jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Muriel Baumeister

Muriel Baumeister (født 24. januar 1972 i Salzburg) er en østerriksk/tysk skuespillerinne.
Hun er datter av skuespilleren Edwin Noël og dansepedagogen Barbara Haselbach. Allerede i en alder av 16 år stod hun foran kamera i serien Et hus i Toscana. Senere studerte hun sosialpedagogikk ved faghøyskolen i Berlin, men avbrøt studiet i 1989 for å konsentrere seg om skuespill.
Hun hadde stor suksess sammen med Til Schweiger i Knockin' on Heavens Door og i Sturmzeit med Barbara Rudnik i 1998. Hun har mottatt en rekke priser. I 2004 spilte hun i Gabi Kubachs Das Bernsteinamulett (2004).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Muriel Baumeister på Internet Movie Database 
(fr) Muriel Baumeister på Allociné 
(en) Muriel Baumeister på AllMovie 
(en) Muriel Baumeister hos The Movie Database
Gustav Wiksten

Gustav Wiksten (født 8. august 1894 i Estland, død 28. juni 1982 i Norge) var en norsk båtkonstruktør og trebåtbygger i Larvik. Han tok hyre som sjømann og forlot Estland for å slippe tjeneste i Tsarens hær, og endte en dag i en amerikansk havneby rundstjålet for alt han eide. Løsningen ble hyre på stålbarken Bonovento som var hjemmehørende i Larvik, og som skulle hjem. Han kom dit i 1916.
Her ble et kortere opphold til et livslangt virke som båtbygger, først som ansatt hos Harald Johansen ved Stavern Båtbyggeri fra 1923 hvor han ble tatt opp som partner i 1929. I 1937 overtok han Alfred Varilds båtbyggeri i Skiringssalsgate på Torstrand i Larvik, etter Varilds død. Her drev han da Wikstens Båtbyggeri fra 1937. Den første Wikstenbåten, en 18 fots snekke i lerk, ble bygget av gründeren hjemme på Langestrand i Larvik. I 1955 flyttet bedriften inn i nye lokaler bare noen hundre meter fra stedet hvor Colin Archer hadde bodd og arbeidet. Båtbyggeriet ble overtatt av sønnen Hroar Wiksten i 1970, med Gustav Wiksten som ansatt fram til han pensjonerte seg i 1974, 80 år gammel. Ivar Hesselberg ble ansatt ved båtbyggeriet i desember 1992 og overtok senere driften. 
Wikstennavnet forbindes mest med den karakteristiske krummede krysserhekken, og senere med de større plattgatterne i lerk og afromosia konstruert og bygget av Hroar Wiksten.


== Eksterne lenker ==
Wiksten Trebåtforening
Armégruppe syd

Armégruppe syd (tysk: Heeresgruppe Süd) var en tysk armégruppe under andre verdenskrig.
Tyskland benyttet to armégrupper for å invadere Polen i 1939, armégruppe nord og armégruppe syd. I dette felttoget ble armégruppe syd ledet av feltmarskalk Gerd von Rundstedt, og hans stabssjef feltmarskalk Erich von Manstein.
Ved begynnelsen av operasjon Barbarossa var armégruppe syd en av tre armégrupper som invaderte Sovjetunionen. Hovedmålet var å ta Ukraina og hovedstaden Kiev. Ukraina var et viktig sentrum for sovjetisk industri, og hadde gode landområder for Hitlers planer om lebensraum.
Armégruppe syd skulle deretter avansere opp Volga og rydde veien for armégruppe nord og armégruppe sentrum på deres vei mot henholdsvis Leningrad og Moskva.
For å utføre oppdraget bestod armégruppen av panzergruppe 1 samt de tyske XVI, XVII og XVIII armeer og de rumenske 3. og 4. armeer. Senere ble også den tyske 6. armé, som kjempet i slaget om Stalingrad, underlagt armégruppen.
I 1942 ble armégruppe syd delt i armégruppe A og armégruppe B.


== Se også ==
Babij Jar
Anna Caspari Agerholt

Anna Caspari Agerholt (født 25. juli 1892 i Kristiania, død 17. august 1943 samme sted) var en norsk kvinnesaksforkjemper og rektor. Hun ble cand.philol. i 1917 og var i perioden 1931–1940 leder av Norske Kvinners Nasjonalråds Sosiale kurser.   Mest kjent er hun for det historiske verket Den norske kvinnebevegelses historie, Gyldendal (1937, ny utgave 1973).  Hun bidro også til artikkelsamlingen Kvinnelige studenter 1882-1932, 1932.
Hun var gift med arkivaren Johan Agerholt.


== Bibliografi ==
Camilla Collett i utvalg, Gyldendal, Oslo 1930
Den norske kvinnebevegelsens historie, Gyldendal, Oslo 1937
Kvinna i arbeidslivet, Kommisjon hos Stenersen, Oslo 1940


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Anna Caspari Agerholt i BIBSYS
Jasmin Tabatabai

Jasmin Tabatabai (persisk: یاسمین طباطبائی) (født 8. juni 1967 i Teheran) er en iransk-tysk skuespillerinne.


== Bakgrunn ==
Hennes far er iransk og moren tysk. Foreldrene møttes under Oktoberfest i München i 1956. Hun har dobbelt statsborgerskap.


== Karrière ==
Hun ble kjent for et større publikum i 1995 med Die Mediocren sammen Jürgen Vogel. Sitt gjennombrudd fikk hun i 1997 som «Luna» i Katja von Garniers musikkfilm bandits. Jasmin Tabatabai har spilt i flere filmer av Peter Stauch (Help the Old, Pieces of my Heart), Helmut Dietl (Late Show), Oskar Roehler (Gierig, Die Unberührbare), Xavier Koller (Gripsholm) og Ralf Huettner (Mondscheintarif).
Hun har også arbeidet som komponist og sanger. Hun grunnla plateselskapet Polytrash i 2001. Våren 2002 utgav hun sitt første soloalbum. For den amerikanske spillefilmen Iron Jawed Angels av Katja von Garnier komponerte og sang de fem sangene sammen med sin mann, den amerikanske musikeren Tico Zamora.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jasmin Tabatabai – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jasmin Tabatabai på Internet Movie Database 
(sv) Jasmin Tabatabai i Svensk Filmdatabas 
(sv) Jasmin Tabatabai i Svensk Filmdatabas 
(fr) Jasmin Tabatabai på Allociné 
(en) Jasmin Tabatabai på AllMovie 
(en) Jasmin Tabatabai på AllMovie 
(en) Jasmin Tabatabai hos The Movie Database 
(en) Jasmin Tabatabai på Discogs 
(en) Jasmin Tabatabai på MusicBrainz 
(en) Jasmin Tabatabai på Songkick 
(en) Jasmin Tabatabai på Genius — sangtekster 
Jasmin Tabatabai på Facebook 
Jasmin Tabatabai på YouTube
Katja von Garnier

Katja von Garnier (født 15. desember 1966 i Wiesbaden) er en tysk filmregissør. 
Hun studerte fra 1989 til 1994 ved Hochschule für Fernsehen und Film i München. Hennes øvingsfilm Abgeschminkt! ble lansert føderalt på tyske kinoer og ble sett av 1,2 millioner besøkere. I 1997 kom hennes film bandits, som var en stor suksess. Høsten 2002 spilte hun inn sin første film i USA, Iron Jawed Angels, som behandler kvinnerettsforkjemperen Alice Pauls liv. Oscar-vinnerne Hilary Swank og Anjelica Huston spilte i filmen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Katja von Garnier på Internet Movie Database 
(sv) Katja von Garnier i Svensk Filmdatabas 
(da) Katja von Garnier på Filmdatabasen 
(fr) Katja von Garnier på Allociné 
(en) Katja von Garnier på AllMovie 
(en) Katja von Garnier hos The Movie Database 
(en) Katja von Garnier på Discogs 
(de) Fanside
Første armé

Første armé har flere betydninger:

Første armé (Australia)
Første armé (Bulgaria)
Første armé (Canada)
Første armé (Sovjet)
Første armé (Storbritannia)
Første armé (Tyskland)
Første armé (USA)
Margrethe Vullum

Rota Margrethe Vullum (født Lehmann, senere gift Rode, født i København, 14. februar 1846, død i København 14. august 1918) var en dansk-norsk forfatter, pedagog og kvinnesaksforkjemper, bosatt i Norge 1879 – 1914.  


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun var datter av den danske politiker Orla Lehmann, gift med den danske forfatteren og pedagogen Gotfred Rode 1866 – 1877 og etter Rodes død i 1879 med journalist Erik Vullum. 


=== Virke ===
I sitt første ekteskap med Bjørnstjerne Bjørnsons danske ungdomsvenn fikk hun to sønner, politikeren Ove Rode og dikteren Helge Rode, kjent for sangen «Der er ingenting i verden så stille som sne». Hun grunnla sammen med sin første ekte­mann folkehøyskolen Skovgaard, der hun underviste i kunsthistorie. Etter at hun innledet et forhold til skolens elev, Erik Vullum, tok hun i 1876 ut separasjon fra Rode. 1877 – 78 bodde hun i Paris, som korrespondent for Aftonbladet og Dagbladet.
Ved Ove Rodes død flyttet hun med sine to sønner til Norge og giftet seg med Vullum i 1879. Bryllupet sto på Aulestad. 
I Norge ble hun Dagbladets første faste kvinnelige medarbeider. Hun skrev kunst- og litteraturanmeldelser, senere også kritiske innlegg i anledning kvinnesaken, som også ble stilet til det nyopprettede bladet Nylænde. Hun var ifølge Irene Iversen en «selvstendig og autoritativ» litteraturkritiker, som blant annet vakte oppsikt da hun i Verdens Gang skrev en begeistret omtale av Christian Krohgs «Albertine». 
Hun ble tilsluttet Venstre, bistod i etableringen av Norsk Kvindesagsforening i 1884, stod bak de tidlige kvinnelige streiker rundt 1889, og var endatil formann i Norsk Fyrstikkpakkerforening. Hun deltok i stiftelsen av Frisinnede Venstre i 1909. 
Ekteparet Vullum levde et ustabilt liv, basert på hennes formue (som etter hvert tok slutt, blant annet gjennom bidrag til politiske «saker») og få faste inntekter. De bodde i Valdres, på Askøy, og flere steder på Østlandet. Årene 1898–1905 bodde de i utlandet, blant annet Italia. I 1912 slo de seg ned på Lillehammer, hvor de ble en del av byens kulturelle elite. Han døde i 1916, hvoretter hun dro tilbake til hjemlandet. De ligger begravet side ved side på Lillehammer kirkegård. Hennes begravelse ble arrangert av Landskvinnestemmerettsforeningen og Norske Kvinners Sanitetsforening.


== Omtale ==
Hanne Engberg: En frigørelseshistorie, Gyldendal, 1994.
Irene Iversen. (no) Margrethe Vullum i Norsk biografisk leksikon
Dansk Kvindebiografisk Leksikon.
Harald Tveterås. «Erik og Margrethe Vullum» I: Samtiden, nr 6, 1982.


== Referanser ==
Hochschule für Fernsehen und Film München

Hochschule für Fernsehen und Film (HFF) i München er en kunstnerisk høyskole for fjernsyn og film underlagt Fristaten Bayern. Det er en av de mest kjente tyske filmhøyskoler. Den ble grunnlagt i 1966 og har ca. 400 studenter.


== Kjente alumni ==
Andreas Dorau
Roland Emmerich
Florian Gallenberger
Katja von Garnier
Mika Kaurismäki
Thomas Kronthaler
Caroline Link
Wim Wenders
Sönke Wortmann
Rainer Kaufmann
Byambasuren Daava
Florian Henckel von Donnersmarck
Sherry Hormann


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.hff-muc.de
Annen armé

Annen armé har flere betydninger:

Annen armé (Bulgaria)
Annen armé (Sovjet)
Annen armé (Storbritannia)
Annen armé (Tyskland)
Annen armé (USA)
21. armégruppe

21. armégruppe (21st Army Group) var en armégruppe i den britiske hæren under annen verdenskrig.


== Normandie ==
21. armégruppe, anført av general (senere feltmarskalk) Bernard Montgomery, ledet i begynnelsen alle landstridskreftene under operasjon Overlord, men etterhvert som flere amerikanske styrker landet ble deres egen 12. armégruppe aktivert under general Omar Bradley. 21. armégruppe bestod dermed kun av den britiske 2. armé og den canadiske 1. armé.


== Referanser ==
Byambasuren Daava

Byambasuren Daava (født 1971 i Ulaanbaatar, Mongolia) er en mongolsk dokumentarfilmskaper og regissør.
Hun begynte sin karrière som programleder og regiassistent i det statlige fjernsynet i Mongolia i 1989. Fra 1995 til 1998 studerte hun ved høyskolen for filmkunst i Ulaanbaatar. Fra 2000 til 2005 studerte hun dokumentarfilm og fjernsynsjournalistikk ved Hochschule für Fernsehen und Film München.
Hennes annen film, Historien om den gråtende kamel (Die Geschichte vom weinenden Kamel) som hun laget sammen med en italiensk medstudent i München, ble en stor suksess i hele verden og nominert til Oscar i kategorien «beste dokumentarfilm». Filmen ble satt opp på kino i Norge.


== Filmografi ==
Die Höhle des gelben Hundes, 2005 (diplomfilm ved filmhøyskolen i München)
Die Geschichte vom weinenden Kamel, 2003
Das orange Pferd, 1999


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Byambasuren Davaa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Byambasuren Daava på Internet Movie Database 
(sv) Byambasuren Daava i Svensk Filmdatabas 
(da) Byambasuren Daava på Filmdatabasen 
(fr) Byambasuren Daava på Allociné 
(en) Byambasuren Daava på AllMovie 
(en) Byambasuren Daava hos The Movie Database
Arthur Nordlie

Arthur Henry Eugen Nordlie (født 2. februar 1883 i Kristiania, død 7. januar 1965) var en norsk entreprenør, politiker og idrettsleder. Han var partiformann i Høyre fra 1945 til 1950.


== Politisk karriere ==
Nordlie kom inn i politikken gjennom verv i håndverkerorganisasjoner. I 1914 ble han styremedlem i Murermesternes Forening og 1918 i Kristiania Håndverks- og Industriforening. Fra 1923 til 1938 var han formann i Norges Håndverkerforbund.Nordlie ble valgt inn i Kristiania bystyre i 1920 og var bystyrerepresentant helt fram til 1956. Han kom på Stortinget i 1929 og satt der til 1945 som medlem av justiskomiteen, universitets- og fagskolekomiteen, samt i plankomiteene om stortingsbygningen av 1930 og 1937. I 1945 ble Nordlie formann i et arbeidsutvalg som skulle lede Høyre i overgangsfasen som fulgte frigjøringen. Han ble sittende som formann fram til 1950.


== Idrettslederkarriere ==
Nordlie var en viktig leder for norsk idrett, spesielt for norsk fotball i dens barndom. Han var selv aktiv i Lyn og var med på å stifte både Norges Fotballforbund (i 1902), Oslo Fotballkrets (i 1905) og Norges Landsforbund for Idrett (i 1919). Han var president i fotballforbundet i 1904–1905, og han dømte finalen i norgesmesterskapet i 1905. 


== Utmerkelser ==
Nordlie ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1933 og til kommandør i 1954. Han var innehaver av Kongens fortjenstmedalje i gull. I 1956 ble han en av de første mottagerne av St. Hallvard-medaljen. Han var også kommandør av Dannebrogordenen, den svenske Vasaorden og Finlands hvite roses orden, storridder av den islandske Falkeordenen og offiser av den franske Æreslegion.I 1969 ble en vei på Rødtvet i Oslo oppkalt etter ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Arthur Nordlie hos Norsk senter for forskningsdata 
Biografi i Norsk biografisk leksikon
Edmund Harbitz

Edmund Theobald Harbitz (født 2. oktober 1861 i Kristiania, død 7. mai 1916 samme sted) var en norsk advokat og politiker for Høyre. Han var leder av partiet i perioden 1905–1907. Harbitz var mest aktiv som lokalpolitiker. Han var medlem av Kristiania bystyre fra 1898 til 1916 og satt som byens ordfører i årene 1899–1901. I 1905 ble han bedt om å tre inn i Michelsens samlingsregjering, men avslo denne anmodningen. 
Harbitz ble cand.jur. i 1884 og advokat i 1899. Harbitz etablerte i 1890 en advokatforretning sammen med C.F. Michelet. Han fikk møterett for Høyesterett i 1896. 1902–1914 var han formann i Morgenbladets styre.
Han var bror av professor Francis Gottfred Harbitz og sønnesønn av tidligere stortingspresident Georg Prahl Harbitz.


== Kilder ==
Norsk biografisk leksikon; 1. utg. Bd 5. 1931
Caroline Link

Caroline Link (født 2. juni 1964 i Bad Nauheim) er en tysk filmregissør.
Etter artium og ettårig opphold i USA samlet hun teknisk filmerfaring ved et praktikum ved Bavaria Studios i München. Hun studerte fra 1986 til 1990 ved Hochschule für Fernsehen und Film (HFF) i München og arbeidet deretter som regiassisten og manusforfatter.
Ved siden av kortspillefilmen Bunte Blumen (1988) var hun 1989 medregissør for dokumentarfilmen Das Glück zum Anfassen. Som avslutningsfilm ved HFF spilte hun 1990 inn spillefilmen Sommertage, som mottok flere priser.
Hun har også skrevet dreiebøker for fjernsynsserier produsert av Bavaria Filmstudios. I 1992 spilte hun inn barnefilmen Kalle der Träumer for ZDF, og begynte samme år å arbeide med spillefilmen Jenseits der Stille, som ble ferdig i 1996 og mottok en rekke prestisjefulle priser (Bayerischer Filmpreis, Bundesfilmpreis, Deutscher Filmpreis, Deutscher Videopreis) og ble Oscar-nominert.
Etter barnefilmen Pünktchen und Anton (1999, etter en roman av Erich Kästner) var hennes neste store kinosuksess Nirgendwo in Afrika (2001, etter en selvbiografisk roman av Stefanie Zweig), som i 2002 vant Oscar for beste ikke-engelskspråklige film.
Caroline Link er aktiv i foreningen Children for a better World og mottok i 2004 den bayerske fortjenstorden. Hun bor i München med sin mann Dominik Graf.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Caroline Link på Internet Movie Database 
(sv) Caroline Link i Svensk Filmdatabas 
(da) Caroline Link på Filmdatabasen 
(da) Caroline Link på Scope 
(fr) Caroline Link på Allociné 
(en) Caroline Link på AllMovie 
(en) Caroline Link hos The Movie Database 
(en) Caroline Link på Discogs 
(de) Verk av og om Caroline Link i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Ingensteds i Afrika

Ingensteds i Afrika (Nirgendwo in Afrika) er en spillefilm av den tyske regissøren Caroline Link fra 2001. Den baserer seg på den selvbiografiske romanen med samme navn av Stefanie Zweig. Filmen er spilt inn på de stedene i Afrika som er beskrevet i boken, og den har mottatt en rekke priser. Den vant bl.a. Oscar for beste fremmedspråklige film.


== Handling ==
Den tyske familien Redlich flykter i 1938 på grunn av sin jødiske tro til Kenya. Walter Redlich arbeider som forvalter på en farm. Hans kone Jettel har vanskelig for å tilpasse seg livet i det fremmede landet. Datteren Regina derimot, blomstrer opp på det fremmede kontinentet. Hun lærer landets språk og interesserer seg for dets kultur. I kokken Owuor finner hun en god venn. Ekteparet Redlich finner derimot livet stadig vanskelig, og finner bare langsomt tilbake til hverandre.


== Rolleliste ==
Jettel Redlich: Juliane Köhler
Walter Redlich: Merab Ninidze
Owuor: Sidede Onyulo
Süßkind: Matthias Habich
Regina: Lea Kurka
Tjenestepiken Klara: Gabrielle Odinis


== Priser og nominasjoner ==
Deutscher Filmpreis 2002
Bester Film
Beste Kamera: Gernot Roll
Beste Regie: Caroline Link
Beste Musik: Niki Reiser
Bester Nebendarsteller: Matthias Habich
Bayerischer Filmpreis 2002
Beste Produktion (Produzentenpreis)
Bayerischer Filmpreis 2003
Publikumspreis
Den 74. Oscar-utdelingen
Beste ikke-engelskspråklige film


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ingensteds i Afrika på Internet Movie Database 
(no) Ingensteds i Afrika hos Filmfront 
(sv) Ingensteds i Afrika i Svensk Filmdatabas 
(da) Ingensteds i Afrika i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Ingensteds i Afrika på Allociné 
(nl) Ingensteds i Afrika på MovieMeter 
(en) Ingensteds i Afrika på AllMovie 
(en) Ingensteds i Afrika på Turner Classic Movies 
(en) Ingensteds i Afrika på Rotten Tomatoes 
(en) Ingensteds i Afrika på Metacritic
Venstresosialisme

Venstresosialisme er en strømning innenfor den sosialistiske tradisjonen som tar til orde for at kapitalismen erstattes av et sosialistisk samfunn med felleseie over produksjonsmidlene. Venstresosialismen står slik i motsetning til nyere sosialdemokratisk tenkning, som har tatt avstand fra tidligere målsettinger om å avvikle de kapitalistiske produksjonsforholdene. 
Venstresosialismen skiller seg fra den kommunistiske tradisjonen ved at den framhever at samfunnsendringer bør gjennomføres gjennom legale vedtak i folkevalgte organer. 
Venstresosialismen, spesielt i Nord-Europa, har også skilt seg fra den sosialdemokratiske såvel som den kommunistiske tradisjonen, ved sin nedtoning av økonomisk vekst som hovedmål, og sin vektlegging av "grønn politikk" hvor miljøvern står sentralt. 
Mens den kommunistiske tradisjonen har preget partiene lengst til venstre i størstedelen av verden, har venstresosialismen vært en den dominerende politiske strømningen lengst til venstre i Norden. I Norge har venstresosialistisk tenkning stått sentralt i politikken til Sosialistisk Venstreparti (SV) og forløperen Sosialistisk Folkeparti (SF). Det samme kan hevdes om partiet Rødt. 
Etter Berlinmurens fall, og etter at den kommunistiske tradisjonen i stor grad ble diskreditert, har venstresosialistisk tenkning også overtatt dominansen lengst til venstre i det politiske landskapet i de fleste andre europeiske land. Det største venstresosialistiske partiet i Europa er det nyopprettede Venstrepartiet (Die Linke) i Tyskland.  
Størst betydning har venstresosialismen likevel hatt i Latin-Amerika. Venstresosialismen kan sies å ha preget tenkningen til Salvador Allendes regjering i Chile, som ble styrtet i 1973, og til sandinistene som hadde makten i Nicaragua på 1980-tallet. Også det politiske programmet til president Hugo Chávez i Venezuela kan sies å være preget av venstresosialistisk tenkning. Det samme kan sies om programmet til Evo Morales som ble valgt til ny president i Bolivia i desember 2005.
Stefanie Zweig

Stefanie Zweig (født 1932 i Leobschütz i Oberschlesien i Tyskland, død 25. april 2014 i Frankfurt am Main) var en tysk forfatterinne.
I 1938 flyktet Stefanie Zweigs jødiske familie fra nasjonalsosialistenes forfølgelser til Afrika, hvor hun tilbragte barndommen. Etter annen verdenskrig reiste familien i 1947, da hun var 15 år gammel, tilbake til Tyskland. Faren var jurist og fikk jobb som dommer i Vest-Tyskland. Hjemme igjen savnet hun barndommens land og begynte å skrive flere selvbiografiske bøker om sine opplevelser og inntrykk. Hennes bøker solgte i store opplag.
Ein Mund voll Erde var hennes første Afrikaroman. Den utkom i 1980 og fikk flere utmerkelser. Romanen skildrer hennes første kjærlighet til en kikuyu-gutt. Nirgendwo in Afrika er en selvbiografisk roman. I romanen Irgendwo in Deutschland forteller hun om livet etter hjemkomsten til Tyskland.
Nirgendwo in Afrika ble filmatisert i 2001 av Caroline Link, og vant bl.a. Oscar for beste ikke-engelskspråklige film.


== Verker ==
Ein Mund voll Erde
Nirgendwo in Afrika
Irgendwo in Deutschland
Doch die Träume blieben in Afrika
Karibu heißt willkommen
Es begann damals in Afrika


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stefanie Zweig – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Stefanie Zweig på Internet Movie Database 
(fr) Stefanie Zweig på Allociné 
(en) Stefanie Zweig på AllMovie 
(en) Stefanie Zweig hos The Movie Database 
(en) Stefanie Zweig på Discogs 
(de) Verk av og om Stefanie Zweig i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Ivan Bilibin

Ivan Jakovlevitsj Bilibin (Иван Яковлевич Билибин; født 4. augustjul./ 16. august 1876greg., død 7. februar 1942) var en russisk maler, illustratør og scenograf. Som del av bevegelsen Mir iskusstva («Kunstens verden»)  og med bidrag til Ballets Russes var Bilibin en av de mest innflytelsesrike utøverne innen illustrasjonskunst og scenografi på 1900-tallet. Han ble særlig kjent for sine jugend-inspirerte illustrasjoner til russiske folkeeventyr. Gjennom hele sin karriere var han sterkt påvirket av slavisk folkekunst. 


== Liv og karriere ==
Ivan Bilibin ble født i en forstad til St. Petersburg. Han studerte under Ilja Repin og fortsatte seinere i München. Fra 1902 til 1904 reiste Bilibin nord i Russland, der han ble særlig opptatt av den tradisjonelle, russiske folkekunsten og trearkitekturen, som han seinere presenterte i monografien Folkekunst i Nord-Russland (1904). Han ble også påvirket av tradisjonell japansk grafikk og blant annet Gerhard Munthes dekorative bilder.
Bilibin gjorde seg særlig bemerket i 1899, da han utgav flere nyskapende illustrasjoner til russiske folkeventyr. Under den russiske revolusjonen i 1905 lagde han revolusjonære avistegninger, men han følte seg fremmed for oktoberrevolusjonen i 1917. Etter korte opphold i Kairo og Alexandria slo han seg ned i Paris i 1925. Han begynte å dekorere private herskaphus og russisk-ortodokse kirker. Han lengtet likevel tilbake til Russland og han vendte hjem i 1936 etter å ha lagd dekorasjonarbeider for den Sovjets ambassade. Han foreleste ved det sovjetrussiske Kunstakademiet fram til 1941. Bilibin døde under beleiringen av Leningrad.


== Arbeider (utvalg) ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ivan Bilibin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ivan Bilibin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Om Bilibin på Artcycopledia (engelsk tekst)
Biografi (engelsk tekst)
Eventyrtegninger av Ivan Bilibin (engelsk tekst) Arkivert 9. januar 2006 hos Wayback Machine.
Bayerischer Rundfunk

Bayerischer Rundfunk (BR) er det statlige kringkastingsselskapet i Fristaten Bayern, og har sete i hovedstaden München. Selskapet ble grunnlagt i 1922 og fikk dagens navn i 1930.
Kringkastingsselskapets orkester er Symphonieorchester des Bayerischen Rundfunks.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Bayerischer Rundfunk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons