jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Opal

Opal er et mineraloid av kiselsyre som anvendes som smykkesteiner. Navnet opal er trolig avledet fra sanskrit «upala», som betyr «edelsten».Opalene som romerne brukte i sine smykker stammer fra Tsjekkia. På 1500-tallet brakte man opaler fra Mellom-Amerika til Europa. Senere ble det funnet store mengder av stenen i Australia, og det var først etter 1870 at Australia ble ledende på det globale opalmarkedet.De fleste opaler er dannet over en lang periode i sedimentære bergarter, men i Mexico og Tsjekkia dannes det opaler i gassholdige huler i vulkanske bergarter.Opaler slipes ofte i cabochoner. Man finner ofte opaler som tynne flak, og derfor limer man de tynne flakene på onyx eller lager såkalte «dubletter». Slik sten kan forbedres ennå mer med en topp av klar kvarts, og kalles da en «triplett». Den vakre blå, grønne, gule og røde iriseringen hos opal skyldes lysets refleksjon og spredning på grunn av små kuler av silisium i mineralet. Denne effekten kommer på toppen i opalens grunnfarge, som kan være fargeløs (vannopal), melket (hvit opal, grå opal), eller sort (sort opal), som også er dens mest kostbare form.Kjemisk sett likner opal litt på alminnelig sand. Imidlertid inneholder den vann, som fins mellom tynne lameller i mineralstrukturen. Den regnes med blant halvedelsteinene, og ikke i samme klasse som for eksempel diamant, rubin og safir.
Opal oppdages for det meste i avsidesliggende, ørkenaktige områder. Nittifem prosent av alle opalforekomster består av alminnelig opal, som på markedet er kjedelig og verdiløs. Av resten av forekomstene er kun en liten del verdifull eller edel opal. Det er derfor ikke noen lett oppgave å utvinne edelstenen.Opaler slipes vanligvis så de får en avrundet, konveks overflate. Opalens skjønnhet ligger i dens indre fargespill, og det ville ikke ha kommet tydelig frem med fasetter.


== Eksterne lenker ==
Om opal
Topas

Topas er en smykkestein, et hardt, gjennomsiktig, krystallinsk mineral bestående av fluorholdig aluminiumsilikat. Topas er som regel fargeløs, eller lyseblå, men forekommer også i gule til oransjebrune, rødlige og rosa. Topaskrystaller er kort- eller langprismatiske med kileformete endeflater, eller de danner søyleformete, kornete eller massive aggregater. Topas er et hydrotermalt mineral, som vanligvis finnes i granitter, granittpegmatitter og rhyolitter, i sedimentære bergarter og enkelte ganger i høymetamorfe bergarter.   


== Funn i Norge ==
I Norge er topas funnet på en rekke lokaliteter:

Birkenes i Aust-Agder
Drag i Nordland
Drangedal i Telemark
Eidsvoll i Akershus
Elverum i Hedmark
Evje og Hornnes i Aust-Agder
Halden i Østfold
Heskestad i Rogaland
Hurumlandet i Buskerud
Iveland i Aust-Agder
Jotunheimen i Oppland
Kragerø i Telemark
Lund i Rogaland
Modum i Buskerud
Moss i Østfold
Møkster i Hordaland
Namsos i Nord-Trøndelag
Nesodden i Akershus
Nome i Telemark
Rana i Nordland
Røyken i Buskerud
Råde i Østfold
Saltfjellet i Nordland
Svelvik i Vestfold
Tokke i Telemark
Tysfjord i Nordland
Vegusdal i Aust-Agder
Våler i Østfold


== Johannes' åpenbaring ==
Topas er nevnt i Bibelen, i skildringen av det himmelske Jerusalem i Johannes' åpenbaring 21,19-20:

Grunnsteinene i bymuren var prydet med edelstener av alle slag. Den første grunnsteinen var av jaspis, den andre var av safir, den tredje av kalsedon, den fjerde av smaragd, den femte av sardonyks, den sjette av karneol, den sjuende av krysolitt, den åttende av beryll, den niende av topas, den tiende av krysopras, den ellevte av hyasint, den tolvte av ametyst.


== Kilder ==
Norsk steinbok: norske mineral og bergartar av Torgeir T. Garmo, Universitetsforlaget, 1995
Celina Midelfart

Celina Midelfart (født 12. februar 1973 i Oslo) er en norsk næringslivsleder og investor.


== Familie ==
Midelfart er datter av forretningsmannen Finn-Erik Midelfart (1943–95) og Hermine Kristin f. Muhle (f. 1944). Midelfart nedstammer fra Hans Christian Ulrik Midelfart, som deltok ved riksforsamlingen på Eidsvoll og var medlem av konstitusjonskomiteen. 


== Utdannelse ==
Midelfart er utdannet ved Oslo katedralskole, London School of Economics 1994-96 (economics with management) og Stern School of Business, NYU i New York med Bsc Summa Cum Laude innenfor finans i 1998. 


== Forretninger ==
Etter farens død i 1995 arvet Midelfart eierskapet og ledelsen i familiebedriften Midelfart & Co. Selskapet ble etablert av hennes oldefar, Ole Midelfart i 1923. Den operative delen av virksomheten ble senere solgt til Procter & Gamble og Midsona AB.  
Midelfart er 100 % eier og arbeidende styreleder i investeringsselskapet Midelfart Capital AS. Midelfart Capital AS eier 10 % i den svenske banken Avida AB, hvor Midelfart er styremedlem. Midelfart er i tillegg styremedlem i Siem Offshore AS og Oslo International School, Hun har tidligere hatt styreverv i de børsnoterte selskapene Mowi ASA og Midsona AB.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Celina Midelfart på Internet Movie Database
Turmalin

Turmalin er et krystalisert ringsilikat mineral av aluminium og bor og er forsterket av grunnstoffer som aluminium, jern, litium, krom, natrium og kalium. Turmalin forekommer i utallige farger og fargekombinasjoner og brukes ofte som smykkesten når kvaliteten er høy nok. Den store sentrale edelstenen i den norske kongekrona er en grønn turmalin. Turmalin er et komplekst mineral med store individe forskjeller fra lokalitet til lokalitet. Kjente forekomster er funnet i Brasil, Madagaskar, Sibir, Nigeria og Mosambik.


== Varianter ==
Dravitt (brun, grønn)
Elbaitt (grønn, blå. rød, rosa, gul, m.fl)
Liddicoatitt (flerfarget)
Schörl (svart)


== Funn i Norge ==
I Norge er turmalin funnet på en rekke lokaliteter: 

Arendal i Aust-Agder (dravitt og uvitt)
Bamble/Sannidal i Telemark (dravitt)
Glomfjord i Nordland (schörl)
Iveland/Evje i Aust-Agder (schörl)
Kragerø i Telemark (schörl)
Meløy i Nordland (elbaitt og schörl)
Mo (dravitt)
Modum i Buskerud (schörl)
Risør i Aust-Agder (schörl)
Sandnessjøen i Nordland (liddicoatitt)
Sarpsborg i Østfold (schörl)
Sulitjelma i Nordland (schörl)
Tromsø i Troms (dravitt)
Ørnes i Nordland (elbaitt)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Norsk steinbok: norske mineral og bergartar av Torgeir T. Garmo, Universitetsforlaget, 1995


== Eksterne lenker ==
Artikkel i Store norske leksikon
Schörl fra Modum i Buskerud. Digitaltmuseum
Mosel-Saar-Ruwer

Mosel-Saar-Ruwer betegner et vindyrkingsområde i det vestlige Tyskland langs elven Mosel med sideelvene Saar og Ruwer.


== Eksterne lenker ==
(en) Vineyards of Mosel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Mosel-Saar-Ruwer Arkivert 21. oktober 2020 hos Wayback Machine.
Die Mosel Arkivert 17. august 2021 hos Wayback Machine.
Carina Burman

Carina Burman (født 1960) er en svensk forfatter og dosent i litteraturvitenskap, virksom ved Uppsala universitet. 
Burmans litterære forfatterskap har ofte hatt et nær forbindelse med hennes litteraturvitenskapelige forskning. Hun disputerte i litteraturvitenskap ved Uppsala universitet i 1988 med en avhandling om Johan Henrik Kellgren. En litterær gjengivelse av Kellgrens liv fulgte siden i romandebuten Min salige bror Jean Hendrich 1993. «Jeg begynte å skrive en roman ettersom det ble material til overs som jeg ikke kunne bruke vitenskapelig», sier Burman selv i et intervju (se ekstern lenke nedenfor). 
Romanen Den tiende sanggudinnen (1996) handler om en ung kvinnelig litteraturhistoriker i Uppsala 1909, som bedriver uventet spennende og intrikate arkivstudier omkring Sophia Elisabet Brenner. Samtidig arbeidet Burman selv med en utgave av en annen kvinnelig forfatters, Fredrika Bremers, brev. Denne utgaven utkom i to bind 1996. Til Bremers liv vendte Burman tilbake med en biografi i 2001.
Som forsker har Burman viet seg til flere prosjekter i Svenska Vitterhetssamfundets regi og i samarbeid med sin mann Lars Burman: Kellgrens skrifter (1995), flere verk av Bremer samt Erik Gustaf Geijers dikt (1999). Og igjen ga det vitenskapelige arbeidet utslag i det litterære arbeidet: om Geijers forhold til Amalia von Helwig handler romanen Islandet (2001). 
En av Burmans romaner utspilles i nåtid, Cromwells hode: antropologisk komedie (1998). For øvrig utgjøres Burmans produksjon for det meste av historiske romaner med litterære motiver. Språket i de historiske romanene utmerkes av at de er på tidligere epokers litterære språk. I de seneste romanene Babylons gater (2004) og Hvit som marmor (2006) prøver forfatteren (liksom i Den tiende sanggudinnen) kriminalromanens form, likevel med en klar litteraturhistorisk tilknytning: hovedperson i begge romanene er (den fiktive) 1800-tallsforfatterinnen og amatørdetektiven Euthanasia Bondeson. 


== Priser (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Carina Burman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
The New World

The New World er et historisk drama fra 2005 skrevet og regissert av Terrence Malick, med Colin Farrell og Q'Orianka Kilcher i hovedrollene. Handlingen i filmen finner sted under grunnleggelsen av Jamestown, en av de første koloniene i USA, og følger forholdet mellom kaptein John Smith og Pocahontas.


== Handling ==
Filmen følger livet til Pochahontas, fra hennes barndom til hun treffer de engelske nybyggerne i Jamestown, der hun treffer og blir forelsket i kaptein John Smith. De innleder et forhold, men Smith blir sendt avgårde for å finne Nordvestpassasjen, og Pocahontas tror han dør under oppdraget. Dermed gifter hun seg med John Rolfe. Men Smith lever, og Pocahaontas distanserer seg fra ektemannen. De gjenforenes i London, før Pochahontas dør av kopper.
Navnet Pocahontas blir aldri brukt i filmen.


== Roller ==
Colin Farrell – John Smith
Q'Orianka Kilcher – Ingenting/Rebecca (Pocahontas)
Christopher Plummer – kaptein Newport
Christian Bale – John Rolfe


== Innspilling ==
Filmen ble spilt inn ved Chickahominy River og områdene rundt elven, som ikke ligger langt unna området der den virkelige historien utspilte seg. Filmcrewet bygde opp Jamestown, slik det engang var, basert på arkeologiske utgravninger. Scenene i London ble spilt inn på Hampton Court Palace og Hatfield House i London. 
Blair Rudes, professor i lingvestikk på UNC-Charlotte, gjenskapte det nesten utdødde språket algonquian for bruk i filmen.


== Mottakelse ==
Filmen ble sett frem mot, slik Malicks sjeldne filmer blir, men mange følte at denne ikke nådde opp mot hans tidligere filmer. Filmen ble regnet som imponerende lagd med flotte scenarier, men som ikke hjalp med å drive handlingen fremover. Q'Orianka Kilcher fikk mye skryt for sin debutrolle som Pocahontas.


== Priser og nomineringer ==
Oscar-nominasjoner
Beste cinematografi – Emmanuel Lubezki


== Eksterne lenker ==
(en) The New World på Internet Movie Database 
(no) The New World hos Filmfront 
(no) The New World på NRK TV 
(sv) The New World i Svensk Filmdatabas 
(da) The New World i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The New World på Allociné 
(nl) The New World på MovieMeter 
(en) The New World på AllMovie 
(en) The New World på Turner Classic Movies 
(en) The New World på Rotten Tomatoes
Norges Skøyteforbund

Norges Skøyteforbund (NSF) ble stiftet 27. februar 1893, og administrerer is-idrettene hurtigløp, kortbaneløp og kunstløp. I tillegg administrerer den også «inline skating» – rulleskøyter og Roller Derby. I tillegg kan langløp på skøyter som utøves på is om vinteren nærmest sees på som en egen gren.
Det offisielle navnet var Norsk Skøiteforbund til 1911; deretter Norges Skøiteforbund. Det nåværende navnet er fra 1945.
NSF er medlem av Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité, Det internasjonale skøyteforbundet og Det internasjonale rulleskøyteforbundet.


== Generalsekretær ==
Håkon Dahl (fra 1. mai 2019)


== Skøytekretser ==
Skøyteklubbene er organisert i disse 13 skøytekretsene (antall klubber er per 2013):

Akershus og Oslo Skøytekrets (21 klubber)
Buskerud Skøytekrets (7)
Hedmark Skøytekrets (15)
Hordaland Skøytekrets (13)
Nord-Norsk Skøytekrets (17)
Nord-Trøndelag Skøytekrets (10)
Oppland Skøytekrets (13)
Rogaland Skøytekrets (9)
Sogn og Fjordane Skeisekrins (6)
Sør-Trøndelag Skøytekrets (17)
Telemark og Aust-Agder Skøytekrets (7)
Vestfold Skøytekrets (6)
Østfold Skøytekrets (11)og i tillegg er det noen klubber utenfor krets (4).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sølv var nederlag : Norges skøyteforbund 100 år : 1893-1993 (Metadata på Oria-Bibsys)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Norges Skøyteforbund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Norges Skøyteforbund i Store norske leksikon
Organisasjonsteori

Organisasjonsteori er læren om hvordan organisasjoner er bygget opp og hvordan de fungerer. Organisasjonsteori har utviklet seg til et selvstendig fagområde etter 1945, men har røtter tilbake til Frederick Winslow Taylor, Max Weber og Henri Fayol i perioden omkring første verdenskrig.
En organisasjon er et sosiale systemer som er bevisst konstruert for å løse spesielle oppgaver og realisere bestemte mål. Fellestrekk ved alle organisasjoner er at de skal realisere bestemte mål, men hvordan de skal nå disse målene er avhengig av hvilken oppgave de har.
Faget omfatter studier av offentlige og private organisasjoners indre og ytre forhold. Herunder med vekt på analyser av struktur, kultur, omgivelser og prosesser.
Struktur omhandler organisasjonens oppbygning, både når det gjelder organisering av produksjonen i vid forstand, og oppbygning av ledelsessystemer, for eksempel styring, koordinering og maktforhold.
Kulturanalyser legger vekt på de uformelle normene, verdiene og tradisjonene som danner seg i organisasjonen, og som kan utgjøre grunnlaget for en «korpsånd».
Studie av omgivelser legger vekt på hvordan de tekniske og institusjonelle omgivelsene påvirker organisasjonenes handlemåte.
Prosessundersøkelser legger vekt på å analysere organisasjonen i bevegelse, for eksempel i forbindelse med endring, kommunikasjon, beslutninger og konflikter.
De fire områdene blir gjerne knyttet sammen i analyser av hva som kan hindre eller fremme produktivitet og effektivitet og andre viktige organisasjonsmål, for eksempel innovasjonsevne, kompetanseutvikling og trygging av markedsandeler. Organisasjonsteori anvendt på private bedrifter blir av slike grunner ofte betraktet som et bedriftsøkonomisk fag, selv om organisasjonsteorien ikke benytter formelle bedriftsøkonomiske analysemetoder. Selv om organisasjonsteori i noen sammenhenger oppfattes eller framstår som et bedriftsøkonomisk fag, har det samtidig hatt en sterk tilknytning til statsvitenskap og fagområdet offentlig administrasjon (særlig på universitetene). Samtidig har andre tradisjonelle universitetsfag som psykologi og sosiologi et vesentlig innslag av organisasjonsforskning, for eksempel i organisasjonspsykologien (motivasjon, kommunikasjon, problemløsning) eller i arbeidssosiologien. Historikere (for eksempel Alfred Chandler) har også gitt viktige bidrag til organisasjonsteorien.


== Se også ==
Administrasjon
Administrasjons- og organisasjonsvitenskap
Bedriftsøkonomi
Matriseorganisasjon
Organisasjon
Psykologi
Statsvitenskap
Strategi


== Litteratur ==
March, J. G., & Simon, H. A. (1958). Organizations. New York: John Wiley.
Døving, Erik og Åge Johnsen (2005). Organisasjonsteori på norsk. Bergen: Fagbokforlaget. ISBN 9788245003819
Jacobsen, D. I., & Thorsvik, J. (2013). Hvordan organisasjoner fungerer. Fagbokforlaget.
Weber, M. (1971). Makt og byråkrati. Universitetsforlaget.


== Eksterne lenker ==
NEON nettverk for organisasjonsforskning i Norge Arkivert 21. juli 2011 hos Wayback Machine.
Gudvangen

Gudvangen er et sted i Aurland kommune i Vestland. Stedet ligger innerst i Nærøyfjorden og nederst i Nærøydalen. Det er knapt 100 innbyggere.Gudvangen er en populær anløpshavn for cruiseskip. På sørsiden av dalen, rett ovenfor tettstedet er den høye Kjelfossen. Mineralet anortositt brytes ut lenger oppe i dalen og skipes ut fra Gudvangen. I reiselivsproduktet Norway in a Nutshell inngår båttur mellom Gudvangen og Flåm. Stamveien mellom Oslo og Bergen, E16, går gjennom Gudvangen, Gudvangatunnelen er del av E16 og munner ut rett ved. Fra Gudvangen går det blindvei til grenden Bakka ved Nærøyfjorden.
Anorthositt blir brutt i dalen og skipet ut fra Gudvangen.


== Historie ==

Navnet Gudvangen (norrønt: Guðvangir) kommer fra det gamle gårdsnavnet. Den første delen er gud og ordet «vang» betyr en engslette eller åpen, gresskledd voll eller mark – og opptrer også i navn som Aurlandsvangen og Vossevangen.
Fra middelalderen av gikk en vanlig rute mellom Bergen og Oslo Bolstad-Voss-Gudvangen-Lærdal. Postruten gikk via Gudvangen fra 1650. I 1754 ga kongen  tillatelse til å etablere gjestgiveri på stedet. Fra 1860 økte turisttrafikken til Gudvangen, særlig etter åpningen av Vossebana i 1883. Voss hadde veiforbindelse videre til Granvin gjennom Skjervet. Etter 1880 begynte det komme turistskip til Gudvangen og det ble økende aktivitet med hesteskyss til Stalheim: Hesteskyssen var så omfattende at hesteeiere fra Jordalen, Myrkdalen og fra Vosse-bygdene deltok, til tider var det også hester og mannskap fra Lærdal. I mellomkrigstiden var det i sesongen ett anløp daglig på det meste. Det kunne være rundt 200 hester oppstilt ved skipsanløp. Turen til Stalheimskleiva tok knapt 2 timer og de fleste passasjerene gikk selv opp kleiva til hotellet. I 1932 ble det satt igang bussrute mellom Gudvangen og nedre ende av Stalheimskleiva og det ble slutt på hesteskyss gjennom Nærøydalen. I 1934 ble Stalheimskleiva åpnet for biltrafikk og det ble gjennomgående bussforbindelse Gudvangen-Vossevangen. I 1889 anløp 79 turistskip Gudvangen.Etter åpningen av Vossebanen ble det på 1880-tallet argumentert for å anlegge jernbane Voss-Gudvangen dels som et ledd i en fremtidig jernbane mellom Bergen og Kristiania. En privatperson søkte i 1885 om konsesjon til å anlegge bane Granvin (Eide)-Voss-Stalheim-Gudvangen. Ved behandlingen av søknaden i 1895 ble Flåmsbana første gang lansert som alternativ trase (søknaden ble avslått). Hardangerbana ble anlagt fra 1921. Gudvangen hadde ferjeforbindelse med Kaupanger på nordsiden av Sognefjorden. I 1947 ble det opprettet ferjeforbindelse med Årdalstangen.


== Gudvangen i kunst ==

		
		
		


== Referanser ==
Mick Lyons

Mick Lyons (født 8. desember 1951 i Liverpool, England) er en tidligere engelsk fotballspiller som tilbragte mesteparten av sin karriere i Everton FC.
Mick Lyons er en av de få som fikk oppleve at guttedrømmen ble virkelighet.
Han var oppvokst et steinkast fra Goodison Park og ønsket hele barndommen å få løpe ut på gressmatta iført den kongeblå trøya. 
I 1971 ble drømmen virkelighet da Lyons ble hentet opp fra Juniorlaget til Evertons A-lag.
På juniorlaget hadde Mick Lyons vært spiss, men A-laget hadde mange som kunne bekle den rollen, så Lyons ble raskt omskolert til midtstopper, en rolle han skulle vise seg å være som skapt for.
Han var aldri noen spesielt teknisk eller talentfull spiller, men utmerket seg i stedet med å spille med hjertet utenpå drakta. Lyons ga alltid 100% for klubben og ble derfor en favoritt hos fansen.
Lyons` erfaring som spiss var noe hans managere lærte seg å utnytte. 
I kamper der Everton lå under med et mål ble Lyons gjerne flyttet opp i angrep som en ekstra spiss det siste kvarteret av kampen. Ved Merseyside kalles fortsatt manøveren med å sende en hodesterk forsvarer opp i angrepet i sluttminuttene ”To do a Mick Lyons”.
Av og til startet han kampene som spiss også, og i 1973/74 sesongen var han Evertons toppscorer med ni fulltreffere.
Selv om han blir husket som en av Evertons store sønner var Mick Lyons på mange måter uheldig med karrieren sin. Han spilte for Everton fra 1971-1982 men vant ikke et eneste trofe, og på tross av sitt eminente stopperspill på høyeste nivå i over 10 år, fikk han aldri sjansen på det engelske herrelandslaget i fotball.
I august 1982 mistet Lyons plassen på førstelaget til Billy Wright og stolt som han var, forlot han klubben og skrev under for Sheffield Wednesday. Siste stoppested i karrieren ble Grimsby Town.
Totalt spilte han 434 kamper og scoret 59 mål for Everton.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mick Lyons – Transfermarkt
Svein Døvle Larssen

Svein Døvle Larssen (født 20. april 1928 i Stokke i Vestfold, død 23. januar 2015) var en norsk journalist og avisredaktør. 
Svein Døvle Larssen var redaktør i Rjukan Dagblad og Larvik Morgenavis (1952–1956), men var særlig kjent som sjefredaktør i Tønsbergs Blad 1977–1994. Han var også PR-sjef ved Essos oljeraffineri på Slagentangen utenfor Tønsberg. Døvle Larssen hadde ellers forskjellige tillitsverv i kommunepolitikken som representant for partiet Høyre (i Stokke, Åsgårdstrand og Borre) og i presseorganisasjoner, blant annet som formann i Den Konservative Presses Forening 1980–1982 og formann i Norsk Redaktørforening 1982–1984. Svein Døvle Larssen har også skrevet om lokalhistorie. Som pensjonist utmerket han seg særlig som petitskribent.
Svein Døvle Larssen vokste opp på en gård i Stokke. Han var far til blant annet journalist Lars Døvle Larssen i Tønsbergs Blad.


== Referanser ==
Hettemåser

Hettemåser er en ikke-systematisk gruppe av måsene med hettelignende tegninger på hodet. 
Derimot hører ikke alle måser med svarte hetter (f.eks. lattermåse og mongolhettemåse) til hettemåsene.
Det fins heller ikke noe anerkjent vitenskapelig navn for gruppen, selv om den ofte ble betegnet som «underslekten» Larus (Croicocephalus).
I og med at de andre måsene i «slekten» Larus er nærmere beslektet med f.eks. rosenmåse (Rhodostetia rosea) enn med hettemåsene, har det også blitt foreslått å skille ut hettemåsene i en egen «slekt», Croicocephalus.
Én av de elleve artene (hettemåsa) hekker i Norge.


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Svarthoda måser

De svarthoda måsene er en delgruppe av måsene.
Det «uoffisielle» navnet på gruppen henviser til at de fleste av de seks artene har svarte hoder (unntaket er middelhavsmåsa).
Derimot hører ikke alle måser med svarte hoder (f.eks. amurdverg- og lavamåse) til de svarthoda måsene.
Det fins heller ikke noe anerkjent vitenskapelig navn for gruppen, selv om det har blitt foreslått å sammenfatte de svarthoda måsene i «slekten» Ichthyaetus.
Ingen av artene som regnes til de svarthoda måsene, hekker i Norge.


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata