jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Cesena

Cesena (i antikken Caesena) er en by i regionen Emilia-Romagna i Nord-Italia. Den ligger sør for Ravenna og vest for Rimini, ved elven Savio ved foten av Appenninene, omkring 15 km fra Adriaterhavet. Befolkningstallet er 93 100 (juli 2004).
Byen kaller seg «De tre pavers by», fordi Pius VI og Pius VII ble født der, og Pius VIII var biskop der før han ble valgt til pave.
Cesena var opprinnelig en umbrisk by, og ble i 3. århundre f.Kr. tatt av romerne. Den ble en viktig garnisonsby. Under krigene mellom Marius og Sulla ble den ødelagt. Plinius den eldre nevner vin fra Cesena som en av de beste.
Tidlig i middelalderen lå Cesena på grensen mellom eksarkatet Ravenna og langobarderriket. Den ble gitt til pavestolen av den frankiske guvernøren i 754, og i lang tid ble den kastet fram og tilbake mellom pavene og erkebiskopene av Ravenna. Fra 1183 til 1198 var Cesena en selvstendig republikk, for så å bli trukket inn i maktspillet mellom paven og den tysk-romerske keiser. Den ble til tider styrt av Malatestafamilien, og til tider av pavestolen.
I 1357 ble byen beleiret av pavelige styrker, og borgerne satte seg kraftig til motverge uten å lykkes. De gjorde opprør i 1377, og byen ble tatt av John Hawkwood, en engelsk leiesoldat som tjente under kardinal Robert av Genève, den senere motpave Klemens (VII). Flere tusen sivile ble massakrert i det som fikk tilnavnet «Blodbadet i Cesena», og kardinalen fikk tilnavnet «Slakteren fra Cesena».
I perioden 1379–1495 vokste byen igjen, under Malatestafamiliens styre. De bygde opp igjen slottet, som fikk det nye navnet Rocco Malatestiana. Malatestiana biblioteket i nærheten av slottet er et fremragende eksempel på et renessansebibliotek, og har mange verdifulle håndkskrifter.
Hovednæringene i byen er jordbruk, kunsthåndverk og turisme. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Cesena – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cesena – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Sommer-OL 2000

Sommer-OL 2000, offisielt omtalt som de 27. olympiske sommerleker, er en internasjonal multisportkonkurranse som ble avholdt i Sydney i Australia fra 15. september til 1. oktober 2000. Dette var andre gang Australia arrangerte de olympiske leker, samt andre gang lekene ble avholdt på den sørlige halvkule. Første gang var i Melbourne i 1956. Nye idretter på OL-programmet i Sydney 2000, var taekwondo, triatlon og turnøvelsen trampoline.
Åpnings- og avslutningsseremoniene ble avholdt på Stadium Australia, hvor også friidrettskonkurransene og fotballfinalene ble arrangert. USA ble beste nasjon, mens vertslandet Australia endte på fjerdeplass på medaljestatistikken. Norge fikk totalt ti medaljer: fire gull, tre sølv og tre bronse.


== Valg av vertsby ==
Sydney ble tildelt lekene ved avstemning under den internasjonale olympiske komités 101. sesjon i Monte Carlo i Monaco 23. september 1993. De andre byene som søkte om å bli tildelt lekene var Beijing (Kina), Manchester (Storbritannia), Berlin (Tyskland) og Istanbul (Tyrkia). 
I tillegg søkte Brasília i Brasil og Milano i Italia om å få lekene, men trakk seg i løpet av budprosessen. Tasjkent, hovedstaden i Usbekistan, viste også interesse for arrangementet, men trakk seg veldig tidlig i prosessen.


== Medaljestatistikk ==
* USA ble fratatt én bronsemedalje i januar 2013 etter at Lance Armstrong ble diskvalifisert på grunn av doping.Norge fikk fire gullmedaljer:

Knut Holmann i kajakk (K1 500 og 1000 m)
Trine Hattestad i spydkast
Damelandslaget i fotballDen olympiske ed, holdt av Rechelle Hawkes, hadde for første gang et tillegg om holdninger til doping og dopingmidler.


== Deltakelse ==


=== Deltakerland ===


== Referanser ==
Sverige under Sommer-OL 1928

Sverige under Sommer-OL 1928. Sportsutøvere fra Sverige deltok i flere sporter under Sommer-OL 1928 i Amsterdam. Sverige kom på fjerdeplass med sju gull-, seks sølv- og tolv bronsemedaljer. 


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==
The Great Rock ’n’ Roll Swindle

The Great Rock 'n' Roll Swindle er en dokumentarfilm om bandet Sex Pistols. Filmen ble regissert av Julien Temple.
Filmen omhandler toppen av Sex Pistols karriere, da de av enkelte ble betraktet som verdens farligste band. Den ble spilt inn i 1980, etter at bandet ble oppløst, og fortelles fra perspektivet til Malcolm McLaren McLaren var bandets manager, og han kommer med negativ kritikk av vokalisten Johnny Rotten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Great Rock 'n' Roll Swindle på Internet Movie Database 
(no) The Great Rock 'n' Roll Swindle hos Filmfront 
(sv) The Great Rock 'n' Roll Swindle i Svensk Filmdatabas 
(da) The Great Rock 'n' Roll Swindle i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The Great Rock 'n' Roll Swindle på Allociné 
(nl) The Great Rock 'n' Roll Swindle på MovieMeter 
(en) The Great Rock 'n' Roll Swindle på AllMovie 
(en) The Great Rock 'n' Roll Swindle på Rotten Tomatoes
Sommer-OL 1912

Sommer-OL 1912 ble avholdt i Stockholm i Sverige. USA ble beste nasjon. Norge fikk fire gullmedaljer.


== Valg av vertsby ==
Stockholm var eneste søker og ble valgt som arrangør av sommerlekene i 1912 ved akklamasjon under den internasjonale olympiske komités 11. sesjon i Berlin i Tyskland 28. mai 1909. Berlin hadde også lagt inn en søknad, men trakk den før starten av den 11. sesjonen.


== Resultater ==
Det ble konkurrert i 14 idretter:

 Bryting
 Fekting
 Friidrett
 Fotball
 Hestesport
 Moderne femkamp
 Roing
 Seiling
 Stuping
 Skyting
 Svømming
 Sykling
 Tautrekking
 Tennis
 Turn
 Vannpolo


== Medaljestatistikk ==


== Deltakelse ==


=== Deltakerland ===


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) 1912 Summer Olympics – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tove Tandberg Krafft

Tove Tandberg Krafft (født 6. november 1942 i Oslo) er en norsk kunstner. Hun er datter av August Tandberg og Brita Tollefsdatter Fanebust. Hun er gift med arkitekt og designer Tore Krafft. Hun er bosatt i Furnes i Ringsaker. 
Tandberg Krafft begynte å arbeide med batik i 1964, men har senere også arbeidet med serigrafi, akvarell, glass, tusj, olje og installasjon. Hun skriver også egne lyriske tekster.


== Utvalgte utstillinger ==
Frysja (1971)
Høstutstillingen (1972)
Galleri F15 (1972)
Hamar Kunstforening (1973)
Holst Halvorsen kunsthandel (1973)
Galleri Vikerødegården (1974)
Hedmarksmuseet (1977)
UKS (1979)
Trondheim Kunstforening (1980)
Galleri Vognremissen (1981)
Aker Brygge (1987)
Hedmark kunstnersenter (1988)
Galleri Fjordheim (1990)
Festivalutstiller – Risør (1994)
Hamar sentrum (1995)
Galleri Munch 2004  m.fl.


== Offentlige innkjøp/utsmykninger ==
Storhamar kirke (altertavle, messehagler og tekstiler)
Kronprinsesse Märthas kirke (messehagler og tekstiler)
Stavsjø kirke
Hotell Victoria
M/S Vistafjord
Olrud Hotell


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tove Tandberg Krafft i Norsk kunstnerleksikon
Norge under OL

Norge deltok i OL første gang i Sommer-OL 1900 og har deltatt i alle OL etter det, bortsett fra Sommer-OL 1980. Norge sendte ikke deltakere til Sommer-OL 1904, men bryterne Charles Ericksen og Bernhoff Hansen var norske statsborgere da de deltok i lekene. De ble opprinnelig oppført som deltakere for USA, men i 2021 endret Den internasjonale olympiske komité sin database over olympiske medaljevinnere slik at både Ericksen og Hansen nå er registrert som olympiske mestere for Norge.I sommer-OL frem til 2020 har Norge tatt 163 medaljer. I vinter-OL frem til 2022 har Norge tatt 405 medaljer og er med det den mestvinnende nasjonen noensinne i vinter-OL.
Norge har vært arrangør for OL to ganger: Vinter-OL 1952 og Vinter-OL 1994.


== Medaljeoversikter ==


=== For hver sport ===


==== Sommer ====


==== Vinter ====
██  Ledende i den idretten
Tabellen inneholder to sølv og en bronsemedalje vunnet i kunstløp i Sommer-OL 1920 i Antwerpen.


== Se også ==
Gullklubben – Norske Olympiavinneres Klubb
Liste over norske mestvinnende vinterolympiere
Liste over norske mestvinnende sommerolympiere


== Referanser ==


== Litteratur ==
Norge i OL: om norske bragder i OL, om olympiske tradisjoner, om norsk olympisk arbeid, Norge i den olympiske bevegelse. Rud: Komiteen. 1993.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalutgave på Bokhylla.no ved Nasjonalbiblioteket.]


== Eksterne lenker ==
Norges OL-statistikk på Olympedia.org
List of Norway's Medals in each Olympic Games hos olympiandatabase.com
Norway at the Winter Olympics hos topendsports.com
«How Norway Won the Winter Olympics» The Aspen Institute, 27. februar 2018
«Why Norway Is So Good At The 2018 Winter Olympics» Time.com, 25. februar 2018
«Why Norway has won more Winter Olympics medals than any country» Washingtonpost.com, 9. februar 2018
Sveton

Gaius Suetonius Tranquillus (født 75), vanligvis kjent kun som Sveton, var en romersk historiker, språkforsker, oldtidsforsker og embetsmann. Han var av ridderstanden og hadde ulike sekretærstillinger i de øverste sjikt i den keiserlige administrasjon og var blant annet en del av Plinius den yngres stab da han var prokonsul i Pontus. Han er best kjent for sitt verk Om Cæsarernes liv (De vita Caesarum), som er en av de fremste kildene for det tidlige romerske keiserdømmet. Han regnes blant de mer objektive av antikkens historikere, men hans sym- og antipatier kommer ofte frem i tekstene. Bortsett fra få fragmenter fra hans omfangsrike forfatterskap er det kun biografien om de tolv keiserne fra Julius Cæsar til Domitian som er bevart i dag.


== Forfatterskap ==
Hver av Svetons biografier over de tolv keiserne er oppdelt tematisk, det vil si at de består av avsnitt som beskriver henholdsvis keiserens dyder og laster, hans spise- og seksualvaner, hans humor og videre, men i motsetningen til andre antikke forfattere, som eksempelvis Plutark, utleder ikke Sveton noen form for moraliserende konklusjon om sitt portrett. Beskrivelsene følger heller ikke et kronologisk mønster og de politiske aspekter i keiserens liv er nesten helt fraværende i Svetons skildring. Det betyr at dette er en ytterst problematisk kilde til den tidlige keisertidens politiske historie, men er omvendt en god mentalitetshistorisk kilde til den romerske overklasse.
Verket, De vita Caesarum, er nesten bevart i sin helhet, kun de første delene som omhandler Julius Cæsars opprinnelse og barndom mangler.
I et avsnitt i biografien om Claudius nevner han at noen som følger «Chresto» er involvert i bråk i det jødiske samfunnet i Roma, og at dette førte til at keiseren forviste dem. Dette kan bli tolket som den tidligste henvisningen til en kristenforfølgelse eller jødeforfølgelse, avhengig av om det det er Kristus eller en annen han egentlig viser til.Andre verker som er kjent er:

De Illustribus Grammaticis
De Claris Rhetoribus
De Viribus Illustris


== Norske oversettelser av Sveton ==
Romerske keisere (De vita Caesarum) oversatt av Henning Mørland 1974 ISBN 8203060064


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Divus Claudius på latin
Engelsk oversettelse av Divus Claudius
Norema

Norema er et norsk varemerke for kjøkken- og innredningsmoduler.  Norema eies av det svenske konsernet Nobia AB. Produksjon foregår ved Nobias fabrikk i Tidaholm, Sverige.
Norema er markedsleder og den mest kjente merkevaren innen kjøkken i Norge (jfr. Prognosesenteret AS). Norema er en landsdekkende kjede med 11 egeneide kjøkkensentra, samt forhandlernett,  hvor man markedsfører og selger både via det profesjonelle nybyggmarkedet og direkte til forbrukermarkedet. Norema er heleid av svenske Nobia AB, som med sine over 20 varemerker er Europas største konsern innen kjøkken, bad og garderobe.


== Trestandard AS ==
Selskapet het tidligere Trestandard AS, og firmaet stammer tilbake fra andre verdenskrig da selskapet ble stiftet av Alf Bakken og Gregers Kure. De produserte i starten innredningsenheter for oppvaskbenker og stålbeslag.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Norema – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Langvassbukta

Langvassbukta er ei bygd ved Gullesfjorden i Kvæfjord kommune i Troms. I Langvassbukta er i krysset mellom fylkesvei 850 og riksvei 85, hvor veiene går mot Lødingen (riksvei 85), Vesterålen (riksvei 85) og Flesnes/Harstad (fylkesvei 850). I Langvassbukta finner man Langvassbukt kapell og Viltkroa i det tidligere Hinnøysenteret.
Inne i Langvassdalen, hvor riksvei 85 går over mot Sortland og Vesterålen, finnes det et godt terreng hvor man kan finne multer i august. Langvatnet ligger idyllisk til langs veien.
Litt lenger ut fra Langvassbukta på fylkesvei 850 er det en nødhavn for fergesambandet Flesnes-Refsnes. Denne ligger mellom Innerbukta og Sæterbukta og vest for Forøya. 


== Eksterne lenker ==
Værstasjon i veikrysset
Våtvoll

Våtvoll er ei bygd i Kvæfjord kommune i Troms. Bygda ligger mellom Langvassbukta og Gullesfjordbotn, på vestsiden av Gullesfjorden. Riksvei 85 går gjennom bygda.
Bygda har flere kjennemerker - blant annet Kvalshausen, Arleif-brygga, ungdomshuset og Elvebukta ved utløpet av Våtvollelva. Bygda hadde posthus og også anløp av lokalbåt fra Harstad før det ble fast veiforbindelse med både Vesterålen og Lødingen. På brygga på Halvardsneset fantes det også en lokal landhandel et stykke ut på 1970-tallet.
Hovednæring var inntil andre verdenskrig en kombinasjon av jordbruk og fiske. De fleste som bor i bygda nå jobber enten i Vesterålen (Sigerfjord, Sortland) eller i Lødingen. I utkanten, nord for bygda, ligger Våtvoll grendehus.
Gullholm

Gullholm er ei bygd i Kvæfjord kommune i Troms. Stedet ligger på østsida av Gullesfjorden, ved enden av en ni kilometer lang vei som starter i Gullesfjordbotn.Fra gammelt av har Gullholm vært ei jordbruksbygd hvor man livnærte seg på det gården og fjorden gav. Tidligere var nærmeste matbutikk på Våtvoll på andre siden av fjorden, mens man nå må til Sigerfjord, Sortland eller Lødingen for å finne dette. Fra Gullholm kan man av og til se havørn stupe ned og hente småfisk i havoverflaten. Det er en drøy tur å gå opp på fjellet herfra, men hvis man er god til beins og vil prøve seg er Ingeborgvatnet en opplevelse. Utsikten fra toppen av Hinnøya er god.


== Referanser ==
Europavei 10

Europavei 10 (E10), er en europavei som går mellom Å i Lofoten og Luleå i Sverige. Det norske avsnittet hadde betegnelsen Kong Olav Vs vei, før Lofast-traseen kom. Veien krysser riksgrensen på Bjørnfjell rett nord for Narvik.
Trasé fastlagt av UNECE: Å i Lofoten – Harstad – Narvik – Kiruna – Luleå. Lengden er 880 km, med 397 km i Norge og 483 km i Sverige.
Veien gikk tidligere om Melbu, Stokmarknes og Sortland. Ny europavei 10 mellom Fiskebøl og Gullesfjordbotn («Lofast») åpnet 1. desember 2007 av dronning Sonja. Delstrekningen mellom Fiskebøl og Raftsundet ble åpnet i 1998.
Før europaveisystemet ble revidert i 1992 betegnet E10 strekningen Paris–Brussel–Amsterdam–Groningen.


== Knutepunkter ==

Se europavei 10 (Norge) og  europavei 10 (Sverige) for detaljer.


== Se også ==
Europavei 10 (Norge)
Europavei 10 (Sverige)


== Eksterne lenker ==
(en) E10 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveiene
Marcus Calpurnius Bibulus

Marcus Calpurnius Bibulus (død 48 f.Kr.) var en romersk politiker. Han var svigersønn av Cato den yngre.
Bibulus var gift to ganger. Fra første ekteskap hadde han tre sønner; en av dem var den senere politikeren Lucius Calpurnius Bibulus. Hans andre kone var Catos datter Porcia Catones.
I 59 f.Kr. ble han valgt til konsul av optimatene, hans medkonsul Julius Cæsars fiender. Cæsar hadde forsøkt å få sin allierte Lucius Lucceius valgt og da dette mislyktes dannet han det første triumvirat for å omgå Bibulus' vetorett. Den eneste større maktutøvelse fra Bibulus i løpet av året var et veto mot Cæsars forslag om å gi land i Campania til Pompeius' soldater, og å erklære resten av dagene det året hvor centurieforsamlingen kunne møtes som religiøse helligdager, slik at forsamlingen ble satt ut av spill. Til tross for vetoet la Cæsar fram forslaget for forsamlingen, og da Bibulus prøvde å stoppe dette gikk folkemengden løs på ham. De knakk hans fasces, konsulens verdighetstegn, og kastet avføring på ham. 
Etter denne ydmykelsen nektet han å sitte ut perioden og ga dermed Cæsar fullstendig kontroll over konsulembetet resten av året. Romerne navnga hvert år etter hvem som var konsuler, og året 59 f.Kr. kaltes derfor «Cæsars og Bibulus' konsulat». Men på grunn av Cæsars kontroll ble året av popularene kalt «Julius' og Cæsars konsulat».I 52 f.Kr. støttet han Pompeius, som nå var politisk fiende av Cæsar, i senatet. Bibulus og hans svigerfar Cato den yngre lot Pompeius sitte alene i konsulembetet  dette året, etter at medkonsulen Publius Clodius Pulcher var blitt myrdet. 
Bibulus ble utnevnt til guvernør i Syria i 51 f.Kr., men klarte straks å fornærme hæren der ved å ta æren for en seier som ble vunnet før han ankom. 
I 48 f.Kr. allierte han seg med Pompeius mot Cæsar og fikk kommandoen over Pompeius' styrker i Adriaterhavet. Han tok Cæsars flåte, og Cæsar satt dermed strandet i Epiros. Denne seieren betydde lite, da Cæsar slo Pompeius fullstendig i slaget ved Pharsalus. Bibulus døde senere samme år.


== Referanser ==


== Kilder ==
Denne artikkelen inneholder materiale fra Encyclopædia Britannica Eleventh Edition, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.

Suetonius (Sveton) (2001). Kejsarbiografier (svensk). Oversatt av Ingemar Lagerström. Lund: Wahlströms och Widsands klassikerserie. ISBN 91-46-18238-1.
Porcia Catones

Porcia Catones (død 42 f.Kr.) var datter av den romerske statsmannen Cato den yngre og hans første kone, Atilia. 
Hun giftet seg med Marcus Calpurnius Bibulus, som hans andre kone, for å sementere en allianse mellom faren og Bibulus. 
Etter Bibulus' død i 48 f.Kr. giftet hun seg med Marcus Junius Brutus, som var hennes fetter. Etter hans død i slaget ved Filippi begikk hun selvmord, angivelig ved å svelge glødende kull. 
William Shakespeare tok henne med i Julius Caesar, da med skrivemåten Portia.


== Referanser ==
Tjeldsundbrua

Tjeldsundbrua er ei veibru som knytter Hinnøya til fastlandet. Den strekker seg over Steinslandsstraumen fra Leikvikhamn på Hinnøysiden til Steinsland på fastlandet.
Hengebrua er en del av europavei 10/Kong Olavs veg. Den er 1007 meter lang, med hovedspenn på 290 meter. Seilingshøyden er 41 meter, og brua har i alt 32 spenn. Brua ble åpnet av kong Olav V den 22. oktober 1967.


== Historie ==
Den første regelmessige skyssforbindelsen over Steinslandsstraumen tok til i 1911, da Ole Arntsen på Steinsland startet båtforbindelse mellom Steinsland og Lilleng og Leikvik på Hinnøya. I 1930 ble det etablert bilfergeselskap, og båten «Prillarguri» fra Harstad ble innkjøpt og omdøpt til «Tjeldsundfergen 1». Denne ferga var i drift til 1938, og etter den kom «Tjeldsundfergen 2» og «Tjeldsundfergen 3». Fergekaiene på Lilleng og Steinsland ble bygd i 1937-38 og modernisert på 1950-tallet.
En komité for bru over Tjeldsundet ble stiftet 23. februar 1953. Planleggingen av brua tok imidlertid lang tid, ikke minst fordi det var strid om hvor stor seilingshøyde brua måtte ha. I 1958 godkjente havnedirektøren at brua kunne bygges med 40 meters seilingshøyde, men den etterfølgende havnedirektøren krevde i 1963 at bruhøyden måtte være 50 meter. Tidlig året etter gikk havnedirektøren så med på 41 meters høyde.
Byggearbeidet begynte i april 1965. Opprinnelig ble det beregnet at brua skulle stå ferdig høsten 1968, men arbeidet ble forsert slik at brua kunne åpnes 22. oktober 1967. Tjeldsundbrua ble betalt med bompenger, og bompengeinnkrevingen opphørte 30. juni 1981. De siste årene var bruavgiften for en personbil 7 kroner.
Fergekaiene på Lilleng og Steinsland, noen hundre meter sør for Tjeldsundbrua, eksisterer fremdeles. Fergekaiene er foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner..
I perioder med sterk vind kan brua bli stengt. Noen vintre har det vært nødvendig med kolonnekjøring over brua. Det finnes vindmålere på hver side av brua.
I Statens vegvesens Samferdselsutredning for nordre Nordland/Sør-Troms som ble fremlagt den 3. november 2006 foreslås det å legge ei fremtidig bru over Tjeldsundet fra Sandtorg til Fjelldal, 10 km lenger sør.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Kilder ==
Bjørn Tore Forberg: Tjeldsundbrua – porten til øyriket. Tjeldsundbrua A/S 1983


== Eksterne lenker ==
Automatisk værstasjon
Popularene

Popularene (latin populares, «de folkelige») var en løst sammenknyttet politiske allianse i den sene romerske republikken. De fikk sitt navn fordi de pleide å bruke folkeforsamlingene for å oppveie de konservative optimatenes og andres politiske makt. Popularene var også av senatorrang og kunne være patrisiere, adelige plebeiere eller fra ridderstanden (equites).
Blant deres fremste planer var omfordeling av land til bønder for veteraner, flytting av romerske borgere til provinsene, utvidelse av romersk borgerskap til grupper utenfor Italia, justering av kornutdelingene og justering av pengeverdien.
De hadde sitt høydepunkt under Julius Cæsars diktatur, da Cæsar gjennom sin karriere var en av de sterkeste popularlederne. Etter dannelsen av det andre triumvirat (43 f.Kr.–33 f.Kr.) mistet de sin innflytelse.I tillegg til Cæsar inkluderte popularene blant annet Gracchi-brødrene (Tiberius og Gaius Gracchus), Gaius Marius, Publius Clodius Pulcher og under det første triumviratet også Marcus Licinius Crassus og Gnaeus Pompeius Magnus. Både Crassus og Pompeius hadde kjempet sammen med Sulla i borgerkrigen, men etter at Crassus var død, snudde Pompeius til sin posisjon som konservativ optimas. Denne endringen av allianser er påminnelser at betegnelsen popularene refererer like mye til politisk taktikk som til en form for overbevist politisk grunnsyn. Republikanske politikere «hadde alltid vært mer delt i saker på stil enn av politikk.»


== Referanser ==


== Litteratur ==
Brunt, P.A. (1966): «The Roman Mob» i: Past and Present 35, s. 3–27.
Holland, Tom. (2003): Rubicon: The Triumph and Tragedy of the Roman Republic, London:Abacus
Millar, Fergus (1986): «Politics, Persuasion and the People before the Social War (150–90 B.C.)» i: Journal of Roman Studies 76, s. 1–11.
Millar, Fergus (1989): «Political Power in the Mid-Republic: Curia or Comitium?» i: Journal of Roman Studies 79, s. 138–150.
Millar, Fergus (1995): «Popular Politics at Rome in the Late Republic» i: Leaders and Masses in the Roman World: Studies in Honor of Zvi Yavetz. Red. I. Malkin & Z.W. Rubinsohn. Leiden: E.J. Brill, Begrenset forhåndsvisning online.
Torbjørn Færøvik

Torbjørn Færøvik (født 8. juni 1948 i Leka i Nord-Trøndelag) er en norsk forfatter, historiker og tidligere journalist. Han har senere år særlig skrevet om Kinas og Indias historie.  
Færøvik har arbeidet som utenriksmedarbeider i NTB (1977–79), Arbeiderbladet (1979–91) og NRK (1991–99). Han var NRKs verdensreporter i 1996–97.Færøvik er utdannet cand. philol. med hovedfag i historie med en avhandling om norsk misjon i Kina.


== Bibliografi ==
1997 Drømmen om Asia
1999 India – Stevnemøte med skjebnen
2001 Veien til Xanadu. En reise i Marco Polos fotspor
2002 Marco Polo. Reisen til verdens ende (ungdomsbiografi)
2010 Kina – En reise på Livets elv (utgitt også på tysk i 2010 under det forenklede forfatternavnet Tor Farovik)
2004 Gandhi – Elsket og hatet (ungdomsbiografi)
2006 Buddhas barn – En reise blant mennesker
2009 Midtens rike – En vandring i Kinas historie
2012 Maos rike - en lidelseshistorie
2016 Orientekspressen. En vårreise
2020 Kina på 200 sider. Fra de første dynastiene til dagens stormakt


== Priser ==
For sine bøker om India og Kina ble han tildelt 

Brageprisen (i 1999, 2003 og i 2012)
Cappelenprisen 2006 delt med Erik Fosnes Hansen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kinaforum – Torbjørn Færøviks blogg
Torbjørn Færøvik i Cappelen Forlag
Torbjørn Færøvik i NRK Forfatter
Torbjørn Færøvik i Aftenposten