) og serien Halvgudene. Halvgudene er fantasyromaner for ungdom, og foregår alle i det fiktive universet Tiladnen.
For Rasp ble Holsve nominert til UPrisen 2008.
Holsve vant Arks barnebokpris 2011 for Halvgudene, som tidenes yngste vinner (25 år), og i 2019 vant hun Bokslukerprisen, som deles ut av Foreningen !les, for Ingen sover trygt i natt.
Halvgudene (første bok i Halvgudene-serien) er også solgt til Island, og hele serien er solgt til Brasil.
Holsve har siden 2014 skrevet fortellingene til den digitale lesekampanjen Sommerles.no. Hun har også skapt historienes hovedpersoner, Asbjørn og Astrid, som fungerer som maskoter for kampanjen.
I tillegg til å skrive, har Holsve også jobbet som oversetter for Donald Duck & Co. Hun har sittet i redaksjonen for nettstedet Ubok.no, er nestleder i Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere og er tidligere leder i Fabelprosalauget.


== Utgivelser ==
2006: Skjelka-Agenten – fantasy for barn og ungdom
2008: Rasp (2008) – fantasy for barn og ungdom (nominert til UPrisen 2009)
2011: Halvgudene  – fantasy for barn og ungdom (vinner av Arks barnebokpris 2011)
2012: Svart regn: Halvgudene II  – fantasy for barn og ungdom
2013: Arven etter Maél: Halvgudene III – fantasy for barn og ungdom
2017: Ingen sover trygt i natt - grøsser for barn og ungdom (vinner av Bokslukerprisen 2019)
2019: Ingen slipper unna - grøsser for barn og ungdom
2020: Ingen andre enn oss - grøsser for barn og ungdom


== Kilder ==
Presentasjon av Mari Moen Holsve i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Mari Moen Holsve i BIBSYS
Offisielt nettsted
(en) Mari Moen Holsve – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
halvgudene.com
Mari (25) slo Jo Nesbø – artikkel om Arks barnebokpris på dagbladet.no
Gerrit Konijnenberg

Gerrit Jan Konijnenberg (født i 1963) er en nederlandsk skihopper. Han deltok i til sammen 5 verdenscuprenn i 1987 og 1988.
Konijnenberg var Nederlands første skihopper siden 1930-tallet. Han konkurrerte blant annet mot den mer kjente briten Eddie "the Eagle" Edwards. Konijnenberg satte nederlandsk rekord på 97 meter, men mislyktes i å kvalifisere seg til OL i Calgary i 1988 (der Eddie Edwards deltok) og Albertville i 1992.
Hans beste resultat i verdenscupen var i nyttårshopprennet i Garmisch-Partenkirchen i 1988, der han tok en delt 108.-plass av 110 deltakere. Han slo Eddie Edwards og fikk samme poengsum som ungareren Mihaly Szalai.
Gerrit Konijnenberg er i dag far til fem og sjef for et datafirma.
Etter Gerrit Konijnenberg har flere nederlendere deltatt internasjonalt i skihopping, både i verdenscupen og kontinentalcupen (B-verdenscupen).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gerrit Konijnenberg – FIS (skihopping) 
Schansspringers zijn rare vogels (nederlandsk)
Schansspringen en noordse combinatie (nederlandsk)
Kulturbro forlag

Kulturbro forlag ble stiftet i 1992. Thorborg Anne Rebolledo Meisingset er daglig leder i forlaget, som holder til i Oslo. Forlagets mål er å bygge bro mellom de ulike kulturene som etter hvert er kommet til Norge gjennom innvandring. Slik arbeider de for å fremme integrering, kulturforståelse og språklæring.


== Noen forfattere ==
Forlaget gir derfor ut bøker av både utenlandske og norske forfattere. Noen forfattere som har gitt ut bøker på forlaget siden 1999, er:

Lisbet Norderhaug
Lily Bandehy
Elyas Poorgholam
Margaret Mary Porter Saltrøe
Issak Esmail Issak
Sükrü Bilgic
Walid al-Kubaisi
Zakia Khairhoum


== Eksterne lenker ==
Kulturbros hjemmeside
Ulvenatten

Ulvenatten er en norsk actionthriller skrevet av forfatter og journalist Tom Egeland. Som i Trollspeilet og Åndebrettet møter vi TV-journalisten Kristin Bye og Dagblad-veteranen Gunnar Borg. I Norge utkom romanen første gang i 2005 på Aschehoug forlag.
Boka ble filmatisert i 2008 i Kjell Sundvalls regi.


== Handling ==
Tsjetsjenske terrorister kupper norsk fjernsyns mest populære debattprogram, ABC-Debatt, ledet av Kristin Bye. For deltakerne i den direktesendte TV-debatten, politiet og regjeringen begynner en nervepirrende natt. Bevæpnet med pistoler og bomber krever terroristene at hvert minutt av gisseldramaet skal kringkastes – til stadig flere TV-kanaler verden over. I kulissene jobber politiets forhandler og gisselredningsgruppe for å redde flest mulig ut av studio 2 i live.
Wäinö Aaltonen

Wäinö Valdemar Aaltonen (født 8. mars 1894, død 30. mai 1966) var en finsk skulptør, har bl.a. utført statue av idrettsmannen Paavo Nurmi (1924–25), frihetsmonumentet i Nyslott (1935) og forenklede portretthoder, bl.a. av Jean Sibelius (1935). Det er et Aaltonen-museum i Åbo. Aaltonen deltok i Sommer-OL 1948, hvor det ble arrangert ulike kunstkonkurranser i tillegg til idrettskonkurransene.


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
1947 – Prins Eugen-medaljen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wäinö Aaltonen – Olympedia 
(en) Wäinö Aaltonen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
«Wäinö Aaltonen». Biografiskt lexikon för Finland (svensk). Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-4279-1416928956885.
El Aaiún

El Aaiún (også transkribert Laâyoume eller El Ayun; arabisk: العيون, translitterert al-ˁūyūn, bokstavelig «Kildene») er en by i Vest-Sahara grunnlagt av spanjolene i 1928.
Siden 1976 har byen blitt administrert av Marokko, som anser Vest-Sahara som en del av sitt territorium. El Aaiún er en del av regionen Laâyoune-Boujdour-Sakia El Hamra, som ligger i både Marokko og Vest-Sahara. Polisario, som gjør krav på Vest-Sahara som Den saharawiske arabiske demokratiske republikk, regner El Aaiún som landets hovedstad, mens de facto hovedstad er Bir Lehlou.
Byen har ei befolkning på 199 476 (2012 est.), og er den største byen i Vest-Sahara. Byen er et voksende økonomisk senter i det Marokko anser som sine sørprovinser. Befolkninga er en blanding av marokkanere fra nord, saharawier fra sørlig marokkansk Sahara, og innfødte vestsaharere (som utgjør en femtedel av befolkninga).


== Referanser ==
Aalsmeer

Aalsmeer er en kommune og by i Nederland i  provinsen Noord-Holland. Navnet er utledet av de hollandske ordene for ål ((aal')) og sjø (meer')). Kommunen har 28 000 innbyggere (2009)., og ligger 13 km sørvest for Amsterdam like sør for flyplassen Schiphol. Med grenser mot Westinderplassensjøen og Ringkanalen.


== Byen Aalsmeer ==
Den er hjemsted for den største blomsterauksjonen i verden. Byen kalles derfor av mange for verdens blomsterhovedstad. Nærheten til flyplassen er nok avgjørende for mye fraktes med fly både inn og ut av markedet. Videre har byen en gotisk katedral.


== Byer ==
Kommunen består av følgende byer og tettsteder: Aalsmeer, Kudelstaart, Oosteinde og bygda Calslagen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(nl) Offisielt nettsted 
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Aalsmeer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Aalsmeer – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Gudolf Blakstad

Gudolf Blakstad (født 19. mai 1893 i Gjerpen, død 22. november 1985 i Oslo) var en norsk arkitekt som i 1920-årene ble kjent som en av landets fremste innen nyklassisismen i norsk byggekunst, men som fra 1930 gikk over til funksjonalismen.


== Utdannelse og karriere ==
Han ble ferdig utdannet arkitekt ved Norges tekniske høgskole i 1916 og arbeidet i to år hos arkitekt Arnstein Arneberg, før han i 1918 startet sin egen praksis i Oslo. I 1919 tegnet han Oslo Nye Teater (sammen med Jens Dunker).
Blakstad deltok også i en arkitektkonkurranse utlyst av idrettsforeningen ved høgskolen i 1911 om utforming av utfartsstedet Studenterhytta. Dette kan antas være Blakstads første prosjekt som stod ferdig i 1913 -- bygd i en speilvendt versjon. Originale byggetegninger finnes i arkivet til NTNUI.
Sammen med Herman Munthe-Kaas) etablerte han i 1922 arkitektfirmaet Blakstad og Munthe-Kaas. Samme år vant de arkitektkonkurransen om rådhuset i Haugesund, men deres prosjekt i nyklassisime sto ikke ferdig før i 1931. 
I 1927 var han en av kunstnerne og arkitektene som etter invitasjon fra Arno Berg, daværende byantikvar i Oslo, utarbeidet forslag til hvordan hovedstadens bygningsmasse kunne bli mer fargerik og innbydende. Initiativet til dette byutviklingsprosjektet kom fra kunstneren Henrik Sørensen.I Oslo tegnet Blakstad og Munthe-Kaas blant annet Kunstnernes Hus, oppført i 1930 etter arkitektkonkurranse 1928, og Odd Fellow-gården, ferdig i 1934 etter konkurranse 1931. I 1940 sto Handelsgymnasiet ferdig, men ble rekvirert av tyskerne og ikke tatt i bruk som skole før i 1946. Blant deres kjente senere arbeider er Alfaset kapell fra 1972. Bodø domkirke er et av deres fremst verker fra etterkrigstiden. 


== Priser og utmerkelser ==
For sitt arbeid sammen med Herman Munthe-Kaas fikk Gudolf Blakstad Houens fonds diplom og Betongtavlen 2004 for Elgeseter bro.


== Verker (utvalg) ==
1913 - NTNUI Studenterhytta, Trondheim
1930 – Kunstnernes hus (Wergelandsveien 17), Oslo
1931 – Haugesund rådhus, Haugesund
1934 – Odd Fellow-gården (Stortingsgata 28), Oslo
1940 – Oslo handelsgymnasium (Parkveien 65), Oslo
1951 – Elgeseter bro, Trondheim
1954 – Heddal stavkirke, restaurering 1939-54.
1956 – Bodø domkirke, Bodø
1972 – Alfaset kapell, Oslo


== Referanser ==


== Kilder ==
Verk av Gudolf Blakstad på nasjonalmuseet.no
Gravferdsetaten om Alfaset kapell
Museumsnett.no: Liste over arkitekter representert i Norsk arkitekturmuseums tegningssamling
Gudolf Blakstad – utdypning. Fra Norsk biografisk leksikon. Store norske leksikon nettutgave (besøkt 20. mars 2011)
Herman Munthe-Kaas

Herman Munthe-Kaas (født 25. mai 1890 i Kristiania, død 5. mars 1977 i Oslo) var en norsk arkitekt. Han var elev ved Kristiania Tekniske skole og ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole til 1912. I 1916 ble han assistent hos arkitekt Arnstein Arneberg og traff der sin senere kompanjong Gudolf Blakstad. I 1918 studerte han videre på Kungliga Tekniska Högskolan i Stockholm og ble deretter assistent hos Gunnar Asplund. Etter et studieopphold i København vendte han hjem i 1919 og fikk i oppdrag å lage Nye Hjem-utstillingen for Foreningen Brukskunst.
Munthe-Kaas begynte egen arkitektpraksis i 1921, men året etter etablerte han sammen med Gudolf Blakstad) arkitektfirmaet Blakstad og Munthe-Kaas. De gjorde seg bemerket blant de fremste i den nye retningen nyklassisismen. I 1922 vant de arkitektkonkurransen om rådhuset i Haugesund, men deres prosjekt i nyklassisime sto ikke ferdig før i 1931. I Oslo tegnet de blant annet Kunstnernes Hus, oppført i 1930 etter arkitektkonkurranse 1928, og Odd Fellow-gården, ferdig i 1934 etter konkurranse 1931. I 1940 sto Handelsgymnasiet ferdig, men ble rekvirert av tyskerne og ikke tatt i bruk som skole før i 1946. Blant deres kjente senere arbeider er Alfaset kapell fra 1972. Bodø domkirke er et av deres fremst verker fra etterkrigstiden.
En like sterk posisjon har hans arbeider innen kunstindustri, spesielt møbler tegnet til utstillinger i regi av Foreningen Brukskunst og Oslo Håndverks- og Industriforening.
For sine arbeider sammen med Gudolf Blakstad fikk Munthe-Kaas Houens fonds diplom og Betongtavlen 2004 for Elgeseter bro.

1930 – Kunstnernes hus (Wergelandsveien 17), Oslo
1931 – Haugesund rådhus Haugesund
1934 – Odd Fellow-gården (Stortingsgata 28), Oslo
1940 – Oslo handelsgymnasium (Parkveien 65), Oslo
1948 – Slettnes fyrstasjon
1951 – Elgeseter bro Trondheim
1954 – Heddal stavkirke, restaurering 1939–54.
1956 – Bodø domkirke Bodø
1972 – Alfaset kapell Oslo


== Referanser ==


== Kilder ==
(no) Herman Munthe-Kaas i Norsk biografisk leksikon
Gravferdsetaten om Alfaset kapell
Rosenbad

Rosenbad er en bygning i Stockholm. Den er fra tidlig på 1900-tallet blitt symbolet på Sveriges regjering. Her har statsministeren sitt kontor, regjeringen trer sammen og pressekonferansene holdes i huset. Også statsrådene og deler av Justitiedepartementet finnes her. I sin helhet omfatter regjeringskvartalet ti departementer, fordelt på ti kvartaler.
Regjeringskanselliets motstykke var tidligere Kunglig Majestäts kansli, som lå i Stockholms slott. Plassmangel ble snart et problem, og på 1700-tallet flyttet virksomheten over til Mynthuset, senere kalt Kanslihuset, ved Mynttorget nær slottet. 


== Forvandling til regjeringskanselli ==
Navnet Rosenbad kommer av at det på begynnelsen av 1600-tallet lå et badehus, som i tillegg til vanlige karbad også tilbød parfymert bad i dette kvarteret.Den svenske staten hadde begynt å overta deler av Rosenbadet i 1919, og i 1922 flyttet det nyopprettede Handelsdepartementet inn. I 1956 opphørte restaurantdriften i Rosenbad og regjeringskanselliet tok i bruk større deler av bygningsmassen. I årene frem til 1980 ble mye av interiøret ombygget til funksjonelle kontorlokaler for regjeringen. Senere har man forsøkt å gjenskape en hel del av originalutsmykningen. I 1981 ble kansellihuset overtatt i sin helhet, og statsministerens kontor flyttet til Rosenbad.


== Arkitektur ==
Bygningen er tegnet av arkitekt Ferdinand Boberg for AB Rosenbad og Nordiska Kreditbanken og sto ferdig i 1902. Huset ble bygget på tomten etter det tidligere Bondes palass og opptar halve kvartalet. Rosenbad ble oppført etter et bygningsprogram som omfattet eksklusive privatleiligheter, restaurant, kafé, banklokaler, butikker og kontorlokaler. De ulike virksomhetene kunne nås fra forskjellige entréer og trappehus. Bygningen er rikt dekorert med poetiske utsmykkinger hugget i lyserød og hvit sandsten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rosenbad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Stockholmskällan om Rosenbad
Snik (Agder)

Snik, også kalt Snig, er et sted som ligger på vestsiden av utløpet til Audna i Lindesnes kommune i Agder. Snik ligger om lag 3,5 kilometer sør for Vigeland. 


== Historikk ==
Tidlig på 1600-tallet, senest 1640, ble det opprettet tollstasjon her. Dette var før Mandal fikk en slik institusjon.
I 1859 fikk stedet ladestedsrettigheter av amtstinget, men dette ble stoppet av høyere myndigheter.


== Bosetting ==
På 1600-tallet var det to hus her, på 1700-tallet tre, i år 1800 fem hus. Rundt 1900 var tallet oppe i 25 hus. Snik var et slags sentrum en periode, da Svinør hadde sin storhetstid og Snik var det nærmeste stedet med veiforbindelse opp dalen.


== Næringsvirksomhet ==

Snik var i tidligere tider en viktig utførselshavn for varer som ble produsert i Audnedalen: ved, tømmer, eikebark, tønnestav og kassebord. Fartøyene som fraktet disse varene hørte ofte hjemme i Snik eller i området rundt. Det var sikkert også mange hollendere her i gammel tid og lastet trelast som skulle til Nederland. På 1500- og 1600-tallet var det skipsbyggingsaktivitet her. Det har vært båtbyggeri i Snig, og i 1799-1800 ble  Søllings båt nummer 4 «Snigs elven» bygget. Denne ble levert til Svinør i 1801. Rundt 1850 var det dampsag i Snik, og denne lå omtrent der bedehuset i dag ligger. Det har vært åtte butikker på stedet, den siste drevet fram til 1985. Bygdas største skomakerforretning på slutten av 1800-tallet lå i Snik. I Mågevannsbekken var der drift på flere kvernhus og en mølle fram til 1912. Kalkbrenneriet i Naversundet er en av få fredede bygninger i kommunen. 1914 ble det etablert et sementstøperi i Snik.


== Fraktefart ==

Snik var et svært sentralt sted for utskiping av ulike råvarer. Her ble stav som kom ned elva på ferger lastet over i stavbuene, før de igjen ble lastet over til frakterfartøyer som fraktet staven til Vestlandet. Eiketømmer som ble skåret i bygdene eller på dampsaga i Snik ble fraktet videre i fartøyer herfra, og malm fra gruva på Rømteland ble i en periode fraktet til Snik, der den ble fraktet videre til Danmark.
Mange skip ble kjølhalt på stedet, og på stranda bortenfor bedehuset sees ennå en stein (bildet) som ble brukt til fortøyning av skipene mens de ble lagt over på siden. Denne steinen forsvant våren 2009, muligens som resultat av gravearbeider i nærheten, og et godt over 100 år gammelt kulturminne er dermed savnet fra stranda i Snik.


== Litteratur ==
Danielsen, Rolf Kr.: Strandstedet Snig – før år 2000
Vigeland, Nils P.: Sør-Audnedal bygdebok


== Referanser ==
Sima kraftverk

Sima kraftverk er et vannkraftverk i Simadalen i Eidfjord kommune i Hordaland.
Det består av to anlegg 

Lang-Sima kraftverk
Sy-Sima kraftverk.
Bernat Sola

Bernat Sola Pujol (født 5. september 1965 i Mataró) er en spansk tidligere skihopper. Han deltok i verdenscupen mellom 1983 og 1990.
Sola debuterte i verdenscupen med 95.-plass (av 99 deltakere) i Oberstdorf 30. desember 1983. Hans beste plassering i verdenscupen var en 14.-plass i normalbakken i Sapporo i 1987. I det rennet var det imidlertid bare 15 deltakere. Hans sportslig sett beste resultat var en 19.-plass (av 50 deltakere) i normalbakken i Predazzo i 1990. 14.-plassen i Sapporo ga ham verdenscuppoeng for eneste gang i karrieren, og en flerdelt 78.-plass sesongen 1986/87. Hans beste sammenlagtplassering i hoppuka var 67.-plass av 95 deltakere i 1989/90.
Han deltok i VM i 1985, 1987 og 1989, med 34.-plass (av 65 deltakere) i normalbakken i Seefeld i 1985 som beste resultat. Han var med i OL i 1984 og 1988. Hans beste resultater i OL var 50.-plass av 53 deltakere i storbakken i Sarajevo i 1984 og 51.-plass av 55 deltakere i storbakken i Calgary i 1988. Han var også med i VM i skiflyging i 1985, 1986 og 1990, med 33.-plass av 45 deltakere i Kulm i 1986 som beste plassering.


== Referanser ==


== Kilder ==
Jens Jahn, Egon Theiner: Enzyklopädie des Skispringens. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider


== Eksterne lenker ==
(en) Bernat Sola – Olympics.com 
(en) Bernat Sola – Olympic.org 
(en) Bernat Sola – Olympedia 
(en) Bernat Sola – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Bernat Sola – FIS (skihopping)
Sekterisme

Sekterisme er en betegnelse på en rigid tilhørighetsfølelse i en spesiell sekt eller konfesjon, med et negativt syn på de som ikke tilhører sekten. Fordi tilhørighet og synet på ens egen tro er et vanlig fenomen innen religion, begrenser man oftest bruken av begrepet sekterisme til de tilfeller hvor det forekommer diskriminering, fordømmelser eller voldsbruk. 
Begrepet brukes helst om konflikter innen en trosretning, for eksempel mellom katolske og protestantiske kristne eller mellom sunni- og sjia-muslimer. Enkelte sekteriske konflikter har vært svært blodige, som krigene etter reformasjonen, konflikten i Nord-Irland og flere konflikter mellom islamske grupper i Midtøsten. Mange av konfliktene blir forsterket av at de to gruppene har forskjellige syn i viktige politiske spørsmål.
I overført betydning kan begrepet brukes om «politisk sekterisme», særlig i tilfeller der ideologier blir satt opp mot hverandre. 


== Se også ==
Sekterismen i Glasgow
Rognsfossen kraftverk

Rognsfossen kraftverk er et vannkraftverk i elven Strandaelvi i Voss Kommune i Vestland. Kraftverket utnytter fallet i Rognsfossen ved Voss sentrum.
Kraftverket er et elvekraftverk uten eget reguleringsmagasin og ligger i et vassdrag som er varig vernet mot ytterligere kraftutbygging.
Installert effekt er 6 MW. Årsproduksjon er 32 GWh.
Kraftverket eies og driftes i dag av Voss Energi AS.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Energiutgreiing Voss (arkiv)
Voss Energi
Stephen Irwin (andre betydninger)

Stephen Irwin eller Steve Irwin er navnet til flere personer:

Steve Irwin (eg. Stephen Robert Irwin, 1962–2006), australsk TV-personlighet og naturvitenskapsmann
Stephen Irwin, nordirsk medlem av Ulster Freedom Fighters, dømt for Greysteelmassakren
Stratiomyomorpha

Stratiomyomorpha er en av fire delgrupper av fluene. Det er en ganske artsfattig gruppe.
Larvene er saprofager og lever av dødt råtnende organisk materiale.


== Systematisk inndeling ==
Fluenes slektskapsforholdene mellom delgruppene er avklart i ulik grad. Nyere forskning på fluenes systematikk, deler de inn i fire grupper, hvor den tradisjonelle grensen mellom de lavere- og de høyere fluene ikke lengre er ett markert skille. Det er gruppen av de laverestående fluene som er delt. 

Fluer (Brachycera)
Stratiomyomorpha
Familien Pelecorhynchidae. Ikke i Europa
Familien Xylomyidae. Muligens én art i Norge.
Familien Våpenfluer (Stratiomyidae). Omtrent 30 arter i Norge.
Xylophagomorpha
Tabanomorpha
Muscomorpha


== Kilder ==
Nettstedet Tree of life Brachycera


== Eksterne lenker ==
(en) Stratiomyomorpha – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Stratiomyomorpha hos Fossilworks 
(en) Stratiomyomorpha hos ITIS 
(en) Stratiomyomorpha hos NCBI 
(en) Kategori:Stratiomyomorpha – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Stratiomyomorpha – detaljert informasjon på Wikispecies Lenkesamling med internettsider om tovinger (Diptera)
The Tree of Life Web Project – Fluer, (Diptera) – engelskspråklig
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.