jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kystbergknapp

Kystbergknapp (Sedum anglicum) er ei plante i bergknappfamilien.
Kystbergknappen blir 2-7 cm høy og vokser i matter. De sukkulente små bladene er blågrønne og eggformede, og blir 2-4 mm store. Når kystbergknappen blir eksponert for mye sol vil både bladene og stengelen bli rødlig, det er en beskyttelsesmekanisme mot for mye sol til cellene hvor fotosyntesen foregår. Som de fleste bergknapper har kystbergknappen 5 kronblad. Kronbladene er spisse og er blekrosa eller hvit med rødlige prikker. Kystbergknappen blomstrer i juni-juli. 
Planta kan forveksles med hvitbergknapp, men kronbladene hos hvit bergknapp er noe mer butte og som regel rent hvite. Hvitbergknapp har også adskillig kortere begerblader enn kronblader, og sett forfra er ikke begerbladene på hvitbergknapp synlige når man betrakter blomsten forfra. Hvitbergknapp vokser i mindre grad i matter slik som kystbergknapp gjør. 
Uten blomster er det også vanskelig å skille mellom kystbergknapp og bitterbergknapp, men hos bitterbergknapp er bladene bredest innerst i motsetning til kystbergknappen hvor bladene er bredest på midten.
Kystbergknappens utbredelse er i nordlige strøk knyttet til sjøen og vokser stort sett kun i ytre deler av kysten i bergsprekker og andre tørre områder hvor den ikke blir overskygget av annen vegetasjon. Ved Middelhavet trekker kystbergknappen opp i fjellene i over 2000 meters høyde og finnes ikke ved kysten. I Norge er planta ganske vanlig fra Kragerø nord til Nærøy i Nord-Trøndelag. 
Kystbergknappen ble i gamle tider medisinsk brukt særlig mot utslett, men også på åpne sår, vorter og kviser.Kystbergknappen er kommuneblomst i Frøya kommune.


== Referanser ==


== Galleri ==

		


== Eksterne lenker ==
(en) kystbergknapp i Global Biodiversity Information Facility 
(no) kystbergknapp hos Artsdatabanken 
(sv) kystbergknapp hos Dyntaxa 
(en) kystbergknapp hos NCBI 
(en) kystbergknapp hos The International Plant Names Index 
(en) kystbergknapp hos Tropicos 
(en) Kategori:Sedum anglicum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Sedum anglicum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sedum anglicum – detaljert informasjon på Wikispecies
Dúnedain

Dúnedain var i Midgard, i J.R.R. Tolkiens fiktive verden, en del av folket som kom fra Numènor etter øyas fall. Disse bosatte seg stort sett nord for Gondor og landene i sør. Arnor var landet de bodde i.


== Historie ==
Dúnedain var etterkommere etter alvevennene i det første tideverv som sammen med alvene kjempet mot Morgoth og som fikk øya Numènor av Valaene som belønning. 
Dúnedain kom til Midgard på slutten av andre tideverv, de var restene av de trofaste, de som ikke stolte på Sauron i Numènor og flyktet før øya sank. I Midgard grunnla de to kongedømmer, Arnor og Gondor, landene ble styrt høykongen Elendil frem til den siste alliansen av alver og menn og Saurons første fall. Arnor ble kraftig svekket i løpet av krigen og i løpet av det tredje tideverv og ble delt i tre. For Gondor gikk det bedre, men på slutten av det tredje tidevervet var også Gondor kraftig svekket av borgerkrig og press utenfra.


== Se også ==
Høvding over Dúnedain
Burj el Barajneh

Burj el Barajneh er en flyktningleir for palestinere. Den ligger i Beirut i Libanon, og UNRWA hadde i 2005 registrert 13.500 palestinske flyktninger som bosatt der. Leiren ble opprettet i 1948.
Juan Almeida Bosque

Juan Almeida Bosque (født 17. februar 1927 i Havanna, død 11. september 2009) var en kubansk politiker og en av de opprinnelige kommandantene i den kubanske revolusjonen. Ved sin død i 2009 var han en av Cubas sju visepresidenter.
Den 26. juli 1953 deltok han i Fidel Castros mislykkede angrep på militærleiren Moncada i Santiago de Cuba i et forsøk på å starte en revolusjon mot Fulgencio Batista. Sammen med andre overlevende ble han dømt til fengsel på Isla de la Juventud, men ble sammen med Castro og de andre opprørerne, løslatt i et generelt amnesti i mai 1955. Etter løslatelsen deltok han 12. juni 1955 i stiftelsen av 26. juli-bevegelsen og dro deretter til Mexico for å delta i oppbyggingen av bevegelsens geriljagruppe.
Den 25. november 1956 dro Almeida og 81 andre revolusjonære til Cuba med båten Granma. I Sierra Maestra ble han i februar 1958 utnevnt til comandante og gitt ledelsen av den tredje front i kampen mot Batistas tropper. 
Etter revolusjonens seier i 1959 inntok han flere ledende roller. Herunder som sjef for luftvåpenet, viseminister i statsrådet og medlem av sentralkomiteen og politbyrået til PCC (Partido Comunista de Cuba). Almeida var en av de mest populære skikkelsene fra den kubanske revolusjonen, på linje med Fidel Castro, Che Guevara, Raúl Castro og Camilo Cienfuegos.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilder av Almeida på www.latinamericanstudies.org
Biografi på www.cubanacan.cu (spansk)
Sandvikselva

Sandvikselva, opprinnelig Løxa, i Bærum er en elv som dannes der Lomma og Isielva møtes ved Vøyen. Elva munner ut 4,5 km nedenfor i Oslofjorden ved Kadettangen i Sandvika. Ved utløpet går det flere bruer over elva: Nederst E18-brua, deretter Nybrua (Sandvika) i Sandvika Sentrum og så Løkke bro fra 1829.
Elva var tidligere drivkraft for industri; blant annet ved Franzefoss der Frantzefoss Bruk nå ligger. Den gamle  Kalkmølla ved Fransefoss er nå innredet til konsert- og selskapslokale.
Sandvikselva har et nedbørsfelt på 225 km² og er ei flomelv. Spesielt utsatt for flom er Vøyenenga og elvestrekningen nedenfor. Ras har forekommet ved Bjørnegårdsvingen.
Ved Bjørnegårdsvingen ligger Olsens Sykkelverksted som tidligere var et sosialt samlingspunkt i Sandvika. Der drev Olsen sykkelverksted og kultivering av ørret og laks. Elva er lakseførende. Andre observerte fiskeslag er abbor, gjedde, mort, ørekyt, brasme, stingsild (trepigget og nipigget), ål, elveniøye, havniøye og skrubbe.
Sandvikselva er også vurdert som en viktig viltkorridor. Her finnes bever, og en av våre største populasjoner av vintererle. Det finnes også uvanlige fugler som dvergdykker og isfugl. Hensynet til dyrelivet tilsier at det er viktig å bevare kantsonene til elva.


== Forurensning ==
Ved Bjørnegårdsvingen er en målestasjon for vannføring og forurensning.
Sandvikselva er sterkt forurenset nedenfor Vøyenenga. Forurensningen omfatter både organisk materiale og miljøgift. Avrenning fra landbruk og veinettet utgjør de største forurensningskildene, og dessuten forekommer lekkasje fra kloakknettet.
Den 19. september 2005 ble det sluppet ut rundt 1000 liter ammoniakkholdig vann i en overvannsledning som drenerer ut i Sandvikselva. Utslippet skjedde i forbindelse med reparasjonen av kjøleanlegget i et bakeri.


== Se også ==
Elva er en del av Sandviksvassdraget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kalkmølla ved Fransefoss
Al Bas

Al Bas er en flyktningleir fra 1948 for palestinske flyktninger fra Akko-området i Galilea. Den ligger knapt to km nord for Tyr i Libanon. Den var opprinnelig en fransk flyktningleir opprettet 1939 for armenske flyktninger. I 2005 var det rundt 8 000 palestinere i leiren.
Burj el Shamali

Burj el Shamali er en flyktningleir for palestinere etablert i 1949 litt sørøst for Tyr i Libanon. Den hadde ca. 2005 omkring 16 000 beboere.
Mieh Mieh

Mieh Mieh eller Mieh-ou-Mieh er en flyktningleir for palestinere ca. fire km øst for Sidon i Libanon. Den ble opprettet i 1954 i bygningene til et protestantisk amerikansk misjonsinstitutt, The Gerard Institute. 
En del av leiren ble ødelagt under den israelske innmarsjen under Libanon-krigen i 1982 og ble utsatt for større ødeleggelser under den libanesiske borgerkrigen, samt i juli 1991 da 15 % av boligene ble ødelagt, sammen med skolen og fordelingssentralen dravet av UNRWA.Leiren hadde i 2015, mer enn 5 250 flyktninger, hovedsakelig fra Saffourieh, Tiereh, Haifa og Miron. Leiren har to skoler og et deltids helsesenter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bildegalleri
Olav Tjønnstaul

Olav Tjønnstaul (født 1848, død 1910) var en fremtredende tradisjonsbærer og formidler i Seljord. 
Olav Sondreson Tjønnstoul| var født i Seljord, men bodde det meste av livet sitt i Kviteseid på  Ramskeid under Heggtveit, og på plassen Tjønnstoul under Kolltveit i Åsgrend.  Moren hans var datter til den kjente tradisjonsbæreren Anne Golid fra Seljordshei.
Tjønnstaul satt inne med et stort forråd av fortellinger, og var svært etterspurt. Han var kvalitetsbevisst og slo ofte ned på andre fortellere hvis han mente de ikke gjenga historiene riktig. Av de  53 eventyrene som står i Knut Loupedalens «Eventyr og segnir frå Telemarki» er ikke mindre enn 37 etter Olav Tjønnstaul, i tillegg 6 sagn.
Men, det var ikke alt Tjønnstaul satt inne med. Det Loupedalen ikke rakk å skrive ned, har nok Rikard Berge skrevet ned. I tillegg har Lavrants Rui skrevet ned en del.
Rikard Berge fortalte at Tjønnstaul var svært skapende, og levde seg inn i fortellingene sine. Ofte måtte han stanse for å lufte meninger om dem han fortalte om. I sin tid var han etterspurt til festligheter og lag, og var også en god spelemann. Til gjengjeld kunne han ikke lese, og hadde en svært mangelfull skolegang. Olav Tjønnstaul gikk også for å være synsk, og folk kom til ham for å få hjelp med å finne igjen ting de hadde glemt eller mistet. 
Tjønnstaul hadde godt minne, og satt inne med en umåtelig stor fortellerskatt. Rikard Berge oppsøkte ham på Seljordshei, og ble sittende hos Tjønnstaul i tre hele dager. Han fikk skrevet hundre sider om dagen. Han skrev til fingrene verket, og Tjønnstaul hadde stadig mer å komme med. 
På slutten av livet var Tjønnstaul svært opptatt av å få fortellingene skrevet ned, fordi han visste det var den beste muligheten til å få dem bevart for ettertiden. Da Tjønnstaul skjønte han lå på det siste, sendte han bud på Rikard Berge, som satt hos ham og skrev ned to eventyr, etterhvert ett eventyr om dagen, så lenge Tjønnstaul orket å snakke. På denne tida var Tjønnstaul sterkt plaget av tæring. Rikard Berge undret seg svært over at han heller sendte bud etter folkeminnesamleren enn presten. Han undret seg på om han kunne komme på noen andre som hadde "elska si kunst til ho vart tru".
Da Tjønnstaul ikke orket mer, sa han til Rikard Berge: "No hev du det beste etter best`mor (Anne Golid), det hev du. No hev du og Knut ivi hundre, Rikard. Det bli bra bok, det." Det siste han sa til Rikard Berge var: "Du hev vore ein snill gut, ög nå må du hels`n Knut, det må du. D`æ kvitt med meg, ser du, det er nok endestavnen, det". Olav Tjønnstaul døde på Kviteseid gamlehjem 19. januar 1910.
Mye av fortellergleden og replikk-kunsten gikk i arv til sønnen, spelemannen Jørgen Tjønnstaul.


== Kilder ==
Rikard Berge: Norsk Sogukunst, 1924.
Knut Buen: Jørgen Tjønnstaul, 1984 (Buen Kulturverkstad).
Bøheringsspel

Bøheringsspel eller Det store spelet er en grein av Hardingfeletradisjon i Telemark, utviklet i andre halvdel av 1800-tallet.
Man regner Myllarguten som opphavsmann til denne særegne tradisjonslinja, som kom til å slå rot i Nedre Telemark, spesielt Bø og Tuddal. Etter Myllarguten ble stilen foredlet og utviklet av Lars Fykerud, Gregar Nordbø, Gunnulv Borgen og Torkjell Haugerud. 
Myllarguten hentet mange av sine impulser i Hardanger, og mange av slåttene i tradisjonen har varianter der og på Voss. Via Løytnantsdrengene ble tradisjonen også omplantet til Numedal, og varianter kan finnes i Krødsherad. I mange av de områdene der tradisjonen ble påvirket av stilen, kom de mindre og eldre slåttene til å leve side om side med storslåttene, og i noen tilfelle ble de helt fortrengt. Enkelte spelemenn la vekt på å ta vare på den eldre stilen, mens andre omfavnet den nyere. I dag behersker de fleste spelemenn fra de gjeldende distriktene en liten prosent slåtter fra denne tradisjonslinja. 
Stilen kjennetegnes av lange, utbroderte slåtter med mange vek, totaktsperioder og stort rom for improvisasjon. Slåttene er svært utbygde, og blir ofte spilt med brede strøk på store feler. Stilen var så virtuos at det en tid var påkrevd at alle spelemenn skulle kunne minst en slått fra denne tradisjonen som et slags svennestykke, til bruk i kappleikssammenheng.
Stilen har hatt stor innflytelse på hardingfelespillet i senere generasjoner, og har preget spillestil langt utenfor Telemark. Den slåttegruppen som er knyttet til denne tradisjonen regnes som svært sentral.


== Spillestil ==
Stilen, slik den ble utviklet av Myllarguten, kjennetegnes av et klarere dur-ideal. Antallet blåtoner ble redusert, og man favoriserte med tida en akkordisk og skala-preget stil. Mens de eldre slåttene konsentrerer motivene omkring én streng, og deretter flytter det opp og ned på fela, velger denne stilen ofte å gjøre mer skala- og akkordpregede melodier, som krever stor spennvidde i første posisjon. Med tida kom man også til å benytte seg mer av posisjonsspill i utviklingen av stilen. Det er ikke urimelig å tenke seg at møtet med klassisk fiolinspill, blant annet gjennom Ole Bull, hadde sitt å si for stilutviklingen. 
Spelemenn som har formidlet og formidler Bøheringsspel i Telemark:

Eilev Smedal
Olav Groven
Eivind Mo
Kjetil Løndal
Einar Løndal
Olav Løndal
Anund Roheim
Hauk Buen
Knut Buen
Kristiane Lund
Jens Amundsen
Bjarne Herrefoss
Roar Herrefoss
Kristian Borlaug
Per Anders Buen Garnås
Torgeir Straand
Anne HyttaBeslektet tradisjon i Hardanger:

Anders Kjærland
Haldor Meland
Knut Hamre
Åse TeiglandVoss:

Ola Mosafinn
Sjur Helgeland
Lars Skjervheim
Lorentz Hop
Sigbjørn Bernhoft Osa
Leif Rygg
Steinar RyggNumedal:

Pål Løyntnantsdreng
Steingrim HaukjemKrødsherad:

Wilhelm Sorteberg
Truls ØrpenValdres:

Olav MoeHallingdal og Valdres har hatt sine egne distinkte tradisjonslinjer, og er dermed ikke influert av bøheringsstilen på samme måte. En av dem som "oversatte" slåtter herfra til Hallingdal var Olav Sataslåtten fra Torpo.
Newcastle United Scandinavian Supporter Club

Newcastle United Scandinavian Supporter Club (NUSSC), ble regnet som den offisielle norske / skandinaviske supporterklubben til det engelske fotballaget Newcastle United. I januar 2010 fjernet Supporterunionen for Britisk Fotball NUSSC som medlem, blant annet på grunn av anklagene som har blitt rettet mot supporterklubben. Deres rival, Toon Army Norway, ble dermed den offisielle supporterklubben i Norge.
NUSSC arrangerte pakketurer til Newcastle for å se fotballkamp. NUSSC ga også ut et eget medlemsblad: Scandinavian Magpies.
NUSSC har blant annet blitt kritisert for å ha svindlet sine medlemmer opptil flere ganger, da under Christian Weiseth.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Newcastle United Scandinavian Supporter Club: Den offisielle supporterklubbens nettside
Odaiba

Odaiba (お台場) (også kjent som Daiba) er en stor, kunstig øy i Tokyobukta, Japan. Den er en del av distriktene Minato og Koto.
Det moderne Odaiba, forbundet til Tokyo bl.a. med den store Regnbuebroa, er et senter for shopping og fornøyelser, med restauranter, leiligheter og næringsbygg. Det futuristiske bygget til Fuji Television er lokalisert på øya. Det finnes også en fornøyelsespark for kvinner kalt Venus Fort, bygd som en 1800-talls europeisk by. I tillegg er det også et maritimt museum på øya.


== Historie ==
Navnet Odaiba kan oversatt bety «plattformsted», og viser til kanonstillingene som ble bygd her. På slutten av Japans Edoperiode ble det planlagt bygget elleve kunstige øyer med kanonbatterier til forsvar for Tokyo, i et fåfengt forsøk på å hindre den amerikanske kommandør Perry og hans «svarte skip»s tilbakekomst til Japan. Kun seks av øyene ble fullført, og i dag er det kun batteri 6 som gjenstår av de opprinnelige øyene. I 1920-årene ble batteri 3 ombygget til Metropolitan Daiba Park.
På slutten av 1980-årene, da Japans økonomi blomstret, ble det startet en storslått utbygging av øyområdet. Den senere økonomiske nedgangen amputerte mye av de originale planene. Siden slutten av 1990-årene har Odaiba igjen blitt et populært fritids- og shoppingområde for Tokyoborgerne.

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Odaiba – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Odaiba – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Roger Pedersen

Roger Bernhard Pedersen (født 3. august 1965 i Narvik) er sametingsrepresentant for Norske Samers Riksforbund i perioden 2005–2009. Han har vært i Sametinget siden 1993. Pedersen har vært gift siden 1999. 


== Kilder ==
Odd Mathis Hætta: Sametinget i navn og tall : Høsten 1993 - høsten 1997
Odd Mathis Hætta: Sametinget i navn og tall : Høsten 1997 - høsten 2001
Odd Mathis Hætta: Sametinget i navn og tall : Høsten 2001 - høsten 2005
Ringsaker videregående skole

Ringsaker videregående skole holder til i Brumunddal, og er en av de videregående skolene i Innlandet fylkeskommune. Skolen har tilsammen om lag 750 elever og 140 ansatte. 
Skolen er rehabilitert og det ble bygget 9000 kvadratmeter som stod ferdig i desember 2016. 6000 kvadratmeter av bygningsmassen ble deretter rehabilitert og var ferdig i desember 2017.
Brumunddalshallen, som er idrettshallen som skolen benytter ble renovert og oppdatert med nytt utstyr i 2019. Ny hall ble tatt i bruk i januar 2020.
Skolen kan tilby følgende studieretninger:

Bygg- og anleggsteknikk
Elektrofag
Studiespesialiserende med formgivingsfag
Helse- og sosialfag
Service og samferdsel
Studiespesialiserende (tidl. allmennfag)
Teknikk og industriell produksjon (tidl. mekaniske fag)


== Eksterne lenker ==
Skolens internettside
Bioluminescens

Bioluminescens er produksjon og utstråling av lys fra levende organismer. Fenomenet er et resultat av en kjemisk reaksjon der kjemisk energi blir omgjort til lysenergi, et intenst gulgrønt lys. 
Fenomenet er særlig vanlig i havdypet hos noen organismer som fisker, blekksprut, krepsdyr og visse planktonarter (morild), men forekommer også på land hos snegler, bakterier, sopper og enkelte insekter. Mest kjent er fenomenet hos lysbiller, også kalt ildfluer eller sankthansormer. Begge kjønn og i alle utviklingsstadier, fra larve til voksen, har denne evnen til å produsere lys.


== Uten varmetap ==
Det spesielle er at lyset er et kaldt lys, uten varmeutstråling, all energi blir omsatt til lys, det er ikke noe varmetap.  En ordinær lyspære avgir kun 3-4 % lys, resten er varmetap, som gjør lyspæren varm. Det er interesse innen forskningen, for om mulig å lage dette kunstig – en lyskilde uten varmetap.


== Kjemisk reaksjon ==
Selve lyset fremkommer ved en komplisert kjemisk reaksjon, hovedsakelig ved oksidering av et stoff, luciferin, i nærvær av et enzym, luciferase.  For å starte reaksjonen kreves dessuten magnesium-ioner, oksygen og energi. Disse stoffene blir produsert av organismen i spesielle kjertler.


== Bruk av mennesker ==
Søramerikanske indianere brukte lysbiller som levende lys på sine nattlige ferder.  De hadde billene i små bur og matet dem med sukkerrør. I gammel tid ble sankthansormer benyttet på samme måte i Europa. Bakteriereaksjoner som avga lys ble også brukt, for eksempel ble fiskeskinn brukt som lyskilder i kruttlagre og kullgruver, der åpen flamme ville kunne utløse en eksplosjon.


== Referanser ==
Luminescens

Med luminescens menes et stoffs evne til å sende ut synlig lys etter at det har mottatt energi utenfra. Typen energi som trengs for luminescens er forskjellig fra stoff til stoff. Eksempler er varmeenergi, strålingsenergi og mekanisk energi. Effekten får navn etter energiformen som tilføres. Tabellen nedenfor lister de viktigste former for luminescens:

Ved fotoluminescens, termolumenescens, superluminescens og radiolumenescens tilføres energien ved elektromagnetisk stråling, som også det avgitte lyset består av. Lumenescensen er her altså en frekvensomvandling, eller en flytting av energien innen det elektromagnetiske spektrum. Flere spektrale deler med forskjellig frekvens kan oppstå.
I alle fall går mediet ut av grunntistanden og over til en eksitert tilstand ved mottak av energien. Når eksitasjonen opphører og grunntilstanden igjen gjenopprettes, sendes energien (eller deler av den) ut igjen i form av synlig lys. Den eksiterte tilstanden har forskjellig varighet for forskjellige stoffer.
Rennebumartnan

Rennebumartnan (tidligere Bygdemartnan i Rennebu) er en martna på Berkåk i Rennebu som har blitt arrangert årlig en helg i august siden 1986. Martnan har i underkant av 20 000 besøkende hvert år.Rennebumartnan skriver at «I løpet av 25 år har Rennebumartnan utviklet seg til å bli en av Norges viktigste arenaer for salg og markedsføring av husflid og håndverk. Dette er en unik møteplass hvor over 150 norske håndverkere presenterer sine produkter for et kjøpesterkt publikum med sans for god kvalitet.» De skriver videre at «Rennebumartnan tilbyr ulike spesialutstillinger, håndverksaktiviteter spesielt tilrettelagt for de yngste, og et rikholdig tilbud av kortreist mat. Daglig tilbys kulturarrangement av høy kvalitet, ulike konserter, foredrag og visninger. Alt dette er med på å gi publikum de gode martnasopplevelsene. Rennebumartnan tilbyr også flere kulturarrangement også på kveldstid.» Martnan arrangeres i 2012 17.–19. august.
Rennebumartnan ble til etter initiativ fra en arbeidsgruppe nedsatt av Rennebu Næringsforening. I gruppa satt Sivert Hansen, Alf Gunnes og Ingebrigt Bakk. Da martnan startet het den Bygdemartnan i Rennebu.
Arrangementet vant Sør-Trøndelag fylkes kulturpris i 2003. Arrangøren av martnen var initiativtaker til etableringen av Birka (senter for kunst og håndverk) i 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Politistasjon

En politistasjon er en bygning som fungerer som sentral for politivirksomheten på et sted, i en bydel, by, eller annet område.
Politistasjoner innholder blant annet kontorer, garderober og treningsrom for ansatte, resepsjon for publikum, glattceller og forhørsrom.


== Norge ==
Innen hvert politidistrikt finnes politistasjoner og namsfogdkontorer.
Politistasjoner kan enten ha rene politioppgaver eller både politigjøremål og sivile rettspleie­gjøremål. Namsfogdkontorer ledes av en namsfogd og dekker et namsfogddistrikt.
Hver politistasjon ledes av en politistasjonssjef som har både operativt og administrativt ansvar for alle ansatte på sin stasjon og inngår som en del av politidistriktets ledergruppe.Politistasjonssjefer er som regel Politiinspektør og er polititjenestemenn med enten politifaglig utdanning eller juristutdannelse. Lensmannskontorer og lensmannstittelen forsvant som benevnelse i 2021.


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Police stations – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Thomas Andrews

Thomas Andrews (født 7. februar 1873 i Comber i County Down i Irland (nord), død 15. april 1912 på Titanic) var administrerende direktør i Harland and Wolff, selskapet som bygget RMS «Titanic». Han hadde tegnet Titanic, og kjente alle detaljene på skipet. På jomfruturen var han med for å kontrollere at alt var som det skulle på skipet og noterte ned feil og mangler. 
Både kone (Helen Reilly Balbour - gift med Thomas 23. juni 1908) og datter (Elizabeth, født 1910) var hjemme i Belfast da Titanic seilte mot New York.
Ombord på Titanic var han passasjer på 1. klasse med billett nr 112050 og bodde på lugar nr A36.
Da Titanic sank, visste han bedre enn noen annen hvor fort skipet ville gå ned. Han oppfordret derfor så mange som mulig til å ta på seg redningsvester og gå i livbåtene. Men hva som hendte med ham selv, var det ingen som visste. Noen sier at de så ham i røykesalongen på 1. klasse, og andre sier de så ham kaste ned stoler til de som lå i vannet så de skulle ha noe å flyte på.
Hans kone Helen døde 22. august 1966 i Nord-Irland. Elizabeth Andrews forble ugift. Hun ble safarileder i Kenya, tjenestegjorde under annen verdenskrig som sykepleierske hos Røde Kors og døde i 1973 i en bilulykke i Irland.


== Referanser ==


== Kilder ==
Encyclopedia Titanica