jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Barthold Halle

Barthold Johan Halle (født 22. mai 1925 i Horten) er en norsk teaterinstruktør, dramatiker og teatersjef. 


== Kunstnerisk virke ==
Barthold Halle har siden 1949 arbeidet som instruktør ved flere teatre, blant annet Studioteatret, Rogaland Teater, Folketeatret, Riksteatret og Nationaltheatret. I tillegg har han hatt oppdrag innen radio, fjernsyn og film. I 1967 begynte han som instruktør ved Oslo Nye Teater, og fra 1978 til 1984 var han teatersjef samme sted. Siden har Barthold Halle vært frilansinstruktør.
Barthold Halle har skrevet sju egne stykker og satt iscene nærmere 150 forskjellige oppsetninger, også opera og dukketeater. Til hans store iscenesettelser hører blant annet Peer Gynt på Riksteatret i 1960, Shakespears Helligtrekongersaften på Oslo Nye Teater i 1963 og Ibsens Brand på Nationaltheatret i 1966. Han har også laget flere viktige oppsetninger for Festspillene i Bergen i samarbeid med Edith Roger. Barthold Halle var regissør for Oslo Nye Teaters figurteaterversjon av Henrik Ibsens drama Hedda Gabler, som hadde premiere i 1994. NRK Fjernsynsteatret viste denne forestillingen i 1996; samme år vant stykket prisen for beste scenografi på Baltic House International Theatre Festival i St. Petersburg. Scenografien var ved Lisbeth Narud, som også hadde designet dukkene.Ved sitt 90-årsjubileum i 2015 hadde Barthold Halle hatt regiansvaret for over 150 oppsetninger, og var stadig i virksomhet som regissør.


== Priser og utmerkelser ==
I 1999 mottok Halle Tyrihansprisen for figurteateroppsetninger av Astrid Lindgrens Mio, min Mio, Henrik Ibsens Hedda Gabler og William Shakespeares Stormen. 


== Familie ==
Barthold Halle er far til dramatikeren Jesper Halle, jazzsaksofonisten Morten Halle, og jazzsaksofonisten Klaus Ellerhusen Holm. Han er farfar til filmskaperen Mariken Halle.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Barthold Halle på Internet Movie Database 
(no) Barthold Halle hos Nationaltheatret 
(no) Kort biografi og bilde
(no) Barthold Halle hos Norske Dramatikeres Forbund
(no) Figurteaterpris til Barthold Halle 1999
Imsdalen

Imsdalen er en sidedal til Østerdalen fra vest. I dalen renner elva Imsa, som har et nedbørsfelt på 506 km². Imsroa ligger i Imsdalen, og 7 km fra Imsroa ligger Norwater, kilden som brukes i produksjonen av Imsdal kildevann. 


== Eksterne lenker ==
Om Imsdalen i en oppgave om naturressursforvaltning på UiO
Imsdalen
Jonathan Richman

Jonathan Richman (født 16. mai 1951 i Natick i Massachusetts) er en amerikansk protopunk-musiker og en av forfedrene til indie-rock. Han er kjent for sine nærmest barnlige naive tekster, og musikken som er rotfestet i 1950-talls rock and roll-strukturer, men kan bli vilt eklektisk.Han var sterkt influert av The Velvet Underground og grunnla et garasjerockband i Boston med navnet The Modern Lovers. Her spilte også Jerry Harrison og David Robinson.
I 1972 spilte de inn en samling spor som ble utgitt i 1976 med tittelen Modern Lovers. Denne musikken har trekk som få år senere ble allment brukt i punkgsjangeren.Kort tid etter innspillingene ble gruppen oppløst. Siden har Richman i prinsippet arbeidet alene, selv om han lagde flere plater i 1970-årene under navnet «Jonathan Richman and The Modern Lovers». Besetningene på disse platene var imidlertid forskjellige fra gang til gang, og de fungerte mest som Richmans backinggrupper. Karakteristisk for disse tidlige års album er enkle og korte sanger med naive tekster, instrumenteringer og melodier.I de senere år har han beveget seg innenfor mange musikalske sjangre, blant annet country.


== Diskografi ==


=== The Modern Lovers ===
The Modern Lovers (1976)
Rock 'n' Roll With The Modern Lovers (1977)
The Original Modern Lovers (1981)
Live At The Longbranch Saloon (1992)
Precise Modern Lovers Order (1994)
Live At The Longbranch And More (1998)


=== Jonathan Richman and The Modern Lovers ===
Jonathan Richman & The Modern Lovers (1977)
Modern Lovers 'Live' (1977)
Back In Your Life (1979)
Jonathan Sings! (1983)
Rockin' And Romance (1985)
It's Time For (1986)
Modern Lovers 88 (1988)


=== Jonathan Richman ===


==== Album ====
Jonathan Richman (1989)
Jonathan Goes Country (1990)
Having A Party With Jonathan Richman (1991)
I, Jonathan (1992)
¡Jonathan, Te Vas A Emocionar! (1994)
You Must Ask the Heart (1995)
Surrender To Jonathan (1996)
I'm So Confused (1998)
Her Mystery Not of High Heels and Eye Shadow (2001)
Not So Much To Be Loved As To Love (2004)
Because Her Beauty Is Raw and Wild (2008)
O Moon, Queen of Night on Earth (2010)
Ishkode! Ishkode! (2016)


==== Diverse ====
Our Dog Is Getting Older Now; på veldedighetsalbumet Colours Are Brighter – oktober 2006


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jonathan Richman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jonathan Richman på Internet Movie Database 
(da) Jonathan Richman på Filmdatabasen 
(en) Jonathan Richman hos The Movie Database 
(en) Jonathan Richman på Apple Music 
(en) Jonathan Richman på Discogs 
(en) Jonathan Richman på MusicBrainz 
(en) Jonathan Richman på Spotify 
(en) Jonathan Richman på Songkick 
(en) Jonathan Richman på Genius — sangtekster 
(en) Jonathan Richman på AllMusic
Talking Heads

Talking Heads var en amerikansk rockgruppe, dannet i New York i 1974. Gruppen opphørte å eksistere i 1991. Talking Heads' musikk var en blanding av punk, funk og på slutten av karrieren også verdensmusikk. Gruppen hadde sin storhetstid på 1980-tallet.


== Musikken ==
Gruppen spilte rock med påvirkninger fra mange steder. Det ga seg utslag i en musikk som er vanskelig å sette i bås. Noen ganger lagde de svært innadvendt og intellektuell musikk, mens de andre ganger kunne lage iørefallende hits som Burning Down The House, And She Was og Wild Wild Life.
Brian Eno var medprodusent på tre av de viktigste av deres album, og har dermed også hatt betydning for gruppens uttrykk.
Utover den nyskapende musikken var gruppen kjent for Byrnes spesielle stemme samt de særpregede tekstene som også antydes av albumtitlene.


== Medlemmer ==
David Byrne (gitar, vokal)
Chris Frantz (trommer)
Tina Weymouth (bass)
Jerry Harrison (keyboards og guitar, fra 1976)


== Diskografi ==
77 (1977)
More Songs About Buildings And Food (1978)
Fear Of Music (1979)
Remain In Light (1980)
The Name Of This Band Is Talking Heads (1982)
Speaking In Tongues (1983)
Stop Making Sense (lydspor til konsertfilmen med samme navn, 1984)
Little Creatures (1985)
True Stories (1986)
Naked (1988)samt forskjellige konsert- og oppsamlingsalbum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Talking Heads – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Talking Heads på Internet Movie Database 
(en) Talking Heads på Apple Music 
(en) Talking Heads på Discogs 
(en) Talking Heads på MusicBrainz 
(en) Talking Heads på Spotify 
(en) Talking Heads på Songkick 
(en) Talking Heads på Last.fm 
(en) Talking Heads på Genius — sangtekster 
(en) Talking Heads på AllMusic 
(en) Talking Heads på Facebook 
(en) Talking Heads på Myspace
Sikling

Sikling av tysk ziehklinge (dra-klinge eller trekke-egg) er et snekkerverktøy brukt til finpuss av overflater. En sikling er typisk laget av en 0,6 til 1,0 mm tykk stålplate, og kan fås i flere former. En rektangulær sikling kan for eksempel ha størrelse rundt 60 x 180 mm. En annen vanlig form er «svanehals/griseøre», som ofte brukes av fiolinbyggere, og har en lik og en konveks kant.Siklinger kan brukes til siste finpuss av finere trearbeider etter sandpapirbehandling som etterlater seg fine «hår» på overflaten. Siklinger kan også brukes til å skrape ned overflater og fjerne tynne lag av lakk og maling. Slike kalles «lakksikling», og er gjerne laget av herdet stål og har bare en slipt kant.Sikling kan også brukes av skomakere til pussing av lær. Siklinger var også benyttet til preparering av langrennsski da de første skiene av kunstmateriale kom i bruk.


== Sliping ==

På en sikling som ikke er skjerpet er alle sider stilt i 90 graders vinkel til hverandre. En sløv sikling slipes først til et slikt utgangspunkt, slik at kantene er nøyaktig rette og uten ujevnheter. For at siklingen skal kunne brukes må så kantene deformeres (på engelsk kjent som burnishing) ved hjelp av et et verktøy i glanspolert hardt stål. Deformeringen utføres på en kontrollert måte slik at en grad/leppe dannes, en såkalt råegg. Graden som oppstår kan brukes til å høvle treverk.
Den tradisjonelle måten å sette opp en sikling på er ved å bruke et siklingstål. Metoden egner seg best for siklinger som er 1 mm tykke. Et siklingstål består ofte av en sylindrisk stang med håndtak, og er laget av hardt stål med høyt karboninnhold (karbidstål). Det er viktig at siklingstålet er hardere enn selve siklingen. Hardheten til siklinger kan variere noe mellom produsenter. En hard sikling kan være vanskeligere å skjerpe, men vil holde seg skarp lengre. Det er viktig at siklingstålet har så glatt overflate som mulig, ettersom ujevnheter potensielt vil overføres til siklingen. (Av denne grunnen er slipestål ikke egnet som skjerpeverktøy, til tross for at de to verktøyene til forveksling ser veldig like ut). Det er også mulig å bruke improviserte skjerpeverktøy så lenge det har en rett flate uten hakk. For eksempel er det ikke uvanlig å bruke den runde delen på et hardt bor for å skjerpe en sikling.Sliping med flatfil er en alternativ metode som ofte går mye raskere. Metoden brukes ofte på tynnere siklinger (f.eks 0,8 mm) som kan være vanskeligere å sette opp med siklingstål på den tradisjonelle måten. Ulempen med å bruke flatfil er at graden ofte blir noe ujevn, hvilket kan føre til riper i arbeidsemnet. Likevel er sliping med flatfil et fullgodt alternativ til mange bruksområder.


== Bruk ==
Sikling brukes ved at en legger et jevnt press og trekker redskapen mot seg. Siklingen må stilles i en bestemt vinkel i forhold til arbeidsstykket for å fungere, og kan sette stygge riper ved uvøren bruk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Card scrapers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Quadruplex

Quadruplex (også kalt 2″ quad eller bare quad) var det første praktiske og kommersielt suksessrike videobåndformatet. Formatet ble utviklet for kringkasting i 1956 av Ampex, et amerikansk selskap med hovedkontor i Redwood city i California. Dette formatet revolusjonerte produksjon og kringkasting av TV-programmer siden det eneste mediet tilgjengelig for TV-industrien var film og kinescope, som var mye dyrere å bruke, hadde dårligere bildekvalitet enn videobånd og tok lengre tid å fremkalle.
Siden de fleste TV-nettverkene på vestkysten i USA brukte kinescope for å vise programmer som ikke ble sendt direkte, ville de ha en mer praktisk, kostnadseffektiv og raskere måte å spille inn programmer for senere visninger. Dette var blant grunnene til å lage en video-opptaksteknologi som bruker magnetbånd.
Formatet tar navnet sitt fra det faktum at det er fire hoder på lesehodet som leser båndet på tvers med en fart på 14 000 omdreininger per minutt på NTSC-bånd og 15 000 omdreininger per minutt på PAL-bånd. Denne lesemetoden kalles kvadraturskanning (i motsetning til skrueskanning, som brukes på nyere videobåndformat). Båndet gikk i en fart på enten 190 eller 380 mm/s. Lyden vart spilt inn ytterst på hver kant av båndet, et spor for hver kanal. Det var òg lagt inn referansepunkt på kanten av båndet slik at det var mulig å legge inn «innslag» som avleseren kunne spole frem til.
En typisk 1500 m rull med 2″ Quadruplex-bånd inneholder rundt én time med innspilt materiale ved 380 mm/s.

Hvert innspilte sideliggende spor med video inneholdt en sekstendedel av videofeltet. Med andre ord brukte formatet segmentinnspilling. Det betyr at en ikke kunne lure spilleren med pause, sakte film o.l., men formatet hadde helt kurant bildekvalitet for kringkasting og var en standard som ble brukt til langt ut på 1980-tallet, da mindre og mer effektive innspillingsbånd tok over.
Det finnes tre forskjellige variasjoner av quadruplex-bånd:

low-band, som var den første standarden som ble utviklet av Ampex i 1956,
high-band, som brukte en større båndbredde for å få et bedre bilde og
super high-band, som brukte en pilottone for bedre å synkronisere bilde og lyd.
I dag er en gått bort fra 2″ Quadruplex i kringkasting og videoproduksjon, da standarden er blitt byttet ut med mer moderne og bedre format.


== Eksterne lenker ==
En god side om video-teknikk Arkivert 23. februar 2007 hos Wayback Machine.
Quadruplex Park, et online-museum av 2 inch Quad VTRs Arkivert 5. februar 2007 hos Wayback Machine.
Videoinnspilling blir til
Västberga

Västberga er en bydel i bydelsområdet Hägersten-Liljeholmen i Söderort i Stockholm kommune. Bydelen grenser til Hägerstensåsen, Midsommarkransen, Liljeholmen, Östberga og Solberga.
Jerry Harrison

Jerry Harrison (født 21. februar 1949 i Milwaukee, Wisconsin) er mest kjent for å ha vært keyboardist og gitarist i den innflytelsesrike gruppen Talking Heads.


== Karriere ==
Harrison spilte opprinnelig med Jonathan Richman i The Modern Lovers, først i Boston hvor han studerte arkitektur, senere i Berkeley, California.
Harrison var den siste av de fire Talking Heads-medlemmene som ble med i gruppen; de hadde allerede en singel ute da han forlot The Modern Lovers for å bli med dem.
Harrisons soloalbum er The Red and the Black, Casual Gods og Walk on Water. Sistnevnte album er egentlig kreditert til «Jerry Harrison: Casual Gods», tydeligvis i et forsøk på å skape en ny band-identitet koblet til det forrige albumet.Etter bruddet med Talking Heads, begynte Harrison å produsere, og har jobbet med album fra grupper som Violent Femmes, Foo Fighters, The Von Bondies, General Public, Live, Crash Test Dummies, The Verve Pipe, Rusted Root, Black 47, Of a Revolution og No Doubt.


== Diskografi ==
The Red and the Black (1981)
Casual Gods (1988)
Walk on Water (1990)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jerry Harrison – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jerry Harrison på Internet Movie Database 
(en) Jerry Harrison hos The Movie Database 
(en) Jerry Harrison på Discogs 
(en) Jerry Harrison på MusicBrainz 
(en) Jerry Harrison på Songkick 
(en) Jerry Harrison på AllMusic
Fylkesvei 227

Fylkesvei 227 går mellom Brumunddal i Ringsaker og Jevnaker i Løten kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 60 (Hedmark).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Ringsaker
Bjørgedalsvegen 

 HamarBjørgedalsvegen 

Fartvegen 

Arnsetvegen 

 LøtenArnsetvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv60
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Hale-Bopp

Hale-Bopp (også kalt «Stor komet av 1997») er en komet som ble oppdaget av Alan Hale og Thomas Bopp uavhengig av hverandre den 23. juli 1995. Den kunne sees fra Jorden med det blotte øye i 18 måneder i 1996 og 1997, hvilket er rekordlang tid for en komet. Hale-Bopp betegnes formelt C/1995 O1.
Hale-Bopp har en omløpstid rundt solen på mellom 2520 og 2533 år som fører til at kometen ikke vil sees igjen før en gang på midten av det 4. årtusen.


== Heavens Gate ==
Kometen var et viktig innslag da 39 medlemmer av sekten Heaven's Gate begikk masseselvmord den 26. mars 1997.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Comet Hale-Bopp – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Om Hale-Bopp på Cometography.com
(en) Om Hale-Bopp på NASA
Hans Bagger

Hans Bagger (født 23. august 1646, død 30. august 1693) var en dansk teolog, prest og biskop.


== Skolegang og studier ==
Hans Baggers foreldre var Ole Bagger og Maria Lauridsdatter. Han ble født i Lund i Skåne, som på den tiden var dansk, og begynte i 1656 på latinskolen i byen. I 1663 studerte han videre på Københavns Universitet, men ble oppfordret av Peder Winstrup til å studere videre på universitetet i Greifswald, som den gang ble styrt av Sverige. Etter et halvt år reiste han videre og fortsatte sine studier ved universitetet i Rostock. Han fikk reisestøtte av professor Hans Wandal og drog i 1666 til Wittenberg for å studere under Abraham Calovius. 
Deretter (i 1669) reiste han hjem til Lund, hvor han tok magistergrad. Han fikk så en professorstilling i filosofi, og han ble konrektor ved universitetet i Lund. I 1672 reiste han på ny ut for å studere. Denne gang til Oxford og Cambridge i England for å studere østerlandske språk. Han hadde også studier i Holland.


== Biskop over Sjælland ==
I 1674 ble han kalt hjem for å bli stiftsprost og prest ved Vår Frue kirke i København av Christian V. Han giftet seg 12. november 1674 med Margrethe Schumacher, søster til Peder Griffenfeld. Året etter ble han utnevnt til biskop over Sjællands stift, 29 år gammel.


== Administrator og liturg ==
I hele sin virksomhet ivret Hans Bagger for en streng luthersk rettroenhet, og for at Danmark-Norge skulle være et rent luthersk land. Da katolikkene forsøkte å få innpass i landet, stod Hans Bagger i spissen for motstanden. Han brevvekslet med kardinal Albani, som seinere ble Clemens XI. Han motarbeidet også de reformerte.
Som biskop deltok han i arbeidet med revisjon av «Danske Lovs 2. bog», og han var med i en ny revisjon av kirkeritualet som kom ut i 1685. På hans tid var det mange bededager i kirkeåret, og han fikk samlet dem til en felles bededag på 4. fredag etter påske. Det var Hans Bagger som skrev bededagsbønnen. 
I 1688 utgav han ny alterbok, en håndbok for prestene. I fortalen forsvarer han nødvendigheten av et kirkelig ritus.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Runebergprosjektet: Salomonsens konversationsleksikon
Grimo

Grimo er ei bygd i Ullensvang kommune i Vestland. Bygdesamfunnet ligger på vestsiden av Sørfjorden innerst i Hardangerfjorden nær Folgefonna. 5777 Grimo grenser i nord mot Utne og i sør mot Aga.  Bygda er en viktig del av jordbrukskommunen Ullensvang. Ca. 10 % av innbyggerne i kommunen bor i Grimo. Barne- og ungdomsskolen for vestsiden av Sørfjorden, Hauso barne- og ungdomsskule, ligger i Grimo.
Klimatiske forhold sammen med det rike jordsmonnet gir grunnlag for dyrking av frukt av høy kvalitet. Moreller, epler, plommer og pærer er de viktigste, mens jordbærproduksjonen har hatt en tilbakegang.
På Haustveit er det registrert viktige helleristninger fra steinalderen, cirka 100 meter over dagens vannstand. Nesten all næring i dag er fruktbasert mens det tidlig på 1900-tallet var registrert en rekke næringer som ysteri, hotell  og bryneproduksjon.
Frå sør til nord består 5777 Grimo av disse grendene: Velure (under Velurenuten 1 335 moh.), Hetleflot, Jåstad (Jåstadnuten 1 393 m), Brandstveit (under Hausanutvatnet 1 010 m), Haustveit, Hauso, Årekol, Grimo (under Grimsnuten 1 233m), Langesæter og Trones.
I den brattlendte bygda er det en rekke bekker og elvefar som viktige element i den pittoreske naturen. God og spredd vanntilførsel er også viktig for produksjon av kvalitetsfrukt. Elvefara  har lokale navn som Grimelva, Skotabekken, Nordalsbekken, Hauselva, Haustveitelva, Frederiksbekken, Branstveitelva og Mearebekk.
Kristineberg (Stockholm)

Kristineberg er en bydel i Kungsholmen bydelsområde i Stockholms innerstad. Den ligger på øya Kungsholmens nordvestlige del, og grenser i øst mot Stadshagen, i vest mot Traneberg, i sør mot Fredhäll og i sørøst mot Marieberg, samt til Huvudsta i Solna kommune.


== Eksterne lenker ==
Statistikk - Kristineberg
Metallisitet

Metallisitet brukes innen astronomi og astrofysikk, for å beskrive den andel materie (for eksempel  en stjerne) som består av andre grunnstoffer enn hydrogen og helium. Metaller brukes som et samlebegrep for alle atomer med atomnummer større enn 2. I denne sammenheng bidrar f.eks karbon til metallisiteten selv om det ikke er et metall i vanlig definisjon.
Metallisiteten av et objekt kan gi en pekepinn om dets alder. Hydrogen og helium utgjorde henholdsvis 76 % og 24 % av all vanlig materie etter Big Bang, med kun spor av tyngre grunnstoffer som litium og beryllium. Alle tyngre grunnstoffer er senere produsert ved nukleosyntese i stjerner og supernovaer. Derfor vil høy metallisitet tilsi at objektet er dannet relativt senere enn et objekt med lav metallisitet. Høy er et relativt begrep – metallisiteten i unge stjerner er sjelden over 2 (%). Solen er en tredjegenerasjonsstjerne (populasjon I) og har en metallisitet på 1,6. De eldste førstegenerasjonsstjernene (populasjon III) har en metallisitet nær 0.
Et annet mål som brukes ved spektroskopi måler forholdet mellom jern og hydrogen i spekteret som (Fe/H) for stjernen eller stjernetåken. Forholdet uttrykkes i forholdet til verdien for solen som normal og oppgis logaritmisk. En (Fe/H)-metallisitet på 0 er derfor det samme som for solen mens (Fe/H)-metallisitet på -1 er en tiendedel av solens.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Metallsitet på answers.com
Løren stasjon

Løren stasjon er en T-banestasjon i Oslo som åpnet 3. april 2016. Den ligger i tilknytning til Lørenbyen i bydel Grünerløkka, mellom stasjonene Sinsen og Økern. Stasjonen, som er i underjordisk utførelse, ble bygget i forbindelse med Lørenbanen. Stasjonsområdet ligger på det som hadde  adressen Lørenveien 39. De to utgangene vender mot Peter Møllers vei og Kanonhallveien.
Byggingen av Løren stasjon og Lørenbanen var en del av Oslopakke 3, og kostet totalt 1,33 milliarder kroner. Anleggsperioden var fra juni 2013 til april 2016. Det er beregnet at Løren stasjon vil få 8 000 passasjerer hver dag og dermed bli en av de ti største stasjonene i Oslos T-banenett. Stasjonen er også den nyeste i Oslo`s T-banenett


== Utforming ==
Selv om stasjonen/prosjektet strengt tatt ikke var endelig vedtatt, kom det tidlig i prosessen inn arkitektforslag. Kristin Jarmund Arkitekter leverte inn et forslag (illustrert av Mir) på oppdrag av daværende Oslo Sporveier. Forslaget hadde mye av samme design og utforming som Nydalen stasjon som i sin tid ble nominert til Mies van der Rohe-prisen.
Til slutt ble stasjonen et samarbeidsprosjekt mellom Arne Henriksen Arkitekter og MDH Arkitekter. De leverte felles forslag på konkurransen for stasjonen i 2012.
Sverre Wyller har laget et nær 30 m2 freskomaleri kalt En blå stasjon som henger over plattformen.

		
		
		
		


== Referanser ==
«Linjekart for T-banen» (pdf). Ruter. Besøkt 5. oktober 2016. 


== Eksterne lenker ==
Sporveien.com - Lørenbanen
Kulehop

Kulehoper er tette kuleformede ansamlinger av stjerner. Slike hoper har en diameter på omkring 100 lysår og inneholder mellom 10 000 og 10 mill stjerner. Kulehoper finnes i Melkeveien og andre galakser og inneholder vanligvis metallfattige stjerner som derfor er blant de eldste stjernene som ble dannet i universet. Kulehoper dannes fremdeles.


== Referanser ==
Fredhäll

Fredhäll er en bydel i Kungsholmen bydelsområde i Stockholms innerstad. Den ligger på øya Kungsholmens sørvestlige del. Bydelen grenser i øst mot Marieberg og i nord mot Kristineberg.