jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sten Stensen

Sten Einar Stensen (født 18. desember 1947 i Lier) er en norsk tidligere skøyteløper som representerte Drammens Skøiteklub. Han er den eldste av de fire «S»-ene. De øvrige er Jan Egil Storholt, Amund Sjøbrend og Kay Stenshjemmet.
Stensen var en fremragende langdistanseløper og satte to verdensrekorder på 10 000 meter i 1976. 21. mars 1976 ble han den første som gikk under 14.40 – på Medeo-banen i Alma Ata.
Han ble verdensmester allround i 1974 (sølv 1973 og 1976, bronse 1977) og europamester i 1975 (sølv 1976 og 1978). Høyest rager kanskje OL-gullet på 5 000 meter fra Innsbruck i 1976. I de samme lekene tok han sølv på 10 000 meter. I 1972 tok han OL-bronse på begge langdistansene. Stensen har i alt tolv distanseseire ved internasjonale mesterskap.
Han ble norgesmester på skøyter i 1973 og 1974. I 1974 ble han tildelt Morgenbladets gullmedalje, og han fikk Oscarstatuetten både i 1974 og 1976. Etter OL-gullet i Innsbruck ble han tildelt Fearnleys olympiske ærespris.
Stensen satte sju norske rekorder (3 000 meter, 5 000 meter, 10 000 meter, stor firkamp).Stensen ble ansatt i Forsvaret i 1969, men har siden vært selvstendig næringsdrivende, bl. a. med Stensen Båt. Fra 1980 til 1998 var han skøytereporter i NRK.


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sten Stensen – Olympics.com 
(en) Sten Stensen – Olympic.org 
(en) Sten Stensen – Olympedia 
(en) Sten Stensen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sten Stensen – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Sten Stensen – Speedskatingbase.eu 
(en) Sten Stensen – SpeedSkatingNews.info 
(en) Sten Stensen – SpeedSkatingStats.com 
(en) Sten Stensen – TheSports.org 
«Sten Stensen» (engelsk). Skateresults.com. Arkivert fra originalen 19. desember 2007. Besøkt 18. mai 2012. 
(en) Profil på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(no) Sten Stensen i Store norske leksikon
(no) Sten Stensen i Norsk biografisk leksikon
(en) Sten Stensen på Internet Movie Database
New Delhi

New Delhi (hindi: नई दिल्ली, punjabi: ਨਵੀਂ ਦਿੱਲੀ; urdu: نئی دلی)  er hovedstaden i India. Byen har et areal på 42.7 km², og et innbyggertall på 249 998 (2011). New Delhi ligger i storbyområdet Delhi, og er et av elleve distrikter innenfor det nasjonale hovedstatsområdet Delhi. Det er hovedstaden for både den indiske regjeringen og myndighetene i Delhi.
Byen ble tegnet av de ledende britiske arkitektene Edwin Lutyens og Herbert Baker, og er kjent for sine mange landemerker. Lutyen la vekt på å legge gatenettet slik at de historiske minnesmerkene i gamlebyen er lette å oppsøke. En bred bulevard fører mellom ulike offentlige bygninger, blant annet India Gate, et minnesmerke over falne indere under den første verdenskrig og de anglo-afghanske krigene. Rashtrapati Bhavan er en bygning i rød sandstein og marmor, i sin tid visekongens, nå presidentens embetsbolig.
Nedleggelsen av grunnsteinen for byen ble lagt av kong Georg V av Storbritannia som keiser av India under Delhi Durbar («Delhis hoff») i 1911. Den nye hovedstaden ble innviet den 13. februar 1931 av Indias visekonge, lord Irwin.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Byron, Robert (1997): Architectural Review, New Delhi. London: Asian Educational Services; 2. utg, ISBN 978-8120612860.
Kapoor, Pramod; Malvika Singh; Rudrangshu Mukherjee (2009): New Delhi: Making of a Capital. Lustre Press. ISBN 978-81-7436-574-3.
Byron, Robert (1931): New Delhi. The Architectural Review, Westminster.
Johnson, David A. (desember 2008): «A British Empire for the twentieth century: the inauguration of New Delhi, 1931» i: Urban History 35 (3), s. 462–487
Volwahsen, Andreas (2003): Imperial Delhi: The British Capital of the Indian Empire. Prestel Publishing. ISBN 978-3791327884.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) New Delhi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) नई दिल्ली – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Nettportal for regjeringen i New Delhi
Detaljert kart over New Delhi
Offisielt turistnettsted
Kay Stenshjemmet

Kay Arne Stenshjemmet (født 9. august 1953) er en norsk fotograf og tidligere skøyteløper. Han var den yngste av de fire «S»-ene i norsk skøytesport. (De øvrige var Sten Stensen, Jan Egil Storholt og Amund Sjøbrend). 


== Skøytekarrieren ==
Stenshjemmet ble europamester i 1976 og 1980 (sølv 1977 og 1979, bronse 1981) og tok OL-sølv på 1 500 meter og 5 000 meter i 1980, da Eric Heiden tok fem gullmedaljer av fem mulige. Han tok også VM-sølv i 1981 og bronse 1979. I alt tok han ni distanseseire ved internasjonale mesterskap. Stenshjemmet var også en god sprinter, og han tok en 5.-plass ved sprint-VM 1977.
19. mars 1977 satte Stenshjemmet verdensrekord på 5 000 meter med 6.56,9 på Medeo-banen i Alma Ata. Han var riktignok ikke den første i verden som gikk denne distansen under 7 minutter, for Sergej Martsjuk gikk på 6.58,88 i et tidligere par i samme stevne. Stenshjemmet tok i alt fire norgesmesterskap allround (1976-78, 1981) og ett i sprint (1976). Han gikk først for Sportsklubben Ceres, seinere for Rælingen Skøyteklubb.
Stenshjemmet satte ni norske rekorder (500 meter, 1 500 meter, 5 000 meter, stor firkamp).


=== Personlige rekorder ===


== Etter skøytekarrieren ==
Stenshjemmet jobbet som fotograf i Romerikes Blad fram til han i juni 2015 gikk av med pensjon. I 2011 var han med i tredje utgave av Mesternes Mester på NRK.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Kay Stenshjemmet – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Kay Stenshjemmet – Olympics.com 
(en) Kay Stenshjemmet – Olympic.org 
(en) Kay Stenshjemmet – Olympedia 
(en) Kay Stenshjemmet – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kay Stenshjemmet – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Kay Stenshjemmet – Speedskatingbase.eu 
(en) Kay Stenshjemmet – SpeedSkatingNews.info 
(en) Kay Stenshjemmet – SpeedSkatingStats.com 
(en) Kay Arne Stenshjemmet på www.ISU.html.infostradasports.com sine nettsider. (distanseresultater)
(en) Kay Arne Stenshjemmet på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(no) Kay Stenshjemmet i Store norske leksikon
(en) Kay Arne Stenshjemmet på The-Sports.org (noen resultater)
«Kay Arne Stenshjemmet» (engelsk). SkateResults.com. Arkivert fra originalen 19. desember 2007. Besøkt 29. juni 2012.
Ivar Formo

Ivar Formo (født 24. juni 1951 i Oslo, død 26. desember 2006 i Nordmarka i Oslo) var en norsk langrenns- og orienteringsløper. Han var medlem av Ski- og Fotballklubben Lyn og ble olympisk mester på 50 km langrenn i 1976.
Etter sin idrettskarriere ble han en fremgangsrik forretningsmann og formann i langrennskomiteen i Det internasjonale skiforbundet (FIS).
Formo var sønn av Ivar Odd Formo.


== Karriere ==
Formo hevdet seg godt i langrenn allerede som junior, i 1971 vant han junior-EM individuelt og i 1970 i stafett der han gikk sammen med Oddvar Brå og Iver Jønland.Formo vant OL-gull på 50 km i Innsbruck i 1976 og tok bronse på 15 km i OL i 1972 i Sapporo. Som stafettløper tok han to OL-sølv og to VM-bronser. Han vant den første uoffisielle verdenscupen i langrenn i 1974. Han vant seks norgesmesterskap fra 1973 til 1976, og han vant Birkebeinerrennet i 1975.
Som orienteringsløper tok han bronse i VM-stafetten 1974. Han ble tildelt Egebergs ærespris i 1973, Holmenkollmedaljen i 1975 og Morgenbladets gullmedalje i 1976.
Formo ble 26. desember 2006 funnet druknet i en råk i Store Sandungen i Nordmarka utenfor Oslo etter at han hadde lagt ut på en jogge- og skøytetur tidligere på dagen.


== OL-medaljer (langrenn) ==
1976 Innsbruck – gull på 50 km, sølv på 4 x 10 km stafett
1972 Sapporo – sølv på 4 x 10 km stafett, bronse på 15 km


== VM-medaljer (langrenn) ==
1974 Falun – bronse på 4 x 10 km stafett
1978 Lahtis – bronse på 4 x 10 km stafett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ivar Formo – Olympedia 
(en) Ivar Formo – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ivar Formo – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Ivar Formo – World Athletics 
(en) Ivar Formo – FIS (langrenn)
Fred Anton Maier

Fred Anton Maier (født 15. desember 1938 på Tømmerholt, Nøtterøy i Vestfold, død 9. juni 2015 samme sted) var en norsk skøyteløper og europa-, verdens- og olympisk mester. Han konkurrerte for Tønsbergs Turnforening (TT), og var en av verdens fremste langdistanseløpere i 1960-årene.


== Sportskarriere ==


== Personlige rekorder ==


=== Verdensrekorder ===
Liste over verdensrekordnoteringer gjort av Fred Anton Maier.
Liste over norgesrekordnoteringer gjort av Fred Anton Maier (kunne bare settes på norske baner). 


== Se også ==
Liste over norske kjente idrettspersoner på sokkel


== Referanser ==


== Litteratur ==
Maier, Fred A. (1968). Fred A. Maier forteller til Knut Bjørnsen. Oslo: H. Aschehoug & Co. (W. Nygaard). s. 120.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digital utgave på bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket.]
Bjørnsen, Knut (1932–2008) og Jorsett, Per (1920–2019) (1971). «Fred Anton Maier – 3-dobbelt i 1968». Skøytesportens stjerner. Oslo: Cappelen. s. 153–157. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) [Tilgang for norske IP-adresser / Digital utgave på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket.]


== Eksterne lenker ==
(de) Fred Anton Maier – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Fred Anton Maier – Olympics.com 
(en) Fred Anton Maier – Olympic.org 
(en) Fred Anton Maier – Olympedia 
(en) Fred Anton Maier – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Fred Anton Maier – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Fred Anton Maier – Speedskatingbase.eu 
(en) Fred Anton Maier – SpeedSkatingNews.info 
(en) Fred Anton Maier – SpeedSkatingStats.com 
«Fred Anton Maier» (engelsk). SkateResults.com. Arkivert fra originalen 10. juni 2007. Besøkt 18. mai 2012. 
Hyllest i Skøytesport til Fred Anton Maier i forbindelse med hans 70-årsdag
(no) Fred Anton Maier i Norsk biografisk leksikon
(no) Fred Anton Maier i Store norske leksikon
Kunnskapsforlagets idrettsleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. 1990. s. 189. ISBN 8257304085.
Martin Stokken

Martin Stokken (født 16. januar 1923 i Snillfjord, død 25. mars 1984 i Trondheim) var en norsk langrennsløper, friidrettsutøver, langrennstrener og skiskyttertrener. Han løp for Selsbakk IF.
Stokken var første nordmann under 31 minutter på 10 000 meter i 1947 og han brøt halvtimesgrensen i 1949, med tiden 29.59,6. Bare de finske løperne Taisto Mäki og Viljo Heino og den legendariske tsjekkiske løperen Emil Zatopek hadde klart dette før ham. Han dominerte langdistansene på nasjonalt nivå i perioden 1946–51 og vant hele nitten norske mesterskap i langdistanser og terrengløp.Etter dette konsentrerte han seg om langrennssporten. Han var med på laget som tok bronse i VM-stafetten i 1950 og sølv på stafetten i OL 1952 i Oslo. I tillegg til stafettsølvet fikk han 4.-plass i stafett i OL i 1956. Individuelt ble hans beste plasseringer to 6.-plasser i OL, først på 18 kilometer i Oslo i 1952, så på 15 km i Cortina d'Ampezzo fire år senere. Han vant fem norske mesterskap, fire på 30-km og ett på 50-km, og han vant femmila i Holmenkollen i 1954. Tre år på rad, i 1947, 1948 og 1949 vant han kongepokalen i friidrett. Han vant Birkebeinerrennet i 1960. Etter at han la opp som skiløper i 1960 var han trener for norske langrennskvinner. Han var også skiskyttertrener.Stokken deltok i fire OL, to sommer-OL (1948 og 1952) og to vinter-OL (1952 og 1956). Hans beste resultat i sommer-OL kom i London i 1948 med fjerdeplass på 10 000 m. Stokken var norsk flaggbærer i sommer-OL 1952 i Helsingfors.
Han ble tildelt Sportsjournalistenes statuett og Egebergs ærespris i 1949, Morgenbladets gullmedalje 1950, og i 1954 fikk han Holmenkollmedaljen.
I 2019 ble det avduket en statue av Stokken på Krokstadøra. Statuen viser Stokken som en ung gjetergutt som løper hjemover.


== OL-medaljer ==
1952  Oslo -  Sølv i langrenn, 4 x 10 km stafett, menn  Norge


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Se også ==
Mestvinnende utøvere i NM i friidrett
Liste over norske idrettspersoner på sokkel


== Referanser ==


== Litteratur ==
Martin Stokken forteller til Arne Hamre (1957). Med piggsko og ski. Oslo: Aschehoug. 
Thor Gotaas (2003). Først i løypa: historien om langrenn i Norge. Oslo: Andresen og Butenschøn. ISBN 82-7694-139-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Martin Stokken – Olympedia 
(en) Martin Stokken – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Martin Stokken – Track and Field Statistics 
(en) Martin Stokken – FIS (langrenn) 
Profil på klubbens nettsider
NRK: Martin Stokken
Audun Boysen

Audun Boysen (født 10. mai 1929 på Bjarkøy, død 2. mars 2000) var en norsk mellomdistanseløper, og blant verdens fremste 800-meterløpere. Han vokste opp i Rissa og har representert klubben Rissa i hjembygda, Freidig i Trondheim og IF Torodd og Tjalve i Oslo.
I 1955 satte han ny norgesrekord på 800 meter, en rekord som skulle bli en av friidrettens aller mest seiglivede, 1.45,9. Han ble slått med to tideler av belgieren Roger Moens, som i samme løp satte ny verdensrekord med tiden 1.45,7. Norgesrekorden ble stående i 37 år. 3. juli 1992 løp både Atle Douglas (1.45,15) og Vebjørn Rodal (1.45,33) på tider under Boysens rekord.
Boysen vant bronse i sommer-OL 1956 i Melbourne, sølv i EM 1958 og bronse i EM 1954. På 1000 meter satte han verdensrekord tre ganger, sist med 2.19,0 i 1955.
Han ble norsk mester 15 ganger: fire ganger på 400 meter, ni ganger på 800 meter og to ganger på 1500 meter. Han vant kongepokalen i 1954.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Se også ==
Mestvinnende utøvere i NM i friidrett


== Bibliografi ==
Audun Boysen (1955). Fri-idrett i dag. Aschehoug. 


== Eksterne lenker ==
(en) Audun Boysen – Olympics.com 
(en) Audun Boysen – Olympic.org 
(en) Audun Boysen – Olympedia 
(en) Audun Boysen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Audun Boysen – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Audun Boysen – World Athletics 
(en) Audun Boysen – Track and Field Statistics
Vaktselskap

Ett politigodkjent vaktselskap er et firma som leier lovlig ut vektere/sikkerhetspersonell til sikkerhetsrelaterte oppdrag. De tilbyr også ofte alarmer, låssystem og andre sikkerhetstiltak for bygninger og eiendeler. I Norge reguleres vaktvirksomhet av vaktvirksomhetsloven. Selskap som kaller seg vaktselskap skal være godkjent av politiet.
Vaktselskap må ikke forveksles med sikkerhetsselskap som er en mer internasjonal samlebetegnelse som ikke innebærer noen offentlig godkjenning eller gir rettigheter eller plikter i Norge.
Vaktselskaper er hyppig i bruk på steder som trenger spesielt vakthold av verdier, som f.eks. muséer og banker. Vektere brukes også hyppig til butikkontroll, spesielt på kjøpesentre. De er oftest private, og fungerer som et tillegg til offentlige politistyrker.
Utstyret vektere bærer varierer ut fra den lokale lovgivningen. I land med liberal våpenlovgivning er det vanlig at vektere bærer skytevåpen, mens de andre steder har f.eks. slagvåpen, elektrosjokkvåpen og / eller pepperspray. I Norge er det forbudt for vektere å bruke våpen ut over hva vanlige borgere har tillatelse til.


== Se også ==
Områdesikring
Skallsikring
Carolin Schäfer

Carolin Schäfer (født 5. desember 1991) er en tysk friidrettsutøver som konkurrerer i mangekamp. Hun representerte landet sitt under VM i friidrett 2015 i Beijing, der hun ikke fullførte sjukamp.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Carolin Schäfer – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Carolin Schäfer – Olympics.com 
(en) Carolin Schäfer – Olympic.org 
(en) Carolin Schäfer – Olympedia 
(en) Carolin Schäfer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(de) Carolin Schäfer – Tysklands olympiske komité 
(en) Carolin Schäfer – World Athletics 
(en) Carolin Schäfer – European Athletic Association
Nefertiti

Nefertiti (på tysk Nofretete, født ca. 1370 f.Kr., død ca. 1330 f. Kr.) var en dronning i det gamle Egypt fra 1353 f.Kr. til 1336 f.Kr. Hun var den viktigste hustruen til faraoen Akhnaton. Fra Aknantons 13. regjeringsår forsvinner Nefertiti fra kildene. Nefertiti og ektemannen er særlig kjent for å gjennomføre en religiøs revolusjon i det gammelegyptiske samfunnet ved at de samlet seg om bare én guddom, nemlig Aton («solskiva»).


== Biografi ==
Nefertitis opphav er ukjent. En hypotese er at hun var datter av Ay, som senere ble farao etter Tutankhamon. Det har også vært foreslått at hun kan ha vært av utenlandsk opprinnelse. Nefertiti og Akhnaton fikk seks døtre; Meritaten, Meketaten, Ankhesenpaaten (senere Ankhesenamun), Neferneferuaten Tasherit, Neferneferure og Setepenre. I løpet av Akhnatons regjeringstid ble det reist flere templer i Karnak i Teben, og ett av dem ble dedisert til Nefertiti. Her er Nefertiti avbildet på flere relieffer. Etterhvert forsvinner hun fra kildene. En teori er at hun falt i unåde og ble erstattet, enten av en av døtrene eller av en av Akhnatons andre hustruer. Det finnes også forskere som mener at hun kan ha blitt regent og opphøyd til kvinnelig farao, slik som blant annet Hatshepsut. Nefertitis grav har aldri blitt funnet. Et forslag går ut på at hun kan være den ene av to kvinnelige mumier i grav KV 35 i Kongenes dal, eller at graven hennes kan være gjemt bak gravkammeret i Tutankhamons klippegrav på samme sted. Et annet forslag er at Nefertiti kan være begravet i Amarna.


== Nefertiti-bysten i Berlin ==

Nefertiti er særlig kjent gjennom en berømt malt portrettbyste av kalkstein og gips som står i Egyptisk museum i nordfløyen av Neues Museum (Museumsinsel) i Berlin. Den ble funnet av tyske arkeologer i 1912 i Akhetaten, sammen med flere andre fragmenter og deler av statuer. Bysten ble gitt museet av forretningsmannen James Simon (1851–1932). Skulpturen mangler inskripsjoner, men viser dronningen med en høy, blå krone som opprinnelig og en bred ringkrave. Kronen var prydet med uraeusslange foran og trolig unik for dronningen. Bysten har blitt et ikonisk symbol både på det gamle Egypt og byen Berlin. Samtidig har dronningens levende, slanke og elegante ansiktstrekk og hennes bøtteformede krone blitt et «varemerke» for henne selv.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nefertiti – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Levende historie om Nefertiti og dronningene i det gamle Egypt
Alcoa Norway

Alcoa Norway, tidligere kalt Elkem Aluminium ANS, er et norsk industriselskap som driver aluminiumsverk på Lista og i Mosjøen.


== Historie ==
Selskapet var inntil 2009 eid av Elkem og Alcoa (The Aluminium Company of America) i fellesskap. Hvert selskap hadde 50 % eierandel, hvor Elkem hadde det operative ansvaret. Seint i desember 2008 ble det bekjentgjort at Alcoa ønsket å overta Elkems eierandel og bli eneste eier. Den formelle overtakelsesdatoen var 1. april 2009, men ble utsatt til 15. april 2009. Etter overtakelsen rapporterer de tre enhetene Alcoa Mosjøen (AM), Alcoa Lista (AL) og Alcoa Mosjøen Anode (AMA) til selskapet Alcoa Norway, som er registeret i Oslo.


== Anlegget i Mosjøen ==
Aluminiumsverket i Mosjøen ble startet i 1958 av selskapene Elektrokemisk (seinere Elkem) og AIAG (Aluminium-Industrie-Aktien-Gesellschaft, seinere Alusuisse). Første ovnen ble startet i Mosjøen den 4. februar 1958 og produksjonen i 1959 var på 23 000 tonn. Alcoa tok over for AIAG allerede i 1963.
«Mosal», som verket i Mosjøen opprinnelig ble kalt, var basert på Søderberg-teknologi, men i 1987–88 ble halve ovnsparken modernisert til prebake-teknologi. Prebake-teknologi, dvs ovnsdrift basert på forbakte anoder, har bedre produktivitet og langt lavere miljøskadelige utslipp. I 2001–02 ble resten av ovnene bygd om til prebake, samt at antallet ovner ble økt fra 332 til totalt 404 stk. Verket i Mosjøen produserer i dag spesiallagede valseemner og lavjerns støpelegeringer. Produktene eksporteres i hovedsak til kunder i Europa og produksjonskapasiteten er i dag på ca. 193 000 tonn primærmetall per år. Omtrent 40% av alle øl og brusbokser på markedet i Europa har lokk som er valset ut av metall fremstilt i Mosjøen.
I 2007 startet Elkem Aluminium en anodefabrikk i Mosjøen, Mosjøen Anode. Mosjøen Anode var opprinnelig eid ca. 5/6 av Alcoa og 1/6 av Elkem og har en produksjonskapasitet på 280 000 tonn karbonanoder per år.
Alcoa kjøper strøm i 15 år fra en Nordex 400 MW vindpark som bygges ved Mosjøen.


== Anlegget på Lista ==
Anlegget på Lista ble startet i 1971 og det produseres i dag pressbolt for ekstruderingsformål, samt at det leveres flytende støpelegeringer til bildelprodusenten Aludyne Norway, som er lokalisert like ved verket. Lista er også i dag basert på Søderberg-teknologi, men Elkem Aluminium har videreutviklet teknologien slik at miljøutslipp og produksjonsresultater er sammenlignbare med det som oppnås med prebake-teknologi. Produksjonskapasiteten er i dag på ca. 95 000 tonn primærmetall per år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Advent

Advent er en kristen høytid som markerer forberedelse til juletiden. Navnet kommer fra latin adventus Redemptoris eller adventus Domini, «Frelserens ankomst» eller «Herrens ankomst». Høytiden markeres på forskjellige måter i ulike kirkesamfunn. I den lutherske og den romersk-katolske kirken omfatter advent de fire ukene før jul, og første søndag i advent er første dag i kirkeåret. Den ortodokse kirkens advent varer i seks uker, men i den reformerte kirken i Nederland og den anglikanske kirken markeres ikke adventstiden.Første søndag i advent er den søndagen som kommer nærmest 30. november og kan falle mellom 27. november og 3. desember. I 2023 er 3. desember første søndag i advent. Det er flere folkelige, sekulære skikker knyttet til advent, deriblant adventskrans, adventsstjerne og adventskalender.


== Tradisjoner og historie ==
I ortodokse kirker begynner advent 15. november, og varer i 40 dager. I andre kirker begynner den på søndagen som er nærmest festen for St. Andreas (30. november), og varer fram til jul. Fjerde søndag i advent kan da senest falle på julaften. 
Det er usikkert når kristne begynte å markere adventstiden. Den tidligste referansen man har til at det er noe spesielt med tiden før jul, er fra et konsil i Zaragoza i 380, der det forbys å være fraværende fra kirken i de tre ukene mellom 17. desember og Herrens åpenbaring (Epifani), 6. januar. Den første helt sikre henvisningen er fra synoden i Lerida i 524. Advent ble da fastlagt som starten på kirkeåret. 
Den ble tidligere markert som fastetid i alle kirker, men dette er ikke lenger universelt. I den katolske kirke er den fortsatt en faste- og botstid, men med mindre strenge regler enn fastetiden før påske. I ortodokse kirker er det strengere, og den kalles der ofte «vinterfasten». Protestantiske kirker og den anglikanske kirke markerer den i liten grad som faste- og botstid. 
I kirker som bruker liturgiske farger er adventsfargen fiolett, som tradisjonelt er en botsfarge. I den katolske kirke kalles tredje søndag i advent Domenica Gaudéte, «Gled dere-søndagen», og denne dagen kan rosa brukes som liturgisk farge. 
Tradisjonen med å markere adventstidens gang ved å tenne lys hver av de fire søndagene er gammel, men det er usikkert når den ble innført. En myte forteller om en tysk kvinne som ville lage en kalender for sin funksjonshemmede sønn, som gledet seg meget til jul. Hun fant opp adventstaken og tente lys for å telle ned til jul. Adventskransen består av fire lys (moderne adventsstaker har ofte fire lys ved siden av hverandre), hvor ett tennes første søndag, to andre søndag osv.


== Se også ==
Adventisme
Adventsfaste
Adventskalender, adventskrans (adventsstake), adventsstjerne
Jesu gjenkomst
Julemarked
Anklopfnächte


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Advent – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Advent – galleri av bilder, video eller lyd på Commons