Paul Bley

Paul Bley (født 10. november 1932 i Montréal i Québec, død 3. januar 2016 i Cherry Valley i New York) var en frijazz-pianist som bodde mange år i USA.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn: Barndom og ungdomsår ===
Paul Bley begynte som barn med fiolin (1938) og så med piano (1940). Han var allerede som elleveåring ferdig med sin musikalske utdannelse i 1944 ved McGill Conservatory.
I 1946 grunnla han ditt første band. I 1948 ble han i fødebyen  Montreal kjent med Oscar Peterson, og gjennom ham ble han introdusert med jazz. Bley ledet Montreal Jazz Workshop, som tiltrakk seg besøk av musikere som Charlie Parker og Sonny Rollins.
I 1950 flyttet Bley til New York, der han studerte ved Juilliard School of Music til 1954. I studietiden fortsatte Bley å opptre, og dro på turneer med Art Blakey, Louis Armstrong og andre.


=== Arbeid med andre musikere ===
Han beskjeftiget seg med Lennie Tristanos konsept og fikk i 1953 hjelp av Charles Mingus til å utgi sitt debutalbum. I tillegg til på egen hånd å være en markant og kreativ musiker, har han samarbeidet med mange viktige musikere på avgjørende tidspunkt i deres karrierer.
I 1957 spilte han med Don Cherry og Ornette Coleman i California.
Tidlig på 1960-tallet var han med i Jimmy Giuffre 3, en trio med klarinett, piano og bass, med bassisten Steve Swallow. Det stillferdige uttrykket i denne musikken kan lett føre til at man overser dens sterke grad av nyskaping. I tillegg til å presentere komposisjoner av Carla Bley, utviklet gruppa seg mot fri improvisasjon.
I 1964 var Bley med på å danne Jazz Composers Guild  – en kooperativ organisasjon som brakte mange av de mest radikale musikerne i New York sammen.


=== Bruk av synthesizer ===
Bley hadde lenge vært interessert i å utvide sitt musikalske repertoar ved å ta i bruk ukonvensjonelle lyder, som for eksempel å spille direkte på pianostrengene. Det var derfor naturlig at han ble interessert i nye muligheter som åpnet seg på slutten av 1960-årene gjennom utviklingen av elektroniske instrumenter. Han var en pioner i bruk av Moog synthesizere, da han første gang brukte dem i en konsert. Dette førte til en periode med Bley-Peacock Synthesizer Show, en gruppe hvor han arbeidet med låtskriveren Annette Peacock på bass og vokal.
Etter hvert returnerte han til å fokusere på solopiano.


=== Annet ===
I løpet av 1970-årene var Bley ansvarlig for et multimedia-initiativ, Improvising Arts Inc, som gav ut LP-er som dokumenterte tidlige grupper med både Ornette Coleman og solo-piano innspillinger med Sun Ra og videoer.


== Utvalgt diskografi ==
Coleman Classics (med Ornette Coleman, Don Cherry, Charlie Haden, Billy Higgins), IAI, innspilt 1958
Barrage (med Marshall Allen, Dewey Johnson, Eddie Gomez, Milford Graves), ESP Disk, innspilt 1964
Touching (med Kent Carter, Barry Altschul), Debut, 1965
Dual Unity (med Annette Peacock, Han Bennink, Mario Pavone, Laurence Cook), Freedom, innspilt 1970
med Gary Peacock, ECM, 1970
Open, to Love (solo piano), ECM, 1972
Paul Bley/NHØP, (med Niels-Henning Ørsted Pedersen), SteepleChase Records, 1973
The Paul Bley Quartet (med John Surman, Bill Frisell og Paul Motian), ECM, recorded 1987
Partners  (med Gary Peacock), 1990
Not two, not one  (med Gary Peacock og Paul Motian), ECM, 1999
Nothing to Declare (solo piano), 2004


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Paul Bley på Internet Movie Database 
(en) Paul Bley på AllMovie 
(en) Paul Bley hos The Movie Database 
(en) Paul Bley på Apple Music 
(en) Paul Bley på Discogs 
(en) Paul Bley på MusicBrainz 
(en) Paul Bley på Spotify 
(en) Paul Bley på Songkick 
(en) Paul Bley på Last.fm 
(en) Paul Bley på AllMusic 
(en) (de) [https://web.archive.org/web/20120204194220/http://www.jazzinstitut.de/Jazzindex/index-bley-paul.htm jazzinstitut.de: Paul Bley