jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Þingvallavatn

Þingvallavatn er den største naturlige innsjøen på Island med sine 83,7 km². Sjøen er rik på vegetasjon og dyreliv på tross av det kalde vannet. Fra Þingvallavatn renner elven Sog som er den største kildevannselven på Island. Denne løper ut i Hvítá og sammen danner de Ölfusá. På sitt dypeste er innsjøen 114 m dyp, og overflaten ligger ca. 100 meter over havet. Innsjøen er en del av Þingvellir nasjonalpark.


== Vannkvalitet ==
Rundt ni tideler av vannet kommer fra kilder og sprekker under vannet eller ved strandkanten, noe av dette kommer helt fra Langjökull. De nye lavastrømmene sørger for at det er mye mineraler i vannet, og dette er en av de viktigste årsakene til innsjøens store økosystem.


== Fisker ==
I Þingvallavatn finner man tre slag fisk, to slag av ørret og ett slag av stingsild. Vannet er også det eneste i verden som har fire underarter av røye. Men på toppen av næringskjeden i Þingvallavatn finner man brun ørret, som kan veie opptil 14 kilo. De forskjellige artene har utviklet seg over en relativt kort periode (10000 år), og har tilpasset seg til de spesielle forholdene innsjøen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Þingvallavatn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Þingvallavatn – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Barbican stasjon

Barbican stasjon er en jernbane- og undergrunnsstasjon i City of London, i Londons kollektivsone 1. Den et opprinnelig Aldersgate Street, som så ble endret til Aldersgate and Barbican før den fikk sitt nåværende navn. Navnet kommer fra Barbican Centre, et stort kulturkompleks ved siden av stasjonen og del av et stort bygningskompleks med samme navn.
Barbican betjener undergrunnslinjene Circle, Hammersmith & City og Metropolitan. 
Billetthallen er fra 1990-årene, mens plattformene er betydelig eldre. Det står fortsatt stolper der som ble brukt til å holde glasstak over alle de fire plattformene, men selve takene ble fjernet i 1950-årene. 
Fra vestenden av plattformene kan man se tunneler som leder til det kompliserte tunnelnettet som tidligere ble brukt til kjøttransport til Smithfieldmarkedet. Under markedet lå det en nokså stor godsstasjon. 
Rett innenfor billettsperrene er det et oppslag, laget av stasjonens stab, som i bilder og tekst forteller om stasjonens historie. 


== Eksterne lenker ==
Barbican Underground Station Transport for London (Engelsk)
Antonio Stradivari

Antonio Giacomo Stradivari (også latinisert Antonius Stradivarius, født 1644 på ukjent fødested, tradisjonelt antatt å være Cremona, død 18. desember 1737 i Cremona) var en italiensk fiolinbyggemester, sannsynligvis historiens mest betydingsfulle instrumentmaker. Et instrument fra ham kalles en stradivarius.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Antonio Stradivari antas å ha blitt født i 1644 i Cremona.  Det er ikke sikkert hvor han lærte seg sitt håndverk. Men allere hans første arbeider oppviser et stort talent.
Noen antar at Stradivari var elev av Nicola Amati i årene 1666 til 1679. Amati var barnebarn av den store fiolinbygger Andrea Amati. Til grunn for antagelsen an gis ordlyden i en etikett på det tidligste kjente Stradivari-arbeide: «Laget av Antonio Stradivari fra Cremona, elev av Nicolo Amati, 1666». Men dette er også den eneste (bevarte) seddel hvor han betegner seg slik.
Andre teorier går ut på at Stradivari tidligere kan ha vært utdannet til finsnekker, noe som kunne forklare de overordentlig utsøkte forsiringer på hans instrumenter. Opptegnelser fra en folketelling viser at han fra 1667 til 1680 bodde i et hus som tilhørte treskjæreren og kunstsnekkeren Francesco Pescaroli.


=== Karriere ===
I 1680 startet Stradivari opp for seg selv med et verksted på Piazza San Domenico i den norditalienske byen Cremona. I begynnelsen laget han modeller av sin mesters instrumenter, men bygget også varianter av disse og eksprimenterte med forskjellige tretykkelser og ulike typer lakk.
I ettertid anses hans beste instrumenter å være fra mellom 1698 og 1725. Instrumenter som er signert etter 1730 kan sønnene Omobono og Francesco ha medvirket på. Man regner med at Stradivari bygde ca. 1100 fioliner, bratsjer, celli, noen gitarer og en harpe.  Totalt er rundt 650 instrumenter bevart, hvorav bare 60 celloer.
De mest kjente instrumentene har individuelle navn, ofte etter berømte musikere som eide eller trakterte dem. Et eksempel er Ole Bull fra 1687, som i dag eies av Smithsonian Institution i USA. Den høyeste prisen som er blitt betalt for en Stradivarius (eller noe annet instrument) ved offentlig auksjon, er den godt bevarte fiolinen «Lady Blunt» som 20. juni 2011 ble solgt for 10 millioner pund, tilsvarende 88,6 millioner kroner. Dette er over fire ganger mer enn den tidligere auksjonsrekorden for en Stradivarius.Stradivari arbeidet etter hvert sammen med sønnene Francesco (1671–1743) og Omobono (1679–1742). De har antagelig vært delaktige i store deler av den senere produksjonen samt at de laget instrumenter helt på egen hånd. Produksjonen tatt i betraktning er det mulig det har vært flere ansatte i verkstedet, men det er usikkert hvem.
Antonio Stradivari er også kjent under den latiniserte navneversjonen Antonius Stradivarius fordi det var under det navnet han signerte instrumentene.


== Se også ==
Blackbird (fiolin)
Lady Blunt (fiolin)


== Referanser og fotnoter ==
Farringdon stasjon

Farringdon stasjon er en jernbane- og undergrunnsstasjon i London. Den ligger i Farringdon, i bydelen Islington rett nord for City of London. Stasjonen er i kollektivsone 1.
Den betjener undergrunnslinjene Circle, Hammersmith & City og Metropolitan, samt Thameslink-togene mellom Brighton og Bedford og mellom Luton og Sutton. Førstnevnte rute stopper blant annet ved London Gatwick Airport. 


== Historie ==
Stasjonen ble åpnet 10. januar 1863 som endestasjon på Metropolitan Railway, som var verdens første undergrunnsbane og som etterhvert ble til Metropolitanlinjen. Den het opprinnelig Farringdon Street, og lå like ved dagens bygning. Linjen gikk fra Farringdon til Paddington, over en avstand på ca. 6 km. Den ble flyttet til det nåværende stedet allerede 23. desember 1865, i forbindelse med utvidelsen av Metropolitan Railway til Moorgate. 26. januar 1922 fikk den navnet Farringdon and High Holborn, og 21. april 1936 fikk den sitt nåværende navn. 
Stasjonsbygningen er fra begynnelsen av det 20. århundre, og er et godt bevart eksempel på Londonundergrunnens arkitektur fra denne perioden. Den har beholdt de opprinnelig skiltene, til tross for at disse forteller at stasjonen heter Farringdon and High Holborn. På utsiden står det også et skilt om at det er et Parcel office (pakkekontor), noe som er en levning fra tiden hvor Metropolitan Railway forsøkte å bli den ledende transporttjenesten innen London. 


== Fremtid ==
To store jernbaneprosjekter i Stor-London involverer Farringdon stasjon. Crossrail er en ny jernbanelinje som bygges under det sentrale London. I tillegg utbedres den eksisterende Thameslink-linjen. Når disse prosjektene står ferdig i 2018 vil Farringdon være den eneste stasjonen som tilbyr overgang mellom disse to henholdsvis øst/vest- og nord/sør-gående linjene. Stasjonen er under ombygging for å kunne takle de økte passasjertallene.


== Eksterne lenker ==
Farringdon station Jernbane (Engelsk)
Farringdon bus/tube Transport for London (Engelsk)
Avstalinisering

Avstalinisering betegner den prosessen som ble gjennomført i Sovjetunionen etter diktatoren Josef Stalins død i 1953.
Straks Stalin døde, ble det gitt amnesti til mange politiske fanger, straffeloven ble håndhevet mildere, og utenlandske krigsfanger ble stort sett repatriert.
I forbindelse med det sovjetiske kommunistpartiets 20. partikongress i 1956 tok førstesekretær Nikita Khrusjtsjov et kraftig oppgjør med stalinismen i en historisk tale: Stalin hadde skaffet seg eneveldig makt og hevet seg over partiet og lovene, fremmet en grotesk persondyrkelse, drevet en terrorkampanje som rammet mange uskyldige gjennom de falske Moskva-prosessene, og drevet kollektiv avstraffelse gjennom å fordrive hele folkeslag gjennom etnisk rensning.
Khrusjtsjov avgrenset seg likevel til en kritikk av personen Stalin, han prøvet ikke å analysere de samfunnsmessige årsakene til stalinismen. 
Talen var ikke offentlig, men innholdet ble likevel hurtig kjent, både i Sovjetunionen og i utlandet.
For landene i Øst-Europa førte oppgjøret i Moskva til at mange fikk større håp om frihet, og det brøt ut folkelige oppstander i Polen og Ungarn. I Polen fikk kommunistpartiet PZPR ny ledelse, med den mer moderate Gomułka i spissen. I Ungarn fikk kommunistpartiet også ny leder, men Imre Nagy klarte ikke å kontrollere situasjonen, det ble forlangt slutt på den sovjetiske okkupasjonen og utmeldelse av Warszawapakten, og det endte i harde kamper mellom ungarske patrioter og sovjetiske soldater, og mange mennesker ble drept. Den sovjetinnsatte lederen Janos Kadar viste seg likevel på sikt å være en forholdsvis moderat kommunist, som skapte den avslappede «gulasj-kommunismen».
Uroen i Øst-Europa førte til et forsøk fra mer stalinistiske krefter på å avsette Khrusjtsjov, men lyktes ikke. Avstaliniseringen fortsatte, med flere omfattende amnestier for politiske fanger, reduksjon av de enorme sosiale forskjellene fra Stalin-tiden, sosiale tiltak som bedre pensjoner og mer boligbygging og avskaffelse av de brutale arbeidslivslovene.
På den 22. partikongressen i 1961 kom Khrusjtsjov med en klar fordømmelse av Stalin i en åpen tale. Liket av diktatoren ble fjernet fra mausoleet på Den røde plass, og statuer av ham revet i hele østblokken, mens byer og gater oppkalt etter diktatoren ble omdøpt.
Khrusjtsjov ble nedstemt og måtte gå av som førstesekretær og statsminister i 1964. Men på de vel ti årene siden Stalin døde, hadde meget endret seg. Ikke minst var den frykten som tidligere hadde preget de kommunistiske diktaturene blitt mindre, mens levestandarden hadde økt.
Bare i Folkerepublikken Kina og Albania fortsatte Stalin-dyrkelsen. Sovjetunionens fordømmelse av Stalin førte til et brudd mellom Sovjetunionen og Maos diktatur i Kina. Mao beskyldte russerne for «revisjonisme».
Farringdon

Farringdon er et historisk område i City of London, representert i dag av valgkretsene Farringdon Within og Farringdon Without til City of London Corporation. Det ligger delvis i distriktet Islington og del i City of London. Området er ikke klart definert, ettersom gatenettet har blitt svært forandret blant annet på grunn av bombing under den andre verdenskrig. Stedsnavnet benyttes uformelt for å henvise til området rundt Farringdon stasjon i Islington, som ligger en del nord for det historiske området.


== Toponymi ==
Det er tallrike steder i England kalt for Farringdon. Alle har betydningen fern, «bregner», som dekker en ås. William og Nicholas de Faringdon har navn som sannsynligvis har sin opprinnelse fra et av disse stedene. De var framtredende borgere og aldermenn tidlig på 1200-tallet. Nicholas de Farindon (navnet ble ulikt stavet i ulike dokumenter) kjøpte området Farringdon i City of London i 1279, og ble dets aldermann i 1281. William de Farindon, som var gullsmed, ble også aldermann i City of London. I 1394 ble valgkretsen delt i to, et opplegg som fortsatt eksisterer i Farringdon Within og Farringdon Without.Farringdon stasjon ble bygget nær Farringdon Road, den nordlige fortsettelsen av Farringdon Street utenfor City of London. Da den ble åpnet i 1863 ble den kalt for Farringdon Street Station. Farringdon Street ble bygget over elven Fleet i 1737 og har sitt navn fra enten valgkretsene Farringdon eller ble oppkalt etter Nicholas de Faringdon. Jernbanestasjonen ble omdøpt til Farringdon & High Holborn stasjon i 1922, og endelig til Farringdon stasjon i 1936.


== Referanser ==
Islington

Islington (uttalt ˈɪzlɪŋtən) er et sted i den nordlige delen av det indre London, som har gitt navn til bydelen Islington. Det ligger nær City of London, og ble derfor på 1800-tallet et fasjonabelt område med store bolighus. I løpet av 1900-tallet har det forfalt betraktelig, men i 1980-årene ble det gjenoppdaget av nyrike londonboere, og mange hus har blitt pusset opp. 
Flere kjente medlemmer av det britiske Arbeiderpartiet (Labour), blant dem Tony Blair, har bodd i Islington, og mange forbinder området med den moderne venstresiden i britisk politikk. En annen kjent person fra stedet er forfatteren Douglas Adams, som ofte refererte til Islington i sine bøker. Høsten 2012 bosatte H.H. Prinsesse Märtha Louise og Ari Behn seg i Islington.


== Etymologi ==
Islington er avledet fra et angelsaksisk stedsnavn, som Giseldone (1005), deretter gjengitt som Gislandune (1062). Det er sammensatt av to ledd. Første ledd er personnavnet Gīsla og siste er dun, «høyde, ås, borg». Betydningen er således «Gīslas borg». Stedsnavnet muterte senere til Isledon som forble i bruk til inn på 1600-tallet da den moderne formen oppsto.I middelalderen var Islington en av mange mindre herregods der ute. Andre var Bernersbury, Neweton Berewe or Hey-bury og Canonesbury (Barnsbury, Highbury og Canonbury – navnene ble først dokumentert på 1200- og 1300-tallet).


== Kjente personer fra Islington ==
Adebayo Akinfenwa, fotballspiller
Alexandra Burke, sanger og X Factor-vinner
Dido, sanger og låtskriver


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Islington Council
Weather forecast for Islington
Islington (andre betydninger)

Islington kan vise til:


== Steder ==
Islington; sted i London, England
Islington (distrikt); bydel i London, som har navn etter stedet Islington
Islington (Ontario); bydel i Toronto, Canada
Islington Landing; sted i Richmond fylke, Virginia, USAThe Angel, Islington i bydelen Islington, London var opprinnelig navnet på en pub, og brukes nå om et sted i bydelen som kun kalles Angel (Islington)


== Annet ==
Islington var navnet på en engel i Neil Gaimans bok Neverwhere
José Sócrates

José Sócrates Carvalho Pinto de Sousa (født 6. september 1957 i Vilar de Maçada, nær Vila Real) er en portugisisk politiker, tidligere statsminister og generalsekretær for Sosialistpartiet i Portugal. Han er utdannet sivilingeniør. Han er skilt og har to barn.
Sócrates' parti vant parlamentsvalget 20. februar 2005, og presidenten i Portugal, Jorge Sampaio ba ham om å stifte ny regjering. Sócrates dannet ny regjering 12. mars 2005.
Han trakk seg fra statsministerembete 23. mars 2011, på grunnlag av at han ble nedstemt av nasjonalforsamlingen for en sparepakke for å rette opp store underskudd i statskassen.Sócrates ble i 2008 hedret med storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) José Sócrates – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) José Sócrates – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) José Sócrates på Internet Movie Database
Jorge Sampaio

Jorge Fernando Branco de Sampaio (født 18. september 1939 i Lisboa, død 10. september 2021 i Carnaxide i Oeiras nær Lisboa) var en portugisisk sosialistisk politiker (Partido Socialista). Han var Portugals president fra 9. mars 1996 til 9. mars 2006.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Sampaio begynte sin politiske karriere som jusstudent ved Universidade de Lisboa. Han var involvert i studentopprørene mot det autoritære regimet og var 1960–1961 leder for Lisboas studentbevegelse.


=== Karriere ===
Som nyutdannet påbegynte han i 1961 en karriere som advokat, og var ofte forsvarer for politiske fanger. Etter nellikrevolusjonen i april 1974 grunnla han Movimento de Esquerda Socialista («Venstresosialistisk bevegelse»), men forlot prosjektet etter kort tid.I 1978 ble han medlem av sosialistpartiet (PSP), og ble innvalgt i parlamentet, Assembleia da República, året etter. Fra 1979 til 1984 var han medlem av Den europeiske menneskerettighetskommisjon. Fra 1986 til 1987 var han sitt partis gruppeformann i parlamentet. Han var leder av PSP fra 1988.Fra 1989 til 1995 var han borgermester i Lisboa.


=== President ===
Han ble valgt til president med 54 % av stemmene i første valgomgang den 14. januar 1996. Han slo dermed Aníbal Cavaco Silva. Han ble tatt i ed som president den 9. mars samme år.  
Som president hadde Sampaio fokus på sosiale og kulturelle forhold, for det meste de aktuelle. I 1996 beklaget han fordrivelsen av jødene fra Portugal i 1496 og sa at det var en dypt umoralsk og grovt urett handling.På den internasjonale politiske area var han med på overføringen av det portugisiskstyrte Macao til Folkerepublikken Kina i desember 1999, og han gav også viktig publisitet til Øst-Timors selvstendighetsbestrebelser.Han ble gjenvalgt 14. januar 2001.I oktober 2003 inviterte han presidentene i Finland, Tyskland og av i vordende EU-medlemsstatene Ungarn, Latvia og Polen til Arraiolos for å diskutere konsekvensene av utvidelsen av Den europeiske union i 2004 og planene om å etablere en europeisk konstitusjon. Siden har slike møter av ikke-eksekutive presidenter i EU-stater fått tilnavnet Arraiolos-møter.
Han avviste i 2004 å utskrive nyvalg etter at statsminister José Manuel Barroso gikk av. Avvisningen møtte voldsomme protester fra alle venstreorienterte politiske partier, og betød at Eduardo Ferro Rodrigues trådte tilbake som formann for Partido Socialista. Sampio begrunnet sin beslutning med at det var nødvendig å sikre politisk stabilitet i landet på et tidspunkt da det stod overfor økonomisk resesjon. Han utpekte Pedro Santana Lopes som ny statsminister. Etter fire måneder konkluderte Sampio med at den nye regjeringen ikke sikret stabilitet, men snarere det motsatte. Han utskrev derfor nyvalg til avholdelse i februar 2005. Den 24. februar 2005 utpekte han José Sócrates som ny statsminister.
Han gikk av som president den 9. mars 2006 og ble etterfulgt av sin motkandidat fra 1996, Aníbal Cavaco Silva.
Blant Sampaios ordener var storkorset av St. Olavs Orden. Sampaio mottok i 1997 Den hvite ørns orden fra Polens president.


== Referanser ==
MEDLINE

MEDLINE er en omfattende database, som inneholder litteratur-data innen helsefag og biomedisinsk forskning. Den dekker primært medisin, sykepleie, odontologi og veterinærmedisin, men dekker også omfattende områder innen biologi, inklusive temaer som ikke har noen direkte relasjon til de ovennevnte disipliner. Totalt finnes det p.t. (2005) ca. 14. millioner artikkelreferanser i databasen, som er gjort tilgjengelig i PubMed via søkemotoren Entrez.


== Se også ==
Index medicus
EMBASE


== Eksterne lenker ==
Entrez/Pubmed
Battle Griffin

Battle Griffin var en militærøvelse som ble arrangerert hvert tredje år i Norge. Øvelsen ble opprinnelig etablert for å øve den amerikanske Norway Air-Landed Marine Ground Task Force (NALMAGTF), som er et forhåndslagret utstyrslager på brigadenivå. Øvelsen omfattet imidlertid styrker fra en rekke land i NATO og Partnerskap for Fred.
Øvelsen ble avløst av Cold Response i 2006.


== Eksterne lenker ==
(en) Battle Griffin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Info fra GlobalSecurity.org
Indre Østfold

Denne artikkelen handler om kommunen; se også Indre Østfold (distrikt).Indre Østfold er en kommune i regionen Indre Østfold i Viken fylke. Kommunen ble etablert 1. januar 2020 ved en sammenslåing av de fem kommunene Askim, Eidsberg, Hobøl, Spydeberg og Trøgstad. Kommunen har et samlet innbyggertall på rett under 45 000 innbyggere. Indre Østfold er Norges største jordbrukskommune med 231,35 km² dyrket mark. Indre Østfold kommune består av byene Askim og Mysen, tettstedene Spydeberg, Skjønhaug og Tomter, samt en rekke grender. 


== Politikk ==


=== Kommunestyrevalget 2019 ===


== Tettsteder ==
SSB har per 1. januar 2022 oppført tolv tettsteder i Indre Østfold kommune.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Indre Østfold – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Indre Østfold i Store norske leksikon
Sigurjón Birgir Sigurðsson

Sigurjón Birgir Sigurðsson (født 27. august 1962 i Reykjavík), kjent under pseudonymet Sjón, er en islandsk forfatter.
Som 16-åring utga han i 1978 sin første diktsamling «Sýnir» (Visjoner) og i de følgende år ytterligere syv diktsamlinger. Hans første roman ble utgitt i 1987. Han har også skrevet barnebøker og sangtekster for Björk.
Samme år som han utga sin første diktsamling var han med på å starte surrealist-gruppen Medúsa i Reykjavík. Han var blant grunnleggerne av barnekunstgruppen ved Gerðuberg kultursenter, og har arbeidet med kreativ skriving for barn. Han var også med på å danne forlaget Smekkleysa («Smakløst»). 
Han vant Nordisk råds litteraturpris i 2005 for romanen Skugga Baldur.


== Bibliografi ==
1978 Sýnir: yrkingar
1979 Madonna
1979 Birgitta (hleruð samtöl)
1981 Hvernig elskar maður hendur
1982 Reiðhjól blinda mannsins
1983 Sjónhverfingabókin
1985 Oh!: (isn't it wild)
1986 Leikfangakastalar sagði hún það er ekkert til sem heitir leikfangakastalar
1987 Stálnótt (Mál og menning, Reykjavík)
1989 Engill, pípuhattur og jarðarber (Mál og menning, Reykjavík)
1991 Ég man ekki eitthvað um skýin (Mál og menning, Reykjavík) ISBN 9979-3-0252-6
1994 Augu þín sáu mig (Mál og menning, Reykjavík) ISBN 9979-3-1954-2,på norsk:
2001 Dine øyne så meg : en kjærlighetshistorie (Tiden, Oslo) ISBN 82-10-04528-81995 Sagan af húfunni fínu
1998 Myrkar fígúrur
2000 Númi og höfuðin sjö
2001 Með titrandi tár (Mál og menning, Reykjavík) ISBN 9979-3-2242-X
2002 Sagan af furðufugli  (Mál og menning, Reykjavík) ISBN 9979-3-2342-6
2003 Skugga-Baldur (Bjartur, Reykjavík) ISBN 9979-774-43-6på norsk:
2005 Skugga-Baldur (Tiden, Oslo)2005 Argóarflísin, romanpå norsk:
2007 Flisen fra Argo (Tiden, Oslo)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sigurjón Birgir Sigurðsson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sigurjón Birgir Sigurðsson på Internet Movie Database 
(da) Sigurjón Birgir Sigurðsson på Filmdatabasen 
(en) Sigurjón Birgir Sigurðsson hos The Movie Database 
(en) Sigurjón Birgir Sigurðsson på Discogs 
(en) Sigurjón Birgir Sigurðsson på Discogs 
(en) Sigurjón Birgir Sigurðsson på Discogs 
(en) Sigurjón Birgir Sigurðsson på MusicBrainz 
(en) Sigurjón Birgir Sigurðsson på MusicBrainz 
(en) Sigurjón Birgir Sigurðsson på Songkick 
(en) Sigurjón Birgir Sigurðsson på AllMusic 
(en) Sigurjón Birgir Sigurðsson på AllMusic 
(en) Sigurjón Birgir Sigurðsson på Twitter 
(en) Sjón hos Reykljavik bibliotek
(is) Skolavefurinn