Den norske FN-styrken i Libanon

Den norske FN-styrken i Libanon (engelsk «Norco») var en nasjonal styrke underlagt FNs midlertidige styrke i Libanon (UNIFIL) og bestod av følgende hovedavdelinger:

Den norske FN-bataljonen (Norbatt)
Det norske verkstedkompaniet (Normaintcoy)
Det norske sanitetskompaniet (Normedcoy)
Den norske helikoptervingen (Norair)
(Norplatoon) Norsk avdeling i UNIFILs utrykningsstyrke Force Mobile Reserve
Det norske maritime bidraget


== Historie ==
Norge var med i det fredsbevarende arbeidet i Sør-Libanon stort sett fra den dagen UNIFIL gikk inn i området. Den norske styrken ble satt inn i tidsrommet 25. mars til 4. april 1978. I dette tidsrommet sendte Norge i underkant av 700 soldater til Libanon. De 700 soldatene utgjorde hovedtyngden til Norbatt. 7. april ble det norske bidraget utvidet med tre avdelinger, samt noen offiserer til UNIFILs hovedkvarter. De tre avdelingene var;
et verkstedkompani (Normaintcoy)
et sanitetskompani (Normedcoy)
en helikopterving (Norair)
Disse tre avdelingene utvidet det norske bidraget med ca. to hundre soldater og offiserer. Norair kom på plass i Libanon 11.april og etablerte seg i Naqoura. Normedcoy etablerte seg samme sted da de ble satt inn i Libanon 22. og 23. april. Normaintcoy ankom Libanon 26. april og etablerte seg i Tibnin. Norbatt hadde allerede etablert sitt hovedkvarter i Ebel es Saqi. Det første året med UNIFIL var Norge dermed representert med fire avdelinger i styrken.
Norske myndigheter kunne sende av gårde disse avdelingene raskt da Norge i 1964 hadde opprettet en beredskapsstyrke til bruk for FN. Forespørselen fra FN om militær innsats i Libanon var den første praktiske prøven for den norske beredskapsstyrken. Dette bidro til at Norge var et av de første landene til å sende styrker til UNIFIL-operasjonen. Frankrike, Nepal, Nigeria, Senegal var i tillegg til Norge de første landene til å sende styrker til UNIFIL-operasjonen. De siste norske styrkene ble trukket ut ved årsskiftet 1998–1999. Det omkom 21 norske soldater i UNIFIL mellom 1978 og 1998..
Som en reaksjon på Libanon-krigen i 2006 sendte Norge fire missiltorpedobåter og et støttefartøy, samt andre støttefunksjoner til Libanon. Deres oppdrag var å forhindre våpensmugling i området. De var en del av UNIFIL frem til 2008. Etter det trakk Norge seg ut, mens UNIFIL fortsatte sin tilstedeværelse.


== Avdelinger ==
Norair og Normedcoy ble trukket ut etter henholdsvis ett og to år, og ble erstattet med en italiensk helikopterving og et svensk feltsykehus. Norbatt, Normaintcoy, samt en stor gruppe i UNIFILs hovedkvarter, blant annet MP-kompaniet, samt en norsk tropp i den mobile styrken FMR, fortsatte. Ved siden av nordmennene som tjenestegjør i Naqoura, Tibnin og i Norbatt, var det ofte norske representanter ved MP-avdelingen i Tyr, Metullah, Beirut, Nahariya og Tel Aviv. I tillegg til de ca. 900 nordmennene som ofte utgjorde den største nasjonale UNIFIL-styrken, jobber noen nordmenn som sivile i UNIFIL, og noen er i OGL (Observerer Group Lebanon), som ligger under UNIFIL, selv om de tjenestegjør i UNTSO.


== Norco i Naqoura ==
FN-styrken hadde en stedlig ledelse ved UNIFILs hovedkvarter i Naqoura. Norge hadde ingen egen avdeling ved HQ, men en betydelig gruppe nordmenn fylte på slutten av 1980-årene posisjoner i ulike stabselementer i Naqoura. Administrativt var de tilknyttet det såkalte Norco-elementet, og MP-kompaniet iberegnet var det ca. 50 nordmenn ved hovedkvarteret.
Selv om de norske tjenestegjørende i Naqoura var spredt på en rekke avdelinger og kontorer, hadde to naturlige samlingspunkter: Norco-kontoret, som var administrasjonskontor for hele den norske kontingenten, og Norway House – et sosialt møtested i fritida. Nordmennene var fordelt på hovedkvarterets tre hovedavdelinger: Operasjoner, forsyninger og administrasjon og personell.


== Unifil-undersøkelsen 2016 ==
Unifil-undersøkelsen var en omfattende spørreundersøkelse som ble sendt ut til veteraner som hadde tjenestegjort i perioden 1978 til 1998. Bakgrunnen for undersøkelsen var regjeringens handlingsplan I tjeneste for Norge fra 2011 påla Forsvarets Sanitet å videreføre etterundersøkelser av veteraner. Tidligere hadde Forsvarets Sanitet gjennomført en tidligere Unifil-undersøkelse i 1993. Av over 20 000 veteraner som tjenestegjorde i Libanon svarte 10 605 veteraner på undersøkelsen. Sammenlignet med den øvrige norske befolkningen fremstår Unifil-veteranene som minst like friske, men det er en sammenheng mellom de som har opplevd belastende hendelser i tjenesten og de som har psykiske helseplager i dag. Flertallet av veteraner, også de som har opplevd belastende hendelser har ikke psykiske helseplager siden. En av undersøkelsens konklusjoner er «grunnet lang oppfølgingstid, er det knyttet stor usikkerhet hvorvidt den enkelte veterans psykiske lidelse er forårsaket av tjenesten».


== Noen viktige begivenheter for UNIFIL-styrken ==
19. mars 1978: FN-resolusjon i Sikkerhetsrådet med vedtak om å opprette en fredsbevarende styrke til Libanon.
22. mars 1978: Norge svarer positivt på FNs henvendelse.
3. april 1978: Den norske hovedstyrken ankommer Libanon.
9. mai 1978: Norske FN-styrker og PLO-soldater i kamp ved Kaoukaba.
3. februar 1979: Et norsk helikopter styrter. Seks mennesker blir drept, fire er nordmenn.
26. juli 1979: Den norske helikoptervingen Norair reiser hjem, Italia overtar.
April 1980: Unifil-hovedkvarteret i Naqoura blir angrepet og beskutt – store materielle skader.
August 1980: Normedcoy – det norske sanitetskompaniet overlater Unifil-sykehuset i Naqoura til svenskene.
6. juni 1982: Israel invaderer Sør-Libanon og etter hvert områdene helt opp til Beirut. En norsk soldat ble drept i Ebel Es Saqi.
16.–18. september 1982: 900 palestinere drept av kristne falangister under beskyttelse av IDF i flyktningleirene Sabra og Shatila i Beirut.
27. oktober 1982: Tre irske UNIFIL-soldater drept på post av ukjente.
14. januar 1984: Nederland starter uttrekkingen av sine styrker fra UNIFIL.
1985: Israel trekker seg tilbake etter invasjonen i 1982, men blir stående i et belte i Sør-Libanon.
18. mai 1985: Hovedkvarteret til den norske FN-styrken blir beskutt av israelske styrker.
1987: Hizbollah erklærer hellig krig (Jihad) mot UNIFIL.
1. juni 1987: Libanons statsminister Rashid Karami blir drept i en bombeeksplosjon i et helikopter.
10. desember 1988: FNs fredsbevarende styrker blir tildelt Nobels fredspris for sin innsats. Styrkene i Libanon (UNIFIL) var på dette tidspunktet de eneste norske operative FN-styrkene.
Oktober 1989: Ta‘f-avtalen undertegnes i Libanon. Den innebærer en nyordning i parlamentet, som markerer slutten på borgerkrigen.
10. januar 1992: Minst 12 palestinske geriljasoldater blir drept under flyangrep fra Israel.
16. februar 1992: Lederen for den proiranske gruppen Hizballah blir drept i et israelsk luftangrep.
20. februar 1992: Israelske stridsvogner rykker inn i Sør-Libanon for å angripe Hizballahs rakettbaser.
23. februar 1993: Generalmajor Trond Furuhovde overtar som første norske sjef for UNIFIL.
2. juni 1994: 45 geriljasoldater drept i et israelsk angrep på en Hizbollah-leir i Bekaadalen.
18. april 1996: Israelsk rakettangrep dreper 106 flyktninger og skader over 100 i landsbyen Qana i Fijibatt.
31. mai 1996: Det norske verkstedkompaniet overlater Camp Scorpio til polske mekanikere, og reiser hjem etter 18 års innsats.
Desember 1996: Det estiske kompaniet Estcoy over tar Kompani B i Norbatt for et halvt år.
Juli 1997: Sikkerhetsrådet vedtar Dag Hammarskjölds Medal of Valour, som hyldest til FN-soldater som mistet livet.
26. september 1998: Endelig bekreftet at India overtar etter Norbatt.
28. november 1998: Overlevering (Handover) Norbatt-Indbatt.


== Sjefer for Den norske FN-styrken i Libanon (Norcontico) ==
Oberst Vigar Aabrek (1978)
Oberst Helge Faret (1978)
Oberst Martin Vadset (1978–1979)
Oberst Ole Nilsen (1979–1980)
Oberst I Bjørn Cato Ødegård (1980–1981)
Oberst II Ole Christian Englund (1981–1982)
Oberst II Erling Hoëm (1982–1983)
Oberst I Gabriel Lund (1983–1984)
Oberst I Eystein Singstad (1984–1985)
Oberst II Zacharias Backer (1985–1986)
Oberst II Wegger Strømmen (1986–1988)
Oberst I Trond Furuhovde (1988–1989)
Oberst I Johannes Lunder (1989–1990)
Oberst II Bjørn Arild Thun (1990–1991)
Oberst I Ole Johan Silseth (1991–1992)
Oberst II Kjell Narve Ludvigsen (1992–1993)
Oberst II Hagrup Haukland (1993)
Oberst II Ragnar Bratland (1993–1994)
Oberst II Tor Løset (1994–1995)
Oberst II Knut Kristoffer Nilsen (1995–1996)
Oberst II Jan Kristensen (1996)
Oberst II Odd Helge Olsen (1996–1997)
Oberst II Olav Henrik Olsen (1997–1998)
Oberst Bjørn Wentzel (1998)


== Liste over kjente nordmenn som har tjenestegjort i UNIFIL ==
Journalist Trond Ahlsen, ass. PIO, Norbatt XXIII
Forsvarsminister Frank Bakke-Jensen, radioreparatør Norbatt XXVI og XXVII
Journalist Dag Bredvei, sanitetssersjant i KP A på Tell Quezi, Norbatt V og VI; PA (personlig adjutant) for bataljonssjef Tor Løseth, NorbattXVII og XVIII; og vakthavende offiser (løytnant) i bataljonsopsen, Norbatt XIX
Programleder Øystein Bache, geværmann, KP A, Norbatt VII
Knut A. Braa
Stortingsrepresentant Per Sandberg
Kåre Fostervold (UNIFIL XXVI) tidl. stortingsrepresentant; statssekretær fra 2015
Journalist Fredrik Græsvik, PIO, Norbatt XXX–XXXI
Journalist Carl-Erik Grimstad, PIO, Norbatt XVI
Journalist og idrettstilhenger Morten Hagenstuen, PIO, Norbatt XVII
Gjermund Hagesæter, statssekretær
Vektløfter Leif Jenssen, Normaintcoy IV
Journalist Per Ø. Jevne, PIO, Norbatt I
Journalist Richard Kongsteien, ass. PIO, Norbatt XXV, Norbatt XXVI
Pengeinnkrever Espen Lie, lagfører, 1. tropp, KP 3, Norbatt I, II og VII.
Trond Kristoffersen avdød finansmann; dømt i Finance Credit-saken; sanitetsmann i Norbatt IV og V
Prest Per Tore Meberg, bataljonsprest, Norbatt V og VI
Skipresident Sverre Seeberg, troppssjef, KP 1, Norbatt I
Redaktør Harald Stanghelle, Ass. PIO i Norbatt III og PIO i Norbatt IV
Journalist Odd Karsten Tveit, ACMPIO (Assistant Chief Military Press Information Officer) (major), UNIFIL HQ, Naqoura (1984–1985)
Journalist Ståle Yttrehus, Stkp, Norbatt IX
Redaktør Alexander Øystå, geværmann Norbatt XVIII og ass. PIO Norbatt XXI


== Referanser ==