jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Markveien (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Markveien.Markveien er ei av de sentrale gatene på Grünerløkka i Oslo. Gata er en drøy kilometer lang og går omtrent rett nord/sør. Den starter ved Sannergata i nord og ender opp ved Søndre gate, der den går over i Ankerbrua over Akerselva.
De øverste kvartalene består av klassisk leiegårdsbebyggelse fra 1880- og 1890-tallet. Stadig flere av disse gårdene har nå kontorer og forretninger i første etasje. Omtrent midtveis i øvre del passerer gata på baksida av Paulus kirke med den lille parken Paulus' plass. Kvartalene her inngår i verneområdet Birkelunden kulturmiljø.
Markveien utgjør så vestsida av parken Olaf Ryes plass, og herfra og nedover er den den sentrale handlegata på Grünerløkka.

Bygninger som er verdt å merke seg er:

Paulus sykehjem (adresse til Sannergata)
Leiegården Olaf Ryes plass 4, der Edvard Munch bodde da han var rundt 20 år
Nr 35-37, Grünerbygg, kjøpesenter med terrasseblokker bak
Nr 42, med bakbygning fra ca. 1850, Grünerløkkas eldste hus, nå keramikkatelier
Nordre gate 16, tidligere den klassiske kafeen Beckers, nå vinmonopol-utsalg
Nr 57, tidligere Grünerløkka hybelhus, et kommunalt losjihus for menn (tildelt arkitekturprisen Houens fonds diplom i 1923), nå bydelsadministrasjon
Nr 61, Grünerløkka sykehjemPå 1960-tallet var det planer om storstilt sanering av deler av Grünerløkka, blant annet med en motorvei tvers gjennom området. Grünerbygg-kvartalet har som utgangspunkt en reguleringsplan fra 1971, som baserer seg på denne tanken. Planen førte til stor motstand lokalt. Blant annet blei Grünerløkka leieboerforening stifta med hovedoppgave å arbeide mot sanering og motorvei og for byfornyelse. Det kom over 200 protester mot planen, som gikk helt til Kommunaldepartementet for godkjenning.
Da rivinga av den opprinnelige bebyggelsen tok til høsten 1977, kom det til demonstrasjoner og forsøk på å stoppe arbeidene. Dette lyktes ikke, og det nye kvartalet blei bygd. Protestene bidrog imidlertid til at planene om videre sanering av leiegårdskvartalene blei forlatt, og en gikk over til å fornye og modernisere de eksisterende gårdene.
Markveien har navnet sitt fra den tida det ikke var særlig bebyggelse mellom Akerselva og Trondheimsveien. Området blei brukt som beitemark for slaktedyr som skulle inn til byen.
Før fantes det også ei gate med navn Markveien på Kampen. Ved byutvidelsen i 1879 blei denne omdøpt til Nannestadgata.


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Markveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 359. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Markveien, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (M)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Odd Arnesen

Odd Torstein Arnesen  (født 29. mars 1897 i Tune ved Sarpsborg, død 23. januar 1946) var en norsk journalist og forfatter.
Under første verdenskrig arbeidet han først på et skipsmeglerkontor. Mot slutten av 1916 begynte han i avisa Sarpen og var en tid redaktør. I 1919 kom han til Aftenposten.
I 1926 var han med i Aftenpostens stab som dekket Roald Amundsens ferd over Nordpolen med luftskipet Norge. Arnesen var i 1928 igjen på Svalbard og dekket Umberto Nobiles mislykkede forsøk på å krysse Nordpolen med luftskipet Italia. Under begge disse ekspedisjonene var han også korrespondent for Associated Press.
Arnesen var Aftenpostens utsendte journalist på Svalbard i 1930 da restene etter ingeniør Andrées polarekspedisjon fra 1897 ble funnet.
I 1932 var han med da Grønland for første gang ble kartlagt fra fly.
Han dekket også Tafjordulykken i 1934, Loenulykken i 1936 og Vågåulykken i 1938.
Arnesen var også en av stifterne av Norsk Polarklubb og Norsk Aero Klubb.
Han skrev en rekke bøker  og var fra 1933 redaktør av Polar-årboken.
Noen av hans bøker er oversatt til svensk, dansk, tsjekkisk, tysk og engelsk.


== Bibliografi ==
"Norge"-færden bak kulissene, 1926
Bergens forretningsstrøk før og nu, 1928 (medforfatter Anton Kielland)
"Italia"-tragedien på nært hold, 1928 (medforfatter Ejnar Lundborg)
Roald Amundsen som han var, 1929
Til veirs på norske vinger, 1930 (medforfatter Einar Sem-Jacobsen)
Luftens helter. Åtte stjerner fra flyvningens himmel, 1931
Vi flyver over Eirik Raudes land, 1932
Svalbardboken, 1935
Norsk fly-bok, 1938
Amerikaneren som erobret Nordpolen, 1939 (omhandler Robert Peary)
Reis og finn Livingstone!, 1941 (medforfatter Wilhelm Stabell) – omhandler David Livingstone
"Fram". Hele Norges skute, 1942
Mot blå horisonter, 1942
400 års kamp om Nordvestpassasjen, 1943
Eskimoenes venn: Knud Rasmussen, 1944
SOS Arktis, 1944
Norge på frie vinger, 1945
På ørnevinger: Glimt av flygningens historie 1940-1945, 1946


== Referanser ==
Team Katusha Alpecin

Team Katusha Alpecin (UCI-kode: KAT) var et profesjonelt sykkellag fra Russland. Laget ble opprettet i 2009 fra det tidligere profesjonelle kontinentallaget Tinkoff Credit Systems. Katjusja fikk allerede fra 2009-sesongen ProTour-status, grunnet signering av en rekke sterke ryttere som Filippo Pozzato, Gert Steegmans, Vladimir Karpets, Sergej Ivanov, Robbie McEwen og Christian Pfannberger Bak laget står stiftelsen Russian Global Cycling Project, som foruten Team Katjusja også har et kontinentallag og et U23-lag. Stiftelsen har en rekke store internasjonale selskap i ryggen: Rostechnologii, Itera og Gazprom. Laget har et av sykkelsirkusets største budsjett, på ca. 30 millioner euro.Før 2013-sesongen ble laget registrert som profesjonelt kontinentallag etter at søknaden om lisens som ProTeam ble avslått. Laget ble med det avhengig av wildcard for å delta i WorldTour-ritt, og anket saken til CAS. 15. februar 2013 ble det klart fra CAS at Katjusja fikk WorldTour lisensen tilbake.I 2019 ble WorldTour-lisensen overtatt av Israel Cycling Academy som også overtok Katusha-ryttere under kontrakt.


== 2019 ==


=== Ryttere ===


=== Seire ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Team Katusha – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nacelle

Ordet nacelle er et begrep fra flyteknikk, skips- og romskipskonstruksjoner og refererer til en lukket kapsel, atskilt fra selve skroget. Hensikten er oftest å beskytte fremdriftsmaskineri, drivstoff eller utstyr. Det er avledet av det gammelfranske nacele, som betyr en liten båt eller jolle, som i sin tur ble avledet av det latinske Latin navicella. Begrepet tilsvarer "Gondol" i det norske språket.


== Eksempler ==
I en jetmotor består nacellen av luftinntaket, vifte, jetstrømvender, og utløpet for forbrenningsgassene.I ballonger og luftskip er nacellen en hengende kurv som inneholder maskineri og passasjerer. Dette er den opprinnelige franske bruken av begrepet. I engelsk språk har"gondola" erstattet "nacelle".I en vindturbin (i f.eks. vindtunnel) refererer nacelle til den konstruksjonen som inneholder alle de genererende komponenetene, gearboks, vifte osv.I science fiction (sammen med mange andre begreper av skipsteknisk opprinnelse) brukes det til å beskrive ulike deler som er atskilt fra hoveddelen av stjerneskipet.
Ankerbrua

Ankerbrua er ei bru over Akerselva i Oslo. Den ligger i Bydel Grünerløkka og er en forlengelse av Torggata ut av sentrum. På den andre sida av elva, på Grünerløkka, møter den krysset mellom Søndre gate og Markveien. Ankerbrua har navn etter Ankertorget (Ankerløkka), som lå der Anker studentboliger nå ligger.


== Historie og utforming ==

Den første brua her blei anlagt i 1874. Det var ei trebru. Etter flere utglidninger i det leirete terrenget ble den revet. I 1926 blei denne erstatta av ei ny bru i drammensgranitt fra Røyken. Veggene i hvelvene har et uregelmessig mønster og røff overflate. Denne typen forblending av uregelmessige steinblokker kalles Ålesundsmur og tilhører jugendstilen. Brukarene er formet som middelalderborger.I forbindelse med planene om sanering av Grünerløkka på 1960-tallet var Ankerbrua et av få byggverk som var tenkt bevart.


== Eventyrskulpturene ==
I 1937 fikk brua fire bronseskulpturer av Dyre Vaa, en i hvert hjørne. Disse har eventyrmotiv, og Ankerbrua kalles derfor i blant «Eventyrbrua». Motivene er:

Kvitebjørn kong Valemon
Per Gynt
Kari Trestakk
Veslefrikk med fela


== Galleri ==

		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Oslo byleksikon, 2010-utgaven, side 54.


== Eksterne lenker ==
(en) Ankerbrua – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Ankerbrua». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Maslak

Maslak er et av de viktigste handels- og forretningsområdene i Istanbul i Tyrkia. Området ligger i nord på den europeiske siden og er administrativt en del av kommunen Şişli.
Maslak konkurrerer med det nærliggende området Levent. Undergrunnsbanen slutter foreløpig i «4. Levent». men skal forlenges til Maslak og videre, noe som vil styrke området i konkurransen om nye prosjekt og investeringer.


== Eksterne lenker ==
(en) Maslak – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
7. serierunde i Adeccoligaen 2007

7. serierunde i Adeccoligaen 2007 startet som en full serierunde den 16. mai klokken 18:00 med åtte kamper.


== Fakta ==


== Eksterne lenker ==
Adeccoligaen 2007: Terminliste og resultater på altomfotball.no
Dirdal

Dirdal begynner i enden av Høgsfjorden og strekker seg oppover mot Gilja og videre mot Byrkjedal. Navnet Dirdal tror man kommer fra et gammelnorsk navn «Digrdal» eller stor dal. Fjellsidene er delvis bratte og høye og strekker seg på sørvestsiden opp mot Vådlandsknuten (811 moh.). Dirdal og bygdene innenfor utgjør den indre del av Gjesdal kommune og var tidligere en del av Forsand kommune.


== Næringsliv ==
Fra eldre tider er det drevet tradisjonelt jordbruk, men det er også vokst frem industri og andre foretak. Nede ved sjøen ligger Norsk Stein Dirdal med steinknuseverk og utskipningshavn med sjødybde som muliggjør lasting og lossing av større båter. Ved sjøen ligger også Ewos Innovation som driver med forskning på fiskefor. 
På Gilja, seks kilometer lenger opp i dalen, ligger Gilje Tre, en av Norges største vindusfabrikker, lysstøperiet til Byrkjedalstunet og dalførets eneste dagligvarebutikk. I dalføret ligger flere småkraftverk.


== Samferdsel ==
Fylkesvei 45 tar av fra E39 litt sør for Ålgård og går gjennom Oltedal til Dirdal. Fra Gilja går det en vei gjennom en fire kilometer lang tunnel til Frafjord. 4 km lenger opp, gjennom Giljajuvet, ligger Byrkjedal, hvor veien deler seg og går til Vikeså ved E39 over Gloppedal. En annen vei går over til Maudal, mens fylkesvei 45 fortsetter opp Hunnedalen og over til Sirdal og Setesdal.


== Kultur ==
Kirken i Dirdal ligger ca. 1 kilometer fra sjøen. Like ved kirken ligger også Dirdal bedehus. Det er også bedehus på Gilja.
Einar Lunde

Einar Hallesby Lunde (født 13. mars 1943) er en tidligere journalist og utenrikskorrespondent i NRKs nyhetsredaksjon. 


== Studier og journalistkarriere ==
Lunde studerte ved Concordia College i Moorhead i den amerikanske delstaten Minnesota og ved Universitetet i Oslo (UiO). Allerede i studietiden ved Concordia hadde han et eget musikkprogram på den lokale studentradioen, og har senere ledet to TV-aksjoner her i  ene i 1981 og den andre i 1986.
Han begynte i 1968 som sommervikar i NRK Dagsrevyen, der han fra 1970 var fast nyhetsanker. Over en toårsperiode fra 1973 til 1975 hadde Lunde permisjon fra NRK og arbeidet som programmedarbeider i Radio Voice of the Gospel i Addis Abeba. Fra 1982 til 1986 var Lunde NRKs Afrika-korrespondent, og var fra 1990 tilbake som nyhetsanker.
Verdens Gang, Dagbladet og Se og Hør gjennomførte opinionsundersøkelser om ulike personers tillit i befolkningen. I disse undersøkelsene ble Einar Lunde ansett som en meget troverdig nyhetsoppleser og journalist.


== Privatliv ==
Hans far var den kjente mediemannen og biskopen Sigurd Lunde (1916–2006). Den kjente teologiprofessoren og indremisjonslederen Ole Hallesby (1879–1961) var hans morfar.
Lunde har tilkjennegitt et kristent livssyn.


== Pensjonist ==
Den siste sendingen til Einar Lunde var mandag 27. september 2010. Etter 42 års tjeneste for  NRK, ble han tilknyttet kommunikasjons- og rådgivningsselskapet First House som assosiert partner.


== Bibliografi ==
1995: Paradisveien: Dramatiske år i Afrika, Schibsted
1998: Safari: Folk og røvere i Afrika, Schibsted


== Referanser ==
Sobel

Sobel (Martes zibellina) er et lite rovpattedyr i mårfamilien.
Den ligner på slektningen mår, og det forekommer hybrider mellom de to artene. Strupen er lysere enn resten av pelsen, men det er ingen markert strupeflekk. Kroppslengden er 32–46 cm, og halen er 14–18 cm. Beina er lengre enn hos mår, og ørene er mye større. Den verdifulle pelsen er myk, lang og varierer i farge fra brunsvart til lysebrun.Sobel er utbredt i det eurasiske barskogbeltet fra vestskråningen av Uralfjellene østover til Stillehavet inkludert Kamtsjatka, Sakhalin og Hokkaido. Den finnes sørover til de nordligste delene av Kasakhstan, Mongolia, Kina og Korea. Fram til 1600-tallet fantes sobel også på Den skandinaviske halvøy, men overdreven jakt gjorde at den forsvant.Arten lever mer i underskogen og på marka enn mår, selv om den er en god klatrer. Føden består av pattedyr, fugler, furufrø og bær. Blant byttedyrene er sibirpipehare, ekorn, eurasisk flygeekorn, bisamrotte, murmeldyr, hare og moskushjort. Fosterutviklingen er forlenget, som hos mange andre mårdyr. Én til sju unger fødes 245–298 dager etter paring.Bestanden i Sibir var fram til 1940-årene sterkt redusert på grunn av jakt. Mange områder ble da stengt for jakt, og jakten andre steder er strengt regulert med fastsatte kvoter. Det ble foretatt omfattende utsetting i områder der arten var borte. I ettertid har bestanden vokst, og arten er ikke regnet som truet. Vinteren 2011–2012 var fangsten i Russland på 700 000–750 000 individer.Sobelpels er den mest kostbare typen pelsverk. I Sovjetunionen ble det drevet oppdrett av sobel, men det meste av pelsen som nå selges kommer fra viltlevende dyr.Sobelpensler er til tross for navnet ikke laget av sobelpels, men av pelsen til sibirflodilder (Mustela sibirica).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sobel i Encyclopedia of Life 
(en) Sobel i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sobel hos Fauna Europaea 
(en) Sobel hos Fossilworks 
(en) Sobel hos ITIS 
(en) Sobel hos NCBI 
(en) Kategori:Martes zibellina – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Martes zibellina – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Martes zibellina – detaljert informasjon på Wikispecies
Liffey

Liffey, An Life på gaelisk, er en elv som renner ut i Irskesjøen gjennom sentrum av Dublin. Navnet «Liphe», eller «Life» var navnet på en slette som elven rant igjennom, og ble senere navn på elva. Navnet på elva var opprinnelig «An Ruirthech», den som har sterk strøm.
Liffey er den største elva i Dublin. Sideelvene heter Dodder, Poddle og Camac. Havna i Dublin består av elvas utløp. Både elva Dodder og kanalene Grand Canal (Irland) og Royal Canal munner ut i Liffey i havneområdet.


== Elvas løp ==
Liffeys kilde ligger ved «Kippure» som er et fjell i grevskapet Wicklow sør for Dublin.  Elva har et fall på 500 meter og renner 125 km videre gjennom grevskapene Kildare og Dublin.
Det er tre kraftstasjoner ved Poulaphouca, Golden Falls og Leixlip, som tilhører det offentlige irske elektrisitetsverket, ESB, Electricity Supply Board. I tillegg er det flere mindre, private kraftverk langs elva.
Elva renner igjennom byene Ballymore Eustace, Newbridge, Caragh, Celbridge, Leixlip og Lucan før den renner gjennom Dublin sentrum og ut i Dublinbukten.


== Bruk og trafikk på elva ==
I mange århundrer har det vært ferdsel for å handle på elva helt fra vikingene grunnla Dublin til nyere tid.
Flere skip var ofte å se i Liffey da de lastet øl for eksport fra Guinness bryggeriet, «St. James's Gate». Noen av disse var Lady Patricia [1] og Miranda Guinness[2].
De siste årene er den eneste regelmessige trafikken på elva sightseeing båter med guide, kalt Liffey Voyage. 
Elva deler Dublin i nordlig og sørlig del. Den renner igjennom byen omtrent rett mot øst. Den renner midt igjennom det mest sentrale av sentrum, som antagelig er brua med hovedgata «O'Connell Street».
Litt utenfor byen, ved Chapelizod, brukes elva av flere roklubber, både fra universitetene og fra politiet, til trening og konkurranser.
Siden 1960 er det hvert år arrangert kano-padlekonkurranse, The Liffey Descent, 27 km med strømmen fra Straffan til Islandbridge.


== Broer over Liffey ==
Over elva går et stort antall broer. De fleste er åpne for biltrafikk, men enkelte er fotgjengerbruer.
Fra vest mot øst er bruene:

The Bridge at 16 (19de århundre smijernshengebro for fotgjengere mellom hullene i golfbanen «The K Club»).
Lucan Bridge
West-Link Bridge (del av motorveien M50 som er bomvei).
Anna Livia Bridge (ved Chapelizod)
Island Bridge
Liffey jernbanebro (for godstog)
Sean Heuston Bridge
Frank Sherwin Bridge
Rory O'More Bridge
James Joyce Bridge
Mellowes Bridge
Fr. Mathew Bridge
O'Donovan Rossa Bridge
Grattan Bridge
Millennium footbridge (for fotgjengere)
Ha'penny Bridge (For fotgjengere)
O'Connell Bridge
Butt Bridge
Loopline Bridge (Jernbane)
Talbot Memorial Bridge
Sean O'Casey Bridge (Fotgjengere)
East-Link Bridge (Bomvei)


== Kai anlegg ==
. 
Kaiene i Liffey heter: Custom House Quay, Bachelor's Walk, Sir John Rogerson's Quay, Eden Quay og Merchant's Quay.


== Annet ==
På øya Tasmania i Australia er det en by som heter Liffey.
Schweizer Fernsehen

Schweizer Fernsehen (SF)  (norsk oversettelse: Sveitsisk fjernsyn) var den offentlige tv-kringkasteren for det tyskspråklige og retoromanskspråklige Sveits. Selskapet ble etablert i 1953 og var en del av den sveitsiske felles-kringkasteren SRG SSR. 1. januar 2011 fusjonerte SF med radiokringkasteren Schweizer Radio DRS (SR DRS) og ble til kringkasteren Schweizer Radio und Fernsehen. SF ble endelig oppløst 16. desember 2012.
SF drev tre riksdekkende tv-kanaler: SF 1, SF zwei og SF info. De tre kanalene eksisterer fremdeles, men driftes nå av Schweizer Radio und Fernsehen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Schweizer Radio und Fernsehen
Antony Lant

Antony «Antton» Lant er en engelsk trommeslager. Antton ble med i black/speed metal-bandet Venom i 2000, og har spilt trommer på studioalbumene Ressurection fra 2000 og Metal Black fra 2006. Antton er broren til Venom-frontfiguren Conrad «Cronos» Lant. I oktober 2002 ble Antton med i bandet Nu-Future Cowboys
Norges Forsvarsforenings verneidrettsmedalje

Norges Forsvarsforenings verneidrettsmedalje er en medalje som på Landsskytterstevnet tildeles skytterkongen og vinneren av Norgesmesterskapet i feltskyting. På alle de ni årlige landsdelskretsstevnene tildeles medaljen til vinneren av mesterskapet i baneskyting for klasse 3-5 og vinneren av mesterskapet i feltskyting for klasse 2-V55. Den tildeles også til andre norgesmesterskapsvinnere i henhold til statuttene, f.eks. Norges reserveoffiserers forbunds pistollangrenn hver vinter.


== Historie ==
Fram til 1959 ble den tildelt vinneren av juniormesterskapet på 100 meter, men fra 1961 ble den oppsatt til skytterkongen, og fra 1974 ble den også oppsatt til Norgesmesteren i feltskyting.


== Se også ==
Liste over dekorasjoner godkjent til bruk på norsk militær uniform


== Kilder ==
Statutter for NFFs utmerkelser, Norges forsvarsforening
Skytterboka 2012-2013, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Closer (album)

Closer er et album av post-punk bandet Joy Division. Platen var bandets andre og siste album etter Unknown Pleasures. Albumet blir sett på som et av de store albumene fra post-punk bevegelsen, og blir fremdeles i dag sett på som en av de beste albumene fra 1980-tallet. Platen var opprinnelig planlagt å bli sluppet ut den 8. mai 1980, men havnet ikke i butikkene før i juli, kort tid etter Ian Curtis selvmord. Albumet ble sluppet ut på Factory Records som en 12" LP og nådde 6.-plass på den britiske albumlisten.
Closer har en dypere sound enn forgjengeren Unknown Pleasures og benytter seg av synthesizerere og studioeffekter. Sangene på albumet preges av den mørke produksjonen som coveret på platen gjenspeiler. Platens cover var designet av Martyn Atkins og Peter Saville med fotografi av Bernard Pierre Wolff.
Gravplassen på coveret er Cimitero Monumentale di Staglieno i Genoa, Italia.
Åpningsporet, «Atrocity Exhibition», kommer fra tittelen på boka The Atrocity Exhibition av J.G. Ballard.
Pitchfork Media plasserte Closer på tiendeplass på sin liste «Top 100 Albums of the 1980s».
Alle spor er komponert av Ian Curtis, Peter Hook, Stephen Morris og Bernard Sumner.


== Sporliste ==
«Atrocity Exhibition»  – 6:06
«Isolation»  – 2:53
«Passover»  – 4:46
«Colony»  – 3:55
«A Means to an End»  – 4:07
«Heart and Soul»  – 5:51
«Twenty Four Hours»  – 4:26
«The Eternal»  – 6:07
«Decades»  – 6:09


== Personell ==
Ian Curtis          – vokalist, gitar på «Heart and Soul»
Bernard Sumner      – gitar, synthesizer, bass på «Atrocity Exhibition»
Peter Hook          – bass, gitar på «Atrocity Exhibition»
Stephen Morris      – trommer
Martin Hannett	 – produsent, lydtekniker
Michael Johnson	 – assisterende tekniker
Bernard Pierre Wolff	 – foto
John Caffery	         – tekniker


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dimery, Robert m.fl. (2006). 1001 album du må høre før du dør. Oslo: Orion Forlag AS. s. 462. ISBN 82-458-0759-1. 


== Eksterne lenker ==
(en) Closer på Discogs 
(en) Closer på MusicBrainz 
(en) Closer på AllMusic 
Liste over forskjellige utgaver av Closer verden over
Detailjert infomasjon
Det frivillige Skyttervesens dugleiksmerke

Det frivillige Skyttervesens dugleiksmerke er et dyktighetsmerke som brukes i DFS. Man kan kun skyte om merket en gang i året. Det er forskjellige merkekrav etter hvilket våpen man bruker, og det er forskjellige skyteprogram etter hvilken klasse man skyter i. Merket blir utdelt i bronse, sølv og gylt. Etter å ha klart kravet til gylt i 5 år etter første gang, får man 5-årsmedaljen, deretter er det stjerner til 5-årsmedaljen hvert 5 år. Etter 15 år blir man tildelt Dugleiksmerkestatuetten, og deretter er det stjerner til den hvert 3. år. Etter 25 år er det Dugleiksmerkefat og diplom, og etter 50 år Dugleiksmerkeskjold.
Man kan skyte til Dugleiksmerket i Forsvaret. Det finnes egne dugleiksmerker for rekrutteringsklassene.


== Se også ==
Liste over dekorasjoner godkjent til bruk på norsk militær uniform


== Kilder ==
Skytterboka 2014-2015, utgitt av Det frivillige skyttervesen