jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alþýðuflokkurinn

Alþýðuflokkurinn (Det sosialdemokratiske partiet) var et islandsk politisk parti basert på sosialdemokratiske idéer. Det ble grunnlagt i 1916 som den politiske delen av de islandske fagforeningene.
Partiets første medlem i Alltinget var Jón Baldvinsson, som ble innvalgt i 1920.
Tre ganger ledet partiet regjeringen: fra 1947–49 under Stefán Jóhann Stefánsson, fra 1958–59 under Emil Jónsson og under Benedikt Gröndal fra 1979–80. Den lengste regjeringsdeltakelsen var sammen med Sjálfstæðisflokkurinn (Selvstendighetspartiet) fra 1959–71.


== Partisplittelser ==
Partiet har vært gjenstand for mange partisplittelser. I 1930 dannet utbryterne Kommúnistaflokkur Íslands (Islands kommunistiske parti) som ble islandsk seksjon av Komintern. I 1937 opplevde sosialdemokratene en ny splittelse og utbryterne etablerte i 1938 sammen med kommunistene det nye partiet Sameiningarflokkur alþýðu - Sósíalistaflokkurinn (Sosialistpartiet), men uten å bli medlem av Komintern.
4. april 1956 etablerte Sosialistpartiet sammen med en ny utbrytergruppe fra det sosialdemokratiske partiet den nye «Folkealliansen», med Hannibal Valdimarsson som første leder.
I 1994 brøt en ny gruppe ut fra det sosialdemokratiske partiet og etablerte Þjóðvaki eller «Folkebevegelsen» som et populistisk venstreparti som etter alltingsvalget 1995 ble representert i nasjonalforsamlingen med fire representanter.
På grunn av utbrytergruppene og konkurransen med Sosialistpartiet har venstresiden på Island vært splittet og aldri vært en reell motvekt til landets største parti, Selvstendighetspartiet.


== Partisamling ==
I 1994 gikk alle partier i Reykjavík unntatt Selvstendighetspartiet sammen om en felles valgliste, den såkalte Reykjavíkurlistinn eller R-lista med en egen borgermesterkandidat, i et forsøk på å fravriste Selvstendighetspartiet borgermesteren, som partiet hadde hatt stort sett de siste 60 årene. Det klarte de og lista fikk flertall i Reykjavík bystyre i tre påfølgende valg 1994, 1998 og 2002, og hadde ordføreren like lenge, inntil lista ble lagt ned høsten 2005.
Samarbeidet i Reykjavík resulterte i et ønske om økt samarbeid på riksplan i islandsk politikk. Partiet etablerte sammen med tre andre sentrum-venstrepartier, Samtök um kvennalista (Kvinnelista), Alþýðubandalagið (Folkealliansen) og Þjóðvaki (Folkebevegelsen) det nye sosialdemokratiske partiet Samfylkingin i 2000, men stilte til valg allerede året før.


== Partiledere ==
Ottó N. Þorláksson (1916)
Jón Baldvinsson (1916–1938)
Stefán Jóhann Stefánsson (1938–1952)
Hannibal Valdimarsson (1952–1954)
Haraldur Guðmundsson (1954–1958)
Emil Jónsson (1958–1968)
Gylfi Þ. Gíslason (1968–1974)
Benedikt Sigurðsson Gröndal (1974–1980)
Kjartan Jóhannsson (1980–1984)
Jón Baldvin Hannibalsson (1984–1996)
Sighvatur Björgvinsson (1996–1998)
Guðmundur Árni Stefánsson (1998–2000)


== Valgresultat ==
Friðrik Þór Friðriksson

Friðrik Þór Friðriksson (født 12. mai 1954) er islandsk filmregissør og produsent.


== Biografi ==
Han vokste opp i nærheten av en amerikansk militærbase på Keflavik. Det var delte meninger om denne basen, noen mente at det var med på å fremme Islands økonomi, mens andre mente at det var en trussel for deres selvstendighet. I tillegg var Island i full vekst og det oppsto en frykt for at man skulle glemme sine røtter. Dette stadig gjennopptagne temaet var med på å forme Fridriksson sine filmer. «Movie Days» (Bíódagar, 1994) og «Devil's Island» (Djöflaeyjan, 1996) er eksempler på slike filmer. Selv om Friðriksson, i likhet med den amerikansk kultur, er opptatt av frihet og selvstendighet er det filmskapere som Akira Kurosawa, John Ford og Nicholas Ray som har hatt størst innflytelse på Friðriksson sitt arbeid. Musikalsk benytter Friðriksson seg for det meste av rock og undergrunnsmusikk.
Fra 1974 til 1978 var han leder for det islandske universitets filmklubb, hvor hans oppgaver var å promotere nye filmer. I 1978 kom Islands første filmfestival hvor de viktigste aktørene var Hrafn Gunnlaugsson og nettopp Friðrik Þór. Det var først da man begynte å lage helaftens filmer.
Friðriksson sitt endelige gjennombrudd kom i 1991 med filmen «Children of Nature» (Börn náttúrunnar) da den ble nominert til Oscar for beste utenlandsk film. Filmen tar for seg hvordan det er for gamle Þorgeir å flytte fra den islandske bygda og inn til storbyen Reykjavik. Her kommer igjen temaet om det gamle mot det nye opp.
Friðriksson sine filmer kombinerer ofte en form for humor sammen med solidaritet for karakterene i filmen.


== Filmografi ==


=== Regissør ===
Brennu Njáls saga, 1980 (kortfilm)
Eldsmiðurinn, 1981 (dokumentar)
Rokk í Reykjavík, 1982 (dokumentar)
Kúrekar norðursins, 1984 (dokumentar)
Hringurinn, 1985
Skytturnar, 1987
Reisen tilbake, 1991
Bíódagar, 1994
Cold Fever, 1995
Djeveløya, 1996
Universets engler, 2000
Fálkar, 2001
Niceland, 2004


=== Produsent ===
Óskabörn þjóðarinnar, 2000
Dancer in the Dark, 2000
Myrkrahöfðinginn, 2000
Ikíngut, 2001
Kaldaljós, 2004
Beowulf & Grendel, 2005


=== Skuespiller ===
Direktøren for det hele, 2006


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Friðrik Þór Friðriksson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Friðrik Þór Friðriksson på Internet Movie Database 
(sv) Friðrik Þór Friðriksson i Svensk Filmdatabas 
(da) Friðrik Þór Friðriksson på Filmdatabasen 
(da) Friðrik Þór Friðriksson på danskefilm.dk 
(da) Friðrik Þór Friðriksson på danskfilmogtv.dk 
(fr) Friðrik Þór Friðriksson på Allociné 
(en) Friðrik Þór Friðriksson på AllMovie 
(en) Friðrik Þór Friðriksson hos The Movie Database 
(en) Friðrik Þór Friðriksson på Discogs
Extra (Coop)

Extra (stilisert som EXTRA, tidligere Coop extra) er en av butikkjedene eid av samvirkeforetaket Coop Norge, og er Coops første felles nordiske kjede. Den første butikken ble åpnet 15. september 2006 i Halden. Extra ledes av kjededirektør Daniel Kyrre Pedersen.Konseptet er et supermarked med ferskvarer og faghandelvarer. Extra hadde 535 butikker i Norge, i følge Coop Norge Årsrapport 2021. Kjeden har sitt eget lavpris-merke, som alltid er det billigste alternativet i sortimentet, kalt Xtra. Den 19. juni 2008 ble kjeden svanemerket.
I 2014 hadde Extra en nettoomsetning på 9,7 milliarder kroner. Kjeden vokste totalt med over 104 prosent i 2014. Omsetningen økte til 34 milliarder kroner fordelt på totalt 535 butikker i 2021. I oktober 2015 byttet Coop Extra navn til EXTRA.
De fleste av butikkene har lange åpningstider, og mange av butikkene holder åpent fra 07:00–23:00 – seks dager i uken. Noen av butikkene har også søndagsåpent.


==== Logovariant ====


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Extra (Coop) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
John Abercromby, 5. baron Abercromby

John Abercromby, 5. baron Abercromby, (født 15. januar 1841, død 7. oktober 1924) var en britisk arkeolog. 
John Abercromby var sønn av George Abercromby, 3. baron Abercromby, og hans hustru Louisa, født Forbes. Han ble løytnant i Rifle Brigade, og studerte ved University of Edinburgh hvor han fikk et æresdoktorat i jus (LLD).
I 1870 tok han avskjed fra høren, og viet seg til studier av språk og folklore, og reiste mye. I 1904 gav han et viktig bidrag til typologien for keramikk fra sen neolittisk tid/tidlig bronsealder da han introduserte navnet beger ((engelsk beaker) for de dekorerte drikkekrusene uten håndtak som var funnet mange steder i Europa, og delte inn disse i type A, B og C. Denne inndelingen var basis for begrenes typologi inntil 1960-årene.
Fra 1913 til 1918 var han president for Society of Antiquaries of Scotland. Den 3. oktober 1917 etterfulgte han sin bror som baron Abercromby.
Gjennom en testamentarisk gave opprettet han Abercromby Chair of Archaeologyu ved University of Edinburgh, en stilling Vere Gordon Childe og Stuart Piggott har hatt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Abercromby, 5. baron Abercromby hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) John Abercromby, 5. baron Abercromby hos The Peerage
Helskór

Helskór (Helsko) er en skikk fra norrøn religion der en binder sko på likets føtter som den døde skal kunne gå på til dødsriket Hel. Tanken tilbakevises av Helge Rosén (Om dödsrike och dödsbruk i fornnordisk religion, Lund 1918) som mente at skikken gikk ut på å binde sammen likets ben, for å hindre gjengangeri. Skikken å binde helsko omtales i Gisle Surssons saga:

«En þá er þeir höfðu veitt Vésteini umbúnað sem siðr var til, gekk Þorgrímr at Gísla ok mælti: Þat er tízka, segir hann, at binda mönnum helskó, þá er þeir skulu ganga á til Valhallar, ok mun ek þat gera við Véstein. Ok er hann hafði þat gert, þá mælti hann: Eigi kann ek helskó at binda, ef þessir losna.»


== Se også ==
Folketro
Norrøn mytologi


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nordberg, Andreas, 2004, Krigarna i Odins sal: dödsföreställningar och krigarkult i fornnordisk religion.
Strömbäck, Dag, 1952, Att binda helskor. Anteckningar till Gisle Surssons saga. Kungl. humanistiska Vetenskaps-samfundet i Uppsala. Årsbok 1952.


== Eksterne lenker ==
Gisle Surssons saga, norrøn tekst på heimskringla.no
Gisle Surssons saga, dansk tekst på heimskringla.no
Josef Kohler

Josef Kohler (9. mars, 1849 – 3. august, 1919) var en tysk jurist.


== Verk ==
Deutsches Petentrecht, 1878
Autorrecht, 1880
Shakespeare vor dem Forum der Jurisprudenz, 1883
Lehrbuch der Rechtsphilosophie, 1908
Grundlagen des Völkerrechts, 1918


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Josef Kohler i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Baron Abercromby

Baron Abercromby av Aboukir og grevskapet Clackmannan var en britisk adelstittel. Den ble opprettet 28. mai 1801 to Mary Anne Abercromby til ære for hennes avdøde ektemann generalløytnant Ralph Abercromby som døde av skadene han fikk i slaget ved Aboukir i 1801. 
Baroniet døde ut da John Abercromby, 5. baron Abercromby, oldebarn av den første baronessen, døde uten arvinger i 1924. 


== Tittelinnehavere ==
Usher syndrom

Usher Syndrom er en sjelden recessivt arvelig sykdom som innebærer medfødt hørselsnedsettelse og synsnedsettelse i form av retinitis pigmentosa som gir varierende grad av  blindhet i voksen alder. Mange av personene med Usher syndrom har også problemer med svimmelhet.
En reccesivt arvelig sykdom må hos pasienten ha gen for sykdommen på begge kromosomene i det aktuelle kromosomparet. Det vil være mange friske bærere av sykdommen som har genet på ett av kromosomene i paret. 
Retinitis pigmentosa er en sykdom på netthinnen i øyet som kan føre til blindhet i voksen alder.
I et amerikansk materiale angis at 4 av 100 000 fødte barn har syndromet.
Barn med Usher syndrom som er født med alvorlige hørselsnedsettelser lærer ofte tegnspråk, og noen av disse personene vil senere i livet kunne dra nytte av taktilt tegnspråk, som er et tegnspråk som baserer seg på berøringsmønstre. 
Siden kommunene har ansvaret for disse personene, og miljøer som bruker taktilt språk er få, blir disse personene lett isolert med reduserte muligheter for kommunikasjon med andre. Slik isolasjon kan være årsak til psykisk uhelse. De psykiatriske avdelingene har sjelden kompetanse innen taktilt språk og har derfor ikke mulighet for å kommunisere med disse pasientene, slik at de er utelukket fra psykiatrisk behandling når de trenger det.
Usher Syndrom er inndelt i flere undergrupper og genene finnes på flere kromosomer. Genet MYO7A, på kromosom 11 og USH1G på kromosom 17 sammen med gen på kromosom 1 er med på å gi sykdommen.
Siden disse personene har syn, og muligens hørselsrest i ungdomsårene, er det viktig at de tidlig får spesialopplæring for å greie en voksentilværelse som døvblinde. 
I Norge har Conrad Svendsen Senter noe erfaring med disse pasientene. Oppholdsutgifter må ofte avklares med hjemkommunen og er avhengig av kommunens økonomi, og forståelse i kommunen for behovet for opphold. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sansetap.no - om Usher syndrom
Dovblindhet.no - NKDB
Eikholt nasjonalt ressurssenter for døvblinde
Conrad Svendsens Senter
Hjemmeside om Ushers syndrom for USAs helsemyndigheter
Emil Løvlien

Emil Løvlien (født 22. september 1899 på Løten, død 4. juni 1973 samme sted) var formann for Norges Kommunistiske Parti mellom 1946 og 1965, og var den siste stortingsrepresentanten som ble valgt inn på partiets egne lister.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Emil Løvlien var født og oppvokst i Løten, og var som skogarbeider sentral i arbeidet med å organisere skogarbeiderne i Hedmark. Han meldte seg inn i Arbeiderpartiet i 1918, og fulgte NKP ved splittelsen i 1923. Fra 1931 - 1934 studerte han ved Kominterns Lenin-skole i Moskva.


=== Partikarriere i NKP ===

I 1934 ble han valgt til politisk sekretær i Norges Kommunistiske Parti i forbindelse med at en landskonferanse dette år foretok flere omrokeringer i partiledelsen. Han var også journalist i partiavisen «Arbeideren». I forbindelse med at den okkupasjonsmakten forbød partiet 16. august 1940 ble han arrestert, men løslatt kort tid senere. 
Etter dette gled han ut i periferien, selv om han i 1943 flyktet til Sverige på grunn av sin rolle i motstandsarbeidet i Hedmark.


=== Stortinget ===
I 1945 ble han valgt inn på Stortinget, og året etter overtok han som partiformann. I kraft av denne posisjonen ble han blant de fremste eksponentene for oppgjøret med Peder Furubotn i 1949, og «Løvlien-fløyen» ble også navnet på denne fløyen. 
Samme år falt han, sammen med resten av partiets gruppe, ut av Stortinget, men han ble valgt inn igjen i 1953 som én av tre representanter.
Ved neste valg, i 1957 ble han valgt inn som eneste representant for partiet. Han satt i finanskomiteen, og blir beskrevet av komitékollega Kåre Willoch som den mest elskverdige kollega man kunne ha.
Ved valget i 1961 tapte han mandatet til Senterpartiet. Dette ble sett i sammenheng med at det nye partiet Sosialistisk Folkeparti ved dette valget stilte liste i fem fylker. Hedmark var ikke ett av disse, men mange oppfattet det som om Løvliens mandat forsvant i «dragsuget» etter SF uansett. Dette skapte nok en del bitterhet mot det nye partiet og dets fremste politiker, Finn Gustavsen.
Som formann i NKP sto han også i spissen for den såkalte «avstaliniseringen», men i forbindelse med partiets nyorientering på 1960-tallet ble han erstattet som partiformann av Reidar T. Larsen. Han fortsatte imidlertid i partiets sentralstyre til sin død.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Emil Løvlien», fra Norsk biografisk leksikon


== Eksterne lenker ==
(en) Emil Løvlien – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Emil Løvlien hos Stortinget 
(no) Emil Løvlien hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Politiske taler av Emil Løvlien, virksommeord.uib.no
Piaristenkirche

Piaristenkirche («Maria Treu») er en kirke som ligger i Wiens åttende distrikt, Josefstadt. 
Kirken ble påbegynt i 1716, trolig etter planer fra Lukas von Hildebrandt, som kirke for piaristene. Den ble fullført i 1753. Inne i kirken er det en freske av Anton Maulbertsch. 


== Eksterne lenker ==
www.mariatreu.at
Guaiacolje

Guaiacolje er en parfyme brukt i såper. Oljen kommer fra trearten Bulnesia sarmientoi, også kalt palo santo (spansk for «hellig tre»).
Guaiacolje produseres ved dampdestillasjon av ei blanding av ved og sagstøv fra palo santo. Produktet kalles av og til guaiacsement. Den halvfaste massen har en gulgrønn farge, og smelter ved 40-50 °C. Når den er smeltet, kan væska kjøles ned og likevel holde seg flytende lenge. Den resulterende oljen har en mild roseduft, som ligner lukta av fioler. På grunn av denne likheten, har den av og til blitt brukt i falsk rosenolje.
Guaiacolje består hovedsakelig av 42-72 % guaiol, bulnesol, d-bulnesol, d-bulnesen, a-guaien, guaiaoksid og b-patchoulen. Oljen er ikke irriterende ved hudkontakt.
Guaiacolje ble også brukt som botemiddel mot syfilis før renessansen.


== Kilder ==
D.L.J. Opdyke, 1974, Food Cosmet. Toxicol., 12 (Suppl.), 905
Martin Brendberg

Martin Jensen Brendberg (født 4. mai 1896  i Hemnes, død 20. desember 1953) var bygningsarbeider, fagforeningsmann og NKP-politiker.
Han var medlem av Det norske Arbeiderparti da partiet ble splittet i 1923, og fulgte mindretallet inn i NKP. I årene 1933-1934 var han student ved den såkalte Lenin-skolen i Moskva. I forbindelse med rokeringer i NKPs partiledelse i 1934 ble han faglig leder for partiet. Som medlem av partiets sentralstyre sto han særlig i motstrid til Emil Løvlien som var politisk sekretær.
I forbindelse med det tyske angrepet på Norge sluttet Brendberg seg til Fagopposisjonen av 1940, men brøt med denne etter at NKP ble forbudt 16. august 1940. Da Jens Tangen, etter krav fra okkupasjonsmakten, ble innsatt som formann for AFL (LO), ble Brendberg, i samråd med Viggo Hansteen Tangens personlige sekretær. Da Tangen senere ble avsatt som AFL-formann i forbindelse med melkestreiken i september 1941, var Brendberg på reise, og gikk i dekning etter å ha blitt advart om mulig arrestasjon. 31. desember samme år ble han valgt inn i NKPs illegale sentralledelse, og var en av pådriverne for NKPs aktive motstandspolitikk. I 1942 dro han til Sverige, der han jobbet for å styrke samarbeidet med Arbeiderpartiet. Fra 1944 jobbet han igjen aktivt i Norge.
I 1946 ble han, sammen med Tangen, ekskludert fra AFL. Flere, deriblant historiker Harald Berntsen, har sett dette i sammenheng med Arbeiderpartiets oppgjør med kommunistene. I motsetning til Tangen ble han imidlertid tatt til nåde igjen og fikk medlemskapet gjenopprettet i 1953.
I forbindelse med det såkalte Furubotn-oppgjøret i NKP i 1949 ble Brendberg ekskludert fra NKP som tilhenger av Peder Furubotn ved NKPs ekstraordinære landsmøte i februar 1950..


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Slettholm, Kristoffer (2013): «Det var ikke en opposisjon. Det var en splittelse av folket» Oppgjøret med Fagopposisjonen av 1940 (PDF), Arbeiderhistorie
Slettholm, Kristoffer (Høsten 2011): «Skadelig for samholdet blant det norske folk». Oppgjøret med Fagopposisjonen av 1940 (PDF), Masteroppgave i historie, Universitetet i Oslo
Merlot

Merlot er den vanligste blå vindruen i Bordeaux i Frankrike og blandes gjerne med den mer strenge cabernet sauvignon.
Druen blomstrer og modnes minst en uke før cabernet sauvignon, men er også mer følsom for frost. Merlotplanten er heller ikke så kraftig som cabernet sauvignon, og dens løsere klaser med større og mere tynnskallete druer gjør den mer mottakelig for edelråte og soppsykdommer. 


== Historie ==
Det er ingen som vet nøyaktig hvor merlots opphav kommer fra, men det er mest sannsynlig at den kommer fra Bordeaux og at den stammer genetisk fra cabernet franc.


== Spredning ==
I Europa dyrkes den fremfor alt i Bordeaux, men også i Italia, Romania, Slovakia, Sveits og Bulgaria. 
Utenfor Europa er den ofte benyttet i California, Chile, Sør-Afrika og Australia.


== Smak og karakter ==
Vin på merlot kan være vanskelig å beskrive. En mer urteaktig lukt er karakteristisk for franske utgaver. I Bordeaux kan den være krydret med kanel, koriander, tobakk og lakris.
Andre steder kan en oppnå luktinntrykk av mer sjokolade. Den kan også være tanninrik som i cabernet sauvignon eller mer lik pinot noir.


== Lagring ==
Vin på merlot er ofte bra egnet for lagring. Bedre årganger kan trenge 10-20 år for å utvikle seg. Blandinger med cabernet sauvignon gir ytterligere kompleksitet og lagringskapasitet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Drueguiden om merlot Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
Språkgruppe

En språkgruppe er en gruppe av beslektede språk som går tilbake på et felles urspråk. Ifølge den vanlige forståelsen av språkgrupper må alle språk som går tilbake på dette urspråket tilhøre samme språkgruppe. Således er f.eks. de germanske språkene den språkgruppen som kan tilbakeføres til urgermansk.
Alle språk kan sammenfattes til språkgrupper med sine nærmest beslektede språk. Språkgrupper kan i sin tur sammenfattes til større språkgrupper. De største språkgruppene som man med sikkerhet har kunnet identifisere, omtales gjerne som språkfamilier. Også disse kan sannsynligvis sammenfattes videre, men disse enhetene, de såkalte makrofamiliene, knytter det seg mye større usikkerhet til, siden de respektive urspråkene ligger såpass lenge tilbake i tid.
Det fins ingen skarpe grenser for hvor stor eller adskilt en språkgruppe må være for å kunne omtales som makrofamilie eller språkfamilie. Slike avgjørelser er utelukkende basert på overenskomster og faglige tradisjoner.


== Norsk språk som eksempel ==
Norsk kan sammen med blant annet dansk og svensk grupperes som nordgermansk språk. Denne språkgruppen inngår så med bl.a. vestgermanske språk i en større språkgruppe, nemlig germanske språk. Germanske språk kan i sin tur, sammen med f.eks. romanske og slaviske språk, sammenfattes som indoeuropeiske språk. Den sistnevnte språkgruppen betegnes som språkfamilie.
Mellom disse språkgruppene kan det teoretisk finnes flere grupperinger, men ikke alle av disse er generelt anerkjent. Et eksempel er vestnordiske språk som en «fininndeling» innen de nordgermanske språkene. Innen de indoeuropeiske språkene diskuteres det både keltiske og slaviske språk som de germanske språkenes nærmeste slektning.


== Språklig evolusjon ==
Utviklingen av språk kan uttrykkes gjennom stamtrær, analog med evolusjonen av biologiske arter. Fellestrekk mellom språk skyldes altså bl.a. vertikal videreføring av språklige trekk (dvs. språk videreføres fra eldre til nyere språk). Hovedforskjellen fra biologisk evolusjon er at horisontale overføringer av språklige trekk er forholdsvis vanlige (dvs. kontakt mellom ikke nært beslektede språk som eksisterer samtidig).
Likheter mellom to språk kan altså skyldes

en felles avstamning fra et felles urspråk,
språklig kontakt av språkområder som står i geografisk kontakt med hverandre, men som ikke er nært beslektet,
uavhengige endringer som har skjedd i begge språkene.En av lingvistikkens oppgaver er å avdekke hvilke likheter mellom språk som skyldes felles avstamning, og å rekonstruere de respektive urspråkene.


== Måter å gruppere språk på ==
Den omtale måten å gruppere språk på, som bygger på at språkene har delt et felles urspråk, kalles genetisk klassifikasjon av språk. Det fins andre måter å klassifisere språk på, som språkgeografisk og typologisk. Her tar man utgangspunkt i likheter som ikke skyldes den felles avstamningen fra et gitt urspråk.
Begrepet språkgruppe er imidlertid gjerne forbeholdt de genetisk klassifiserte gruppene av språk.


== Se også ==
Makrofamilie
Makrospråk
Språkfamilie
Urspråk
Ь

En Ь eller ь, «bløtt tegn», er en bokstav i det kyrilliske alfabetet som viser at foregående konsonant skal ha en palatalisert uttale. Tegnet i seg selv representerer ikke en lyd og kan derfor ikke transkriberes.Ь er for eksempel den 30. bokstaven i det russiske alfabetet, den 29. i det hviterussiske, den 31. i det ukrainske og den 28. i det bulgarske.


== Referanser ==
Ы

Den kyrilliske bokstaven Ы (liten bokstav  ы) er den 29. bokstaven i det russiske alfabetet. Det finnes ingen tilsvarende bokstav i det latinske alfabetet. Bokstaven uttales i russisk som en trang midtre urunda vokal. Med unntak av fremmedord står aldri Ы først i russiske ord.