jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
William Henry Keeler

William Henry Keeler (født 4. mars 1931 i San Antonio i Texas i USA, død 23. mars 2017 i Catonsville i Maryland i USA) var kardinal i Den katolske kirke. Han var erkebiskop av Baltimore fra 1989 til 2007.
Keeler studerte til katolsk prest for bispedømmet Harrisburg (Pennsylvania) ved det pavelige universitet Gregoriana i Roma og ble presteviet i Roma av kardinal Luigi Traglia. Ved Gregoriana tok han doktorgraden i kirkerett. Han deltok som sakkyndig under Det annet Vatikankonsil.
Han var kansellist for bispedømmet Harrisburg da han i 1979 ble utnevnt til hjelpebiskop samme sted. I 1983 ble han biskop av Harrisburg. I 1989 ble han promovert til erkebiskop av Baltimore, og ble kreert til kardinal i 1994, med Santa Maria degli Angeli e dei Martiri som tittelkirke. Den 12. juli 2007 gikk han av i en alder av 76 år, og samme dag utnevnte paven hans etterfølger, erkebiskop Edwin F. O'Brien (inntil da leder av det amerikanske militærordinariatet).


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Kardinal Gaetano de Lai (1853–1928) *1911
Kardinal Raffaele Carlo Rossi (1876–1948) *1920
Kardinal Amleto Giovanni Cicognani (1883–1973) *1933
Kardinal John Joseph Krol (1910-1996) *1953
Biskop Joseph Thomas Daley (1915-1983) *1964
Kardinal William Henry Keeler (1931-2017) *1979


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Henri Schwery

Henri Schwery (født 14. juni 1932 i Saint-Léonard i Wallis i Sveits. død 7. januar 2021 i Saint-Léonard) var en av Den katolske kirkes kardinaler og var biskop av Sion i Sveits.


== Biografi ==
Henri Schwery studerte matematikk, teoretisk fysikk, katolsk teologi og filosofi i Sion, Roma og i Fribourg. Den 7. juli 1957 mottok han prestevielsens sakrament. Etter fordypningsstudier arbeidet han fra 1961 til 1977 som sjelesørger i bispedømmet Sion. Fra 1958 til 1966 var han studentprest for  studenter tilknyttet Den katolske aksjon, og fra 1961 til 1977 tilhørte han det teologiske fakultet i Sion, de siste fem årene som rektor.
Pave Paul VI utnevnte i 1977 til biskop av Sion, pave Johannes Paul II opptok ham i 1991 i kardinalskollegiet.
I 1995 fratrådte han som biskop av Sion.
Han var storprior for Sveitsergarden, som i stor grad rekrutterer fra hans tidligere bispedømme i kantonen Wallis.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori  (1532-1602)
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611)
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622)
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632)
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642)
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679)
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698)
Pave Benedikt XIII (1649-1730)
Pave Benedikt XIV (1675-1758)
Pave Klemens XIII (1693-1769)
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793)
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802)
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830)
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841)
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876)
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915)
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918)
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960)
Erkebiskop Filippo Bernardini (1884-1954)
Biskop François-Nestor Adam, C.R.B. (1903-1990)
Kardinal Henri Schwery (1932-2021) *1927


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Archie Mountbatten-Windsor

Prins Archie Harrison Mountbatten-Windsor (født 6. mai 2019 i Berkshire i Storbritannia) er en britisk prins og den førstefødte til prins Harry, hertug av Sussex og Meghan, hertuginne av Sussex. Etter at Charles ble konge, er Archie nummer seks i arverekkefølgen til den britiske tronen – like bak sin far. Han er offisielt kjent som Master Archie Harrison Mountbatten-Windsor, og Hans Kongelige Høyhet, Prins Archie av Sussex.


== Titulering ==
6. mai 2019 - 13. juli 2021: Archie Harrison Mountbatten-Windsor
13. juli 2021 - 8. september 2022: Master Archie Harrison Mountbatten-Windsor
8. september - nå: Hans Kongelige Høyhet, Prins Archie av Sussex


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Archie Mountbatten-Windsor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Archie Mountbatten-Windsor på hoffets offisielle nettside.
Harry av Sussex

Prins Henry, hertug av Sussex (født Henry Charles Albert David; 15. september 1984), ofte kalt prins Harry, er en britisk prins og medlem av den britiske kongefamilien. Han er sønnesønn av dronning Elizabeth II av Storbritannia og sønn av kong Charles og Diana, fyrstinne av Wales. Han er nummer fem i arvefølgen til den britiske tronen.


== Militær karriere ==
28. februar 2008 ble det kjent at Prins Henry hadde deltatt i rene kamphandlinger mot Taliban i Afghanistan under et ti uker lang oppdrag i Helmand-provinsen. Han fulgte dermed i sin onkels fotspor, Prins Andrew som var med i kampene under Falklandskrigen. Han har oppgitt å ha drept 25 personer i løpet av tjenesten sin.  Etter at det ble avslørt av amerikanske Drudge Report at Harry var aktiv i Afghanistan, ble han evakuert til Storbritannia, grunnet hans og hans medsoldaters sikkerhet. Etter sin retur uttalte han at han «ikke så på seg selv som en helt», men at de virkelige heltene var de sårede som var på flyet sammen med ham. Ifølge flere meldinger var Harry svært tilfreds med å være i Afghanistan, da han slapp unna forfølgelsen av media og paparazzier.


== Privat ==
19. mai 2018 giftet han seg med den amerikanske tidligere skuespilleren Meghan Markle i Windsor Castle. Sammen har de to barn; Archie og Lilibet Mountbatten-Windsor. Før ekteskapet ble han utnevnt til hertug av Sussex. hans titler ble således Hans Kongelige Høyhet, hertug av Sussex, jarl av Dumbarton og baron Kilkeel;I januar 2020 gav han og Meghan opp deres kongelige plikter og trakk seg tilbake fra det britiske kongehuset. Prins Harry dro til Vancouver i Canada for å bo sammen med Meghan og barna. I den forbindelse kunngjorde kongefamilien at de ikke lenger skulle bruke tittelen som [deres] Kongelige Høyhet.I juli 2021 ble det kjent at han skulle utgi selvbiografien Spare.


== Stamtavle ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Prince Harry, Duke of Sussex – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Prince Harry, Duke of Sussex – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Harry av Sussex på Internet Movie Database 
(en) Harry av Sussex hos The Movie Database 
(en) Harry av Sussex hos The Peerage 
(en) BBC News: Profile: Prince Harry
(en) BBC News: In pictures: Prince Harry in Afghanistan
Louis Mountbatten

Louis Francis Albert Victor Nicholas Mountbatten, 1. jarl Mountbatten av Burma, opprinnelig prins Louis av Battenberg, (født 25. juni 1900 på Windsor Castle, død 27. august 1979 i Sligo i Irland) var en britisk admiral og statsmann av tysk opprinnelse. Han var den siste visekongen av India (1947) og den første generalguvernøren i Unionen India (1947–1948), som det moderne India oppstod fra i 1950. Fra 1954 til 1959 var han First Sea Lord, en stilling hans far, prins Ludwig av Battenberg hadde hatt 1912–14. I 1979 ble han drept i et IRA-attentat mens han var på fisketur utenfor den irske kysten i nærheten av stedet Sligo.
Han ble født som Hans Høyvelbårenhet (Seine Durchlaucht) prins Louis av Battenberg, som sønn av prins Ludwig av Battenberg og prinsesse Viktoria av Hessen-Darmstadt. Ludwig av Battenberg var sønn av prins Alexander av Hessen-Darmstadt (1823−1888) og grevinne Julia von Hauke (1825−1895), som var gift i morganatisk ekteskap. Deres etterkommere fikk derfor tittelen prins/prinsesse av Battenberg (en småby i Hessen). Battenberg er altså en morganatisk linje av huset Hessen. Familien Battenberg endret skrivemåten til Mountbatten i 1917, i forbindelse med første verdenskrig. Louis av Battenberg var gjennom sin mor Viktoria av Hessen-Darmstadt oldebarn av dronning Victoria av Storbritannia.
Lord Mountbatten var broren til Alice av Battenberg, og dermed også onkel til hennes sønn Philip, hertug av Edinburgh. Da Philip giftet seg med prinsesse Elizabeth av Storbritannia, tok han etternavnet Mountbatten.
I begynnelsen av andre verdenskrig ledet han den dristige evakueringen av allierte soldater fra Namsos.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Louis Mountbatten, 1st Earl Mountbatten of Burma – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Louis Mountbatten på Internet Movie Database 
(en) Louis Mountbatten hos The Movie Database 
(en) Louis Mountbatten hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Louis Mountbatten hos The Peerage
The Number of the Beast (roman)

The Number of the Beast er en sciencefictionroman av den amerikanske forfatteren Robert A. Heinlein utgitt i 1980 (ISBN 0-449-13070-3).
I romanen viser det mytiske nummeret seg ikke å være 666, men 
  
    
      
        
          6
          
            
              6
              
                6
              
            
          
        
      
    
    {\displaystyle 6^{6^{6}}}
  , et utrolig stort nummer tilsvarende 1·1036306.


== Om boken ==
Boken foregår i en ikke-fjern framtid i et parallellunivers til vårt, men med sterke likhetstrekk.
Bilen er erstattet med en computerstyrt flymaskin med atommotor. Computeren er spesialkonstruert, blant annet med koplinger som muliggjør frie assosiasjoner. Helten møter den store kjærligheten på en universitetsfest. Hun er datter av en matematikkprofessor som viser seg å ha funnet opp et instrument som lar dem reise uten energibruk både fra sted til sted og mellom alternative universer som finnes i et antall som nevnt ovenfor. De tre pluss heltens tante Hilda, som er både rik og i besittelse av en akademisk doktorgrad hun fikk for en avhandling som satte opponentene i beit fordi de ikke helt forsto hva hun hadde skrevet må flykte for en ukjent fiende som prøver å sprenge professoren i luften.
De er innom mange universer som er oppfunnet av forfattere, ser blant annet Alice forsvinne til eventyrland, besøker den snille heksa i Trollmannen fra Oz og Edgar Rice Burroughs røde planet på jakt etter den mystiske motstanderen. Underveis får de problemer med ledelse og disiplin og ender med Hilda som kapteinen som klarer å holde styr på de tre andre individualistene. De gifter seg etterhvert bokstavelig talt med hverandre.
Boken er en av Heinleins World as a Myth-romaner og ender opp med at bokens personer møter og slår seg sammen med storfamilien til tusenåringen Lazarus Long, som hjelper dem med å arrangere en felle i form av en parodisk fremstilt forfatterkongress.


== Utgivelser ==
12. juli, 1980, Ballantine Books, paperback, 511 sider, ISBN 0-449-90040-1
12. desember, 1980, Ballantine Books, paperback, ISBN 0-449-90019-3
12. mai, 1982, Fawcett, paperback, ISBN 0-449-14476-3
12. september, 1986, Fawcett, paperback (gjenopptrykk), 512 sider, ISBN 0-449-13070-3
Huset Tudor

Huset Tudor var et kongehus av walisisk opphav, med monarker som regjerte over England fra 1485 til 1603, da det ble etterfulgt av huset Stuart. Best kjent av Tudor-monarkene er Henrik VII, Henrik VIII og Elisabeth I. Dynastiet ble avsluttet da Elizabeth døde i 1603 uten tronarvinger. Gjennom hemmelige forhandlinger med sin fetter Jakob, konge av Skottland (hvis oldemor var en Tudor), sørget dronning Elizabeth for at Huset Stuart etterfulgte på den engelske trone, noe som samtidig forente kongedømmene England og Skottland i en personalunion.
De fem Tudor-monarkene var:

Henrik VII (1485–1509)
Henrik VIII (1509–1547); sønn av Henrik VII
Edvard VI (1547–1553); sønn av Henrik VIII
Maria I (1553–1558); eldste datter av Henrik VIII
Elisabeth I (1558–1603); nest eldste datter av Henrik VIII


== Se også ==
Tudortiden
Tudorstil


== Eksterne lenker ==
(en) House of Tudor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hans Rasmus Kjæstad

Hans Rasmus Gjeisar Kjæstad (født 2. januar 1947 i Porsgrunn) er en norsk skogbruker og politiker (H). Han var vararepresentant til Stortinget fra Oslo 1997–2009, og møtte fast for statsråd Kristin Krohn Devold 2001–2005
Han vokste opp i Borgestad på Grenland som sønn av en psykiater, men har vært bosatt på Torshov i Oslo i voksen alder. Etter Skien gymnas studerte han til cand.mag. i offentlig rett, statsvitenskap og engelsk ved Universitetet i Oslo i 1970-årene. Kjæstad har siden vært skogbruker med 6 500 mål skogeiendom i Elverum, der han også har drevet utleie av hytter og jaktterreng.I midten av 1970-årene var han styremedlem i Den Konservative Studenterforening og leder for Europabevegelsens ungdomsorganisasjon i Oslo. Kjæstad var varamedlem av Oslo bystyre 1984–1995, og satt som medlem av Oslo skolestyre 1984–1987, leder i Oslo landbruksnemnd 1988–1995 og leder i Oslo fylkeslandbruksstyre fra 1996. Han har vært medlem av Oslo Høyres hovedstyre og representantskap. Som møtende vararepresentant på Stortinget 2001–2005 var Kjæstad medlem av Stortingets samferdselskomité og jernbanepolitisk talsmann.
Han var dommer i Oslo forliksråd fra 2008 og fra 2013 leder av Oslo forliksråd, råd 4. Kjæstad har vært leder av Torshov Høyre, og leder av sosialt distriktutvalg 3 i Oslo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Hans Gjeisar Kjæstad hos Stortinget 
(no) Hans Gjeisar Kjæstad hos Norsk senter for forskningsdata
Britt Hildeng

Britt Hildeng (født 14. april 1943, død 12. september 2022) var en norsk politiker  og tidligere stortingsrepresentant for Arbeiderpartiet (Ap).Hildeng var utdannet cand.polit. og hadde flere verv lokalt og sentralt i Arbeiderpartiet etter at hun første gang kom inn i Arbeidernes ungdomsfylkings sentralstyre i 1964. Hun var i en periode medlem av Sosialistisk Venstreparti, før hun igjen meldte seg inn i Arbeiderpartiet. Hun var leder av Oslo Arbeiderparti i perioden 1993-2000.
Hildeng var medlem av Oslo bystyre i årene 1972–1979 og 1992–1999. Fra 1992 til 1997 var hun kommunalråd i Oslo. Hun ble innvalgt på Stortinget fra Oslo i 1997 og satt i tre perioder fram til 2009. 
Hildeng spilte en sentral rolle i forbindelse med plasseringen av Den Norske Opera i Bjørvika.


== Stortingskomitéer ==
2005–2009 medlem av Sosialkomitéen.
2001–2005 medlem av Sosialkomitéen.
1997–2001 medlem av Finanskomitéen fra 22. mars 2000.
1997–2001 medlem av Sosialkomitéen til 22. mars 2000.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Britt Hildeng hos Stortinget 
(no) Britt Hildeng hos Norsk senter for forskningsdata
Jan Einar Johnsen

Jan Einar Johnsen (født 2. juni 1959 på Raufoss) er medlem av rock-/underholdningsbandet Vazelina Bilopphøggers. Johnsen har vært med siden 1980, men var allerede med på Vazelinas start i 1979 da han var korist i Mannskoret Vrakpant sammen med Bjørn Bogetvedt og Hallvard Høynes. 
Halvard Høynes var det første medlemmet som ga seg – før den første plata ble spilt inn. Bjørn Bogetvedt ga seg etter plateinnspillingen. Jan Einar Johnsen var dermed det eneste medlemmet, og Mannskoret Vrakpant ble lagt ned. Johnsen ble så fulltidsmedlem av Vazelina Bilopphøggers. I tillegg til å kore, spiller Johnsen både orgel og saksofon.
Jan Einar Johnsen har også fungert som produsent i selskapet Impress Event og Marketing som han startet sammen med Eivind Rølles.Johnsen har medvirket i Vazelina Hjulkalender, der han spilte seg selv. Han spilte livvakt i filmen Carl Gustav, gjengen og parkeringsbandittene fra 1982.


== Diskografi ==


=== Album med Vazelina ===
1980: 24 timers service (Som halvparten av Mannskoret Vrakpant)
1981: Slitin i knea
1982: Blå lys
1983: På tur
1984: Fem fyrer med ved
1985: 5 års jubileum
1986: Musikk tel arbe'
1987: Gå for gull!
1989: Tempo
1990: Full behandling
1992: 11 år uten kvinnfolk
1994: Rock-A-Doodle
1994: Gammel Oppland
1996: Hææærli' på toppen ta væla
2000: Hjulkalender
2005: Bedre hell' all medisin!
2007: Bensin på bålet


=== Medvirkning på andre artisters utgivelser ===
Øystein Sunde: Barkebille boogie (1981) (Philicorda på «Saus over bordet»)
3 Busserulls: Det glade vanvidd (1986)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jan Einar Johnsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jan Einar Johnsen på MusicBrainz
Gustav Vasa

Gustav Vasa (også kalt Gustav I, egentlig Gustav Eriksson; sannsynligvis født 12. mai 1496, død 29. september 1560) var konge av Sverige fra 6. juni 1523 til sin død i 1560. Gustav Vasa gjorde opprør mot Kalmarunionen, han avskaffet valgmonarkiet, og innførte arvelig rett til den svenske tronen. Han tilhørte huset Vasa, det første fyrstehuset som regjerte Sverige som et forent rike med arvelig suksesjon. Han gjennomførte politiske reformer som førte til et mer effektivt sentralstyre.
Gustav Vasa sies å være den som la grunnsteinen for nasjonalstaten Sverige. Den 6. juni 1523 ble han valgt til konge av riksdagen, og nettopp denne datoen er Sveriges nasjonaldag. I de senere tider – da spesielt fra og med slutten av 1800-tallet – har han blitt sett på som en landsfader, et nasjonalsymbol. Moderne historieforskning derimot, trekker ofte fram hans brutale metoder og propaganda for å vinne makt. Han ble kronet 12. januar 1528. Valgspråk: Omnis potestas a Deo est («All makt er av Gud»).
Blant de viktigste av Gustav Vasas kritikere var det særlig to: Berend von Melen som hadde vært troppefører for kongen, og Wulf Gyler som var kongens sekretær i 10 år, men falt i unåde og måtte flykte fra Sverige.
Gustav Vasa var gift tre ganger: 

Katarina av Sachsen-Lauenburg (24. september 1531 – 23. september 1535)
Margareta Eriksdotter Leijonhufvud (1. oktober 1536 – 26. august 1551)
Katarina Stenbock (22. august 1552 – 1560)Han er gravlagt i Uppsala domkirke.


== Noter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Svensk internettside om Gustav Vasa
Per Skou

Per Skou (født 20. mai 1891 i Skien, død 24. februar 1962 i Oslo) var en norsk fotballspiller. Han spilte venstre back for Odd og Lyn og ble norgesmester i fotball tre ganger – med Lyn i 1911 og med Odd i 1913 og 1915.
Skou spilte 41 kamper for det norske landslaget. Han var med på Norges lag i OL-turneringene i 1912 og 1920.
Som spiller var Skou kjent for godt overblikk og sikker plasseringsevne. I 23 av sine landskamper og i en rekke klubbkamper spilte han sammen med Otto Aulie i forsvaret. Duoen utfylte hverandre godt og ble populært kalt «Skoulie».Skou gjorde seg også bemerket som fotballadministrator. Han var president i Norges Fotballforbund fra 1929 til 1933 og ble i 1934 utnevnt til fotballforbundets første æresmedlem. Han var også æresmedlem i Lyn. Skou ble i 1962 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.Utenom fotballen var Skou ansatt i papirbedriften Union i 50 år, blant annet som revisjonssjef.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Per Skou – Olympedia 
(en) Per Skou – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Per Skou – FIFA 
(en) Per Skou – national-football-teams.com 
(en) Per Skou – FootballDatabase.eu 
(en) Per Skou – EU-Football.info 
(no) Per Skou – Norges Fotballforbund
Charlie Pace

Charlie Pace er fiktiv figur i den amerikanske TV-serien Lost som forteller om livene til de overlevende etter et flykrasj på en øde, mystisk øy i Stillehavet. Charlie er spilt av den engelske skuespilleren Dominic Monaghan. Han var en fast rollefigur i de første tre sesongene og fortsatte å dukke opp fra tid til annen i de påfølgende sesongene fram til finaleepisoden.
Charlie er introdusert som en av hovedfigurene i den første episoden. Tilbakeblikk viser livet hans før flystyrten. Han var medlem av et rockeband kalt Drive Shaft. Innledningsvis kjempet han mot sin avhengighet mot heroin, men klarer til sist å holde seg ren samtidig som han etablerer et vanskelig romantisk forhold til Claire Littleton (spilt av Emilie de Ravin), og forsøker å fungere som en farsfigur for Claires sønn  Aaron. I tillegg utvikler han et nært vennskap med Hugo «Hurley» Reyes (spilt av Jorge Garcia) og Desmond Hume (spilt av Henry Ian Cusick).
I sesong tre av showet begynner Charlie å møte sin uunngåelige død da Desmond gjentatte ganger forutser hans skjebne. I finaleepisoden i sesong tre, «Through the Looking Glass», drukner Charlie i hendene på rollefiguren som kaller seg for Mikhail Bakunin, ikke den historiske russiske anarkisten (spilt av Andrew Divoff), og ofrer seg selv i et forsøk på å redde de andre overlevende. Grunnet at Lost ikke hadde en lineær foretellerteknikk i henhold til historiens virkelige og overnaturlige hendelser, opptrer Charlie flere ganger i sesong fire og seks, og er framtredende figur i seriens avslutning «The End».


== Referanser ==


== Se også ==
Liste over rollefigurer i Lost
Jack Shephard

Doktor Jack Shephard var en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien Lost som ble framstilt av amerikanske skuespilleren Matthew Fox. Han var en av hovedpersonene i serien.
Lost følger de overlevende etter et flykrasj på en mystisk øy i Stillehavet og deres forsøk på å overleve og slippe unna, samtidig som de langsom avdekker stadig mer av øyas hemmeligheter. Skuespilleren Matthew Fox fikk en del innflytelse på figurens utvikling i serien. Eksempelvis ble Fox' egne tatoveringer bakt inn i figurens bakgrunnshistorie. Selv om figuren i seriens innledende produksjon skulle ha omkommet, besluttet seriens manusforfattere å endre det og la Jack bli seriens hovedperson fra første episode og samtlige påfølgende episoder og sesonger.
Jack Shephard ble den faktiske lederen av de overlevende, og i de første fire sesongene var han framstilt som en lege og en fornuftstro vitenskapsmann. Han fungerte som en antitese til den troende John Locke (spilt av Terry O'Quinn). Imidlertid i løpet av sesong fem ble han en troende i en slik grad at han ble framstilt som John Lockes åndelige veileder i den siste sesongen. Hans lederskap kulminerte med at han kortvarig overtok som beskytter av øya fra dens udødelige vokter Jacob (spilt av Mark Pellegrino) og ble en som var engasjert en av seriens skurker, «Mannen i svart» (O'Quinn) i en klimatisk kamp til døden. I Jacks fortelling ble det lagt inn en kjærlighetshistorier: blant de andre som overlevde, Kate Austen (spilt av Evangeline Lilly), Juliet Burke (spilt av Elizabeth Mitchell), en av de mystiske «andre».


== Rolleinformasjon ==
Tilbakeblikkepisoder: Pilot, del 1, White Rabbit, All the Best Cowboys Have Daddy Issues, Do No Harm, Exodus, del 1, Man of Science, Man of Faith, The Hunting Party, A Tale of Two Cities, Stranger In A Strange Land, Through the Looking Glass, del 1


== Se også ==
Liste over rollefigurer i Lost