jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ordnungspolizei

Annen betydning: Se egen artikkel for tysk Ordnungspolizei i Norge under andre verdenskrig
Ordnungspolizei (tysk, «Ordenspolitiet», forkortet Orpo) var ordenspolitiet i Nazi-Tyskland i 1936 til 1945.

Styrken ble opprettet av innenriksministeriet sommeren 1936, som en erstatning for alle tidligere politistyrker. Den ble underlagt Schutzstaffel (SS), hvilket førte til at SS hadde kontroll over alle politistyrker på lokalt, delstats- og nasjonalt nivå. Ved siden av Ordnungspolizei fantes også Sicherheitspolizei (Sipo, «Sikkerhetspolitiet») og Kriminalpolizei (Kripo, «Kriminalpolitiet»).
Ordnungspolizei hadde før andre verdenskrig i Tyskland ansvaret for alminnelig politiarbeid, mens politiske saker sorterte under Sipo. Kripo bestod av profesjonelle etterforskere som etterforsket særlig alvorlige forbrytelser, enten de var av alminnelig eller politisk karakter.
I forbindelse med hendelsene i Sentral-Europa samt krigen i Polen og Sovjetunionen deltok Ordnungspolizei sterkt i Einsatzgruppen som utførte krigsforbrytelser mot sivilbefolkningen. Før Christopher Brownings verk Ordinary Men (1992) var Ordnungspolizeis rolle i massedrapene lite kjent.Lederen for Ordnungspolizei var SS-Oberstgruppenführer Kurt Daluege, og fra 1. september 1943 til 8. mai 1945 av SS-Obergruppenführer und General der Polizei und Waffen-SS Alfred Wünnenberg. Deres tittel var Chef der Ordnungspolizei, som var direkte underlagt Reichsführer-SS Heinrich Himmler. Himmler fikk tittelen Chef der Deutschen Polizei.


== Uniformer og distinksjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ordnungspolizei (Nazi Germany) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Wulfstan fra Hedeby

Wulfstan fra Hedeby (også kalt Wulfstan fra Hadeby) var en handelsmann som fortalte om en reise fra Hedeby (norrønt Hæðum, latinsk Haithabu) i Danmark til Truso i dagens Polen. Reisen skjedde trolig rundt 880 e. Kr.
Reiseskildringen stammer fra en tekst som den engelske konge Alfred den store omkring 890 lot sette inn i sin egen oversettelse av en senromersk, kristen verdenshistorie av Orosius. Dermed hører Wulfstans beretning, sammen med en reise som Ottar fra Hålogaland gjorde til Nordishavet og til England, til de eldste kilder om Nordens geografi. Den ga også de eldste skriftlige belegg for en rekke nordiske stednavn, sannsynligvis vært en av de første personer som har anvendt ordet Danmark (eller Danemark) i sin beskrivelse.
Den nøyaktige plasseringen av Trosu er ikke sikker, ettersom kystlinjen har endret seg betydelig, men de fleste historikere ettersporer området innenfor eller nær den nåværende polske byen Elbląg, ikke langt fra Gdańsk.


== Wulfstans reise ==
Wulfstan fortalte at han reiste fra Hedeby, at sjøreisen til Truso tok syv dager og netter og at skipet hele vegen gikk under seil. Vendland var på hans styrbords side, og til babord (venstre) hadde han Langaland (i dag Langeland), Læland (Lolland), Falster, og Sconeg (Skåne), land som alle hørte til Denemearcan (Danmark).
«Så havde vi Burgendaland (Bornholm) til babord, og de har deres egen konge. Så efter Burgendaland hadde vi de land som heter først Blecinga (Blekinge), Meore (Møre, i dag en del av Kalmar len), Eowland (Øland), og Gotland, som alle tilhørte Sweom (sveaerne). Og vi hadde Vendland til styrbord hele vegen til Wislas munning. Wisla er en meget stor flod som skiller Witland fra Vendland.» (Oversettelsen en tillemping fra Niels Lund, se Litteratur)


== Dansk eller engelsk? ==
Karl Baumann begrunner i sin bok Die Prussen. Ein sympathisches Volk zwischen Weichsel und Memel (1991) at Wulfstan ikke bare besøkte, men også bodde i Truso. Wulfstan benevnes ofte som angelsakser, og det er mulig at han var en engelsk handelsmann som i motsetning til sine landsmenn ikke bare reiste til Hedeby, men også ytterligere østover. Det er derimot også mulig at han var fra Danmark, og at navnet er angelsaksisk tillemping og at han ga sin fortelling når han uansett var i England.
Handelsmannen Wulfstan av Hedeby bør ikke forveksles med St. Wulfstan av Worcester, biskop av Worcester i det 11. århundre, heller ikke med Wulfstan I av York, erkebiskop av York i det 10. århundre, og Wulfstan II av York, erkebiskop av York i det 11. århundre.


== Litteratur ==
«Ottar og Wulfstan. To rejsebeskrivelser fra vikingetiden», Niels Lund, m.fl., Roskilde 1983


== Eksterne lenker ==
Wulfstans rejseskildring (slutn. 800-tallet)
The Project Gutenberg Etext of Discovery of Muscovy – Den komplette teksten oversatt til moderne engelsk
Historia de los Gotlandeses (Guta saga) – Begynnelsen av originalteksten kan finnes i fotnote 1
Reichskriegsflagge (organisasjon)

Reichskriegsflagge, også omtalt som Verband Reichskriegsflagge  eller Bund Reichskriegsflagge, var en paramilitær, høyreradikal gruppering i Weimarrepublikkens Tyskland i årene etter første verdenskrig. Forbundet ble stiftet av Ernst Røhm i 1923. Navnet viser til «Rikskrigsflagget», keisertidens krigs- og orlogsflagg, som gruppen tok som sitt symbol. Den kan regnes som en del av Freikorps-bevegelsen, og i likhet med andre slike grupper  bestod den først og fremst av veteraner fra krigen som var desillusjonert og frustrert over situasjonen i Tyskland.
Et av de mest kjente medlemmene var Heinrich Himmler, som senere ble Reichsführer-SS og en av Det tredje rikes mektigste menn. Under ølkjellerkuppet i 1923 deltok flere av medlemmene. Gruppen gikk som andre frikorps i oppløsning, og mange av medlemmene ble absorbert inn i Sturmabteilung, nazistpartiets paramilitære organisasjon.
Feldwebel

Feldwebel er en tysk militær grad som har eksistert minst siden det 18. århundre. Den er også brukt som tittel helt siden middelalderen. Graden tilsvarer sersjant i andre lands system. 


== Det 19. århundre og keiserriket ==
Graden ble tatt i bruk i stort omfang fra begynnelsen av det 19. århundre. Frem til 1918 var feldwebel den høyeste underoffisersgrad, og hadde gjerne oppgaver som ellers ligger under en sersjantmajor. 
I 1877 innførte man graden Feldwebel-Leutnant, som kunne gis til veteraner i reserven. En feldwebel-leutnant hadde offisersrang, men sto under selv den yngste sekondløytnant, og var sosialt på et lavere trinn.


== I Reichswehr og Wehrmacht ==
Etter første verdenskrig delte man først i Reichswehr og senere i Wehrmacht opp graden i flere nivåer:

Unterfeldwebel
Feldwebel
Oberfeldwebel
StabsfeldwebelI Schutzstaffel og Sturmabteilung var en oberscharführer på samme nivå som en feldwebel i Wehrmacht. 


== I Nationale Volksarmee ==
Etter annen verdenskrig beholdt man i Nationale Volksarmee, DDRs militære styrker, samme grader av feldwebel som i Wehrmacht:

Unterfeldwebel
Feldwebel
Oberfeldwebel
Stabsfeldwebel


== I Bundeswehr ==
Etter andre verdenskrig, i Bundeswehr, regnes en feldwebel som en høyere underoffiser. Man oppnår normalt graden etter tre til fem års tjeneste. 
Graden er delt inn i flere nivåer:

Feldwebel
Oberfeldwebel
Hauptfeldwebel
Stabsfeldwebel
Oberstabsfeldwebel (mottar offiserslønn)I marinen er tilsvarende rang bootsmann


== Kilder ==
Georg Ortenburg, Hrsg.: Heerwesen der Neuzeit, Abt. I, Das Zeitalter der Landsknechte, Bd. 2, Siegfried Fiedler: Kriegswesen und Kriegführung im Zeitalter der Landsknechte, Bernard & Graefe Verlag Koblenz, 1985, ISBN 3-7637-5462-8


== Eksterne lenker ==
«Feldwebel», fra Store norske leksikon
Fylkesvei 825

Fylkesvei 825 (Fv825) går mellom Tjeldsundbrua i Tjeldsund og Langmyra i Gratangen. Veiens lengde er 68,4 km.
Veien tar av fra E6 ved Middagshaugen og går forbi Gratangsbotn og Årstein og deretter vestover langs Astafjorden forbi Grov, Astafjord og Sandstrand til Steinsland der den møter E10.
Veien er et alternativ til europavei 10 via Bjerkvik, og fylkesvei 825 har imidlertid dårligere standard enn europavei 10.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Troms og Finnmark fylke ===

TjeldsundKvitnes 

Brattebergan 

Tennevika 

Lavika 
Fornesvika 

Sandfjellet 
Sandstrand 

Tovikstranda 
Tovika 

Renså 
Lamyrveien 
Rensådalen 

Krokmyrdalen 

Astafjordveien 

GratangenKystkulturveien 


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv825
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
SS-Gauführer

SS-Gauführer var en tittel i Schutzstaffel (SS). Den kan oversettes med «distriktsfører» (se Gau), og var en tittel som ble gitt i tillegg til en paramilitær grad. Graden kunne være en lav offisersgrad, ettersom det ikke var noen direkte sammenheng mellom å være Gauführer og å føre kommando i SS. For eksempel var Heinrich Himmler SA-Sturmführer da han ble SS-Gauführer.
Etterhvert som SS vokste og fikk et bedre utbygget militært hierarki forsvant tittelens betydning mer og mer.


== Referanser ==
Fylkesvei 851

Fylkesvei 851 (Fv851) går mellom Sjøvegan i Salangen og Brandhaug i Bardu. Veiens lengde er 19,1 km.
Veien tar av fra E6 ved Brandhaug og går vestover til Sjøvegan der den møter Fv84.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Troms og Finnmark fylke ===

SalangenKistefossen

BarduKistefossveien 


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv851
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 8470

Fylkesvei 8470 går mellom Setermoen og Altevatnet i Bardu.
Veien tar av fra E6 ved Setermoen og går sørover langs Barduelva til Innset, og utgjør første del av veien til Altevatnet.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Strekningen Fv8470 ble definert 2019, og består av den tidligere fylkesvei 847, og den tidligere fylkesvei 166 (Troms). Strekningen mellom Setermoen og Innset er primær fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Troms og Finnmark fylke ===

BarduHundtorpStraumsmo kraftverkInnsetveien 

Innset kraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv8470
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Riksvei 853

Riksvei 853 (Rv853) var en forbindelsesvei mellom Andselv og Bardufoss lufthavn i Målselv med en lengde på 1,8 km.
2019 ble veien del av europavei 6.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Troms fylke ===

MålselvFossmoveien 

 Fossmobrua (Andselva, 32 m)Flyplassveien 

Endepunkt  Bardufoss lufthavn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Jasper Johns

Jasper Johns (født 15. mai 1930) er en amerikansk kunstner.
Johns har vært en av de mest innflytelsesrike kunstnerne i USA fra slutten av 1950-tallet. Han blir sett som en forgjenger for popkunsten, og arbeidene hans har fått karakteristikken neo-dada på grunn av slektskapet med dadaistene. Han er særlig kjente for Flag; et maleri av det amerikanske flagget, fra 1954. Ifølge The Guardian er Flag "one of the most iconic of all American paintings". Han fikk sitt store gjennombrudd i 1958 ifølge Dagsavisen.Han ble tildelt Wolfprisen i 1986.
Johns er begeistret for Edvard Munchs arbeider og siterer ham ofte i egne verk. I 2016 hadde Munch-museet en utstilling der Johns og Munch blir satt opp mot hverandre. Samme utstilling ble vist på Virginia Museum of Fine Arts i november 2016. Johns har ellers vært sammenlignet med Marcel Duchamp og Pablo Picasso.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jasper Johns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jasper Johns på Internet Movie Database 
(sv) Jasper Johns i Svensk Filmdatabas 
(en) Jasper Johns på AllMovie 
(en) Jasper Johns hos The Movie Database 
(en) Jasper Johns hos Internet Broadway Database
Per Øyvind Heradstveit

Per Øyvind Heradstveit (født 26. mai 1932 i Skjold, død 11. mai 2004) var en norsk programleder, journalist og forfatter som arbeidet en årrekke i NRK.


== Biografi ==
Heradstveit startet den journalistiske karrieren i NRKs Dagsnytt i 1956 etter å ha studert filologi. Han studerte tysk i Mainz og fransk i Dijon. Før han begynte i NRK var han lektor ved Lycée Pierre-Corneille i Rouen i Frankrike. Heradstveit og Mette Janson var de to første journalistene i Dagsrevyen.Med programmet Åpen post (1966–71) var Heradstveit (sammen med Kjell Arnljot Wig) med på å innføre debatt som programform i fjernsynet. Han var også mangeårig programleder for debattprogrammet På sparket (1975–81) og for en serie om menneskesinnet og depresjoner som han holdt sammen med psykiatriprofessor Nils Retterstøl på 1980-tallet. Serien fikk stor oppmerksomhet, og var med på å skape større forståelse for psykiske lidelser. Heradstveit var dessuten London-korrespondent for NRK fra 1988 til 1992. Heradstveit sluttet i NRK i 1996.Som pensjonist var han i 1999 hoveddrivkraften bak den internettbaserte nettavisa Treffpunkt, en nettavis for eldre. Han var i perioden 1997 til 2000 leder for Statens IT-forum for eldre.
Han skrev en rekke bøker, blant annet om kongehuset, Vidkun Quisling og Einar Gerhardsen. Han gav i 1996 ut boka Kong Harald. Monarkiet i medvind og motvind.Heradstveit fikk et massivt hjerneslag i 2000 og var lammet av slaget frem til sin død i 2004. Han var bror av forskeren Daniel Heradstveit.
I 2008 ble det kjent at Heradstveit i 1965 hadde hjulpet Arbeiderpartiet i valgkampen.


== Bibliografi ==
Partiene og utenrikspolitikken (1965)
"Ett minutt til sending" : tanker og tvil om TV (1970)
Sudan – en afrikansk tragedie (1970)
Jemen – det lykkelige landet? (1970)
Mennesket og krigen: En antologi fra krigsårene (1970)
På skjermen: Råd og vink for TV-opptredende (1971)
Hemmelige tjenester – Etterretning, spionasje og overvåking (1973)
De medskyldige: Israelsk etterretning og mordet på Lillehammer (1974)
med Nils Retterstøl: Menneskesinnet (1975)
Quisling – hvem var han? (1976)
Spionasje og infiltrasjon i industrien (1976)
med Nils Retterstøl: Kriser i menneskesinnet (1977)
med Gunnar Nilsen: Stabbur-Nilsen forteller (1978)
Kongen som sa nei! (1979)
Ærbødigst Peter Grønvold: Dokumentasjon av en skjebne i velferdsstaten (1979)
Einar Gerhardsen og hans menn (1981)
med Lars Korvald: Politikk og kall – Lars Korvalds memoarer (1982)
med Nils Retterstøl: Menneskesinnet – alkohol og alkoholproblemer (1983)
Eventyret Norsk Data: En bit av framtiden (1985)
En liten mikrofon – i en stor verden (1992)
Kong Harald. Monarkiet i medvind og motvind (1996)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Per Øyvind Heradstveit på Internet Movie Database 
(no) NRK.no – Minneord over Per Øyvind Heradstveit
Spolebein

Spolebeinet, på latin kalt radius, er et av to lange bein (rørknokler) i underarmen. Det andre heter underarmsbeinet (ulna).


== Rotasjon i underarmen ==

Spolebeinet roteres når vi vrir på underarmen. Dersom vi holder overarmen rett ned og underarmen fremover, heter rotasjonen «supinasjon» når håndflaten peker oppover, og «pronasjon» når håndbaken vender oppover. Den øverste enden av spolebeinet, også kalt «radiushodet», er sylinderformet og kan kjennes på utsiden av albuen som en av to knoker under huden. Når underarmen roteres, kan vi kjenne at det er bevegelse i radiushodet. 
Spolebeinet utgjør mesteparten av underarmsdelen av håndleddet. Ovenfor lillefingeren kan vi kjenne at spolebeinet roterer rundt ulnas hode som også er sylinderformet.


== Håndleddsbrudd (radiusfraktur/Colles fraktur/fractura radii typica) ==

Når vi faller og tar oss for, vil det ofte bli et håndleddsbrudd like ovenfor nederste ende av spolebeinet. Når det er nysnø eller is på gater og veier er dette et av de vanligste bruddene, fractura radii typica som kan oversettes til «typisk brudd i spolebeinet».
Radiusbrudd er det hyppigste håndleddsbruddet. Bruddtypen er vanligst hos eldre kvinner, og er vanligere hos kvinner enn hos menn. Ca. 90 % av bruddene innebærer at det nederste bruddstykket er forskjøvet opp (dorsalt, mot håndryggssiden) – bruddtypen betegnes også Colles brudd.Dersom den nederste biten av spolebeinet er rotert mot håndbaken, må det settes bedøvelse i bruddspalten før bruddet settes riktig på plass (kalt reponering). Dette gjøres med et kraftig drag i fingrene, før hånda og underarmen blir gipset fra albuen til fingrenes grunnledd. 
Vanligvis taes det røntgenbilde både før og etter at bruddet er satt på plass. 
Flere akuttstuer ved legevakt, legekontor eller sykehus har montert en egen krok i veggen omtrent en meter over gulvet spesielt for reponering av dette bruddet. Det benyttes en slynge fra kroken til like over albuen, slik at legen kan trekke i fingrene og manipulere bruddet for å sette det på plass, uten å trenge egen assistent for å holde igjen albuen.


== Se også ==
Ulna, underarmsbeinet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Radius (bone) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ulna

Ulna er en av to rørknokler i underarmen. Ulna kalles på norsk for albu(e)be(i)net.
Albueleddet er et sammensatt hengselledd, ved at overarmsbenet, humerus, har leddflate både mot radius-spolebenet og ulna. Øverste ende av ulna er albuespissen, "olecranon". Resten av ulna kan kjennes under huden helt ned til håndleddet ovenfor lillefingeren der benet avsluttes i en liten sylinderformet del kalt "ulnas hode".
Se forklaring om rotasjon i underarmen under radius, som er det andre knokkelen langs underarmen.


== Se også ==
Radius
Parallellogram

Et parallellogram er i geometri en firkant med følgende egenskaper:

Sidekantene er parvis parallelle.
Sidekantene er parvis like lange.
Motstående vinkler er parvis like store.
Diagonalene i et parallellogram deler hverandre på midten.Alle parallellogram er også trapes. En delmengde av parallellogram er rektangler, hvor vinkelen mellom to sidekanter som ikke er parallelle er 90°. En annen delmengde er romber, hvor alle linjestykker er like lange. Kvadratet er både en rombe og et rektangel.


== Areal ==
Arealet A av et parallellogram er lik lengden av grunnlinja b, multiplisert med avstanden til dets parallell h:

  
    
      
        A
        =
        b
        ⋅
        h
      
    
    {\displaystyle A=b\cdot h}
  


== Omkrets ==
Omkretsen L av et parallellogram er to ganger summen av lengdene to av sidekantene som har et felles hjørne:

  
    
      
        L
        =
        a
        +
        b
        +
        a
        +
        b
        =
        2
        (
        a
        +
        b
        )
        .
      
    
    {\displaystyle L=a+b+a+b=2(a+b).}
  


== Se også ==
Firkant
Kvadrat
Rektangel
Rombe
Parallellogramloven
Streptokokker

Streptokokker er en slekt (genus)  grampositive bakterier tilhørende klassen Firmicutes. De er runde (kokker) og vokser vanligvis i par eller kjeder. 
De deles historisk inn i α-, β-, og nonhemolytiske (= γ-hemolytiske) etter sin fenotypiske evne å løse opp røde blodlegemer i dyrkningsskåler i laboratoriet. De β-hemolytiske streptokokkene deles videre inn gruppe A, B, C, D, F, og G etter Rebecca Lancefields system som baserer seg på streptokokkenes ulike overflateantigener. En måte å differensiere de ulike gruppene på er latexagglutinasjon. Gruppeinndelingen er kun delvis sammenfallende med den naturlige/genetiske inndelingen i arter.
Streptokokker er en del av normalfloraen hos pattedyr. Hos mennesker finner man dem i munnen, huden, innvollene og de øvre luftveiene.
Gruppe A-streptokokker er blant de mest humanpatogene bakteriene vi kjenner. Også Gruppe B-streptokokker er en betydelig årsak for sykdom hos mennesker. Blant α-hemolytiske streptokokker finnes arter som kan lage abscesser og betennelser på hjerteklaffer, såkalt endokarditt. Pneumokokker er blant annet en betydelig årsak til alvorlige lungebetennelser, i de senere år finnes en vaksine mot disse. 
Som et ledd for å skille mellom streptokokker og stafylokokker kan man utføre en katalase-test hvorpå streptokokker vil gi en negativ prøve og stafylokokker gir en positiv prøve (brusing av væske fordi hydrogenperoxid spaltes til oksygen (gass og vil gi brusing) og vann).


== Se også ==
Gruppe A-streptokokker
Gruppe B-streptokokker
Pneumokokker


== Eksterne lenker ==
(en) streptokokker – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) streptokokker i Encyclopedia of Life 
(en) streptokokker i Global Biodiversity Information Facility 
(en) streptokokker hos ITIS 
(en) streptokokker hos NCBI 
(en) Kategori:Streptococcus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Streptococcus – detaljert informasjon på Wikispecies
Bjarne Brustad

Bjarne Brustad (født 4. mars 1895 i Oslo, død 20. mai 1978) var en norsk komponist og bratsjist. Brustad var først fiolinist og deretter solobratsjist i Oslo Filharmoniske Orkester i en årrekke fram til 1943 da han tok avskjed fra orkestret og helliget seg komposisjon og undervisning. Han var knyttet til Musikkonservatoriet i Oslo.
Han var sønn av Postfunksjonær Olaf Baden (1871–1943) og Mathilde Halvorsen (1871–1962). Etter å ha spilt fiolin fra 1902 fikk han som 12-åring begynne ved Musikkonservatoriet i Oslo i 1907 hos Gustav Fr. Lange (1861–1939).  I 1912 dirigerte han Tivoli teaters orkester og i 1913 studerte han hos den danske Julius Thornberg (1883–1945) i Berlin som var konsertmester for Berlinfilharmonien.  Han debuterte i 1914 som fiolinist i Kristiania men dro rett tilbake til Berlin for å lære hos ungareren Carl Flesch (1873–1944) der han ble til i 1918 da han ble konsertmester for Stavanger Symfoniorkester, hvorpå han 1919–1922 fikk spille fiolin i det nystartede Filharmonisk Selskaps Orkester i Oslo. 
Fra 1922 gikk han enda mer over til komposisjon og debuterte i 1924 som komponist med blant annet sin «Suite nr. 1 for orkester, Fiolinkonsert nr. 1, Atlantis» med seg selv bak taktstokken og Leif Halvorsen (1887–1959) bak fiolinen.  Fra 1928 var han fast bratsjist i Filharmonisk Selskaps Orkester på solo helt til tyskeren og krigen kom.  Ved musikkonservatoriet underviste han fra 1937, såvel som skrev lærebøker og selvbiografier.  Etter krigen ville han helst skrive musikk og endte opp med i alt ni symfonier, fire fiolinkonserter, den til nå ikke oppførte operaen Atlantis fra 1945 og forskjellig kammermusikk og vokalmusikk. Fra 1951 fikk han kunstnerlønn.Brustad ble i 1941 gift med keramikeren Elisabeth Scheel (1898–1980).


== Litteratur ==
Ingrid Loe Dalaker 2011, Nostalgi eller nyskaping. Nasjonale spor i norsk musikk. Brustad, Egge og Groven
Sørå, Jarle (1977).  Bækkelund, Kjell, red. Norske komponister. Tiden. ISBN 8210015494. 


== Referanser ==
Filateli

Filateli er studiet av og fritidsinteressen som går ut på å samle på frimerker og andre postrelaterte objekter som konvolutter, frankeringsmerker, førstedagsbrev og poststempler. En filatelist er en som samler både filatelistiske objekter og kunnskapen om dem. Følgelig kan ikke alle frimerkesamlere kalles filatelister.
Mange norske filatelister er medlem av Norsk Filatelistforbund. 
Blant aktuelle blader om filateli finner vi det norske Norsk Filatelistisk Tidsskrift og det svenske Nordisk Filateli.


== Eksterne lenker ==
Norsk Filatelistforbund