jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Giovanni Lanfranco

For volleyballspilleren, se Giovanni Lanfranco (volleyballspiller)
Giovanni Lanfranco (født 26. januar 1582, død 30. november 1647) var en italiensk maler i barokken. 


== Biografi ==
Lanfranco ble født i Parma. Han begynte sin karriere som lærling hos Agostino Carracci i Bologna og hans maleskole og var med og dekorerte taket i kasinoet Palassetto Borghese i 1605. Etter Carraccis død flyttet han til Roma for å jobbe under Annibale Carracci, bror til Agostino. Her arbeidet han ved Herrera-kapellet i kirken San Giacomo degli Spagnoli (1602–1607) og arbeidet sammen med Guido Reni og Sisto Badalocchio.
I 1610 flyttet han tilbake til Parma, der han malte altertavlen i Ognissanti-kirken, men mot slutten av 1612 flyttet han tilbake til Roma. I denne perioden malte han fresker i den prominente bygningen Palazzo Mattei og dekorasjonene i Boungiovanni-kapellet i kirken Sant'Agostini (1616). Han malte også altertavlene i Piacenza, Orvieto, Vallerano og Fermo.

Det neste året arbeidet Lanfranco sammen Agostini Tassi og Carlo Saraceni med dekoreringen av Sala Regia i Quirinalet i Roma. Etter at både Guido Reni, Francesco Albani og Domenichino flyttet fra Roma, ble han den maleren pave Paul V foretrakk. Pavens etterfølger, Gregor XV foretrakk Guercino og Domenichino. Lanfranco fikk likevel oppdraget med krusifiks-kapellet i kirken Santa Maria in Vallicella (Chiesa Nuova), og som sitt mesterverk fikk han og oppdraget å male kuppelen i Sant'Andrea della Valle (1627).
Urban III ga ham i oppdrag å lage en stor freske som skulle portrettere «St. Peter Walking on Waters» (1628). For denne jobben ble han tildelt tittelen Ridder av ordenen Order of Christ.
Fra 1633 til 1646 bodde han i Napoli. Her begynte han dekorasjonen av jesuittkirken Gesù Nuovo i Napoli i 1634, og han ble boende her i tolv år. Han døde i Roma i 1647, og hans siste arbeide var ved kirken San Carlo ai Catinari.
Det er også en freske av Lanfranco over monumentet av pave Klemens VIII i Santa Maria Maggiore (Den Store Mariakirken) i Roma.
Lanfranco er kjent for sin skarpe konkurranse mot sin samtidige lærling under Annibale Carracci, Domenichino, og gikk så langt at han beskyldte ham for plagiat med bildet «Confession of St. Jerome», som i dag henger i Vatikanet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Domenichino Affair, Elizabeth Cropper, Center for Advanced Study in the Visual Arts, National Gallery of Art.
Kahytt

Kahytt er et oppholdsrom under dekk på en båt. Uttrykket kommer fra nederlandsk og betegner et beboelsesrom for skipets offiserer.


== Se også ==
Lugar
Kabin


== Referanser ==
H-panne

H-panne er en type takstein som er mer bølgete en vanlig takstein. H-panne er en betongstein som er utviklet spesielt med tanke på det norske klima, og har en noe mer avrundet krumming enn f.eks. Zanda-pannen.
San Cristina

San Cristina (tysk St. Christina in Gröden, italiensk Santa Cristina Valgardena) er en av kommunene i Gherdëina i Syd-Tirol i Nord-Italia. San Cristina er en del av distriktet Salten-Schlern i Dolomittene. Kommunen ligger i et populært vintersportsområde. Innbyggerne er hovedsakelig ladinsktalende.
Språkgruppene (2001):

Ladinsk : 91,2%
Tysk: 5,7%
Italiensk: 3,1%Det er rundt 2800 gjestesenger i kommunen som årlig har rundt 300 000 besøkende.


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Santa Cristina Gherdëina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) St. Christina in Gröden – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Urtijëi

Urtijëi (ladinsk) eller Sankt Ulrich in Gröden (tysk; italiensk Ortisei) er en av de tre kommunene i Gherdëina i Syd-Tirol i Nord-Italia. Kommunen er en del av distriktet Salten-Schlern. Stedet er et populært vintersportssted i Dolomittene hvor innbyggerne hovedsakelig er ladinere.
Språkgruppene (2001):

Ladinsk: 82,3%
Tysk: 12,1%
Italiensk: 5,6%Det finnes rundt 5700 gjestesenger i kommunen som blir besøkt av over 700 000 mennesker årlig.


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Urtijëi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) St. Ulrich in Gröden – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Solis (diktsamling)

Solis er ei diktsamling av Hanne Aga, utgitt på Samlaget i 2000. Den har undertittelen «dikt song» – i likhet med samlinga fra 1993: Gå i skuggen/Vent på vinden.
Solis er et svært ordknapt verk – diktene spres ut over 100 sider med ofte ikke mer enn 1-3 korte strofer på hver side. Samlinga er inndelt i 4 kapitler og en epilog. Det er ikke klart om hvert kapittel skal leses som én tekstenhet eller om de består av flere separate dikt. Imidlertid er det klart at avdelinga med tittelen «pustande» utgjør en enhet, med sin anaforiske gjentakelse av orda «jeg ville». «Pustande» er den delen av samlinga som tydeligst framviser et lyrisk jeg. Ellers er jeg-et til stede i skiftende grad eller helt fraværende.
Tekstene mangler tegnsetting, og består for en stor del av setningsemner. Substantivfraser er mye brukt, og særlig viser Aga en forkjærlighet for konstruksjoner av typen presens partisipp + substantiv: «perlande brodd», «glinsande strand», «kvitnande mor». Rytme og klang har en klar forrang framfor semantisk innhold.
Podium

For bandet, se Podium (band)
Podium er en plattform som brukes til å heve noe litt over omgivelsene. En bygning kan hvile på et stort podium. Podier kan også brukes til å heve mennesker, for eksempel en dirigent eller en taler. 

Podium eller seierspall brukes også innen for sport, i betydning av de tre øverste plassene i en konkurranse.
I en synagoge kalles podiet hvor det leses fra Toraen, gjerne for en bima.


== Litteratur ==
Ahlstrand, Jan Torsten.; Arkitekturtermer. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0
Gherdëina

Gherdëina (tysk Gröden eller Grödnertal, italiensk Val Gardena) er en alpedal i Dolomittene i Syd-Tirol. Dalens 9000 innbyggere er overveiende ladinsktalende (86 %), resten snakker tysk (9 %) eller italiensk (4 %). Deler av dalen er vernet som naturpark.


== Geografi ==
Gherdëina er en østlig sidedal til Eisackdalen og strekker seg oppover mot Sela i øst. Dalen er omgitt av høye fjell på alle kanter: Saslonch (3181 moh.) i sør, Sela (opptil 3151 moh.) i øst og Pöz- (2918 moh.) og Odlegruppa (3025 moh.) i nord. Gjennom dalen renner den 25 km lange elva Derjon (ty. Grödnerbach, it. Rio Gardena), som renner ut i Eisack.
Over fjellpass er Gherdëina forbundet med de andre ladinskspråklige dalene:

Jëuf de Frea (baderladinsk Ju de Frara, ty. Grödnerjoch, it. Passo Gardena, 2121 moh.) fører til Val Badia i nordøst;
Jëuf de Sela (fassaladinsk Jouf de Sela, ty. Sellajoch, it. Passo di Sella, 2240 moh.) til Fascia i syd.Kommunene i Gherdëina er (oppover dalen, dvs. fra vest til øst):

Urtijëi (ty. St. Ulrich, it. Ortisei)
Sëlva (ty. Wolkenstein, it. Selva)
San Crestina (ty. St. Christina, it. Santa Christina)


== Historie ==
På grunn av juvet ved dalinngangen har dalen blitt bosatt via fjellsiden nord- og sydfra. Derfor hørte dalens høyre side lenge til Gufidaun, mens den venstre siden hørte til Kastelruth. Bosetningen skjedde under grevene av Andechs og Tirol på 1000-tallet, men også biskopene av Passau, Freising, Regensburg og Augsburg hadde besittelser i dalen.


== Turisme ==
Dalen har stor turisttrafikk både sommer og vinter. Det er rundt 15 000 sengeplasser her, og man finner 84 skiheiser, 176 km med alpintløyper og 98 km med langrennsløyper. Om sommeren er det fjelltur som lokker turister til dalen. I 1970 ble alpin-VM arrangert her, og det blir årlig arrangert verdenscup i alpint.


== Bilder ==

		
		


== Eksterne lenker ==
Val-Gardena.com (tysk, italiensk, engelsk)
Gardena.org (div. språk)
Luc Donckerwolke

Luc Donckerwolke (f. 19. juni 1965 i Lima, Peru) er en belgisk bildesigner. 
Donckerwolke var designsjef for Lamborghini fra 1998 til 2005, hvor han var ansvarlig for modellene Lamborghini Murciélago (2002) og Lamborghini Gallardo (2003).
I september 2005 ble Donckerwolke designdirektør for Seat, og styrer designet til fremtidige Seat-modeller.


== Referanser ==
Bertone

Gruppo Bertone er et italiensk bildesignhus, som også produserer biler. Bertones design er distinkte, og de fleste modellene har en klar «familielikhet», til tross for at de selges av forskjellige bilfabrikker. Bertone har designet biler for blant andre Alfa Romeo, Ferrari, Fiat, Lancia, Lamborghini og Volvo. I tillegg var Bertone ansvarlig for to av de senere design til den berømte, italienske scooteren Lambretta.
Selskapet er basert i Torino. Det ble stiftet som Carrozzeria Bertone i 1914 av Giovanni Bertone, og designeren Nuccio Bertone tok over etter den andre verdenskrig. Selskapet ble delt i to enheter — Carrozzeria-delen, som bygde helt opp til 40 000 biler per år i sine glansdager, og designstudioet, Stile Bertone. Selskapet ledes i dag av Lilli Bertone, Nuccio Bertones enke.


== Kjøretøy designet av Bertone ==

Abarth
1500 Coupé (1952)
1000 GT Coupé (1958)
OT 1000 Spider (1965)
Alfa Romeo
1900 Sport Spider (1954)
BAT-5 (1953)
2000 Sportiva (1954)
BAT-7 (1954)
Giulietta Sprint (1954)
BAT-9 (1955)
Giulietta Sprint Speciale (1960)
2600 Sprint (1962)
Giulia Sprint (1962)
Giulia Sprint Speciale (1962)
GTA (1962)
Canguro (1964)
Montreal (1967)
GT 1300 Junior (1967)
Carabo (1968)
Navajo (1976)
Alfetta (1978)
Alfetta 2000 (1980)
Delfino (1983)
90 (1984)
GT (2003)
BAT-11 (2008)
Arnolt
Arnolt-Bristol (1955)
ASA Coupé (1962)
Aston Martin
DB2/4 Spider (1954)
DB4 GT Jet (1961)
Audi
Audi 50 (1974)
Bertone
Pirana (1967)
Freeclimber (1989)
Blitz (1992)
Birusa (2003)
BMW
3200 CS (1962)
Garmisch 2200Ti (1970)
Chevrolet
Ramarro (1984)
Nivola (1990)
Citroën
Camargue (1972)
BX (1982)
Zabrus (1986)
XM (1989)
ZX (1991)
Xantia (1993)
Berlingo (1996)
Daewoo
Espero (1995)
Ferrari
250 GT Berlinetta Lusso (1962)
208/308 GT4 (1974)
Rainbow (1976)
Fiat
1100 TV (1953)
8V Spider (1953)
850 Spider (1965)
Fiat Dino Coupé (1967)
850 Sport Spider (1968)
X1/9 (1972) (ble også solgt under Bertone-navnet)
Ritmo/Strada (1978)
Punto Cabriolet (1995)
Gordon-Keeble (1960)
Iso Rivolta
IR 300 (1962)
Grifo (1965)
Lele (1969)
Jaguar
Ascot (1977)
Lancia
Stratos (1972)
Sibilo (1978)
Lamborghini
Marzal (1967)
Miura (1967)
Espada (1968)
Urraco (1970)
Countach (1971)
Bravo (1974)
Athon (1980)
Genesis (1988)
Diablo (1990)
Lambretta
Luna-serien; Lui, Vega og Cometa (1968)
GP/DL Scooter (1969)
Maserati
Khamsin (1972)
Quattroporte II (1974)
Mazda
1500 (1967)
MX-81 (1981)
NSU
Sport Prinz (1959)
Wankel Spider (1960)
Trapeze (1973)
Opel
Kadett Cabriolet (1987)
Astra Coupé/Cabriolet (2001)
Simca
1000 coupe (1962)
1200S Coupé (1967)
Skoda
Favorit (1987)
Volkswagen
Volkswagen Polo (1975)
Volvo
262C (1977)
Tundra (1979)
780 (1985)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bertone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Lunabase Arkivert 12. februar 2007 hos Wayback Machine.
Sant’Agata Bolognese

Sant'Agata Bolognese er en liten kommune i Storbyområdet Bologna i Emilia-Romagna-regionen i Italia. Den er mest kjent for å huse bilfabrikken Lamborghini.
I henhold til folketelling av 2007 hadde Sant'Agata Bolognese en beregnet antall innbyggere på 6 585 mennesker.Kommunen er oppkalt etter sankta Agata av Sicilia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sant'Agata Bolognese – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hydrozoer

Hydrozoer (Hydrozoa) (også kalt småmaneter) er en klasse nesledyr. De fleste artene er ganske små. Noen former lever enkeltvis, mens andre danner kolonier. Hos hydrozoene er polyppgenerasjonen den viktigste, og medusegenerasjonen kan mangle helt.Den best kjente hydrozoen er trolig slekten Hydra, som går igjen i lærebøker og er et av de få nesledyr som lever i ferskvann. Ellers omfatter klassen hydroider, som danner fastsittende kolonier, og kolonimanetene, som danner flytende kolonier. Den mest kjente av de sistnevnte er portugisisk krigsskip som er et av de få dødelig giftige nesledyrene. I varme hav finnes hydrokorallene som har et ytre skall av kalk.


== Systematikk ==
Klassen delers i to underklasser med en serie grupper:underklasse Trachylinae 

Limnomedusae
Trachymedusae
Narcomedusae
Actinulidaeunderklasse Leptolinae

Leptomedusae
Anthomedusae
Kolonimaneter (Siphonophorae)


== Se også ==
Kubemaneter
Stormaneter (med glassmanet og brennmanet som er de to mest kjente manetene i Norge)
kammaneter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Småmaneter – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Småmaneter i Encyclopedia of Life 
(en) Småmaneter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Småmaneter hos Artsdatabanken 
(sv) Småmaneter hos Dyntaxa 
(en) Småmaneter hos Fossilworks 
(en) Småmaneter hos ITIS 
(en) Småmaneter hos NCBI 
(en) Kategori:Hydrozoa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Hydrozoa – detaljert informasjon på Wikispecies 
The Hydrozoa Directory
Franco Scaglione

Franco Scaglione (født  26. september 1916 i Firenze, død 19. juni 1993) var en italiensk bildesigner, kjent for sine aerodynamiske design da han jobbet for Bertone.
Han studerte til flyingeniør, ble avbrutt av den andre verdenskrig, og begynte etter krigen å arbeide hos Pininfarina, men ble snart ansatt hos Bertone.
Hans første design i samarbeid med Nuccio Bertone var Abarth 1500 Biposto Coupe i 1952, som ble vist for første gang på bilutstillingen i Torino i 1952. Alfa Romeo 1900 «B.A.T.» 5, 7 og 9-modellene ble vist på samme utstilling de tre påfølgende år (1953, 1954, 1955), og i tillegg sto han bak modellene Arnolt-Aston Martin DB2/4 Spider (New York Auto Show, 1954) og Alfa Romeo 2000 Sportiva (1954). I tillegg sto Scaglione bak designet på Arnolt-Bristol i 1953 og NSU Sport Prinz i 1959. Han var sentral bak designet til Alfa Romeo Giulietta Sprint, en av de mest kjente, italienske bilene etter krigen, noe som etablerte Bertone som en karosserifabrikant med høyt volum. I 1959 fikk han selskap hos Bertone av Giorgietto Giugiaro.
Scaglione fortsatte med å designe den Porsche 356-inspirerte Porsche-Abarth Carrera GTL (1959). Dessuten sto han bak Lamborghini 350GTV i 1963, og ATS 2500 GT i 1964. Hans design på Alfa Romeo 33 Stradale (1967) blir av mange ansett som en av de vakreste bilene i verden. Scaglione var også konsulent for Frank Reisner og hans Intermeccanica, og bearbeidet designet på «Apollo GT» (1961) og «Italia GFX» (1966), og dessuten designet han «Titania Veltro» (1966), «Murena 429GT» og det som ble hans siste design – «Indra» i 1971.


== Referanser ==
Carrozzeria Marazzi

Carrozzeria Marazzi er en italiensk karosserifabrikk stiftet i 1967, og er basert i Caronna Pertusella utenfor Milano.
Selskapet ble stiftet av Mario Marazzi sammen med ansatte fra Carrozzeria Touring, som da var konkurs. Marazzi designet først Lamborghini 400GT-serien, som ble etterfulgt av en serie Lamborghini Islero (125 stk. i 1967), og de første eksemplarene av Lamborghini Jarama i 1970. Deretter fulgte 18 stk. Alfa Romeo 33 Stradale i 1967, noen Alfa Romeo Giulia Nuvo Promiscua i 1973, to Alfa Romeo 90 stasjonsvogn prototyper (designet av magasinet Auto Capital i 1985), og en Fiat Punto Cabrio Wagon Bricò prototype i 1994.


== Se også ==
Carrozzeria Touring


== Eksterne lenker ==
Carrozzeria Marazzis nettsider
Vigdis Moe Skarstein

Vigdis Moe Skarstein (født 24. desember 1946) er en norsk bibliotekar, og fra 2003 til 2014 nasjonalbibliotekar, det vil si leder av Nasjonalbiblioteket.Hun har artium fra Rana gymnas i 1965 og fullførte Statens bibliotekhøgskole i 1968. Hun tok magistergrad i litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1984. Hennes yrkeskarriere omfatter stilling som bibliotekar ved Trondheim folkebibliotek (1968–1976), lederstillinger ved Trondheim folkebibliotek (1982–1984) og biblioteksjef/fylkesbiblioteksjef ved  Trondheim folkebibliotek og Sør-Trøndelag fylkesbibliotek 1985-1991. Deretter var hun kommunaldirektør for Kirke og kultur i Trondheim kommune (1992–1996), bibliotekdirektør ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (1996–1998) og direktør ved NTNU 1998–2004. Skarstein har også vært frilans litteraturkritiker i Adresseavisen. 
Under Skarsteins ledelse gjennomførte Nasjonalbiblioteket en stor digitaliseringsstrategi. Samlingene av norske bøker og fotos ble skannet, og det ble inngått avtalelisensordninger med rettighetsfor at materiale eldre enn 2001 kunne publiseres på internett. NRKs radioarkiver og senere TV-programmer ble også digitalisert. 
Skarstein har deltatt i fem NOU-utvalg: 

NOU 1991:14 Bibliotek i Norge
Ledet NOU 1995:3 Mangfold i media. Om eierkonsentrasjon i norske mediebedrifter
Nestleder i Ytringsfrihetskommisjonen. NOU 1999:27 ”Ytringsfrihet skal finne sted”
Konvergensutvalget. NOU 1999:26 Sammensmelting av tele- data- og mediesektorene
NOU 2003:1 Finansiering av spesialisthelsetjenestenHun har også vært medlem av Rådgivende utvalg for folkebibliotek, som også var Norsk kulturråds utvalg for innkjøpsordning for norsk skjønnlitteratur; og medlem av komiteen for Århundrets Bibliotek. Hun har vært nestleder i styret for NRK (1991–2000), styreleder for Ringve Museum (1993–1998), medlem i styret for IT-Fornebu (2000–2001), medlem av Utenriksministerens globaliseringsutvalg (2001–2004) og flere andre offentlige utvalg innen kultur, kommunikasjon og høyere utdanning. Fra 2001 til 2009 var hun  styreleder i Norsk kulturråd. I perioden 2007–2010 var hun en av to eksterne representanter i styret til Det humanistiske fakultet ved Universitetet i Oslo. 


== Referanser ==
(no) Publikasjoner av Vigdis Moe Skarstein i BIBSYS
ItalDesign

Italdesign-Giugiaro S.p.A (vanligvis kalt ItalDesign) er et designhus og ingeniørselskap for biler basert i Torino, Italia. Selskapet ble stiftet i 1968 som Studi Italiani Realizzazione Prototipi, og jobbet tett sammen med Volkswagen. I dag er selskapet kjent gjennom arbeidet til datterselskapet Giugiaro Design, som huser den berømte bildesigneren Giorgetto Giugiaro. I tillegg til bildesign arbeider ItalDesign også med utvikling og testing av prototyper. ItalDesign eies i dag hovedsakelig av Volkswagen, med en eierandel på 90%, mens Giugiaro-familien eier 10%.


== Bilmodeller ==
Alfa Romeo
Alfasud
Alfetta GTV
BMW
Nazca C2 Concept
Bugatti
EB118 Concept
EB218 Concept
Chevrolet
Corvette Moray Concept
Daewoo
Matiz
DeLorean
DMC-12
Ferrari
GG50
Fiat
Grande Punto
Panda
Punto
Sedici
Uno
Hyundai
Pony
Sonata
ItalDesign
Aztec
Scighera
Lamborghini
Cala
Gallardo
Lancia
Delta
Megagamma
Lotus
Esprit 1972 Concept
Maserati
3200 GT
Coupé
Quattroporte
Morris
Ital
SEAT
SEAT Ibiza
Suzuki
SX4
Volkswagen
Golf
Karmann Ghia
Nardo Concept


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Italdesign Giugiaro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Marcello Gandini

Marcello Gandini (født 26. august 1938 i Torino) er en tidligere bildesigner, kjent som sjefsdesigner hos italienske Bertone.
Han var sønn av den tidligere sjefsdirigent for Torinis symfoniorkester. Marcello studerte litt på en kunstskole, men droppet ut og begynte å tegne og bygge karosserier. I 1965 overtok han etter den jevngamle Giorgetto Giugiaro for Bertone og ble kjent for kantete biler. Han har siden 1980 jobbet frilans og tegnet blant annet et helikopter. 

		
		


== Gandinis design ==
Alfa Romeo Alfetta
Alfa Romeo Montreal
BMW 5-serie
Bugatti EB110 (prototype)
Citroën BX
Cizeta Moroder V16T
De Tomaso Pantera 200
Fiat X1/9
Lamborghini Countach
Lamborghini Diablo
Lamborghini Espada
Lamborghini Jarama
Lamborghini Miura
Lamborghini Urraco
Lancia Stratos
Maserati Khamsin
Maserati Quattroporte IV (1994–2001)
Maserati Shamal
Renault 5 Phase 2
De Tomaso Biguà/Qvale Mangusta


== Referanser ==
Alfred Dunhill Championship

Alfred Dunhill Championship er en golfturnering som fra januar 2000 har blitt arrangert i Syd-Afrika og som inngår på Europatouren og den sydafrikanske Sunshine Tour.
Turneringen ble frem til 2004 spilt i januar.  En omorganisering førte til at turneringen det året ble avholdt to ganger, en gang i januar, og en gang i desember, som siden har vært måneden den blir arrangert. Den inngår i påfølgende års terminliste på Europatouren.  Turneringen som gikk i desember 2004, inngikk således i terminlisten til 2005. 
Turneringen må ikke forveksles med Dunhill Links Championship, en premiesterkere turnering som spilles i Skottland.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Europeantour.coms dekning av turneringen
Kystbussen

Kystbussen er en ekspressbussrute som går daglig på strekningen Bergen-Stord-Haugesund-Stavanger. Den ble startet 22. juni 1993. I begynnelsen var det kun to avganger i hver retning, i dag har den avganger hver time på hverdager og søndager. På lørdager går bussen litt sjeldnere. Kystbussen drives i et samarbeid mellom Tide Buss og Boreal Travel. Ruten er en del av NOR-WAY Bussekspress sitt rutenett.
Kystbussen hadde rekordtrafikk i 2008 542.000 passasjerer på strekningen Bergen – Leirvik – Haugesund – Stavanger. I 2012 transporterte ekspressbussen 477.000 passasjerer.  I Stavanger er det åtte busser som er klare til og kjøre til Bergen to Scaniaer og seks Volvoer.


== Referanser ==
Idrætsboken

Idrætsboken er et 4-binds bokverk om idrett utgitt i 1922 og 1923 av Kristiania Distriktslag for Idræt under redaksjon av K. Vilh. Amundsen. Idrætsboken ble utgitt på forlaget H. Aschehoug og Co.
Innhold


== Litteratur ==
Idrætsboken. I : Fri idræt, Fotball, Roning, Lawn-tennis. Oslo: Aschehoug. 1922.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalutgave på Bokhylla.no ved Nasjonalbiblioteket]
Idrætsboken. II : Brytning, Fegtning, Turn. Oslo: Aschehoug. 1922.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalutgave på Bokhylla.no ved Nasjonalbiblioteket]
Idrætsboken. III : Skiløpning, Skøiteløpning, Ishockey. Oslo: Aschehoug. 1923.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalutgave på Bokhylla.no ved Nasjonalbiblioteket]
Idrætsboken. IV : Cykling, Ridning, Svømning, Fjeldsport, Boksning, Idræt og Helse, Idrættens Ansvar. Oslo: Aschehoug. 1923.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalutgave på Bokhylla.no ved Nasjonalbiblioteket]