jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Erkeembeder

Erkeembeder (Erzämter eller Reichserzämter) var betegnelsen på de øverste hoffembeder i det tysk-romerske rike frem til 1806. Hvert erkeembede var forbundet med kurverdighet. Titlene var fra senmiddelalderen rent symbolske, men innebar bestemte seremonielle oppgaver ved kroningen av romersk konge i Aachen og Frankfurt am Main. Innehaverne hadde likevel betydelig politisk makt.
I middelalderen deltok kurfyrstene som regel personlig i kroningsseremonien, men etter reformasjonen lot flere seg representere av bestemte adelsslekter. Innen disse adelsslektene ble embedet også arvelig, og i noen tilfeller delegerte de selv embedet videre til andre slekter, slik at pliktene knyttet til embedet ved kroningsseremonien ble utøvet av en stedfortreder for stedfortrederen.

Keiser Karl IV bestemte i Den gyldne bulle fra 1356 følgende fordeling av erkeembeder:

De tre geistlige kurfyrstene var erkekanslere for en av de tre riksdelene
Erkebiskopen av Mainz for Tyskland
Erkebiskopen av Köln for Italia (dvs. den delen som hørte under keiseren, riks-Italia)
Erkebiskopen av Trier for Burgund (dvs. kongeriket Arelat ved Rhône med hovedstaden Arles, som hadde kommet under riket i 1033)Erkekanslerposisjonen hadde opprinnelig eksistert i Frankerriket under karolingerne.

De fire opprinnelige verdslige kurfyrstene innehadde følgende erkeembeder:
Pfalzgreven ved Rhinen var Erztruchsess
Hertugen av Sachsen var erkemarskalk
Markgreven av Brandenburg var erkekammerherre
Kongen av Bøhmen var erkemunnskjenk
Dertil kom embedet som erkejegermester, som markgrevene av Meissen innehadde. Det var imidlertid ikke forbundet med kurverdighet.
Med utvidelsene av kurfyrstekollegiet ble det opprettet nye erkeembeder. Etter at den pfalziske kurverdigheten med embedet som Erztruchsess i 1623 som følge av tredveårskrigen ble overført til hertugdømmet Bayern, fikk pfalzgrevene ved freden i Westfalen sammen med ny kurverdighet også embedet som erkeskattmester.
I 1692 ble hertugene av Braunschweig-Lüneburg opphøyet til kurfyrster i Hannover, og fikk embedet som erkebannerbærer. Hertugene av Württemberg, hvis forfedre hadde fått tildelt riksstormfanen, protesterte mot denne tildelingen. Da hertugene av Bayern i 1706 som resultat av den spanske arvefølgekrig ble frakjent kurverdigheten, fikk pfalzgrevene tilbake embedet som Erztruchsess, mens kurfyrstene av Hannover overtok erkeskattmesterembedet. I 1714 fikk hertugene av Bayern tilbake kurverdigheten, og forlangte å få tilbake sitt erkeembede. Striden om dette embedet endte først i 1777, da de pfalziske Wittelsbacherne arvet den bayerske linjen, og Bayern falt til Pfalz.
Som følge av den såkalte Reichsdeputationshauptschluss ble det i 1803 opprettet fire nye kurer for erkebispedømmet Salzburg, hertugdømmet Württemberg, markgrevskapet Baden og landgrevskapet Hessen-Kassel. Samtidig mottok Württemberg erkebannerembedet. De fire nye kurfyrstene utøvet imidlertid aldri sine embeder, ettersom det gamle riket ble oppløst i 1806.
Causantín av Fife

Causantín av Fife er den første vi kjenner navnet på som vi vet med sikkerhet var mormaer (jarl) av Fife i Skottland. Han opptrer på en opptegnelse for første gang i 1095. Han er nedtegnet i 1128 som mormaer av Fife i en fransk oversettelse som Comes de Fyf og som Justiciar av Scotia. Justicar var en tittel fra middelalderens England og Skottland som innbar en øverste juridiske myndighet. Han går også igjen i et charter som er datert til 1095 som Constantinus filius Magduffe.
Historikeren Bannerman foreslår at det siste representerer en latinsk oversettelse av Causantín mac meic Duib. Her betyr mac meic sønnesønn, eller stamfar på samme måte som irlenderne benyttet Ua. Oppskriften mac meic ble også stundom benyttet på Irland. Ulster-annalene (s.a. 1028) benyttet denne oppskriften hvor de senere ville benytte Ua. Om forslaget over er korrekt, da kaller charteret Causantín for «etterkommer av Dub» enn en sønn av en mann med navnet MacDuib (= Clan MacDuff). Tilsvarende eksempler kan bli sett på Irland. Eksempelvis Ulster-annalene (s.a. 1118) kalte Tadg sønn av Muiredach Mac Carthaig, men det var Tadgs bestefar (og Muiredachs far) som ble kalt Carthach. Til sammenligning, Inisfallen-annalene kalte samme mann for mac meic Carthaig. Ved å forbli i Irland, kongene av Cenél nEògain kalte seg selv for Meic Lochlainn. En var kalt for Conchobar mac MeicLochlainn, det samme folket var også kjent som Ui Lochlainn (AU, s.a. 1102 & 1109).
Bortsett fra opptegnelsene i annalene er det lite som historikerne vet om Causantín. Bortsett fra hans posisjoner kan hans tidsepoke settes vagt til at han var mormaer allerede før 1095 og var det fortsatt etter 1128.


== Kilder ==
John Bannerman, MacDuff of Fife, in A. Grant & K.Stringer (eds.) Medieval Scotland: Crown, Lordship and Community, Essays Presented to G.W.S. Barrow, (Edinburgh, 1993), pp. 20–38
Pax Romana

Pax Romana (latin for «romersk fred»), også kjent på norsk som romerfreden, var en betegnelse for en periode (27 f.Kr. – 180 e.Kr.) med relativ fred og minimal ekspansjon under Romerriket. Betegnelsen kommer av at det romerske styret og dets lovsystem pasifiserte regimer, ofte med makt, som tidligere led under stridigheter mellom rivaliserende ledere. Roma bedrev kriger også i denne perioden, stort sett mot germanske stammer og Persia. Det var en relativt rolig periode der romerne verken led under borgerkriger, som de gjorde i senrepublikken, eller seriøse invasjoner, som de gjorde under den andre punerkrig to århundrer tidligere.
Perioden er regnet å ha vart fra 27 f.Kr., da Augustus erklærte slutten på de store romerske borgerkrigene av det første århundre f.Kr., og fram til 180 e.Kr., da keiser Marcus Aurelius døde, eller til dødsåret til hans sønn Commodus i 192, det vil si før begynnelsen på krisen i det tredje århundret. I løpet av denne tiden nådde Romerriket sin topp i arealutbredelse og dens befolkning økte med rundt 70 millioner mennesker. Ettersom freden ble etablert av Augustus, er den tidvis kalt for Pax Augusta.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
United Nations of Roma Victrix History: Pax Romana
Pax Romana Discussion group
Teodemir

Teodemir var østgoternes konge fra amal-dynastiet. Han hersket sammen med sine to brødre, og var Attilas vasall. Han var gift med Erelieva som han fikk to barn sammen med, Teoderik (454–526) og Amalafrida. Da Teodemir døde i 474, etterfulgte Teoderik ham som konge.


== Referanser ==
Merdøgaard museum

Merdøgaard museum er et museum på øya Merdø utenfor Arendal. 
Dendrokronologiske undersøkelser viser at tømmeret huset er bygd av er felt i 1730, og at huset etter all sannsynlighet sto ferdig sommeren 1731 eller kort tid etter. 
I 1736 ble Zacharias Allewelt eier av huset. Han førte skip i trekantfart og på toppen av sin karrière var han Kina-skipper. Allewelt solgte huset til en annen Kina-kaptein, Jesper With, og flyttet tilbake til København. 

I 1781 ble huset kjøpt av Jacob Larssøn. Jacob og kona Edel var de som satte sitt preg på huset som hjem, og mange av deres eiendeler er i huset i dag. Det var Edel og Jacobs sønnesønn, Jacob Christian Larssøn, som kom opp med ideen om at Merdøgaard burde bevares slik det var. Bygningen ble kjøpt av Arendals Museum i 1930 og tilhører i dag Kuben i Arendal.  

Museet er åpent for publikum i sommersesongen, og er innredet som et gammelt skipperhjem slik det var for 200 år siden. Til anlegget hører sjøbod og fjøs, nødvendige for å drive jordbruk og sjøfart i skjærgårdssamfunnet. Inventaret viser den nære kontakten det var mellom kysten av Agder og Danmark, Nederland og England i seilskutetida. Til museet hører en stor eiendom med badestrand.
Våningshuset er fredet etter Lov om kulturminner. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tidsreisen Merdø
De Sørlandske uthavner
«Merdøgaard museum». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
http://www.kubenarendal.no/opplev-paa-kuben/merdoegaard/
Ermanarik

Ermanarik (død 376) var en østgotisk konge. Som konge skal han ha hersket over et stort imperium i dagens Ukraina. De nøyaktige grensene for hans territorium er derimot uklare, men det ser ut til å ha strukket seg sør for Pinsk-myrene mellom Don og Dnestr-elvene.
Hans navn på hans morsmål gotisk var antagelig Aírmanareiks. Han blir referert til gjennom hele den germanske verden helt opp til det 13. århundre. På grunn av dette tar hans navn mange former: i Jordanes' Getica er han Ermanaricus, i det gammelengelske eposet Beowulf er han Eormenric, på norrønt er han Jörmunrekkr og på middelhøytysk Ermenrich. Siden navnet Heiðrekr var nokså synonymt med Ermanarik, er han muligens identisk med Heiðrekr Ulfhamr (Heidrek Ulveham) i Hervors saga som var sagt å ha styrt goterne i lang tid.
Ermanarik er nevnt i to romerske kilder, fra skriftene til Ammianus Marcellinus og i Getica av historikeren Jordanes i det 6. århundre.
Ifølge Ammianus var Ermanarik «en hovedsakelig krigersk konge» som til slutt begikk selvmord da han stod overfor aggresjonen til hunerne som invaderte hans territorium i 370-årene. Hans kongedømme ble ødelagt og hans folk ble hunernes undersåtter i rundt 75 år.
Jordanes sier at kongen drepte en ung kvinne som het Sunilda ved å binde henne til fire ville hester og drive dem fra hverandre fordi hennes ektemann hadde forrådt ham. Etter dette skadet hennes to brødre, Sarus og Ammius, Ermanarik alvorlig. Variasjoner av denne legenden hadde en betydelig effekt på middelaldersk germansk litteratur, inkludert den i England og Skandinavia. Jordanes hevder at han styrte goterne med stor suksess til han døde 110 år gammel.


== Referanser ==
Bjørn Engkrog

Bjørn Engkrog (født 18. juli 1945 i Sørfold, Nordland) er en norsk tegner og billedkunstner. Han skiftet navn fra Andresen til Engkrog i 1998.


== Utdannelse ==
1968–1971: Statens Håndverks- og Kunstindustriskole, Oslo


=== Stipend, reiser og utenlandsopphold ===
1969: K:W Gullers stipend, Stockholm
1974: Tegneforbundets reisestipend
1987: Norsk illustrasjonsfonds reisestipend


== Utstillinger ==
1969: Kollektivutstilling Unge Kunstneres Samfund (UKS) Vårutstilling
1969: Tegneutstilling UKS
1971: UKS Jubileumsutstilling, Kunstnernes Hus
1971: Tegneutstilling Club 7
1985: Romeriksutstillingen, Kjenn skole
1986: Separatutstilling tegninger galleri AAB, Lillestrøm
1986: Separatutstilling Akvareller Skårer Gård
1987: Fellesutstilling "10 Lørenskogkunstnere", Lørenskog Kulturhus
1999: "Kunstnere fra Oslo 2-3"-malerier, Galleri Neuberg, Oslo
2000: Separatutstilling malerier Galleri Albin Art, Oslo
2000: Separatutstilling malerier Galleri Skallum, Bærum
2001: Fellesutstilling Galleri Bellman, Oslo
2002: Separatutstilling malerier Galleri Skallum, Bærum
2002: Separatutstilling malerier Tjømes Kunstsalong, Oslo
2003: Kollektivutstillinger galleri Munken, Jylland
2003: Separatutstilling malerier Galleri Skallum, Bærum
2003: Kollektivutstillinger galleri Birk, Jylland
2005: Gruppeutstilling Bolkesjø Turisthotell
2005: Separatutstilling malerier Tjømes Kunstsalong, Oslo
2005: Sommerutstilling Fossesholm Herregård
2006: Separatutstilling malerier Tjømes Kunstsalong, Oslo


== Eksterne lenker ==
Bjørn Engkrog - Kunstnernes informasjonskontor
Ulster-annalene

Ulster-annalene er en krønike fra middelalderens Irland. Dens opptegnelser strekker seg mellom årene 431 e.Kr. og til 1540 e.Kr. Opptegnelsene fram til 1489 ble samlet på slutten av 1400-tallet av skriveren Ruaidhri Ó Luinín under hans velynder Cathal Óg Mac Maghnusa på øya Belle Isle på Lough Erne i provinsen Ulster i nordlige Irland. Senere opptegnelser, de som går fram til år 1540, ble lagt til av andre.
Tidligere annaler som kan dateres så langt tilbake som 600-tallet ble brukt som kilder for de første opptegnelsene, og de senere opptegnelsene ble datert på nye innsamlinger og muntlige historie. Et århundre senere ble annalene selv en særdeles betydningsfull kilde for forfatterne av Annalene av de fire mesterne. 
Språket som ble benyttet var irsk, men med noen innslag på latin. Ettersom de tidligste annalene ble kopiert verbatim (ord for ord) er annalene ikke bare nyttige for historikerne, men også for lingvister som studerer det irske språkets utvikling.
Biblioteket i Trinity College i Dublin sitter på det opprinnelige manuskriptet, men biblioteket Bodleian Library i Oxford i England har en samtidig kopi som fyller noen av hullene i originalen. Det er to moderne engelske oversettelser av annalene – Mac Airt and Mac Niocaill (1983) og MacCarthy (1893).


== Se også ==
Annalene av de fire mesterne
Inisfallen-annalene


== Eksterne lenker ==
Ulster-annalene, redigert og oversatt av Seán Mac Airt og Gearóid Mac Niocaill (Dublin 1983). Elektroniske utgaver hos CELT - Corpus of Electronic Texts: Redigert utgave (mellomirsk/latin), Engelsk oversettelse
Percomorpha

Percomorpha er en gruppe piggfinnede fisker.


== Eksterne lenker ==
(en) Percomorphaceae hos Fossilworks 
(en) Percomorphaceae hos NCBI 
(en) Kategori:Percomorphaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Percomorphaceae – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Tree of Life: Percomorpha Besøkt 13. september 2007
Human Development Index

Dette er en artikkel om selve indeksen. Se Liste over land etter HDI for rangeringen av land etter HDI.
Human Development Index (Indeks for menneskelig utvikling, HDI) er en indikator som brukes  for å måle velstand i ulike land. 
Mens bruttonasjonalprodukt (BNP) måler landets produksjon av varer og tjenester, gir HDI et noe mer riktig bilde av velstand, da HDI i tillegg til BNP per innbygger måles ut fra sosiale faktorer, blant annet forventet levealder og utdanningsnivå. Landene som måles deles opp i tre kategorier: høyt, middels og lavt utviklede land.
HDI ble utviklet av den pakistanske økonomen Mahbub ul Haq (1934–1998) sammen med Amartya Sen, og blir fra 1990 brukt i FNs årlige rapport Human Development Report. HDI angis på en skala fra 0 til 1, hvor 1 er best.
I rapporten fra 2020 var Norge, Irland og Sveits øverst på listen, mens Niger, Den sentralafrikanske republikk og Tsjad var nederst.


== Ny utregningsmåte ==
Fra 2010 kom FN med en ny måte å utregne HDI, hvor en tar for seg eventuelle skjevfordeling av velstand innen landene:
Indeksen for menneskelig utvikling (HDI) justert for skjevfordeling (IHDI), viser den menneskelige utviklingen for en gjennomsnittsinnbygger i et land. Dersom fordelingen av inntekt, tilgang til helse eller utdanning er skjev i et land, vil IHDI bli lavere enn HDI. Ved like stor fordeling av de tre områdene, vil IHDI- og HDI-indeksen være den samme.
Indeksen for skjevfordeling mellom kjønnene (mangel på likestilling) fanger opp eventuelle forskjeller i tilgang til reproduktiv helse, medbestemmelse og yrkesdeltakelse mellom kvinner og menn. 1 er full likestilling, mens 0 er mangel på likhet.
Den flerdimensjonale fattigdomsindeksen (MPI) angir nød innen utdanning, helse og levestandard. Indeksen kombinerer antallet i nød med graden av nød.


== Se også ==
Liste over land etter HDI


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
FN-sambandet HDI - indeks for menneskelig utvikling
Human Development Reports
Liste over land etter HDI fra NationMaster.com
Alba (Italia)

Alba (latin: Alba Pompeia) er en by og en kommune i Piemonte i Italia, i provinsen Cuneo. Alba regnes som hovedstaden i området Langhe, og er kjent for sin hvite trøffel, fersken og vinproduksjon. Ferrero, en produsent av italiensk sjokolade, er basert i Alba.


== Historie ==

Opprinnelsen til Alba går tilbake til før den romerske sivilisasjon, antagelig knyttet tilstedeværelsen av keltiske og liguriske stammer i området. Dagens moderne by ligger på samme sted som oldtidens Alba Pompeia. Navnet ble gitt etter å ha blitt offisielt anerkjent som en by av den romerske konsul Gnaeus Pompeius Strabon (135–87 f.Kr.) mens han bygde en vei fra Aquæ Statiellæ (Acqui) til Augusta Taurinorum (Torino). Alba var fødestedet til Publius Helvius Pertinax som kortvarig var romersk keiser i 193.Etter sammenbruddet til Vestromerriket ble byen gjentatte ganger angrepet og herjet av østgotere, burgundere, bysantinere, frankere, ungarere, og sarasenere (muslimer). På 1000-tallet ble den en fri kommune, det vil si en bystat, og ble medlem av det lombardiske statsforbundet. Regionen Montferrat og adelsfamilien Visconti kjempet om makten over byen. Den ble senere en besittelse av huset Gonzaga.
Karl Emanuel I av Savoia erobret den to ganger, og senere drev både Frankrike og Spania krig over den. Etter den siste mannlige etterkommer av huset Gonzaga var dødd ut, førte traktaten av Cherasco i 1631 til at Alba ble endelig tildelt huset Savoia. Under Napoleonskrigene ble den en del av republikken Alba i 1796, og den kortvarige Subalpinske republikken, som var franske klientstater før de ble annektert av det franske keiserdømmet i 1802. Byen var et senter i et arrondissement (administrativt inndeling) i det første (og kortvarige) Tanaro-departementet i tiden 1802-1805, og senere i Stura (et fransk departement) i 1805-1814 før frigjøringen ved østerrikske tropper. Det ble gitt tilbake til kongedømmet Sardinia (navnet på hertugdømmet Savoie før det fikk Sardinia i 1720) i 1814.
Alba fikk en gullmedalje for militær tappert ved byens borgere i den italienske motstandsbevegelsen under den andre verdenskrig. Den 10. oktober 1944 ble byen frigjort av partisaner som etablerte en republikken Alba for noen få uker og klarte å holde på sin uavhengighet fra den fascistiske italienske sosialrepublikk (også kalt Salò-republikken). Republikken Alba varte fram til 2. november 1944 da fascistene erobret den. Den ble endelige frigjort av franske tropper den 2. mai 1945 og gitt til Italia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Alba – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alba – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Alba Music Festival, lokal musikkfestival (engelsk)
Information on Alba, svært kort turistinformasjon på engelsk
Salomo

Salomo (hebraisk: שְׁלֹמֹֹה – Šĕlōmô, «fred»; gresk: Σολομών – Solomṓn; arabisk: سُلَيْمَان – Sulaymān) var ifølge Bibelen sønn av David og hans etterfølger på tronen. 
Israels storhetstid var på sitt høyeste under ham, og han huskes for å ha bygget tempelet i Jerusalem. Han sies å ha vært usedvanlig rik og prektig, og landet opplevde utallige velsignelser under hans styre.  Han skal ifølge 1. Kongebok kapittel 11 ha hatt rundt 700 hustruer og 300 elskerinner.  Disse fikk ham til å bygge templer også for andre guder enn den jødiske.  
Salomo var sønn av David og Batseba og het opprinnelig Jeddidja. Han var nokså ung da han ble konge. Det fortelles at han i en drøm fikk høre at han kunne be Herren om noe, og han bad da om visdom. Derfor ble han en usedvanlig vis konge. 
Han holdt på med å bygge tempelet og andre bygninger i syv år. Han gjorde også mye for administrasjonen i riket. Det var hovedsakelig fred i riket i hans regjeringstid. Mot slutten av sin regjeringstid sies det imidlertid at han begynte å oppføre seg dårlig fordi han var blitt påvirket av noen av sine hustruer som tjente andre guder. Det førte til oppstander i riket. En natt kom en engel til Salomo, og sa han hadde handlet galt. Av den grunn skulle riket bli splittet. Men av hensyn til løftet som ble gitt til hans far David, skulle han få beholde riket til sin død. 
Etter hans død ble Israel delt i to riker. Salomos sønn var Rehabeam (1. Krønikebok 3: 10), men like etter hans tronbestigelse fulgte ti stammer Jeroboam og gjorde ham til konge. Derfor ble landet delt i tistammeriket i nord og tostammeriket i sør, hvor Rehabeam beholdt makten kun over Juda og Benjamin.
Salomo regnes i jødisk og kristen tradisjon som forfatter av de fleste Ordspråkene, av hele Forkynneren og Høysangen, og noen av Salmene. 
Salomo er også nevnt i Koranen, hvor han blir regnet blant profetene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Solomon (Biblical figure) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Oddbjørn Jonstad

Oddbjørn Olav Jonstad (født 22. januar 1944) fra Naustdal er en norsk politiker (FrP, senere Norsk Folkeparti) som på slutten av 1990-tallet markerte seg som sterk innvandringsmotstander. Synspunktene vakte dengang såpass oppsikt at han ble ekskludert fra Fremskrittspartiet i 1999. Han har senere ledet et nasjonalistisk småparti og et innvandringskritisk nettsted.
Etter examen artium på Firda Gymnas på Sandane og militærtjeneste i Vardø i Nord-Norge, utdannet Jonstad seg til sivilingeniør (elektro) på NTH (nå NTNU). Han kom til Oppegård i 1979 og ble i 1987 valgt inn i kommunestyret for Fremskrittspartiet, noen år senere også inn i formannskapet. Han var formann for lokalpartiet i mange år. Han ble landskjent i 1999 da han tok til orde for at flyktninger og asylsøkere skulle bo i leirer til de trygt kunne reise hjem igjen. Hen ble like etter ekskludert fra FrP. Han gjorde seg også bemerket ved å foreslå for kommunestyret å erklære Oppegård som sosialistfri sone. Etter eksklusjonen i 1999 dannet han Norsk Folkeparti. Partiet stilte til valg med Jonstad på topp i alle fylker i 2001, men fikk bare 0,06 prosent av stemmene på landsbasis. I 2002 ble partiet splittet. Jonstad ble kastet som leder, og partiet skiftet navn til  Nasjonalalliansen. Jonstad ble siden leder for restene av det opprinnelige Norsk Folkeparti.Høsten 1999 gikk han ut og kritiserte NRKs programledere med innvandrerbakgrunn. Jonstad ønsket ikke programledere som han mente opptrådte «unorske på skjermen». I 2007 kom han med lignende utspill i forbindelse med 17. maifeiringen.I august 2011 publiserte han lister med personer han klassifiserer som innvandringsvennlig på nettstedet Korsfarer.no. I 2015 etablerte Jonstad nettstedet milorg.no, der han sammenligner innvandringen til Norge med okkupasjonen under andre verdenkrig, og argumenterer for at «Storting, regjering, høyesterett og media er på okkupantenes side – som naziregjeringen under krigen».Våren 2019 var Jonstad immatrikulert som student ved juridisk fakultet ved Universitetet i Oslo, men er pr. 2020 ikke lenger tilknyttet fakultetet.Utover dette har Jonstad skrevet fire lokalhistoriske bøker og utarbeidet et billedleksikon om Oppegård. 


== Referanser ==
Down (band)

Down er et amerikansk sludge metal, doom metal-band som består av medlemmer fra mange kjente band, inkludert Pantera, Corrosion of Conformity, Superjoint Ritual, Crowbar og EyeHateGod.
Etter deres første utgivelse, NOLA, la bandet ut på en kort turne med 13 konserter før de tok en pause fra bandet for å fokusere på sine større band. Likevel solgte bandet nesten en halv million album. Det samme skjedde med deres andre album. Bandet ble samlet for å spille inn Down II: A Bustle in Your Hedgerow, etterfulgt av en turné før de tok en ny pause.
I mai og juni 2006 dro Down ut på sin første Europa-turné, og 5. juni 2006 besøkte de Norge og Rockefeller for aller første gang. 25. september 2007 kom bandets tredje studioalbum, Down III.


== Medlemmer ==


=== Dagens medlemmer ===
Phil Anselmo – Vokal
Pepper Keenan – Gitar
Kirk Windstein – Gitar
Patrick Bruders – Bass
Jimmy Bower – Trommer
Big Ross – Keyboard/orgel@ Hellfest 2013
		
		
		
		
		


=== Tidligere medlemmer ===
Todd Strange – Bass
Rex Brown – Bass


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===
NOLA (New Orleans, Louisiana) (1995)
Down II: A Bustle in Your Hedgerow (2002)
Down III - Over the Under (2007)


=== Demoer ===
Demo-collection 1992-1993 (1993)


=== Singler ===
Lifer (1995)
Stone the Crow (1995)
Rehab (1996)
II sampler (2002)


== Eksterne lenker ==
(en) Down (musical group) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Down – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Down på Discogs 
(en) Down på MusicBrainz 
(en) Down på Encyclopaedia Metallum 
(en) Down på Spotify 
(en) Down på Songkick 
(en) Down på Last.fm 
(en) Down på AllMusic 
(en) Offisielt forum