jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Walt Lloyd

Walter «Walt» Lloyd er en fiktiv figur som ble spilt av skuespilleren Malcolm David Kelley i den amerikanske TV-serien Lost. Denne serien følger livene til over førti overlevende etter et flykrasj på en mystikk øy i Stillehavet. Walt er introdusert i første episode. Han er den 10 år gamle sønnen til Michael Dawson (spilt av Harold Perrineau).
Walt opptrer i over tretti episode av Lost, hovedsakelig i seriens innledende del, og er deretter mer ujevnt opptreden, og opptrer på nytt i epilogen, «The New Man in Charge». Gjennom hele serien er han kun sønnen til en hovedfigur. Innledningsvis har Walt og Michael et dysfunksjonelt forhold, noe som får Walt til å danne vennskap med andre overlevde som Locke og Sun. Walt forlater øya på en flåte med Michael og to andre overlevende i løpet av episode «Exodus», men blir kidnappet av en gruppe fiendtlige øyboere kjent som «de andre». Walt er deretter løslatt av de andre i episode «Live Together, Die Alone», som hevder at han var «mer enn de kunne håndtere», og han og Michael forlater øya på nytt ved slutten av sesong to.
Da serien opprinnelig ble utviklet hadde manusforfatterne av Lost sett for seg at Walt skulle ha overnaturlige evner, slike som eksempelvis å tilkalle ville dyr med telepati, men det ble forkastet senere. Da skuespilleren hadde blitt eldre og han i liten grad kunne framstille en ti år gammel gutt, ble figuren skrevet ut av serien. 


== Referanser ==


== Se også ==
Liste over rollefigurer i Lost


== Eksterne lenker ==
«Walt Lloyd» på Lostpedia, en egen wiki for serien
Walt Lloyd på Lost Wikia
Promoteringsfoto av Walt Lloyd på Lost-Media
James Sawyer

James Ford, bedre kjent under sitt alias «Sawyer» og senere som «Jim LaFleur», er en fiktiv figur som ble spilt av Josh Holloway i den amerikanske TV-serien Lost. Sawyer er seriens fremste antihelt.
Sawyer ble opprinnelig framstilt av utseende som en atletisk og flott fyr, men hans personlighet som sarkastisk, spydig og flørtende og som egoistisk beholdt for seg selv ting og nødvendigheter som ble reddet fra flystyrten. Tilbakeblikk viste en mer sensitiv side av ham, sidestilt med en bakgrunn preget av tyveri og svik. På den mystiske øya i Stillehavet etter flystyrten har han en romantisk interesse i Kate Austen (spilt av Evangeline Lilly), og i løpet av seriens gang blir de forelsket i hverandre. Deres forhold er særlig framtredende i begynnelsen av tredje sesong. I den fjerde sesongen utvikler han en langt mer heroisk side, blir beskyttende overfor Claire Littleton (spilt av Emilie de Ravin) og ofrer sine egne sjanser til rømme fra øya slik at hans venner isteden kan, hvilket skjer i den siste episoden i den sesongen. I den femte sesongen tilpasser Saywer seg til sin nye rolle som gruppeleder da de blir sendt tilbake i tiden, og etter å ha vært uten Kate i tre år, blir han forelsket i Juliet Burke (spilt av Elizabeth Mitchell), noe som fører til en kjærlighetstriangel da Kate kommer tilbake til øya. 


== Se også ==
Liste over rollefigurer i Lost
Hugo Reyes

Hugo «Hurley» Reyes er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien Lost, spilt av den amerikanske skuespilleren Jorge Garcia.
I store deler av serien fungerte den fetladne Hurley som komisk avlastning, men i løpet av seriens utvikling, særlig i den avsluttende sesongen, ble han vist i et mer alvorlig lys. Han tok over som øyas beskytter etter Jack Shephard (spilt av Matthew Fox), deretter ble Benjamin Linus (spilt av Michael Emerson) hans rådgiver, og på samme vis tok Jacob (spilt av Mark Pellegrino) posisjonen til Richard Alpert (spilt av Nestor Carbonell).
Hurley er en ung, overvektig mann som antageligvis er fra Los Angeles-distriktet. Han vant $ 156 000 000 i lotto. Han tror at tallene han brukte da han vant i lotto er «forbannede»: etter at han vant, opplever han en masse «ulykker», som begynte med bestefarens død. Han er også overbevist om at det var hans skyld at flyet krasjet på øya. Hans historie involverte hovedsakelig hans mentale sykdom, hans tro på vinnertallene i et lotteri, til de figurene som sto ham nærmest, hans hans kortvarige forhold til Libby (spilt av Cynthia Watros).
Jorge Garcia hadde siden gjesteopptreden i CBS' situasjonskomedie How I Met Your Mother i episode «Blitzgiving» og da med referanse til Lost: Når Marshall (spilt av Jason Segel) ber om et tilfeldig telefonnummer roper Jorge Garcias rollefigur ut nummeret 4 8 15 16 23 42, hvilket var den magiske tallrekken i Lost.


== Se også ==
Liste over rollefigurer i Lost
Virgilio Noè

Virgilio Noè (født 30. mars 1922 i Zelata di Bereguardo, Italia, død 24. juli 2011 i Roma) var kardinal i den katolske kirke.
Etter studier i filosofi og teologi ble han presteviet i 1944 og arbeidet som ungdomssjelesørger i Pavia. Han tok doktorgraden i kirkehistorie mellom 1948 og 1952 ved det pavelige universitetet Gregoriana. Deretter virket han som studentprest, spiritual og dosent i Pavia og Tortona, samt som president for liturgikommisjonen i sitt hjembispedømme. Mellom 1964 og 1969 ledet han Institutum Liturgicum Pastorale og underviste ved det pavelige liturgiske instituttet St. Anselm i Roma.
I 1969 ble han utnevnt til undersekretær for den nyopprettede kongregasjonen for liturgi. Samtidig overtok han sjelesorgen for den pavelige garde. I 1982 ble han erkebiskop og sekretær for kongregasjonen for sakramentene og liturgien. I 1991 ble han kardinal.
Etter å ha passert 80 år og hadde han ikke lenger stemmerett ved konklavet 2005. Noè døde 24. juli 2011 i Roma, 89 år gammel.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
Pave Leo XII (1760-1829) *1794
Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) *1861
Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) *1901
Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) *1919
Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) *1933
Pave Johannes Paul II (1920-2005) *1958
Kardinal Virgilio Noè


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Sophie, grevinne av Wessex

Sophie, grevinne av Wessex (Sophie Helen, f. Rhys-Jones) (født 20. januar 1965 i Oxford) er medlem av den britiske kongefamilien.
Hun er datter av Christopher Bournes Rhys-Jones og Mary O'Sullivan, og er oppvokst i Kent.
19. juni 1999 giftet Sophie Rhys-Jones seg med prins Edward i St. George's Chapel på Windsor slott. På bryllupsdagen ble brudeparet gitt nye titler. Prins Edward ble Hans Kongelige Høyhet Prins Edward, jarl av Wessex, og Sophie ble Hennes Kongelige Høyhet Grevinnen av Wessex.
8. november 2003 ble hun mor for første gang, da hun fødte datteren Louise Windsor. Datteren fikk tittelen lady som følge av bestemmelsen om at Edward og Sophies barn skulle ha tittelen lord/lady Windsor.
Sophie representerer kongefamilien ved en rekke anledninger, og er høy beskytter for flere organisasjoner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sophie, Countess of Wessex – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sophie, grevinne av Wessex på Internet Movie Database 
(en) Sophie, grevinne av Wessex hos The Movie Database 
(en) Sophie, grevinne av Wessex hos The Peerage
Nordalliansen

Nordalliansen (som foretrakk navnet Forent Front) var en paraplyorganisasjon av fraksjoner som hadde som felles mål å fjerne Taliban-regimet som tidligere hadde makten i Afghanistan. Den kjempet mot Taliban, som hadde etablert seg i Kandahar i 1994 og i 1996 hadde erobret mesteparten av Afghanistan. Nordalliansens hovedkvarter var i Mazar-e Sharif.
I november og desember 2001 klarte Nordalliansen å ta tilbake kontrollen over mye av landet, inkludert hovedstaden Kabul. Dette ble gjennomført ved hjelp av massiv amerikansk bombing av Taliban-styrker og militær infrastruktur i løpet av den amerikanskledede koalisjonens angrep på Afghanistan.
Mujahedin-forløperne til Nordalliansen hadde ikke vært i stand til å styre effektivt, i stedet kjempet de seg imellom etter at de tok kontroll over Kabul fra det sovjetiskstøttede regimet i 1992. Disse blodige innbyrdes kampene mellom styrker som var lojale mot president Burhanuddin Rabbani og rivaliserende fraksjoner åpnet veien for Talibans erobringer i 1996.
Mange av alliansens medlemmer var etnisk tadsjiker (dette kan ha vært en grunn til Tadsjikistans vilje til å hjelpe USA i konflikten), usbekere og hazarere – etniske minoriteter i Afghanistan. Fraksjonene i Alliansen besto av medlemmer fra tidligere mujahedin, forskjellige minoritetsgrupper og restene av den tidligere Sovjet-støttede kommunistregjeringen.
Nordalliansen fikk støtte fra India, mens Taliban hadde nære bånd til Pakistan frem til de  trakk seg ut på grunn av press og håp om gjeldssletting etter terrorangrepet 11. september 2001.
Den politiske lederen av Alliansen var Burhanuddin Rabbani. Det var flere militære ledere som kontrollerte forskjellige fraksjoner innen Alliansen, inkludert Abdul Rashid Dostum, general Mohammed Fahim og Ismail Khan.
Ahmed Shah Massoud var den øverste militære leder og en viktig politisk figur i Alliansen til hans død etter et attentat 9. september 2001. 
Mange av alliansens medlemmer inngår nå i Rabbanis parti Afghanistans nasjonale front
Burhanuddin Rabbani

Burhanuddin Rabbani (født 1940 i Badakhshan i Nord-Afghanistan, død 20. september 2011) var en afghansk politiker og krigsherre. Han var leder for det islamistiske partiet Jamiat-e Islami fra 1972, og var en fremstående mujahedin-leder under den afghansk-sovjetiske krig (1979–1989). Etter mujahedins seier i den afghanske borgerkrigen i 1992 var han president i Den islamske staten Afghanistan fram til Taliban tok makten i 1996. Han var deretter leder for den såkalte Nordalliansen, en koalisjon av væpnede grupper som kjempet mot Taliban-regimet, fram til den amerikanske invasjonen i 2001, og var også interimpresident en kort periode i 2001. I 2011 ble han drept av selvmordsbomber fra Taliban. 


== Liv og virke ==
Rabbani var en etnisk tadsjiker.
Rabbani studerte islamsk juss og teologi i fire år ved universitetet i Kabul, hvor han gikk ut i 1963 og kort tid senere fikk jobb som professor. Senere studerte han ved Al-Azharuniversitetet i Kairo, der han utviklet nære bånd til lederskapet i Det muslimske brorskap. Ved universitetet i Kairo tok han høyere grads eksamen i islamsk filosofi. Rabbani returnerte til Afghanistan i 1968. 
I Afghanistan ble han i 1972 leder av det islamistiske partiet Jamiat-e Islami. I 1974 ble han forsøkt arrestert da afghansk politi tok seg inn på Universitetet i Kabul. Han klarte, med hjelp fra studenter, å rømme til landsbygda. I 1975 prøvde han seg på et mislykket kupp mot president Mohammed Daoud Khan i den daværende Republikken Afghanistan, noe som førte til at han var nødt til å flykte til Pakistan.
Etter Saur-revolusjonen i 1978 returnerte han til Afghanistan for å kjempe mot den pro-sovjetiske regjeringen og, mellom 1979 og 1989, de sovjetiske styrkene. Rabbanis gruppe, Jamiat-e Islami, var en av de største mujahedin-fraksjonene. Etter at mujahedin nedkjempet den pro-sovjetiske Najibullah-regjeringen i 1992 ble han utnevnt til president av Afghanistans Islamske Råd (og dermed leder av landet). Men det brøt raskt ut borgerkrig igjen mellom forskjellige fraksjoner av mujahedin, og Kabul ble erobret av Taliban i 1996. 
Rabbani satte opp hovedkvarter i den nordlige afghanske byen Faizabad og ledet, med støtte fra Iran og India, en av fem fraksjoner som kjempet mot Taliban under Talibanregimet, og som til sammen kalles Nordalliansen.
Rabbani var fremdeles anerkjent som leder av Afghanistan av FN og de fleste land i løpet av Taliban-regimet. Da den amerikansk-ledede koalisjonen fjernet Taliban i 2001, gjenerobret Rabbani hovedstaden og erklærte seg som Afghanistans legitime leder. Han ga makten formelt over til et interimsstyre ledet av Hamid Karzai 22. desember 2001. I 2004 var han tilstede da president Hamid Karzai formelt ble innsatt som Afghanistans presodemt og han satt som leder for partiet Afghanistans nasjonale front.
Rabbani var frem til sin død leder av Afghanistans Høye Fredsråd, som ble dannet i 2010 for å initiere fredssamtaler med Taliban og andre opptørsgrupper.Rabbani ble drept i et selvmordsangrep i september 2011. En afghaner i Taliban stod bak angrepet. Talibaneren hadde en bombe gjemt inni sin turban.


== Referanser ==
Sibylla av Sverige

Sibylla av Sverige (Sibylla Calma Marie Alice Bathildis Feodora) (født 18. januar 1908 i Gotha i Tyskland, død 28. november 1972 i Stockholm) var en tyskfødt svensk prinsesse som også hadde tittelen hertuginne av Västerbotten. Hun var mor til Kong Carl XVI Gustav av Sverige. 
Hun ble født som Hennes Høyhet Prinsesse Sibylla av Sachsen-Coburg-Gotha, hertuginne av Sachsen, prinsesse av Storbritannia og Irland. Hun var datter av hertug Leopold Karl Edvard George Albert av Sachsen-Coburg-Gotha og prinsesse Victoria Adelheid Helene Luise Marie Friedericke av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg.
16. juni 1932 ble hun forlovet med Sveriges Gustav Adolf. De giftet seg borgerlig i slottet Veste Coburg i Coburg den 19. oktober 1932 og kirkelig den 20. oktober i Sankt Moritz Kirke i Coburg.
Arveprinsparet fikk fem barn:

Prinsesse Margaretha (f. 1934)
Prinsesse Birgitta (f. 1937)
Prinsesse Désirée (f. 1938)
Prinsesse Christina (f. 1943)
Kong Carl XVI Gustaf (f. 1946)26. januar 1947 omkom arveprins Gustaf Adolf i en flyulykke, og prinsesse Sibylla ble enke. Hun ble aldri dronning, og rakk heller aldri å se at sønnen ble konge. Hun døde i 1972, 64 år gammel.


== Referanser ==
Konsistoriet februar 1983

Konsistoriet februar 1983 var det andre konsistorium hvor pave Johannes Paul II kreerte kardinaler. Det ble holdt 2. februar 1983 i Vatikanet, og det ble kreert 18 kardinaler. Antallet kardinaler kreert av Johannes Paul II kom dermed opp i 33. 


== Kilder ==
John Paul II (1978-2005) – The Cardinals of the Holy Roman Church Arkivert 29. januar 2015 hos Wayback Machine., besøkt 18. november 2015
Birgitta av Sverige

Se også Birgitta av Vadstena, som kan omtales som Birgitta av Sverige.Birgitta av Sverige og Hohenzollern (Birgitta Ingeborg Alice, født 19. januar 1937 på Haga slott, Stockholm) er en svensk prinsesse. Hun er datter av arveprins Gustav Adolf av Sverige og prinsesse Sibylla av Sachsen-Coburg-Gotha, og søster av kong Carl XVI Gustaf. 
15. desember 1960 forlovet hun seg med prins Johann Georg av Hohenzollern. De giftet seg borgerlig på Stockholms slott 25. mai 1961 og kirkelig på slottet Sigmaringen 31. juli 1961.
De har tre barn:
Prins Carl Christian av Hohenzollern (f. 1962)
Prinsesse Désirée av Hohenzollern (f. 1963)
Prins Hubertus av Hohenzollern (f. 1966)Ekteparet bodde i München, men ble separert. Prinsesse Birgitta bosatte seg på Mallorca.Prinsessens store interesse er golf. Det finnes en egen golfkonkurranse oppkalt etter henne. 
Prinsessen er den eneste av kong Carl XVI Gustafs søstre som fortsatt regnes som medlem av kongehuset, og hun representerer derfor den svenske kongefamilien til en viss grad, blant annet ved å delta i feiringen av Lucia-dagen på Mallorca hvert år. Prinsesse Birgitta omtales som Hennes Kongelige Høyhet.


== Referanser ==
Lene Elise Bergum

Lene Elise Bergum (født 19. november 1971 i Kristiansand) er en norsk skuespiller.
Gjennombruddet som skuespiller kom med rollen som Lene i filmen Hodet over vannet (1993), som det senere ble laget en Hollywood-versjon av, med Cameron Diaz i hovedrollen.
Bergum hadde en fremtredende rolle som Camilla i komiserien Tre på toppen på TVNorge i 1997. Det var likevel først med rollen som Alexandra «Alex» Kvamme i såpeserien Hotel Cæsar på TV 2 hun ble et kjent fjes for den jevne nordmann. Hun spilte i serien fra 1998 til 2001, gjorde comeback i 2004 og forlot intrigehotellet på nytt i mai 2004.
Hun hadde også rollen som Anita i TV 2-serien Far og sønn i 2002.
I 2005 var hun norsk deltager i den skandinaviske TV-produksjonen Robinson VIP, sammen med Ole Klemetsen, Janne Rønningen, Gry Jannicke Jarlum og Jan Simonsen.
Per 2014 driver hun firmaet Appetitten Kantine og Catering.
Hun har tidligere jobbet som lastebilsjåfør i Posten Norge.Vinteren 2018 var hun deltaker på Farmen Kjendis på TV2.


== Roller ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lene Elise Bergum på Internet Movie Database 
(no) Lene Elise Bergum hos Filmfront 
(en) Lene Elise Bergum hos The Movie Database 
Appetitten.no
Lorenzo Antonetti

Lorenzo Antonetti (født 31. juli 1922 i Romagnano Sesia i Italia, død 10. april 2013 i Novara) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og en tidligere pavelig diplomat.
Lorenzo Antonetti studerte til prest i Novara og Roma, og ble presteviet i 1945. Etter to års menighetsarbeid studerte han videre (1947–1951). I 1951 ble han engasjert i Vatikanets diplomatiske tjeneste, og var stasjonert i Libanon og så i Venezuela. Mellom 1959 og 1963 var han en periode i Roma, og fikk deretter nye beordringer til Frankrike og  USA.
I 1968 ble Lorenzo Antonetti biskop, og ble da apostolisk nuntius i Honduras og Nicaragua, deretter i  Zaire, og (etter elleve år i Vatikanet til 1988), til slutt i Frankrike.
I 1998 ble han kreert til kardinal av pave Johannes Paul II, med Sant'Agnese in Agone som tittelkirke, og arbeidet et drøyt halvår som president for Vatikanets formuesforvaltning. I november samme år gikk han i pensjon.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Kardinal Gaetano de Lai (1853–1928) *1911
Kardinal Raffaele Carlo Rossi (1876–1948) *1920
Kardinal Amleto Giovanni Cicognani (1883–1973) *1933
Kardinal Lorenzo Antonetti


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kardinalbiografier på norsk – katolsk.no
The Cardinals of the Holy Roman Church
Bell AH-1 Cobra

Se også Cobra (andre betydninger)AH-1 Cobra er et kamphelikopter produsert av Bell Helicopter Textron og ble først produsert i 1967. Den var en videreutvikling av UH-1 Huey-helikopteret, da det amerikanske forsvaret trengte et helikopter som kunne beskytte troppetransporthelikoptrene under landing. I starten ble Huey-helikoptre, med maskinkanoner og raketter montert på siden av helikopteret, brukt til dette formålet. Men på grunn av den ekstra vekten var de mye tregere enn troppetransporthelikoptrene. Nå har den amerikanske hæren avskaffet cobrahelikoptrene til fordel for AH-64 Apache, men den er fremdeles i bruk i det amerikanske marineinfanteriet.
Cobrahelikoptre ble også eksportert til Iran, før sjahens fall. Israel har også et stort antall Cobra.


== Land som bruker AH-1 Cobra ==
USA, Bahrain, Iran, Israel, Japan, Jordan, Sør-Korea, Pakistan, Taiwan, Thailand, Tyrkia. 


== Litteratur ==
Bernstein, Jonathan. US Army AH-1 Cobra Units in Vietnam (Osprey Combat Aircraft #41). Oxford, UK: Osprey Publishing Limited, 2003. ISBN 978-1-84176-606-5.
Bishop, Chris. Huey Cobra Gunships. Oxford, UK: Osprey Publishing Limited, 2006. ISBN 1-84176-984-3.
Donald, David. The Complete Encyclopedia of World Aircraft. Barnes & Nobel Books, 1997. ISBN 0-7607-0592-5.
Donald, David and March, Daniel (eds). Modern Battlefield Warplanes. AIRtime Publishing Inc, 2004. ISBN 1-880588-76-5.
Gunston, B. and Michael Spick. Modern Fighting Helicopters, pp. 104–05. New York: Crescent Books, 1986. ISBN 0-517-61349-2.
International Air Power Review, Volume 12. AIRtime Publishing, 2004. ISBN 1-880588-77-3.
Nolan, Keith W. Into Laos: Dewey Canyon II/Lam Son 719, Vietnam 1971. Presidio Press, 1986. ISBN 0-89141-247-6.
Richardson, Doug. Modern Fighting Aircraft, Volume 13, AH-1 Cobra. New York: Prentice Hall, 1987. ISBN 0-13-020751-9.
Verier, Mike. Bell AH-1 Cobra. Osprey Publishing, 1990. ISBN 0-85045-934-6.
Wheeler, Howard A. Attack Helicopters, A History of Rotary-Wing Combat Aircraft. The Nautical and Aviation Publishing Company, 1987. ISBN 0-933852-52-5.


== Eksterne lenker ==
Bell AH-1 HueyCobra / Cobra
Liste over innsjøer i Norge

Norge har rundt 450.000 registrerte innsjøer og disse dekker rundt 5 % av landets areal. De fire dypeste innsjøene i Europa er i Norge. For flere av de dype innsjøene er store deler av vannvolumet under havnivå, for eksempel er Mjøsas overflate 123 meter over havet og gjennomsnittlig dybde er 150 meter. Øvervatnet (Fauske) ligger 1 meter over havet og er 346 meter dypt.I Norge blir 13 av de 18 største innsjøene brukt som reguleringsmagasiner.


== Største innsjøer i Norge (fastlandet) ==
Innsjøene er sortert etter deres totale areal. For innsjøer som ligger delvis utenfor Norge er arealet i Norge angitt i parentes. For innsjøer med samme navn er kommunen med størst del av innsjøen angitt i parentes. Tallene er hentet fra Norges vassdrags- og energidirektorats innsjødatabase for Norge.


== Dypeste innsjøer i Norge (fastlandet) ==
Kilde for de første 10 er NVEs dybdekart (1984, s. 125).


== Innsjøer i Norge (fastlandet) etter volum ==


== Se også ==
Norges geografi
Liste over norske innsjøer etter fylke


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NVEs innsjødatabase
NVE: Dei største innsjøane i Noreg
Statistisk sentralbyrå: Statistisk årbok 2006: Geografisk oversikt
Norsk Medisinaldepot

Norsk Medisinaldepot AS (NMD) er et selskap som distribuerer og forhandler legemidler og andre helserelaterte produkter i Norge. Norsk Medisinaldepot startet sin virksomhet 1. november 1957.
Opprinnelig var NMD et statseid monopol for engrosomsetning, eksport og import av legemidler. NMD ble omgjort til aksjeselskap i 1993, og ble privatisert og eies fra høsten 2001 i sin helhet av det tyske selskapet Celesio AG. Den norske stat inngikk avtale om salg av sine aksjer 22. mai 2001.
Norsk Medisinaldepot har lokale avdelinger i Oslo og Harstad. 


== Apotek ==
Norsk Medisinaldepot AS eier Vitusapotek, som har over 275 apotek fordelt over hele landet. Norsk Medisinaldepot AS står i tillegg bak det frivillige kjedekonseptet Ditt Apotek som er privateide apotek.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Koronakommisjonen (2021). Myndighetenes håndtering av koronapandemien (PDF). regjeringen.no. 


== Eksterne lenker ==
Norsk Medisinaldepots hjemmeside
Vitusapotek
Celesio AG
ODIN Pressemelding 44/01
Konsistoriet mai 1985

Konsistoriet mai 1985 var det tredje konsistorium hvor pave Johannes Paul II kreerte kardinaler. Det ble holdt den 25. mai 1985 i Vatikanet.
Det ble kreert 28 nye kardinaler, hvilket førte totaltallet på kardinaler kreert av Johannes Paul II til 61.


== Kilder ==
John Paul II (1978-2005) – The Cardinals of the Holy Roman Church Arkivert 29. januar 2015 hos Wayback Machine., besøkt 18. november 2015