jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Frygt og Bæven

Frygt og Bæven er et filosofisk verk av Søren Kierkegaard, utgitt i 1843 under pseudonymet Johannes de Silentio. Tittelen er tilsynelatende en henvisning til Paulus' brev til filipperne 2,12: «Mine kjære, dere har jo alltid vært lydige mens jeg var hos dere. Så vær det enda mer nå når jeg er borte, og arbeid på deres frelse med frykt og beven!». Kierkegaard mente selv at boken alene var god nok grunn til at han ville få et udødelig forfatternavn.
Verket begynner med en grubling over Abrahams troskap da han av Gud ble beordret til å ofre sin sønn Isak, som det fortelles i første Mosebok kapittel 22.
Deretter følger «Problemata», som tar fatt på tre spesifikke filosofiske spørsmål, som er fremhevet fra historien om Abrahams offer:

Er det en teleologisk opphevelse av det etiske? (Kan det at Abrahams hensikt var å ofre Isak betraktes som «godt», selv om menneskeofringer er etisk uakseptable?)
Er det en absolutt plikt overfor Gud?
Var det etisk forsvarlig for Abraham å ha skjult sin hensikt for Sara, Eleazar og Isak?I Frygt og Bæven introduserer Kierkegaard «troens ridder», og stiller ham i kontrast til «ridderen av den uendelige resignasjon». Den sistnevnte oppgir alt for en større sak, og lever med smerten av sine tap.
Troens ridder slipper ikke bare alle ting, men stoler også på at han vil få dem tilbake. Troen hans er basert på «det absurdes styrke». For Kierkegaard (eller i det minste Johannes de Silentio), er uendelig resignasjon lett, men troen bunner i troen på det absurde. For Abraham ble denne troen på det absurde funnet i troen på at Gud ikke ville la ofringen av Isak skje, eller at Isak ville bli brakt tilbake fra de døde. Kierkegaards mening er at det som adskiller Abraham fra å være en morder er hans tro. (I slutten av 1. Moseboks kap. 22s beretning stanser Gud Abraham i siste øyeblikk. Et lam dukker opp, hvilket Abraham tar som et tegn fra Gud, og han ofrer lammet i stedet for Isak.)


== Sitater ==
«Abrahams historie indeholder da en teleologiske suspension af det ethiske. Han er som den Enkelte bleven høiere end det Almene. Dette er Paradoxet, som ikke lader seg mediere. Det er ligesaa uforklarligt, hvorledes han kom ind i det, som det er uforklarligt, hvorledes han bliver i det. Forholder det sig ikke saaledes med Abraham, da er han end ikke en tragisk Helt, men en Morder. At ville vedblive at kalde ham Troens Fader, at tale dersom til Mennesker, som ikke bekymre sig om Andet end om Ord, er tankeløst? En tragisk Helt kan et Menneske blive ved egne Kræfter, men Troens Ridder ikke. Naar et Menneske tiltræder den tragiske Helts i en vis Forstand tunge Vei, da skal Mange kunne raade ham; den, der gaaer Troens trange Vei, ham kan Ingen raade, Ingen forstaae. Troen er et Vidunder, og dog er intet Menneske udelukket derfra; thi det, hvori alt Menneskeliv enes, er i Lidenskab, og Troen er en lidenskap». (Problema I.)


== Eksterne lenker ==
Dansk utgave fra 1895 i fulltekst på Archive.org
Rasjonalisme

Rasjonalisme er en filosofisk strømning som anser fornuften (latin ratio) og tenkningen som grunnlaget og hovedforutsetning for all erkjennelse. Den står dermed i motsetning til empirismen (og dens ekstremform, sensualismen), som anser erfaring og sansing for å være den viktigste forutsetningen for erkjennelse.
Av antikkens filosofer regnes både Platon og til en viss grad Aristoteles og Sokrates som forløpere av rasjonalismen. Platons idélære antar for eksempel at det ligger uforanderlige essenser bak alle fenomener, og at disse bare er tilgjengelige gjennom tenkning, mens sansingen bare forteller noe om enkelttingene (essensialisme).
Rasjonalismen hadde sin blomstringstid i opplysningstiden. De viktigste representantene var René Descartes, Baruch Spinoza og Gottfried Wilhelm Leibniz. Descartes' kjente utsagn cogito ergo sum («jeg tenker, altså er jeg») tydeliggjør viktigheten han tilla tenkningen: Det er bare tenkningen som er sikker. Virkeligheten av alt annet kan skyldes sansebedrag og kan betviles (cartesianisme). Naturvitenskapene (fremfor alt fysikk og kjemi) og spesielt matematikken ble på grunn av deres logiske og deduktive natur sett på som idealvitenskapene. Også Georg Wilhelm Friedrich Hegel forfektet en form for rasjonalisme, mens Immanuel Kant gjorde forsøk for å «forsone» rasjonalismen med empirismen (kritisisme). Kants forestilling om at noen erkjennelser er uavhengig av erfaringen (a priori) har for eksempel klart rasjonalistiske trekk.
På 1700- og 1800-tallet ble rasjonalismen koblet med den rådende teknologi- og fremtidsoptimismen: Ikke bare ble menneskets erkjennelse ansett for å være prinsipielt ubegrenset, også verden ble ansett for å kunne beherskes av menneskets forstand. Kritikken mot denne optimismen gjorde seg gjeldende i løpet av 1800-tallet og resulterte bl.a. på 1930-tallet i den kritiske rasjonalismen (Karl Popper m.fl.).


== Rasjonalisme i teologien ==
Som teologisk retning krever rasjonalismen at troen skal baseres på fornuft og er tilbøyelig til å avvise begrunnelser som overstiger den menneskelige fatteevne. Rasjonalismen preget i stor utstrekning 1700-tallets protestantiske teologi.
Begrebet Angest

Begrebet Angest er en bok av den danske filosofen Søren Kierkegaard som utkom 17. juni 1844, fire dager etter Philosophiske Smuler. Boken hører til blant de mest leste filosofiske verkene.
I boken analyserer Kierkegaard angstens betydning som drivkraft i mennesket og dens virkninger. Boken behandler hvordan mennesker forholder seg til det farlige i seg selv gjennom angst. For Kierkegaard er angsten ikke en manifestasjon av en syk, nevrotisk sjel, selv om den allikevel også kan være det. Angsten er menneskets erkjennelse av ikke å være i sann overensstemmelse med seg selv.
Philosophiske Smuler

Philosophiske Smuler var et filosofisk verk skrevet av den danske filosofen Søren Kierkegaard i 1844. Verket var et av de Kierkegaard skrev under pseudonymet Johannes Climacus.
Nestekjærlighet

Nestekjærlighet er omsorg for andre mennesker og det å føle seg ansvarlig for ethvert medmenneskes velferd uten hensyn til religion, kjønn eller politisk standpunkt. Mens noen betrakter det som et element i sosial kontroll, ser andre på det kun som en form for altruisme. Nestekjærligheten er et eksempel på en aktiv, utadvendt kjærlighet.
Nestekjærlighet er i Vesten ofte knyttet til begreper og sitater fra Bibelen. I Lukas 10,27-28 står det: «Han svarte: Du skal elske Herren din Gud av hele ditt hjerte og av hele din sjel og av all din kraft og av all din forstand, og din neste som deg selv. Da sa Jesus: Du svarte rett. Gjør det, så skal du leve.» I Romerne 13,9 sier Paulus: «For budene: Du skal ikke bryte ekteskapet, Du skal ikke slå i hjel, Du skal ikke stjele, Du skal ikke begjære, eller hvilket bud det kan være, de sammenfattes i dette: Du skal elske din neste som deg selv.»


== Noter ==
John Bossy, Christianity in the West 1400-1700, 1985 ISBN 0-19-219174-8


== Se også ==
Agape
Altruisme
Dāna
De tre monoteistiske religioner
Diakoni
Filantropi
Karitas
Kristen nestekjærlighet
Medlidenhet
Mosaisk nestekjærlighet
Muslimsk nestekjærlighet
Solidaritet
Tzedakah
Zakat


== Eksterne lenker ==
Catholic Encyclopedia "Love (Theological Virtue)"
Catholic Encyclopedia "Charity and Charities"
Thomas Aquinas: Summa Theologica "Anden del af den anden del" Se spørgsmål 23-46
Jewish Encyclopedia "Alms"
Jewish Encyclopedia "Charity and Charitable Institutions"
Næstekærlighed i jødedommen
Mistro

Mistro er en følelse som oppstår overfor et bestemt menneske, en samfunnsgruppe, en samfunnsinstitusjon eller eventuelt overfor personer av et annet kjønn, som gjentagne ganger har sviktet ens tillit. I den forstand er mistro en velbegrunnet og berettiget følelse, som kan væpne en mot skuffelser og bedrag og dermed bidra til at man ikke utvikler kynisme eller hat.
Mistroiskhet er derimot en negativ livsholdning som består i å møte andre med mistro på forhånd. Det er ofte en tillært holdning, som er en del av grunnoppfattelsen hos personens familie, lokalsamfunn eller samfunnsklasse. Denne dyptliggende mistroen farger alle ens opplevelser og gjør det vanskelig å inngå i tillitsfulle forhold til andre mennesker.
Misunnelse

Misunnelse er en følelse hvor en ikke unner et annet menneskes egenskaper, status, evner, anseelse eller eiendeler. 
Følelsen kan bli utløst ved at personen sammenligner seg selv med et eller flere andre mennesker. Følelsen trenger ikke være med noe som har med ting, da det sentrale er fornemmelsen av at en annen er i bedre posisjon enn de selv. Misunnelse kan betraktes som det motsatte av velvilje.
Misunnelse er observert hos spedbarn helt ned til fem måneder. Psykologer har kommet frem til flere modeller for å studere hva som fører til misunnelse og har identifisert faktorer som kan resultere i det. Sosiologer har kommet frem til at kulturell tro og verdier spiller en viktig rolle å bestemme hva som fører til misunnelse. Biologer har identifsert faktorer som ubevisst kan føre til sjalusi. Gjennom historien har også kunstnere utforsket hva misunnelse er i malerier, filmer, sang, skuespill, dikt og bøker og teologer har gitt tilbud religiøse syn på skriftene deres i trosretningene.


== De syv dødsynder ==
I den katolske tradisjonen er misunnelse (invidia) en av «de syv dødssynder» og betraktes som en synd, fordi den misunnelige overser egne gaver og streber heller etter andres tilstand i stedet for å arbeide på sin egen åndelige forbedring. Misunnelse kan i situasjoner forveksles med griskhet og sjalusi, som er en annen dødssynd.
Misunnelse kan komme frem i flere relasjoner, både privat og politisk.


== Referanser ==
Hovmod

Hovmod (på latin superbia) er overdreven stolthet og selvhevdelse med ringeakt for andre. Det motsatte er ydmykhet. Hovmod regnes som en av de sju dødssyndene i katolsk teologi.


== Ordbakgrunn ==
Ordet hovmod kommer etymologisk fra det middelnedertyske ho(g)mod som betyr «høyt sinnelag».
Norske synonymer til hovmod er overlegenhet, selvopphøyelse, arroganse, overdreven stolthet eller selvfølelse.


== Syn på hovmod i religion og kulturhistorie ==

I antikkens Hellas mente man at gudinnen Nemesis straffet selvhevdende handlinger som gikk over grensen for det passende (derav uttrykket nemesis om negative virkninger av hovmod).
Alle de store abrahamittiske religionene, det vil si jødedommen, kristendommen og islam, ser på hovmodet som et moralsk problem, fordi det er en synd mot de guddommelige forventninger til menneskene.
Innenfor den romersk-katolske kirke regnes hovmod for å være en av de såkalte sju dødssynder. I tillegg til hovmod er disse grådighet (avaritia), latskap (acedia), fråtseri (gula), misunnelse (invidia), vrede (ira), og begjær (luxuria). I de protestantiske kirker anses hovmod, som andre synder, å være en variant av grunnsynden: opprør mot Gud.
Et gammelt ordtak fra bibelen lyder på norsk «hovmod står for fall», i oversettelsen fra 2011 «hovmod [kommer] før fall».. Ordspråket hevder at den som er hovmodig, er særlig utsatt for å falle fra sin posisjon og miste anseelse.


=== Hovmod framstilt i kunsten (eksempler) ===

		
		


== Referanser ==


== Se også ==
Dunning-Kruger-effekten
Egoisme
Forfengelighet
Hybris
Kardinaldyder
Megalomani
Narsissisme
Stolthet


== Eksterne lenker ==
(en) Pride – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dømmesyke

Dømmesyke er en betegnelse for en tilbøyelighet til å dømme andres handlinger eller motiver. Dømmesyke er en vesentlig bestanddel i sladder og mobbing, og det kan skape utgangspunkt for mere åpenlyst destruktive handlinger. 
For å sette seg til doms over andre, må man kunne se eller konstruere en tydelig forskjell mellom egen fortreffelighet og andres mangler. I dette skillet ligger en spire til diskriminering og vrangforestillinger om andre. Av samme grunn har man fra oldtiden av tatt avstand fra dømmesyke og betrakter det som et utslag av dødssynden hovmod (superbia).
Syntese

Syntese (gresk σύνθεσις, av syn 'med' og thesis 'plassera') kan vise til:

Kjemisk syntese, prosess som danner en kjemisk forbindelse
Organisk syntese
Syntese (filosofi) å sette sammen bruddstykker av viten for å komme frem til en ny erkjennelse


== Se også ==
Syntetisk (peker)
Hans Lassen Martensen

Hans Lassen Martensen (født 19. august 1808 i Flensburg i hertugdømmet Slesvig, død 3. februar 1884 i København) var en dansk teolog. 


== Liv og virke ==
Han var professor ved Københavns Universitet fra 1840, ble utnevnt til hoffpredikant i 1845 og til biskop over Sjællands stift i 1854.
Etter å ha blitt ordinert som prest var han på en lang utenlandsreise. Han ble kjent med innflytelsesrike intellektuelle som blant annet Franz Xaver von Baader, Friedrich von Schelling og Henrik Steffens. 
I sin gjerning som biskop kom Martensen opp i strid med grundtvigianerne når det gjaldt spørsmålet om valgmenigheter. Han er også kjent for at han stilte seg positivt til den gryende sosialismen.
Martensen utga flere bøker, blant annet Den christelige Dogmatik fra 1849, Den christelige Ethik i tre bind i 1871–1878 og Socialisme og kristendom i 1874.
Martensen var ridder av Dannebrog.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Martensen i Nordisk Familjebok
Cabhlach na hÉireann

Irish Naval Service er Irlands marine. Dens hovedbase er i Haulbowline i Cork. Den ble opprettet i 1923, etter at den anglo-irske traktat gav Den irske fristaten ansvar for overvåking av sjøfarten til Irland.
Alle fartøyer i marinens tjeneste har tradisjonelle irske kvinnenavn, hentet fra historie og mytologi. Prefikset LÉ står for Long Éireannach, som er irsk for irsk skip. 


== Distinksjoner ==
Jacob Peter Mynster

Jacob Peter Mynster (født 8. november 1775, død 30. januar 1854) var en dansk biskop og teolog som ble utnevnt til biskop over Sjællands stift i 1834, et embede han beholdt til sin død.


== Biografi ==


=== Bakgrunn ===
Mynsters far var kammerråd og inspektør ved Frederiks Hospital, Christian Gudzon Peter Mynster, som døde alt i 1777. Hans mor Frederikke Nicoline Christiane Ring giftet seg samme året med overlege Frederik Ludvig Bang ved samme sykehuset. Hun døde allerede i 1779, og Mynster og hans tre år eldre bror Ole Hieronymus Mynster vokste opp hos sin stefar og hans nye kone Louise Hansen i et strengt og gledesløst, pietistisk hjem. En overgang var Mynster elev ved Metropolitanskolen, der han for det meste fikk privatundervisning av sin farbror som var «hører» (hjelpelærer) på skolen. En huslærer han fikk, kalte ham «Job», et navn han lenge ble hetende. I 1790 ble han dimittert av sin stefar uten noen slags undersøkelse av hva han faktisk kunne.


=== Karriere ===
Mynster ble teologisk kandidat i 1794. Han var huslærer for den senere ministeren A. W. Moltke på Bregentved, og fikk i 1789 universitetets gullmedalje for en avhandling om barneoppdragelse. I 1802 ble han sogneprest i Store Spjellerup, der han året etter opplevde et religiøst gjennombrudd. Han giftet seg med Fanny (1796-1871), datter af biskop Friedrich Münter og dermed niese til Friederike Brun. Mynsters og Fannys bryllup ble feiret på Sophienholm med deres venninne Kamma Rahbek som gjest.

I 1811–28 var han kapellan i Vor Frue kirke i København. Han ble i 1812 dosent i psykologi ved pastoralseminaret, og senere meddirektør. I 1814 utarbeidet han grunnlaget for den utgaven av Luthers lille katekisme som ble autorisert til bruk i skolen; samme året var han med på å opprette Bibelselskapet og ble medlem av styret der. I 1815 ble han medlem av kommisjonen til revidering av Det nye testamente, og i 1817 medlem av direksjonen for Københavns universitet og de lærde skoler. I 1826 ble han hoffpredikant og i 1828 kongelig konfessionarius, samt hoff- og slottsprest. 
Som kongevalgt medlem av stenderforsamlingen møtte han i Roskilde 1835, 1838, 1840, 1842, 1844 og 1848.
Søren Kierkegaard gikk i 1854/55 til angrep på Mynsters ettermæle og hans manglende forståelse for folkelig vekkelse, som da han gikk inn for tvangsdåp av baptistenes barn.Mynster var en aktiv skribent, og deltok engasjert i mange av tidens store debatter, blant annet med Grundtvig.
Han er gravlagt på Assistenskirkegården på Nørrebro.


=== Utmerkelser ===
1815 ble han dr.theol.
1819 medlem av Videnskabernes Selskab.
1828 kommandør av Dannebrog.
1834 medlem av Missionskollegiet og direktør for Vajsenhuset.
1836 Storkors av Dannebrogordenen.
1847 fikk han rang i 1. klasse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
J.P. Mynster i Dansk biografisk leksikon
Jan-Carl Raspe

Jan-Carl Raspe (født 24. juli 1944 i Seefeld in Tirol i Det tyske rike i Østerrike-delen, død 18. oktober 1977 i Stuttgart i Vest-Tyskland) var en av de ledende skikkelsene i den tyske terrorbevegelsen Rote Armee Fraktion.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Raspe vokste opp i Øst-Berlin, men befant seg i Vest-Berlin da grensen ble stengt 13. august 1961 og Berlinmuren ble reist. Han ble boende der hos en onkel og tante. I 1963 tok han abitur («artium») i Vest-Berlin. Han studerte deretter først kjemi, senere sosiologi ved Freie Universität Berlin. I 1967 ble han medlem av den venstreradikale studentorganisasjonen Sozialistischer Deutscher Studentenbund. Senere fullførte han studiene og ble kjæreste med Marianne Herzog, som var en venninne av Ulrike Meinhof.


=== Rote Armee Fraktion ===
I 1970 ble Raspes og Herzogs leilighet tilholdssted for gruppen som skulle bli Rote Armee Fraktion. Raspe hadde den tekniske kunnskapen til å fremstille bomber, og laget dem som ble brukt under anslagene i 1972. Han deltok også i bankran.
Raspe ble sammen med Andreas Baader og Holger Meins arrestert 1. juni 1972 i Frankfurt am Main etter en skuddveksling. 21. mai 1975 ble han kjent skyldig i 192 kriminelle handlinger og dømt til livsvarig fengsel.
Gjennom en gisselaksjon ved den vesttyske ambassaden i Stockholm i 1975, samt bortføringen av arbeidsgiverpresident Hanns-Martin Schleyer og den parallelle kapringen av Landshut i 1977, forsøkte RAF og en palestinsk organisasjon å presse den tyske regjeringen til å løslate Baader, Raspe og andre terrorister fra fengsel. Regjeringen, som var ledet av Helmut Schmidt, valgte å ikke gi etter for kravene. Raspe ble om morgenen 18. oktober 1977 funnet med skuddsår i hodet i Stammheim-fengselet, etter å ha skutt seg selv med en pistol. Han døde samme dag av skadene. Samme morgen ble også RAF-lederne Andreas Baader og Gudrun Ensslin funnet døde i sine respektive fengselsceller. Den 9. mai året før hadde også Ulrike Meinhof blitt funnet død i fengselet.
På slutten av 1960-tallet hadde Raspe angivelig et seksuelt forhold til den norske presten Øyvind Foss mens de begge var studenter i Berlin. Foss fortalte om sine opplevelser med Raspe i boken Jeg elsket en terrorist. Et oppgjør med Baader-Meinhof. Denne boken fikk stor oppmerksomhet i Norge da den kom ut i 1981.


== Se også ==
Den tyske høsten


== Referanser ==
Roald Karlsen

Roald Wold Karlsen (født 12. september 1935 i Vadsø, død 10. oktober 2002) var en norsk forfatter. Romanene hans har handling fra samiske miljø og andre miljø i Finnmark. Karlsen ble innstilt til Nordisk råds litteraturpris med romanen Biera Màhtte Bitis retrett.


== Verker ==


=== Romaner ===
June, 1987.
En medalje til vaktmesteren, 1989.
Ingen sorg, 1991.
Biera Máhtte Bitis retrett, 1993.
Perlen og sandkornet, 1994.
Veien til Tuzla, 1997.


=== Noveller ===
Den vakreste og best utrustede mann nord for ekvator, 1995].
Hvor drar de hen, alle disse flyene? 2000.
Faen så trist, 2002.


=== Barnebøker ===
Snøbrettbakken, 2002.


== Referanser ==
Aslak Maurstad

Aslak Maurstad (født 10. april 1992) er en norsk skuespiller, stemmeskuespiller, regissør og manusforfatter. 


== Scene, film og TV ==
Maurstad er utdannet tekstforfatter ved Høyskolen Kristiania. Han har skrevet 16 sceneforestillinger, blant annet Legender og Olav den Heldige. Maurstad gir stemme til over tusen rollefigurer i over hundre animasjonsserier, deriblant Arcane, Polarekspressen, Franklin, Uglehuset, Finn meg i Paris, Soy Luna, Monstre på jobb og spillefilmen Kongens Nei.Etter å ha fullført videregående skole gikk han ett år på Romerike folkehøgskole, og etterpå startet han teaterkompaniet Antiteateret sammen med Even Torgan, Elvira Haaland og Fredrik Stenberg Ditlev-Simonsen. I Antiteateret er han både skuespiller og manusforfatter, og har blitt nominert til og vunnet flere priser, blant annet ble han nominert til Heddaprisen 2020 i kategorien «for beste ungdomsforestilling», for oppsetningen Før vi dør.Maurstad har også hatt roller i flere filmer og TV-serier. To av dem har vunnet Amandusprisen; den første var kortfilmen Robin (2007), og den andre var kortfilmen Nebula Blues (2008). Han har også spilt i TV-serier som Hvite gutter, Basic Bitch, Sigurd Fåkke Pult og Helt perfekt.I 2021 startet han en kanal på videostrømmingsplattforen Twitch, der han bruker kallenavnet «Klokkismann».


== Annet ==
Han har blitt kåret til norgesmester i dansematte, og til Norges raskeste tekster. Han har startet sitt eget realityprogram med tittelen «Dansemattekjendis», der andre sesong hadde premiere våren 2022.Maurstad har også medvirket i realityprogrammet Sofa sammen med moren og sine to brødre, og i konkurranseprogrammet Alle mot en. 


== Familie ==
Han er sønn av skuespiller Mari Maurstad og musiker Aage Kvalbein. Han er bror av Scott Maurstad og Stinius Maurstad, og nevø av Toralv Maurstad, Jon Kvalbein, Hans Kvalbein og Asbjørn Kvalbein.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aslak Maurstad på Internet Movie Database 
(no) Aslak Maurstad hos Nationaltheatret 
(no) Aslak Maurstad på Twitch