jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Aslan Maskhadov

Aslan Alivitsj Maskhadov (født 21. september 1951 i Kasakhstan, død 8. mars 2005 i Tolstoj Jurt, Tsjetsjenia) var folkevalgt andre president i den tsjetsjenske republikken Ichkeria.


== Maskhadovs død ==
8. mars 2005 annonserte FSBs leder, Nikolaj Patrusjev, at spesialstyrker hadde «utført en operasjon i landsbyen Tolstoj-Jurt, hvor den internasjonale terroristen og leder av militsgrupper, Maskhadov ble drept, og hans medkumpaner ble arrestert». Samtidig ble bildet av Maskhadovs lik  vist på russisk fjernsyn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografier

Biography on the site of the ChRI Ministry for Foreign Affairs
Biography on the Chechen.org site (in Russian)Rapporter om hans død

The New York Times: Russian Forces, in Raid, Kill Leader of Chechnya Separatists
RFE/RL: Reports Say Chechen Leader Maskhadov Killed
Christian Science Monitor: Killing of Chechen leader may empower hard-liners
The Guardian: Chechnya loses its Yasser Arafat
CNN: Maskhadov: Chechnya's defiant ex-leader
BBC: Chechen leader Maskhadov 'killed'
NTV: Масхадова случайно взорвали в бункере (ФОТО) (på russisk)
Åsskard

Åsskard (Åsgård) er en tidligere kommune i Møre og Romsdal som fra 1837 var del av Stangvik formannskapsdistrikt.
Åsskard ble skilt ut som egen kommune 1. mai 1895. Kommunen hadde da 629 innbyggere.
1. juli 1915 ble en del av Halsa kommune med 114 innbyggere overført til Åsskard.
1. januar 1965 ble Åsskard kommune og en del av Stangvik kommune slått sammen med Surnadal til dagens Surnadal kommune. Åsskard hadde ved sammenslåingen 1 014 innbyggere.


== Se også ==
Kommunesammenslåing
Stangvik

Stangvik (lokal uttale «stanjvikja») er ei grend ved Stangvikfjorden i Surnadal kommune på Nordmøre.
Det er opprettholdt et særpreget bygdesentrum i Stangvik, og mange hytter danner grunnlaget for et populært utfartsområde. Annethvert år arrangeres Stangvikfestivalen med vekt på klassisk musikk.
Det sentrale punkt i grenda Stangvik er kirken. Stangvik kirke er den tredje kirken på stedet, og kirkegården er fra middelalderen. Kirkestedet markerer at stedet i flere hundre år var midtpunkt i en stor fjordkommune som var basert på sjøen som ferdselsåre. Midt på 1900-tallet var dette forbi, veier og fergetrafikk hadde skapt et helt nytt kommunikasjonsmønster ved fjordene på Nordmøre og Schei-komiteen tegnet nye kommunekart. Den gamle kommunen Stangvik ble i 1965 delt i tre.


== Historie ==
Stangvik er en tidligere kommune i Møre og Romsdal opprettet i 1837 som Stangvik formannskapsdistrikt. Stedet var et sentralt kommunesentrum så lenge sjøen var den viktigste ferdselsåren.
Kommunegrensene ble justert en rekke ganger i siste del av 1800-tallet. 1. januar 1874 ble en del av Stangvik med 61 innbyggere overført til Tingvoll. 1. januar 1877 ble en del med 50 innbygger overført til Surnadal. 1. januar 1879 ble en del av Halsa med 260 innbyggere overført til Stangvik. Samme år ble også en del av Surnadal med 83 innbyggere ført over til Stangvik.
1. januar 1886 ble gården Møklegjerdet med 29 innbyggere overført fra Stangvik til Surnadal. 
1. mai 1895 ble Åsskard skilt ut fra Stangvik som egen kommune. Stangvik hadde 2 354 innbyggere etter delingen.
1. januar 1897 ble gården Sjøflot i Stangvik med 27 innbyggere overført til Surnadal kommune. 
1. januar 1965 ble Stangvik delt og slått sammen med andre kommuner. Hoveddelen av kommunen med 1 386 innbyggere ble slått sammen med Åsskard og Surnadal til den nye Surnadal kommune. Ålvundfjord krets som hadde 508 innbyggere, ble slått sammen med Sunndal kommune. Åsprong-Sandnes krets med 26 innbyggere ble slått sammen med Tingvoll kommune.


== Referanser ==


== Se også ==
Kommunesammenslåing


== Eksterne lenker ==
Stangvik Grendalag
Taunton (England)

Taunton er administrasjonsbyen i Somerset i England i Storbritannia. Den er også administrasjonssenter for distriktet Taunton Deane. Navnet er en sammentrekning av Tone Town, fra elven Tone som renner gjennom byen. I henhold til folketellingen i 2011 hadde byens storbyområde (built up area) en befolkning på 64 621.Byen gjennomgår en fornyelseprosjekt for videre utvikling av byens sentrum. Den har flere transportforbindelser som støtter Tauntons sentrale rolle i økonomi og handel. Disse har omfattet vannkanalen Grand Western Canal som nådde Taunton i 1839 og jernbanens ankomst i 1842. I Taunton er sykehuset Musgrove Park Hospital lokalisert og County Ground til Somerset County Cricket Club. Her er også den militære bataljonen 40 Commando, Royal Marines, stasjonert. Sentrale Taunton er en del av den årlige kretsen West Country Carnival. Byen har også arrangert et stort blomstershow siden 1866 og som er lokalisert i Vivary Park. Organisasjonen United Kingdom Hydrographic Office er lokalisert i Admiralty Way.


== Historie ==

Det er mulig at det romersk-britisk landsby ved forstaden Holway. Byen har mer enn 1000 år med religiøs og militær historie. Kong Ine av Wessex reiste forsvarsvollet omkring år 700. Et kloster ble etablert på 900-tallet og festningen Taunton Castle som har også sin opprinnelse i den angelsaksiske perioden og ble senere lokaliseringen av et nonnekloster. Normannerne bygde senere en festning i stein som kom til å tilhøre biskopen i Winchester. De nåværende i stor grad rekonstruerte bygningene er i den indre gårdsplassen som nå huser Museet i Somerset og Somersets militære museum. Det var gjennom biskopen at «Tauntonmennene» fikk sitt første charter av kong Edvard i 904. Charteret ga dem frihet fra all skatt til kronen og grevskapet. Før Domesday Book ble nedtegnet i 1086 hadde Taunton blitt en krets (borough) med betydelige privilegier. Den ble styrt av en embetsmann utpekt av biskopen.
I middelalderen ble det holdt store markeder og festivaler i byen, som særlig var kjent for ulltøyet kjent som «Tauntons». I 1627 ble den inkorporert, og korporasjonen styrte inntil 1792. Da falt charteret bort fordi det var for få medlemmer i korporasjonen, og et nytt ble ikke utstedt før i 1877. Mot slutten av det 1700-tallet gikk det nedover med den engelske ullindustrien, og silkeveving ble introdusert.
Høsten 1685 bodde George Jeffreys i Taunton under de blodige rettsmøtene etter slaget ved Sedgemoor.
Under andre verdenskrig var Bridgwater og Taunton-kanalen en del av Taunton Stop Line, en forsvarslinje ment å skulle stoppe en eventuell tysk invasjon. Det er fortsatt mulig å se små bunkere langs kanalen.


== Vennskapsbyer ==
Taunton har følgende vennskapsbyer:
 Lisieux, Frankrike
 Koenigslutter, Tyskland
 Taunton (Massachusetts), USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Taunton, Somerset – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Taunton – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Taunton i Open Directory Project
Sosial, økonomisk og politisk data om Taunton, Vision of Britain
Taunton regeneration, byfornyelsen
George Jeffreys, 1. baron Jeffreys

George Jeffreys, 1. baron Jeffreys (født 1648, død 1689), baron Wem, ofte kalt Hanging Judge Jeffreys eller bare Judge Jeffreys, var en embetsmann i England, blant annet rikskansler, under Jakob II.
Han ble født i nærheten av Wrexham i Wales, og begynte sin juridiske karriere i 1668. Kort tid etter klarte han å innynde seg hos James Stuart, hertug av York, som var en yngre bror av Karl II og tok tronen som Jakob II etter ham. Dette illustrerer hans ambisjoner, ettersom han hadde blitt oppdratt i en strengt protestantisk tradisjon, men sluttet seg til den katolske hertugen.Han ble slått til ridder i 1677, og innen 1680 hadde han blitt overdommer i Chester. Karl II utnevnte ham til baronett i 1681, og i 1683 ble han overdommer i kongens rett, den høyeste kriminaldomstolen. I rettssakene han presiderte over viste han til stadighet hvor langt han var villig til å gå for å tilfredsstille kongen. Et eksempel er saken mot Algernon Sidney, som hadde blitt trukket inn i saken etter Rye House-komplottet. Sidney ble dømt på ekstremt tynne indisier og henrettet. Som en følge av dette ga Jakob II ham tittelen baron Jeffreys så snart han satt på tronen.Det Jeffreys er mest kjent for er rettssakene etter hertugen av Monmouths mislykkede opprør. Monmouthopprøret endte i fullstendig nederlag for hertugen og hans menn, og rettssakene har blitt kjent som de blodige rettsmøtene (Bloody Assizes). Omkring 1300 ble dømt. De fleste ble dømt til transportering, men lederne ble hengt, trukket og kvartert. 
I 1685 ble han rikskansler, en stilling han hadde til Jakob II ble avsatt i 1688. Da han forsto hva som ventet ham under det nye regimet forsøkte Jeffreys å flykte fra landet, men han ble tatt til fange og døde i Tower of London.


== Referanser ==
Peter Seeberg

Peter Ejnar Lauritzen Seeberg (født 22. juni 1925, død 8. januar 1999) var en dansk forfatter og museumsinspektør, født i Skrydstrup.
Seeberg debuterte som forfatter i 1956. Han skrev en rekke romaner, noveller og barnebøker, i tillegg til dramatikk for scene og fjernsyn. Han skrev manus til den norske filmen Sult (1966). Hovedtemaet i Seebergs forfatterskap var erkjennelsen av virkeligheten og problematikken omkring realisme, både som utfordring i litteraturen og som filosofisk tema. 
Bøkene hans er blitt oversatt til engelsk, estisk, finsk, fransk, italiensk, litauisk, norsk, spansk, svensk og tysk.


== Bibliografi (ufullstendig) ==
1956 Bipersonerne, roman
1957 Fugls Føde, romanPå norsk: 1957 Fugls føde1962 Eftersøgningen, noveller
1970 Ferai, skuespill
1974 Dinosaurusens sene eftermiddag, noveller
1976 Argumenter for benåding, noveller
1977 På selve dagen, skuespill
1978 Ved havet, romanPå norsk: 1979: Ved havet, oversatt av Ole Jacob Bull1979 Hyrder, roman
1981 Om fjorten dage, novellerPå norsk: 1983 Om fjorten dager, oversatt av Ole Jacob Bull1985 Uden et navn, roman
1986 Værkfører Thomsens endelige hengivelse, noveller
1987 Roland kommer til verden, roman
1989 Den sovende dreng, roman
1989 Frosten hjælper, roman
1990 Rejsen til Ribe, noveller
1994 Udvalgte noveller, noveller
1997 Halvdelen af natten, noveller
2001 En enkelt afbrydelse, noveller


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
1998 – Leo Estvads Legat
1997 – Lis Jacobsen-Prisen
1997 – Drassows Legat
1992 – Henrik Steffens-prisen
1991 – Den østerrikske barnebokprisen
1991 – Limfjordsegnens Litteraturpris: Johannes Buchholtz-prisen
1991 – Boghandlernes gyldne Laurbær
1990 – Weekendavisens litteraturpris for novellesamlingen Rejsen til Ribe
1990 – Ole Haslunds Kunstnerfond
1990 – Herman Bangs Minnelegat
1987 – Jeanne og Henri Nathansens Minnelegat
1983 – Nordisk råds litteraturpris for novellesamlingen Om fjorten dage
1983 – Blicherprisen
1981 – Läkerols kulturpris
1977 – Det Danske Akademis Store Pris
1977 – Henrik Pontoppidans Mindefonds Legat
1971 – Otto Benzons Forfatterlegat
1970 – Kritikerprisen (dansk) for romanen Hyrder
1964 – Dansk Forfatterforenings H.C. Andersen Legat
1963 – Louisiana-Prisen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Forfatterside hos Det Kongelige Bibliotek i København
(da) «Peter Seeberg (1925-1999)». Litteraturpriser.dk. Besøkt 14. november 2014. 
(da) Peter Seeberg på bibliografi.dk
(en) Peter Seeberg på Internet Movie Database 
(sv) Peter Seeberg i Svensk Filmdatabas 
(da) Peter Seeberg på Filmdatabasen 
(da) Peter Seeberg på danskefilm.dk 
(da) Peter Seeberg på danskfilmogtv.dk 
(da) Peter Seeberg på Scope 
(en) Peter Seeberg på AllMovie 
(en) Peter Seeberg hos The Movie Database
Ålvundeid

Ålvundeid er en tidligere kommune i Møre og Romsdal. Ålvundeid var fra 1837 del av Øksendal formannskapsdistrikt.
1. januar 1899 ble Ålvundeid skilt ut som egen kommune med en befolkning på 462.
1. januar 1960 ble Ålvundeid slått sammen med Sunndal og Øksendal til dagens Sunndal kommune. Ålvundeid hadde ved sammenslåingen 497 innbyggere.
Øksendal

Øksendal har flere betydninger:


== Stednavn ==
Øksendal (Møre og Romsdal), et dalføre og en tidligere selvstendig kommune i Møre og Romsdal.
Øksendal (Agder), et sted i Sirdal og krets i tidligere Bakke kommune i Agder.


== Personnavn ==
Asbjørn Øksendal, en norsk bokhandler og forfatter, 1922–2015
Bernt Øksendal, en norsk matematiker, født 1945
Myriam Bédard

Myriam Bédard (født 22. desember 1969) er en canadisk tidligere skiskytter. 
Femten år gammel deltok hun i sitt første skiskytterrenn, og hun ble canadisk juniormester i 1987. I 1991 ble Bédard den andre canadier som vant et verdenscuprenn i skiskyting, og hun ble tatt ut på Canadas lag til OL 1992 i Albertville, hvor Bédard fikk bronse på sprinten (7,5 km). Året etter vant hun sin første store mesterskapstittel, sprinten i VM. Enda bedre gikk det under OL i 1994 på Lillehammer, der hun vant begge de individuelle øvelsene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Myriam Bédard på Internet Movie Database 
(de) Myriam Bédard – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Myriam Bédard – Olympics.com 
(en) Myriam Bédard – Olympic.org 
(en) Myriam Bédard – Olympedia 
(en) Myriam Bédard – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Myriam Bédard – Canada Sports Hall of Fame 
(fr) Myriam Bédard – Panthéon des sports du Québec 
(en) Myriam Bédard – IBU 
(en) Myriam Bédard – TheSports.org 
(en) Resultatoversikt hos IBU
Mount St. Helens

Mount St. Helens er en aktiv stratovulkan i Washington, nordvest i USA. Fjellet er en del av fjellkjeden Kaskadefjellene. Fjellet var tidligere kjent som Louwala-Clough, som betyr «rykende eller brennende fjell», men fikk sitt nåværende navn sent på 1700-tallet etter en britisk diplomat og baron ved navn St Helens som foretok undersøkninger av området.
Vulkanen er mest kjent for det katastrofale utbruddet 18. mai 1980, som var det mest dødelige og økonomisk ødeleggende vulkanutbruddet i USAs historie. 57 mennesker omkom, i tillegg til at 200 hjem, 47 broer, 24 km toglinjer og 300 km veier ble ødelagt. Utbruddet blåste av toppen av fjellet, noe som resulterte i at fjellet «krympet» fra 2 950 til 2 549 meter. Der hvor toppen hadde vært, var det i stedet blitt et krater med en diameter på 1,5 km.
Nok et større utbrudd skjedde 8. mars 2005; aske og røyk steg til omkring 11 km. Dette utbruddet kom etter en rekke mindre røykutslipp og skjelv i tiden før.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mount St. Helens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mount St. Helens – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Stratovulkan

Stratovulkaner, også kalt sammensatt vulkan, er kjegleformede vulkaner som er blitt formet av seigtflytende lavastrømmer med høyt kiselsyreinnhold, tefra og pyroklastisk materiale. Disse vulkanene kan spy ut mange former for lava; basalt, andesitt, dacitt og ryolitt. Alle, bortsett fra basalt, fører som oftest til kraftige eksplosive utbrudd.
En stratovulkan består i mange tilfeller av flere separate åpninger, hvor enkelte kan skape små «kroner» eller kupler på vulkanens sider.
To eksempel på stratovulkaner er Mount St. Helens nordvest i USA og Beerenberg i Norge.


== Se også ==
Skjoldvulkan
Kaskadefjellene

Kaskadefjellene (av eng. Cascade Range, Cascade Mountains) er en fjellkjede som strekker seg nordover fra Sierra Nevada vest i USA til det sørlige Britisk Columbia i Canada. Kjeden er omkring 800 km lang (hvorav cirka 92 % i USA og 8 % i Canada) og det høyeste punktet er stratovulkanen Mount Rainier i staten Washington (USA), med sine 4 392 moh. De høyeste toppene består nesten utelukkende av «døde» vulkaner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cascade Range – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cascade Range – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Norgesmesterskapet i fotball for kvinner

NM i fotball for kvinner er en fotballcup hvor en etter flere runder kårer en vinner i en finale. Vinneren får tittelen Norgesmester og kongepokalen. 


== Finalene ==
Finalene er blitt spilt forskjellige steder. Den første finalen ble spilt på Ullevaal Stadion. Deretter ble kampene spilt på et av lagenes hjemmebane fram til og med 1988. Det ble flyttet til et fast sted, Bislett Stadion, i 1989, og holdt seg der til og med 1994-finalen. Fra finalen i 1995 til og med  2005 ble finalene spilt på Ullevaal Stadion igjen, men etter at det regnet tungt under kvinnefinalen det året, ble banen nærmest uspillbar for finalen for herrer. Det ble da besluttet å flytte banen tilbake til Bislett stadion, der kampene ble spilt fra 2006 til 2008. Telenor Arena var arena fra 2009 til 2011,
mens Åråsen var finalearena i 2012. Ullevaal var finalearena i 2013.


== Turneringen ==
Det ble arrangert uoffisielle Norgesmesterskap i regi av Frigg fra 1971 til 1977. I 1978 ble mesterskapet offisielt, og arrangementet overtatt av NFF. Fra 1978 til 1984 ble de tre første rundene spilt i form av 8 miniturneringer rundt omkring i landet. Siden 1985 har turneringen blitt spilt som en vanlig utslagsturnering over seks runder. Til og med semifinalen (5. runde) spilles kampen på ett av lagenes hjemmebane; NFF bestemmer hvilket lag som får retten til hjemmebane. Siden 1990 har lagene i den øverste divisjonen (fra 2007 12 lag, fra 2020 igjen 10 lag) gått rett til 2. runde. De øvrige lagene blir valgt ut av NFF; alle lag på andre nivå får plass, de øvrige lagene velges ut etter geografiske og sportslige kriterier. I 2010 deltok for eksempel to lag fra 3. divisjon for å representere Vestfold krets, mens flere lag i 2. divisjon fra Vestlandet og Nord-Norge ikke ble tatt ut.
Til og med 3. runde blir kampene satt opp av forbundet etter geografiske kriterier. Kvartfinalen og semifinalen blir trukket.


== Uoffisielle norgesmestre (1971–1977) ==


== Norgesmestre (1978–2020) ==


== Sammenlagt ==
Bare offisielle mesterskap. Oppdatert etter finalen 2020.
1. Trondheims-Ørn 8 seire på 15 finaler.
2. Setskog/Høland/Team Strømmen/LSK Kvinner, 6 seire på 10 finaler.
3. Asker 5 seire på 13 finaler.
4. Røa 5 seire på 8 finaler.
5. BUL 5 seire på 6 finaler.
6. Sprint-Jeløy/Athene Moss 4 seire på 10 finaler.
7. Stabæk 3 seire på 3 finaler.
8. Vålerenga 2 seire på 4 finaler.
9. Klepp 1 seier på 4 finaler.
9. Sandviken 1 seier på 4 finaler.
11. Kolbotn, 1 seier på 3 finaler.
11. Avaldsnes 1 seier på 3 finaler.
13. Medkila og Bøler 1 seier på 1 finale.
14. Bjørnar/Arna-Bjørnar Ingen seire på 2 finaler.
15. Donn Ingen seire på 1 finale.


== Se også ==
Norges Fotballforbund
Toppserien i fotball for kvinner
Liste over fotballklubber i Norge


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Ilha da Queimada Grande

Ilha da Queimada Grande (kallenavn:  Ilha das cobras) i Brasil er en kystnær og ubebodd øy i Atlanterhavet. Øya har et areal på 0,43 km², høyeste punkt er på 200 meter og den ligger nærmere 35 kilometer sørøst for havnebyen Santos.
Verden over er Queimada grande og kjent som Slangeøya, på grunn av sin tette konsentrasjon av slanger, særlig de giftige lanseslangene. 
Både denne øya og den mindre øya Qeuimada pequenha, har siden 1985 vært landskapsvernområde. Skjøtselen av dette skjer i regi av den brasilianske marinen. 


== Historie ==
Man har ikke funnet spor etter indianerbosetting på øya. Det portugisiske ordet queimada i navnet, betegner brann eller brannfare. Etter at Brasil var blitt kolonisert av Portugal fant det i historisk sted, usikkert når, svedjebrenning her og et forsøk på å anlegge en bananplantasje. Men dette slo feil. 
Nord på øya driver den brasilianske marine en helikopterplass og et automatisert fyr. 


== Slangeproblematikken ==
Adgangen til øya er strengt regulert, her er ikke fri tilgang og det må i lang tid i forvegen søkes om å få komme dit.
Ilha da Queimada Grande er den eneste habitat for den kritisk utryddingstruede giftigslangen Bothrops insularis (engelsk navn: Golden lancehead pit viper), som lever av to arter fugler som holder til på øya; en art hussmetter og en art søramerikansk spurvefugler (Elaenia chilensis) som ligner noe en europeisk fluesnapper. Pattedyr finnes ikke på øya.  
Slangene ble isolert på øya da stigende havnivå ca 13.000-15.000 år f.Kr. avskar dem fra fastlandet. Det påfølgende seleksjonstrykk gjorde at slangene tilpasset seg sine omgivelser, økte raskt i antall og gjorde øya til et farlig sted å ferdes.
Tidlige overslag kom til at det kunne dreie seg om rundt 430.000 slanger, men nyere beregninger er langt mer beskjedne. Slangene er nesten bare inne i de skogsbevokste deler av øya, som tilsvarer fastlandets mata atlântica. Den første systematiske studien av populasjonen kom til et estimat mellom 2.000 og 4.000, og det ble advart om at antallet kunne være så lavt at det over tid er blitt en vare for arvestoffet på grunn av den innavl slike tall og den store tetthet innebærer. 
Øya er også tilhold for en mindre populasjon av Dipsas albifrons; den er ikke giftig.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Martin Zinggl: Die Schlangeninsel. I: Terra Mater, 05/14
Amaral, 1921 : Contribuição para conhecimento dos ofídios do Brasil - A. Parte II. Biologia da nova espécie, Lachesis insularis. Anexos das Memórias do Instituto de Butantan, vol.1, s. 39-44.
Petrópolis

Petrópolis er en by og kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil. Keiser Dom Pedro II og hoffet hans brukte byen som en residens fra 1843 og fikk blant annet bygget et keiserpalass i byen. Petropolis ligger 830 moh. i fjellene Serra dos Órgãos, noe som gjør at byen har et markert kjøligere klima enn Rio de Janeiro by.Den 15. februar 2022 førte regn med påfølgende jordskred og flom til at minst 231 mennesker omkom.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Petrópolis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Petrópolis – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Petrópolis
Petrópolis Portal
Henrik Nordbrandt

Henrik Nordbrandt (født 21. mars 1945, død 31. januar 2023) var en dansk forfatter og lyriker.
Henrik Nordbrant studerte kinesisk, tyrkisk og arabisk ved Københavns Universitet. Han tilbrakte det meste av sitt voksne liv i Tyrkia, Hellas og Italia, og Nordbrandts lyrikk er sterkt påvirket av byene, landskapene og klimaet i middelhavs­området.Nordbrandt utgav sin første diktsamling, Digte, i 1966 da han var 21 år. Siden var han forfatter på heltid. Foruten dikt skrev han en roman, en barnebok og en tyrkisk kokebok. Han oversatte også tyrkisk poesi. Fra 1980 mottok han kunstner­lønn fra det danske Statens Kunstfond. 
I 2000 ble Nordbrant tildelt Nordisk råds litteraturpris for diktsamlingen Drømmebroer. Hans dikt «Violinbyggernes by» ble i 2006 som ett av 24 fra dansk kultur­historie tatt med i det danske Kulturdepartementets litteratur­kanon.


== Bibliografi ==
1966 Digte, dikt
1967 Miniaturer, dikt
1969 Syvsoverne, dikt
1972 Omgivelser, dikt
1974 Opbrud og Ankomster, dikt
1975 Ode til Blæksprutten og andre kærlighedsdigte, dikt
1976 Glas, dikt
1977 Istid, dikt
1977 Guds hus, dikt
1978 Breve fra en ottoman, essaysamling
1979 Rosen fra Lesbos, dikt
1979 Spøgelseslege, dikt
1980 Forsvar for vinden under døren
1981 Udvalgte digte, dikt
1982 Armenia, dikt
1983 Finkelsteins blodige bazar, roman
1984 84 digte, dikt
1985 Violinbyggernes by, dikt
1986 Håndens skælven i november, dikt
1987 Under mausolæet, dikt
1988 Nissen flytter med, essaysamling
1989 Vandspejlet, dikt
1990 Tifanfaya, barnebok
1991 Glemmesteder, dikt
1992 Støvets tyngde, dikt
1993 Den elektriske mus, barnebok
1994 Damelår og andre specialiteter, tyrkisk kokebok
1995 Ormene ved himlens port, dikt
1996 Ruzname. Dagbog. 4. Marts 1995 – 4. Marts 1996
1998 Drømmebroer, diktpå norsk: 2000 Drømmebroer ISBN 82-02-19125-41999 Egne digte, dikt
2001 Fralandsvind, dikt
2002 Døden fra Lübeck, erindringsbok
2004 Pjaltefisk, dikt
2005 Dumhedens løvefødder. Idiosynkrasier m.m., essays og andre tekster


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Henrik Nordbrandt hos litteratursiden.dk
«Henrik Nordbrandt (f. 1945)». Litteraturpriser.dk (dansk). Besøkt 14. november 2014. 
(da) Henrik Nordbrandt på bibliografi.dk
(en) Henrik Nordbrandt på Internet Movie Database 
(da) Henrik Nordbrandt på Filmdatabasen 
(da) Henrik Nordbrandt på danskefilm.dk 
(da) Henrik Nordbrandt på danskfilmogtv.dk