jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
John Hale (sogneprest)

John Hale (død 4. mai 1535 på Tyburn i London; også stavet John Haile) var katolsk sogneprest i Isleworth i Middlesex i England i det 16. århundre som døde for sin tros skyld.Han var fellow ved King's Hall i Cambridge. Han er kjent for at han ved en anledning sa at Mary Boleyns sønn lignet på Henrik VIII. Dette har blitt brukt som argument for at gutten kan ha vært kongens uektefødte sønn, men samtidig er det mulig at Hale også strakk ting så langt som mulig fordi han ønsket å sverte kongen. 
Han ble hengt, trukket og kvartert ved Tyburn fordi han nektet å sverge troskap til Henrik VIII som overhode for Den engelske kirke. Hale ble henrettet sammen med John Houghton og tre karteusermunker. 
Hale ble saligkåret i 1888.


== Referanser ==
Araca Energy

Araca Energy ASA (tidligere Aladdin Oil & Gas Company ASA) er et norsk lete- og produksjonsselskap innen olje- og gassektoren med virksomhet i Russland og Samveldet av uavhengige stater. Selskapet ble grunnlagt i 2006. Paal Hveem og Idar Vollvik var opprinnelig blant de største aksjonærene i Aladdin med henholdsvis 15,58 prosent og 8,94 prosent av aksjene. Administrerende direktør var Hans-Axel Jahren. I 2006 ble Araca notert på OTC-listen under ticker AOGC. Tickeren ble i 2015 endret til ARACA.
(AOGC) har et 71,5% eierskap i OOO Geoteknologia, et russisk oljeselskap med to lisenser i Timan Pechora-regionen i nordvestlige Russland. I Bogdanovskaya-lisensen i Orenburg ble det påsken 2008 avdekket en revstuktur. Seismiske undersøkelser og brønndata indikerer at lisensene inneholder 83,5 millioner fat sannsynlige og 3,2 millioner fat påviste reserver. Boring som startet julaften 2008 har påvist flere gasslommer som har indikert et underliggende aktivt petroleumssystem. Toppen av revet ble nådd på ca. 650 meters dybde og brønnen er planlagt boret til 950 meter.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Francesco Di Pietri

Francesco Di Pietri eller 石方西 Shi Fangxi (født 1562 i Badia di Farfa nær Roma i Italia, død 5. november 1593 i Shaozhou i Kina) var katolsk kinamisjonær tilknyttet jesuittordenen. Han kom til Macao i 1590 og skulle egentlig videre til Japan. I stedet ble han sendt inn til misjonen i Shaozhou i Guangdong, der han kort etter døde.


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen


== Litteratur ==
Louis Pfister: Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)
Dorothy Round

Dorothy Edith Round, gift Little, (født 13. juli 1908 i Dudley i Worcestershire i England, død 12. november 1982) var en britisk tennisspiller.
Dorothy Round spilte sin første singlefinale i Wimbledon i 1933, hun møtte Helen Wills fra USA og tapte 4-6, 8-6, 3-6. Året etter i 1934 var Round pånytt i finalen denne gang møtte hun en annen amerikansk spiller, Helen Jacobs, som hun beseiret 6-2, 5-7, 6-3. Samme år vant landsmannen Fred Perry herreturneringen, det var første gang på 25 år at begge singletitlene gikk til britiske spillere. Forrige gang det hente var i 1909 da Dora Boothby og Arthur Gore vant. Sin andre singletittel i Wimbledon vant hun i 1937 da hun vant over Jadwiga Jedrzejowska fra Polen med 6-2, 2-6, 7-5. I 1935 ble hun den første britiske kvinnen som vant Australian Open. Hun deltok også på de britiske Wightman Cup-laget i perioden 1931–36.
I 1986 ble Dorothy Round opptatt i International Tennis Hall of Fame.


== Grand Slam-titler ==
 Australian Open:
Single damer – 1935 (hun beseiret Nancy Lyle Glover med 1-6, 6-1, 6-3 i finalen)
 Wimbledon:
Singel damer  – 1934 (hun beseiret Helen Hull Jacobs med 6-2, 5-7, 6-3 i finalen)
Mixeddouble – 1934 (sammen med Tatsuyoshi Miki)
Singel damer  – 1937 (hun beseiret Jadwiga Jedrzejowska med 6-2, 2-6, 7-5 i finalen)
Mixeddouble – 1935 (sammen med Fred Perry)
Mixeddouble – 1936 (sammen med Fred Perry)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dorothy Round – International Tennis Hall of Fame
Sven Rydell

Sven Åke Algot Rydell (født 14. januar 1905 i Göteborg, død 4. april 1975) var en svensk fotballspiller og avisskribent.
Rydell var en av Sveriges beste fotballspillere i 1920- og 1930-årene. Han spilte 43 landskamper og scoret hele 49 mål. Med det var han tidenes toppscorer på det svenske landslaget inntil Zlatan Ibrahimovic slo rekorden i 2014.Rydell vant en olympisk bronsemedalje i fotball under Sommer-OL 1924 i Paris. Han var med på Sveriges lag i fotballturneringen, som kom på tredjeplass, bak Uruguay og Sveits. Sverige vant åttendedelfinalen 8-1 over Belgia, og i kvartfinalen beseiret de Egypt med 5-0. Sverige tapte semifinalen for Sveits 1-2. I bronsefinalen mot Nederland spilte de uavgjort 1-1, og omkampen, som ble spilt 9. juni 1924 på Stade de Colombes foran 40 522 tilskuere, vant de med 3-1.
Som skribent skrev han i Göteborgs-Tidningen under signaturen Dribbler. Han utga i 1935 selvbiografien Mitt livs match.


== OL-medaljer ==
1924  Paris -  Bronse i fotball (Sverige)


== Meritter ==
43 A-landskamper
Bragdguldet 1931


== Klubber ==
Örgryte IS (1924-1930, 1931-1934)
Redbergslids IK (1930–1931)
Holmens IS (1920–1924)Rydell scoret totalt 156 mål i Allsvenskan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sven Rydell – Olympedia 
(en) Sven Rydell – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sven Rydell – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Sven Rydell – Sveriges olympiske komité 
(en) Sven Rydell – FIFA 
(en) Sven Rydell – Transfermarkt 
(en) Sven Rydell – national-football-teams.com 
(en) Sven Rydell – EU-Football.info
Jadwiga Jedrzejowska

Jadwiga Jędrzejowska Galert (født 15. oktober 1912 i Kraków, død 28. februar 1980) var en polsk tennisspiller.
Jadwiga Jędrzejowska er Polens mest fremgangsrike tennisspiller. Hun var i sju Grand Slam-finaler i perioden 1936–1947. Tre single-, tre double- og en mixed double-finale. Hun vant kun én, damedoublen i French Open i 1939 sammen med Simone Mathieu.
I 1936 nådde hun for første gang en finale i en Grand Slam-turnering, damedoublen i French Open. Året etter, i 1937, var hun i to singlefinaler i Grand Slam-turneringer; Wimbledon-finalen tapte hun til Dorothy Round med 6-2, 2-6, 7-5 og i US Open til Anita Lizana fra Chile med 6-4, 6-2.
I 1935 og 1936 ble hun kåret til årets idrettutøver i sitt hjemland. 


== Grand Slam-titler ==
 French Open:
Double damer – 1939 (sammen med Simone Mathieu)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata
Too Fast to Live…Too Young to Die

Too Fast to Live...Too Young to Die er en samleplate med Robert Gordon, utgitt i 1997.


== Sporliste ==
«Too Fast to Live, Too Young to Die»
«Red Hot»
«Are You Gonna Be the One»
«Black Slacks»
«Crazy Man Crazy»
«Born to Lose»
«The Way I Walk»
«Love Me Baby»
«Uptown»
«Rock Billy Boogie»
«Red Cadillac and Black Mustache»
«Woman (You're My Woman)»
«Am I Blue?»
«Drivin' Wheel»
«All by Myself»
«Sweet Love on My Mind»
«Bad Boy»
«Fire»
«Twenty Flight Rock»
«Summertime Blues»
«Lonesome Train (On a Lonesome Track)»
«Sea Cruise»
«Bonnin' the Blues»
«Flying Saucers Rock & Roll»
«The Fool»
«If This Is Wrong»
Shark

Shark er en amerikansk krim- og dramaserie som gikk på CBS fra 2006 til 2008. Serien handlet om Sebastian Stark, en beryktet forsvarsadvokat som hadde gått lei av å spille «på feil side». Han tok derfor en jobb som leder av en statlig gruppe advokater som jobbet for å forhindre at rike personer skulle slippe fengsel bare for det de hadde penger til gode forsvarsadvokater. Hovedrollen ble spilt av James Woods.
Den ble i Norge sendt på TV3.


== Roller ==
James Woods - Sebastian Stark
Danielle Panabaker - Julie Stark
Sophina Brown - Raina Troy
Sarah Carter - Madeleine Poe
Jeri Ryan - Jessica Devlin
Henry Simmons - Isaac Wright
Sam Page - Casey Woodland
Kevin Alejandro - Danny Reyes
Alexis Cruz - Martin Allende


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Shark på Internet Movie Database
Sørreisa Idrettslag

Sørreisa Idrettslag (stiftet 5. februar 1922) er et norsk idrettslag fra Sørreisa i Troms. 
Sørreisa Har siden de ble stiftet i 1922 hatt et sterkt rivaliserende forhold med nabobygda Skøelv som inngår i Sørreisa kommune. Skøelv idrettslag ble stiftet året før Sørreisa så rivaliseringen har vært der i snart hundre år.
Det spilles også Håndball i Sørreisa IL. Og har en rekke ganger markert seg på både kvinne og herresiden i forskjellige turneringer og ligaspill
Om vinteren kjøres det løyper i lysløypa og det holdes en gang i uka barneskirenn.


== Fotball ==
Sørreisa Idrettslags herrelag spiller i 5. divisjon Troms.


=== Kjente spillere ===
Tore Rismo
Knut Bjørnar Eide
Finn Finnseth


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Norges Fotballforbund: Sørreisa IL - Fotball
Michael Tucker (skuespiller)

Michael Tucker (født 6. februar 1945 i Baltimore i Maryland) er en amerikansk skuespiller. Han er kjent for sin rolle som Stuart Markowirz i L.A. Law, hvor han spilte sammen med sin kone Jill Eikenberry (som Ann Kelsey).


== Utvalgt filmografi ==
L.A. Law: The Movie, (2002) – Stuart Markowitz
Growing Up Brady,  (2000) – Sherwood Schwartz
L.A. Law, (1986)-(1994) – Stuart Markowitz
A Town Torn Apart, (1992) – Dennis "Doc" Littky
 A Nick of time, (1991)
Too Young to Die? ,(1990) – Buddy Thornton
The Purple Rose of Cairo, (1985) – Gils agent
Diner,  (1982) – Bagel
Eyes of Laura Mars, (1978)  – Bert
Erica - fri kvinne, (1978) – Fred


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell nettside for Jill Eikenberry og Michael Tucker
(en) Michael Tucker på Internet Movie Database 
(sv) Michael Tucker i Svensk Filmdatabas 
(da) Michael Tucker på Filmdatabasen 
(da) Michael Tucker på Scope 
(fr) Michael Tucker på Allociné 
(en) Michael Tucker på AllMovie 
(en) Michael Tucker hos The Movie Database 
(en) Michael Tucker hos Internet Broadway Database
William Knight (statssekretær)

William Knight  (født juni 1475 i London; død 28. januar 1547 i Gloucestershire) var King's Secretary under Henrik VIII av England, og senere biskop av Bath and Wells. 
Han ble i 1527 sendt til Roma for å legge frem spørsmålet om annullering av ekteskapet mellom kongen og Katarina av Aragón for pave Klemens VII. 
Knight bygde om Horton Court i Gloucestershire, og brukte da ideer fra italiensk arkitektur.
Half Dome

Half Dome er en granittkuppel i Yosemite Nasjonalpark i California, USA. Den ligger på øst-siden av Yosemite-dalen, og er antagelig Yosemites mest karakteristiske kjennemerke. Toppen rager mer enn 1444 m over dalbunnen.


== Bestigning ==
Så sent som i 1870-årene ble Half Dome ansett å være ubestigelig, men den kan nå bestiges på flere forskjellige måter. Tusenvis av fjellvandrere når toppen hvert år ved å følge en sti fra dalbunnen. Starten på stien er bare 3,2 km fra Half Dome, men den snirklete ruten er totalt 13,7 km lang. Den endelige bestigningen skjer ved å følge et par metallwire festet til stolper på fjellets bratte men avrundede østside. Wireruten ble konstruert i 1919, men fulgte i stor grad ruten som George Anderson brukte da han i oktober 1875 besteg toppen for første gang ved å bore inn metallbolter i den glatte granitten.
Alternativt er det mer enn et dusin klatreruter som går fra dalen og opp Half Domes vertikale nordvestlige side. Andre ruter går i sørveggen og på den vestlige skulderen av fjellet.


== Eksterne lenker ==
(en) Half Dome – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Half Dome – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Napolitansk-kalabresisk språk

Napolitansk-kalabresisk er et romansk språk som blir talt i og rundt Napoli, i Campania og i store deler av Sør-Italia av om lag 7,5 millioner mennesker.


== Utbredelse ==
Det er anerkjent som et offisielt språk i Campania den 14 .oktober 2008. I selve Campania har cirka 5,7 millioner mennesker napolitansk som morsmål, grovt beregnet tales og forstås napolitansk av cirka 1/3 av befolkningen i Italia, dels på grunn av den massive migrasjon som har pågått i  årtier fra Campania til nordlige deler  av Italia og dels for at det i Sør-Italia finnes svært nært beslektede varianter av dette språk som apulisk, kalabrisk (i nordre Calabria; i sørlige Calabria tales en variant av siciliansk) og lukansk. Mange utvandrere til USA, Sydamerika og Australia taler napolitansk.


== Historie ==
Napolitansk stammer fra det oskiske latinet til forskjell fra italiensk som er et meget yngre språk som har sine røtter i toskansk, som i sin tur stammer fra det faliskiske latinet. Det oskiske latinet ble talt i romertiden i de sørlige deler av den italienske halvøy og var en variant av latin med sterke influenser fra det oskiske språk. 
De første skriftene av en arkaisk napolitansk er daterte til 960-963 e.Kr. og kalles Placiti Cassinesi og er vitnemål fra munker som levde rundt Capua. Embryoet til den moderne italiensk oppkom først 300 år senere, først med Dante Alighieri og siden med Francesco Petrarca. Av politiske grunner har napolitansk og dessuten andre italiske minoritetsspråk alltid blitt betraktet som dialekter av italiensk. Napolitansk er dessuten blitt med urette betraktet som en fattig avart av italiensk. Napolitansk har en stor litterær historie i form av sangtekster, poesi, romaner og teaterstykker som strekker seg fra middelalderen og fremover. Verdt å nevnes er Giambattista Basile, Eduardo De Filippo, Salvatore di Giacomo og Totò (Antonio De Curtis).
Den italienske komponosten og sangsamleren Teodoro Cottrau nedtegnet og oversatte den såkalte Luciasangen fra napolitansk.


== Fader Vår på flere språk ==


== Sammenligning av en sang på napolitansk og lukansk ==
Under vises to versjoner av samme sang, den ene på napolitansk og den andre på lukansk.


== Eksterne lenker ==
Lingvistisk klassifikasjon hos Ethnologue World
Edward Foxe

Edward Foxe (født ca. 1496, død 8. mai 1538) var biskop av Hereford under Henrik VIII av England. Han var den mest luthersk inspirerte av Henrik VIIIs biskoper, og hadde hovedansvaret for Ten Articles fra 1536. Dette var de første retningslinjer for  Church of England idet den ble gjort uavhengig fra Roma. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Foxe ble født i Dursley i Gloucestershire. Det er mulig at han var i slekt med Richard Fox, biskop av Exeter og lordseglsbevarer under Henrik VII.Han ble utdannet ved Eton College og King's College i Cambridge. Etter å ha fullført studiene i 1520 ble han sekretær for Thomas Wolsey i 1527. I 1528 ble han sendt sammen med biskop Stephen Gardiner til Roma for å få tillatelse til å føre saken om ugyldiggjøring av ekteskapet mellom Henrik VIII og Katarina av Aragón i England. 
Da han kom tilbake fra Roma, ble han profoss ved King's College. I august 1529 var det Foxe som overbrakte Thomas Cranmers forslag om å søke hjelp fra teologiske fakulteter på kontinentet til kongen. Dette forslaget førte til at Cranmer ble utnevnt til erkebiskop av Canterbury, en posisjon Foxe hadde forventet å få.Etter et kort oppdrag i Paris i oktober 1529 traff Foxe i januar 1530 Hugh Latimer i Cambridge, og de to ble venner. De tok en aktiv rolle i å overtale de engelske universitetene til å stille seg på kongens side i annulleringsspørsmålet. Han ble i 1530 og 1531 sendt til franske universiteter for å overtale dem, og var også involvert i å forhandle frem en nærmere allianse mellom England og Frankrike. I april 1533 var han prolocutor under konvokasjonen hvor kirken i England bestemte at kongens ekteskap var ugyldig.


=== Biskop ===
Han flere innbringende kirkelige embeter, som erkediakonatet Leicester (1531), dekanatet Salisbury (1533) og bispeembetet i Hereford (1535). I 1535 og 1536 var han i Tyskland for å diskutere politisk og teologisk forståelse med lutherske fyrster og teologer. Han hadde flere samtaler med Martin Luther, som ikke lot seg overbevise om rettmessigheten ved Henrik VIIIs ekteskapsannullering.
I 1534 publiserte han traktaten De vera differentia regiae potestatis et ecclesiae. Annen utgave av verket kom i 1538, og i 1548 kom en oversettelse til engelsk.


== Litteratur ==
Haigh, Christopher (1993). English reformations : religion, politics, and society under the Tudors (Reprinted. ed.). Oxford: Clarendon Press.ISBN 0198221622.
Biserica Neagră

Biserica Neagră (tysk: Schwarze Kirche, den sorte kirken) er en luthersk katedral i Brașov i Romania. Den ligger i Brașovs gamleby, og er byens viktigste, historiske byggverk.
Katedralen fikk sitt navn etter en brann i 1689, da byen var okkupert av østerrikske tropper. Katedralen er imidlertid ikke sort i dag, men er tvert i mot hvit innvendig. Biserica Neagră er også kjent for sin samling av anatolske tepper, bragt av Siebenbürgen-saksiske handelsmenn i senmiddelalderen.
Hilde Krahwinkel

Hilde Krahwinkel, gift Sperling, (født 26. mars 1908 i Essen i Tyskland, død 7. mars 1981 i Helsingborg i Sverige) var en tysk tennisspiller.
Hilde Krahwinkel var ved siden av Cilly Aussem, Gottfried von Cramm og Henner Henkel en av de store tyske tennisspillerne på 1930-tallet. Hun var den mest fremgangsrike tyske kvinnelige tennisspilleren før Steffi Graf med sin fire Grand Slam-titler; tre i single- og en mixeddouble.
Hun deltok i sin første Grand Slam-turnering i 1930 i Wimbledon; sammen med landsmannen Daniel Prenn kom hun til finalen i mixeddouble, som de tapte til Jack Crawford/Elizabeth Ryan. Året etter i 1931 spilte hun finale i single, hun møtte Cilly Aussem, i den første heltyske finalen i Wimbledons historie. Aussem vant finalen med 6-2, 7-5.
I 1933 vant hun sammen med Gottfried von Cramm mixeddoubleturneringen i Wimbledon. I French Open vant hun singletittelen tre år på rad, 1935–37. I alle tre finalene møtte hun franske Simone Mathieu som hun beseiret med 2-0 i sett i alle tre finalene. Krahwinkel er en av i alt fire kvinner som har vunnet tre strake titler i French Open, de andre er Helen Wills Moody (1928–1930), Monica Seles (1990–1992) og Justine Henin (2005–2007). I 1936 var hun i sin andre Wimbledon-finale i single, hun tapte til Helen Jacobs med 2-6, 6-4, 5-7.
Hilde Krahwinkel var i perioden 1932–39 tysk mester i single fem ganger, i double to og i mixeddouble tre. Hilde Krahwinkel giftet seg i 1934 med en danske, og hun ble dansk statsborger 


== Grand Slam-titler ==
 Franske mesterskapet:
Single dammer – 1935 (hun beseiret Simone Mathieu med 6-2, 6-1 i finalen)
Single dammer – 1936 (hun beseiret Simone Mathieu med 6-3, 6-4 i finalen)
Single dammer – 1937 (hun beseiret Simone Mathieu med 6-2, 6-4 i finalen)
 Wimbledon:
Mixeddouble – 1933 (sammen med Gottfried von Cramm)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Hilde Krahwinkel – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Hilde Krahwinkel – International Tennis Hall of Fame
Rigmor Lange

Rigmor Lange (født 4. juni 1926 i Oslo, død 14. juni 1979 i Oslo) var en norsk danser, skuespiller og dukkespiller, i ettertid best kjent som stemmen til «Bjørnen Colargol» i NRK Barne-tv. 


== Kunstnerisk virke ==


=== Danser og skuespiller ===
Hun var i 1940- og 1950-årene danser og skuespiller på Chat Noir og Edderkoppen. I revyen Vi har det på Chat Noir danset hun sammen med bl.a. Tutte Lemkow og Hans Kjølaas, med koreografi av Ivo Cramér. Hun danset i Lysistrata på Centralteatret i 1947. 
På Edderkoppen medvirket hun i mange revyer: Lev livet lettere 1949, Byen med det store hjertet 1950, Bare jatt me´n 1950, 1951 og 1956, Saker og ting 1952, 1,96 1952, Dra te´ sjøss 1952, Det ligger i luften 1953, Oslo trill rundt 1954, I tykt og tynt 1955, La millionen rulle 1955, Med vinger på 1956.


=== Dukketeater ===
Rigmor Lange var en av dukkespillerne i «Julian Strøms dukketeater», en barnetv-serie som NRK sendte i 1964.På 1960-tallet var hun dukkespiller og stemme til teaterdukken «Nikodemus», som var en gjennomgangsfigur i NRKs TV-programserie Lykkehjulet, der Nikodemus var "side-kick" til programleder Åse Thoresen. Nikodemus/RIgmor Lange dukket imidlertid også opp i barnetv-programmet Kosekroken sammen med programlederen Ragne Tangen den 16. juli 1970, da Norges Vels kampanje «Hold Norge Rent!», nærmere bestemt barne-kampanjen Aksjon Renholdspoliti, skulle videreføres etter å ha blitt introdusert i Lykkehjulet måneden før.Stemmerollen som Colargol innbragte henne Spellemannprisen 1974 i kategorien «Barneplate».


== Filmografi (utvalg) ==
1960 – Venner, kontordame hos SAS


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rigmor Lange på Internet Movie Database
John Stokesley

John Stokesley (født ca. 1475, død 8. september 1539) var en engelsk kirkeleder som ble valgt til biskop av London under kong Henrik VIII av England.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Stokesley ble født ved Colly Weston i Northamptonshire og ble medlem av Magdalen College i 1495 hvor han også tjenestegjorde som lærer. I 1498 ble han lektor ved Magdalen Hall, i 1505 visepresident av Magdalen College. 


=== Prest for kongen ===
Kort tid etter i 1509 ble han utpekt som medlem av det kongelige råd, og prest og almisseutdeler for Henrik VIII. Han fulgte kongen som hans prest ved kongemøtet Le Camp du Drap d'Or (Gullbrokadeleiren) i Frankrike i 1520. I 1429 og 1530 dro han som ambassadør til Frankrike og Italia for å skaffe støtte for kong Henrik VIIIs skilsmisse fra dronning Katarina av Aragón.


=== Biskop ===
Han ble biskop av London i 1530 og i september 1533 døpte han den framtidige dronning Elizabeth. Hans senere var plaget av strider med erkebiskop Thomas Cranmer. Stokesley motsatte seg alle endringer av kirkens doktriner, forble fiendtlig til en engelskspråklig Bibel og at prester skulle kunne gifte. Han var også svært aktiv i å forfølge og brenne kjettere.Stokesley var en lærd mann som skrev til fordel for Henriks å skilsmisse, og sammen med Cuthbert Tunstall, bishop av Durham, skrev han en avhandling mot Henriks slektning kardinal Reginald Pole.En strid med kongens nærmeste rådgiver, Thomas Cromwell, ble symptomatisk for den generelle striden mellom kongen og kirken. Oppløsningen av Englands klostre var en prosess under reformasjonen, der de katolske klostrene i England ble oppløst og deres eiendommer overtatt av den engelske kronen. 
Striden med Cromwell var en strid som Stokesley ikke kunne vinne, og han anerkjente sin skyld, og kastet seg for kongens nåde og oppnådde således kongens tilgivelse og ikke henrettelse. Han døde kort tid etter den 8. september 1539.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Henry Beaufort (1374-1447)
Kardinal Thomas Bourchier (1404-1486) * bispeviet 1435
Erkebiskop John Morton (ca 1420-1500) *1479
Biskop Richard Fox (1447-1528) *1487
Erkebiskop William Warham (ca 1450-1532) *1502
Biskop John Longlands (1472-1547) *1521
Biskop John Stokesley (?-1539) *1530


== Litteratur ==
Henry VIII's Conservative Scholar: Bishop John Stokesley and the Divorce, Royal Supremacy, and Doctrinal Reform by Andrew A. Chibi; Published by Peter Lang Pub Inc (Jun 1997), ISBN 978-0-8204-3403-2


== Referanser ==
Boksing under Sommer-OL 1924

Det var fjerde gangen som boksing var med på det olympiske programmet under lekene i Paris i 1924. Det var åtte vektklasser som ble avviklet i perioden 15. til 20. juli 1924. USA ble beste nasjon med seks medaljer totalt foran Storbritannia med fire. Otto von Porat vant gull for Norge i tungvekt, mens Sverre Sørsdal vant en bronsemedalje.


== Medaljer ==


== Fluevekt ==


== Bantamvekt ==


== Fjærvekt ==


== Lettvekt ==


== Weltervekt ==


== Mellomvekt ==


== Lett tungvekt ==


== Tungvekt ==


== Eksterne lenker ==
Resultater og profilside Arkivert 26. august 2008 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Ni Yicheng

Ni Yicheng (kinesisk: 倪一誠 eller Ni Yagu 倪雅谷, europeisk navn: Giacomo Niva eller Niwa; født 1579 i Japan, død 26. oktober 1638 i Macao i Kina) var katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han hadde kinesisk far og japansk mor. Han trådte inn i jesuittordenen i Macao i 1601 og ble legbror. Han virket som maler, og kom til Beijing i juli 1602. I 1611 var han tilbake i Macao, og virket også i Nanchang og i Beijing igjen.


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen


== Referanser ==