jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
George Canning

George Canning (født 11. april 1770, død 8. august 1827) var en britisk politiker kjent for sin liberale politikk som utenriksminister (1807–1809, 1822–1827), og som statsminister i fire måneder i 1827. Han representerte Tory. 
Han ble statsminister etter at Robert Jenkinson fikk slag (og senere døde året etter), og var Jenkinsons høyre hånd og et naturlig valg av George IV som etterfølger. Tory-ene var på dette tidspunktet splittet i to («Ultras» mot «Canningites»), og Canning fant det dermed vanskelig å opprette et kabinett kun av tory-er. Han inviterte dermed personer fra Whig-partiet til å være med i kabinettet. Han fratrådte etter bare 119 dager på grunn av sviktende helse.Han døde senere samme år, og er gravlagt i Westminster Abbey.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Beales, Derek. 'Canning,  George  (1770–1827)', Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, Sept 2004; online edn, Jan 2008, accessed 1 May 2010.
Dixon, Peter. George Canning: Politician and Statesman (London: Weidenfeld and Nicolson, 1976).
Hinde, Wendy.  George Canning (London: Purnell Books Services, 1973).
Hunt, Giles. The Duel: Castlereagh, Canning and Deadly Cabinet Rivalry (London, I.B. Tauris, 2008).
Lee, Stephen M. George Canning and Liberal Toryism, 1801–1827 (Woodbridge, Boydell & Brewer, 2008).
Marshall, Dorothy. The Rise of George Canning (London: Longmans, Green and Co., 1938).
Muir, Rory. Britain and the Defeat of Napoleon (Yale University Press, 1996).
Perkins, Bradford. "George Canning, Great Britain, and the United States, 1807–1809," American Historical Review (1957) 63#1 pp. 1–22 in JSTOR
Temperley, H.W.V. The Foreign Policy of Canning, 1822–1827: England, the Neo-Holy Alliance, and the New World (1925) online
Ward, A.W. and G. P. Gooch, eds. (1922). The Cambridge History of British Foreign Policy, 1783–1919: volume 1: 1783–1815. Cambridge University Press. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)CS1-vedlikehold: Ekstra tekst: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
(en) George Canning – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) George Canning hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) George Canning hos The Peerage 
(en) Family tree
(en) More about George Canning on the Downing Street website.
(en) Royal Berkshire History: George Canning (1770–1827) Wikiquote: George Canning – sitater
Konstantinbuen

Konstantinbuen er en triumfbue i Roma, og ligger mellom Colosseum og Palatinerhøyden. Buen ble bygget til minne om Konstantin den stores seier over Maxentius ved Den milviske bro utenfor Roma 28. oktober 312 e.Kr. Buen ble ferdigstilt i 315.
Peder Myrset

Peder H. Myrset (født 13. september 1948) er en norsk gårdbruker fra Averøy på Nordmøre som ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Kongsvinger i 1975. Han vant etter omskyting med Rolf Mannigel fra Laksevåg.


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
Egil Melvær

Egil Melvær (født 3. november 1943) fra Florø ble skytterkonge på Landsskytterstevnet på Vatne i 1974. Han vant med den til da høyeste poengsummen på Landsskytterstevnet, 340 poeng etter 35 skudd. Rekorden holdt i 10 år, det var Bjørn Solberg som til slutt slo den med sine 342 i Sandnes i 1984. Melvær hadde en kongepokal fra før, han ble småkonge i Fjordane samlagskrets i 1973.


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
Oddgard Flatin

Oddgard Flatin (født 14. november 1933) fra Kongsberg ble skytterkonge under Landsskytterstevnet i Steinkjer i 1973. Flatin hadde allerede i 1962 hatt skive en på kongelaget, men lyktes ikke med å vinne kongetittelen før 11 år etterpå. Flatin arbeidet på Kongsberg Våpenfabrikk.


== Andre titler ==
Officerspokalen (1962)
Vinner av finalen i Nationens Landsskyting (1970)
Vinner av Norma-pokalen (beste mesterskapsskytter over 55 år på Landsskytterstevnet) (1990)
31 Stangbegre


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
Olav Medås

Olav Medås (født 18. september 1926, død 24. januar 2019) fra Granvin i Hardanger var tredobbel skytterkonge. Han tok sin første tittel under Landsskytterstevnet på Ulven i 1952. Sin neste kongetittel tok han i Steinkjer i 1963, og den siste i Øverbygd i 1971. Totalt har Medås 8 kongepokaler, to mens Haakon VII var konge og de resterende under Olav Vs tid. Medås er også militær verdensmester.
Han mottok Kongens fortjenstmedalje i gull fra fylkesmann i Hordaland Svein Alsaker i 2004.


== Andre titler ==
Skytterprins (1953 og 1973)
Småkonge i Vestlandskretsen (1955, 1958, 1962 og 1965)
Sportsskytternes kongepokal (1961)
Vinner av Stangskytingen (Stangmedaljen) 4 ganger
Officerspokalen (1957 og 1963)
Vinner av finalen i Nationens Landsskyting tre ganger
Norgesmester i armégevær to ganger
Vinner av Norma-pokalen (beste mesterskapsskytter over 55 år på Landsskytterstevnet) (1981)
Vinner av samlagsskytingen med Hardanger og Voss fire ganger


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]
Norsk Skyttertidende, 3/2007, offisielt organ for Det frivillige skyttervesen


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
Anne Brit Skjæveland Sandberg

Anne Brit Skjæveland Sandberg (født 24. juli 1962 i Stavanger) er en norsk tidligere friidrettsutøver og mangekamputøver. Hun har fortsatt de andre beste norsk resultater i både  norsk rekordholder i femkamp og i sjukamp bare slått av Ida Marcussen i henholdsvis 2008 og 2007. Sandberg representerte klubbene Sandnes IL, GSK Sandnes og IF Minerva i sin aktive karrière.


== Karriere ==
Anne Brit Skjæveland Sandberg vokste opp i Sandnes og var en allsidig friidrettsutøver. Hun spesialiserte seg tidlig i mangekamp, og etter hvert spesialiserte hun seg på hekkeløp, høyde og lengde. Hun har i dag følgende plasseringer på NFIFs lister Norges beste gjennom alle tider: 100 meter hekk på 13,43 sek. er i dag tidenes 7. beste løp. 6,30 meter i lengde er i dag tidenes 10. beste hopp, samt 1,85 i høyde. Sandbergs resultater i mangekamp er fortsatt gjeldende norske rekorder, 6085 i sjukamp og 4194 i femkamp innendørs. Hennes 6085 poeng i sjukamp var i 14 år norges eneste resultat over 6000 poeng, helt til stortalentet Ida Marcussen skåret 6020 poeng i junior-VM i 2006. Sandberg har 11 norgesmesterskap, med 5 fra sjukamp, 3 fra 100 meter hekk og 3 ganger i lengde. Hun deltok under sommer-OL for Norge i 1992 i Barcelona med 22.-plass i sjukamp.
Sandberg er i dag studiesjef ved Handelshøyskolen BI i Stavanger. Hun har styreverv i Viking Fotballklubb, der hun ble valgt inn i 2006.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Se også ==
Norske rekorder i friidrett
Mestvinnende utøvere i NM i friidrett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anne Brit Skjæveland Sandberg – Olympedia 
(en) Anne Brit Skjæveland Sandberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Anne Brit Skjæveland Sandberg – World Athletics
Arkley

Arkley er et område i Barnet i London. Det ligger helt i utkanten av Stor-London, omkring 17 km nord-nordvest for Charing Cross, og regnes fortsatt som en landsby selv om folketallet har steget voldsomt. Stedet strekker seg mellom Barnet og Stirling Corner, med det nærmeste man kan komme et sentrum ved puben Gate. Arkley har en av det sørlige Englands eldste vindmøller.


== Toponymi ==
Opprinnelsen til stedsnavnet Arkley er uklart; det er først gang nedtegnet som Arkleyslond i 1332. Det første elementet synes å ha være avledet fra det angelsaksiske ordet (e)arc (eller ark), i betydningen en kiste, eske eller tilsvarende beholder gjort av tre, mens det andre elementet er fra leāh, en rydning/lysning i skogen. Det siste leddet i utgaven fra 1300-tallet, -lond, kan bety «dyrket mark». Navnet Arkley kan således ha betydningen av «skogsrydning ved kisten» eller «stedet hvor man bygger kister».


== Historie ==

Det er en teori at veien Hendon Wood Lane i Arkley opprinnelig var en mindre romersk vei. Man finner også navnet Grendel's Gate (og tidligere kjent som Grims Gate), nå Barnet Gate, like utenfor Arkley; dette er knyttet til det episke diktet Beowulf. Ut fra dette og andre faktorer er det antatt at Arkley var et sted av en viss betydning så tidlig som rundt år 1000.
I dokumenter fra middelalderen kalles området Southaw, og det er mulig at bosetningen er eldre enn den i Chipping Barnet. På 1200-tallet ble herregårdsretten for Barnet holdt på stedet. Som nevnt over kan stedsnavnet Arkley henvise til en lysning i skogen, men innen 1500-tallet var skogen som denne lysningen lå i borte. 
Fra begynnelsen av 1800-tallet, eller noe tidligere, ble Arkley kalt Barnet Common eller West Barnet. I 1894 ble det opprettet et verdslig sogn, som ble kalt Barnet Town til tross for at det var et landlig område og ikke noen by. Det inkluderte også steder et godt stykke unna, som Duck Island og Underhill. 
Kirken St. Peter's Church, som ble tegnet av George Becket, ble bygget i 1840 som et privat kapell til en kostnad av 5 000 pund. Den inneholdt en veggtavle av dens velgjører, Enoch Durant, som døde i 1848. Koret ble lagt til i 1898. Etter Durants død ble retten til kirken overført til sognepresten i Barnet, og et kirkesogn ble dannet i 1905.På 1900-tallet begynte en voldsom befolkningsøkning, fra 483 innbyggere i 1901 til 16 832 i 1971. 
Racerbilføreren Graham Hill, som bodde mellom Borehamwood og Shenley, omkom da flyet hans krasjet på Arkley Golf Course i november 1975. 


== Transport ==
De nærmeste undergrunnsstasjonene er High Barnet og Totteridge & Whetstone. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arkley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Arkley, en guide til Old Hertfordshire
Brunswick Park

Brunswick Park er et lite forstadsområde i Barnet i London, litt nord for New Southgate og Oakleigh Park. Innenfor området er det et rekreasjonsområde idrettsplass og tennisbaner, og et lite industriområde. Blant de mange veien som omgir stedet er blant annet Brunswick Park Road, Brunswick Avenue og Brunswick Crescent.
I henhold til folketellingen av 2011 har stedet 16 394 innbyggere.Fra 1920-tallet var det betydelig industriell utvikling i Brunswick Park på land som leid ut av gravplasselskapet nord for Waterfall Road. Standard Telefon og Kabelfabrik etablerte en fabrikk som hadde 14 000 ansette på det meste. Det var et mål for flyangrep under den andre verdenskrig og V1, flyvende bomber rammet stedet i 1944.


== Referanser ==
Burnt Oak

Burnt Oak er et forstadsområde i Barnet i London, sør for Edgware. I henhold til folketellingen i 2011 har stedet 18 217 innbyggere,


== Historie ==
Stedsnavnet, som på norsk betyr «brent eik», ble først brukt i 1754, og fram til 1850-tallet refererte det bare til et jorde på østsiden av Edgware Road. Det er uklart hvor navnet kommer fra, da det ikke finnes noen referanser til noe eiketre der, verken brent eller i noen annen tilstand. I mai 1844 ble jordet solgt til en herr Essex, og innen 1860-tallet var planene klare for utbygging av tre gater med boliger, North, East og South Street. Dermed ble navnet utvidet til å gjelde hele området og ikke bare jordet. Stedet var generelt kjent som Red Hill fram til åpningen av Burnt Oak undergrunnsstasjon.
Det ble åpnet flere butikker og et postkontor, og i 1905 kom det en trikkelinje. Befolkningstallet vokste sakte, slik at i 1921 var det bare omkring tusen innbyggere.
Burnt Oak undergrunnsstasjon åpnet 27. oktober 1924. Den var i de første årene bare åpen på ukedager, siden Burnt Oak var et landlig område. Men samme år ble det kjent at Londons grevskapsforvaltning planla et nytt boligområde, Watling Estate, på stedet. I april 1927 var de første husene klare for innflytting, og i 1928 ble det åpnet en større stasjon. I 1931 hadde befolkningstallet vokst til hele 21 545, det vil si mer enn 20 000 nye innbyggere i løpet av et tiår.
I 1929 åpnet Jack Cohen en butikk i Burnt Oak, som han kalte Tescos. Dette var den første butikken i det som har blitt en av Storbritannias største kjeder. Innendørsmarkedet Watling Market åpnet i 1936, med et hundretall butikker.
Mot slutten av 1900-tallet kom nye folkegrupper til, og befolkningen er svært blandet, med store innslag av asiater, afrikanere og østeuropeere sammen med britiskfødte.


== Referanser ==


== Litteratur ==
«Watling Estate Character Appraisal»(PDF). Barnet: London Borough. 2007
Christian Mørk

Christian Mørk (født 5. januar 1966) er en dansk journalist og forfatter.
Christian Mørk er sønn av skuespillerne Susse Wold og Erik Mørk. Han er født og oppvokst på Frederiksberg, men flyttet som 22-åring til USA, hvor han studerte ved  Marlboro College i Vermont og siden tok en mastergrad i journalistikk på Columbia University i New York.
Etter en årrekke som filmprodusent i Hollywood vendte han tilbake til New York, hvor han var han redaktør i filmmagasinet Variety og senere skribent i avisen New York Times.


== Bibliografi ==
De ti herskere (roman) 2006
Darling Jim (roman) 2007
Glemt (thriller-føljeton) 2007
Skyggernes hav (roman) 2008
Kejserens port (roman) 2009
Jaguarens datter (roman) 2010
Den åbne grav (roman) 2011
De forhadte (roman) 2013
Den store mester (roman) 2014
Drengen ingen kunne finde (spenningsroman) 2015
Kujonen (roman) 2017
I gode hænder (roman) 2018
Amerikaneren  (roman) 2019


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Mørk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(da) Christian Mørk på bibliografi.dk
(en) Christian Mørk på Internet Movie Database 
(da) Christian Mørk på Filmdatabasen 
(da) Christian Mørk på danskefilm.dk 
(da) Christian Mørk på danskfilmogtv.dk 
(en) Christian Mørk hos The Movie Database
Aller Holding

Aller Holding ⅍ er et internasjonalt mediekonsern (tidligere Carl Allers Etablissement A/S) som ble stiftet 1873 i København i Danmark av Carl Julius og Laura Aller.
I tillegg til selskapene Aller Press og Aller International i Danmark eier Aller Holding selskaper i de andre nordiske landene: Aller Media AS i Norge, Aller Media AB i Sverige og Aller Media Oy i Finland. Allergruppen har en samlet årlig omsetning på ca. fire milliarder kroner.


== Historie i Norge ==
I 1897 ble «A/S Norsk Familie-Journal» etablert av den danske familien Aller, med en aksjekapital på kr. 30 000,-. Bedriften startet sin virksomhet i Th. Meyersgt. 72 på Grünerløkka i Oslo.  Den startet med å utgi en norsk utgave ev det danske bladet «Illustreret Familie-Journal», Omtrent samtidig startet det helnorske bladet Norsk Familie-Journal. De to bladene konkurrerte om lesere i 15 år, inntil  «A/S Norsk Familie-Journal» kjøpte opp den norske konkurrenten.
I 1984 ble «Se og Hør» skilt ut som et eget selskap, og i 1991 skilte forlags-og trykkerivirksomheten lag og «Aller Trykk A/S» ble etablert.


== Virksomhet i Norge ==
Allerkonsernet er et av Nordens ledende forlagshus med en samlet omsetning på kr 4,1 milliarder kroner. I Norge har Allergruppen en omsetning på 1,1 milliarder og omkring 400 ansatte. Kjernevirksomheten er utgivelse av blader og magasiner, nettpublikasjoner og bøker. Hver uke selges det 700.000 blader som leses av over 3 millioner mennesker, og konsernets nettsteder har over 1 million unike brukere ukentlig. 
I Allergruppen inngår Aller Media AS som morselskap. Datterselskaper er  Grieg Media AS og HS Media AS. Aller Internett AS og Epla AS som tidligere var datterselskaper av Aller Media ble i september 2012 infusjonert i morselskapet. Joint venture med Eniro vedrørende Scandinavia Online (50%). Konsernet har to eierandeler i Bladcentralen, Norges ledende distribusjonsselskap. 
Konsernet utgir Se og Hør, KK, Allers, Henne, Topp, Vakre Hjem og Interiør, På TV, Vi over 60, Autofil, Båtmagasinet, Jeger, Hund & Våpen, Samler & Antikkbørsen, kryssord- og oppgaveblader samt bøker.


== Referanser ==


== Kilder ==
Historien om Allergruppen


== Eksterne lenker ==
(da) Offisielt nettsted 
Allergruppen – Norsk hjemmeside
Childs Hill

Childs Hill er et område i Barnet i London. Det ligger omkring åtte km nordvest for Charing Cross, og deles i to av A41. Det er den sørligste av kretsene i Barnet. Til tross for dets historiske opprinnelse, begynte dens egentlige forstadsutvikling på slutten av 1800-tallet rundt 8 km nordvest for Charing Cross.
I henhold til folketelling for 2011 har Childs Hill 20 049 innbyggere, og har den høyeste befolkningstettheten i bydelen Barnet.


== Historie ==
Den eldste kjente dokumenterte bruken av stedsnavnet Child's Hill eller Childs Hill (bruken av apostrofen er valgfritt ) er fra 1593. Navnets opprinnelse er dog eldre, og er avledet fra Richard le Child som i 1312 hadde et hus i området.På 1700-tallet var Childs Hill et senter for framstilling av keramisk murstein og fliser. Spisestedet The Castle Inn er fra denne perioden og første dokumenterte bruk er fra 1751.Med en høyde på 79 meter (259 fot) over havet er Childs Hill synlig fra langt unna og fra 1789 og fram til 1847 var det en optisk telegrafstasjon her. I 1808 ble denne en av en linje med telegrafstasjoner som strakte seg fra Admiralty og til Great Yarmouth ved kysten. Det ble etablert som en del av Storbritannias nasjonalforsvar. Kun navnet, Telegraph Hill, gjenstår, og resten er dekket av ny bebyggelse.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gillies, Stewart; Taylor, Pamela (1993): Hendon, Child's Hill, Golders Green and Mill Hill, Phillimore & Co Ltd, ISBN 0850338751.
Farmer, Alan (1996): Hampstead Heath, Historical Publications, ISBN 0948667400.
Cricklewood

Cricklewood er et område i det nordlige London. Den nordøstlige delen ligger i Barnet, den vestlige i Brent og den sørøstlige i Camden. Stedet har en befolkning på 30 212 mennesker basert i 13 096 hustander.


== Historie ==
Cricklewood ligger i en dal mellom fem høyder, henholdsvis Shoot-up Hill, Childs Hill, Hendon («høy høyde»), Dollis Hill og Dudden Hills. Stedsnavnet er opprinnelig angelsaksisk i betydningen «ujevnt tømmer», og er først gang dokumentert i 1295 i en normannisk variant som Le Crickeldwode.I 1294 er det dokumentert en liten bosetning på stedet hvor Cricklewood Lane krysser Edgware Road, og innen 1321 hadde landsbyen fått navnet Cricklewood. Puben The Crown hadde i 1750-årene blitt en skysstasjon; den er fortsatt åpen, men den nåværende bygnignen er fra 1889. I løpet av det 19. århundre ble det reist flere store villaer langs Edgware Road, blant annet Rockhall Lodge, samt terrassehuset Rockhall Terrace.
Cricklewood stasjon åpnet i 1868 under navnet Childs Hill stasjon; området Childs Hill er like ved. Først i 1930-årene ble Cricklewood anerkjent som et eget forstadsområde, og stasjonen skiftet navn da. I 1881 flyttet Midland Railway sin lokomotivstall fra Kentish Town til Brent, og det ble i oktober samme år annonsert at de ville bygge arbeiderboliger i Cricklewood. Disse ble kjent som Cricklewood Railway Cottages. Det ble lagt ut flere nye veier, og stasjonen ble i 1884 endestasjon for Midland Railways forstadslinje. Ved folketellingen i 1881 hadde befolkningstallet økt så mye at man besluttet å bygge en ny kirke i Cricklewood, og i 1891 stod St. Peters kirke klar; den ble ombygget i 1970-årene og stengt i 1983. I 1883 åpnet London General Omnibus Company en rute fra det sentrale London til Cricklewood, med siste stopp ved The Crown. I 1899 ble det åpnet et bussdepot der. 
Innen 1890-årene hadde det blitt bygget bolighus og åpnet butikker langs deler av Cricklewood Lane. Langs Cricklewood Broadway ble det viktorianske villaene erstattet av butikker. I 1907 åpnet Golders Green undergrunnsstasjon ikke langt fra Cricklewood, og trikkelinjen som åpnet i 1904 og motoriserte busser fra 1911 betød at området ble attraktivt for flere selskaper. Flere industriområder ble grunnlagt i årene som fulgte.


== Kjente personer ==
Blant kjente personer som har bodd i Cricklewood finner man:

Ken Livingstone — Londons borgermester 2000–2008
Dennis Nilsen — seriemorder
Peter O'Toole – skuespiller
Zadie Smith — forfatter
Alan Coren — forfatter og satiriker
Patsy Kensit — skuespiller


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted for Cricklewood
History of Cricklewood and Dollis Hill Arkivert 11. desember 2009 hos Wayback Machine. (PDF)
Javindo

Javindo, også kjent under det mer nedsettende navnet krontjong, var et kreolspråk som ble brukt på øyen Java i Indonesia. Språkets navn er et teleskopord, sammensatt av Java og det nederlandske ordet indo som angir en person med både indonesiske og nederlandske forfedre. Javindo var relatert til petjo, men javindos grammatikk var basert på javansk.


== Klassifikasjon ==
Kreolspråk
Nederlandske kreolspråk
Berbice-nederlandsk (Guyana)
Javindo (Indonesia)
Jersey-nederlandsk (inkl. Negroe dutch) (Amerikas forente stater)
Mohawk-nederlandsk (Amerikas forente stater)
Negerhollandsk (De amerikanske Jomfruøyer)
Petjo (Indonesia)
Skepi (Guyana)
Afrikaans (Sør-Afrika og Namibia)


== Litteratur ==
De Gruiter, Miel (1994). «Javindo, a contact language in pre-war Semarang».  I Peter Bakker & Maarten Mous. Mixed Languages: 15 Case Studies in Language Intertwining. Amsterdam: IFOTT. s. 151–159.
Petjo

Petjo, også kjent som petjoh, petjok og pecok er et kreolspråk som fremdeles brukes noe av indos i Indonesia og Nederland. Petjo er ikke det samme som det utdødde javindo. Språket er basert på nederlandsk, javansk og betawi, med en grammatikk bygget på malayisk. Språket forventes å være utdødd ved slutten av det 21. århundre.


== Klassifikasjon ==
Kreolspråk
Nederlandske kreolspråk
Berbice-nederlandsk (Guyana)
Javindo (Indonesia)
Jersey-nederlandsk (inkl. Negroe dutch) (Amerikas forente stater)
Mohawk-nederlandsk (Amerikas forente stater)
Negerhollandsk (De amerikanske Jomfruøyer)
Petjo (Indonesia)
Skepi (Guyana)
Afrikaans (Sør-Afrika og Namibia)
Skepi

Skepi var et kreolspråk basert på zeeuws som ble brukt i området rundt Essequibo i Guyana. Skepi-språklige og berbice-nederlandskspråklige kunne ikke forstå hverandre.
Språket regnes som utdødd, den siste som snakket språket døde i 1998. Guyana er en tidligere nederlandsk koloni der VOC drev handel med plantasjeeiere fra Zeeland. Språket ble brukt av slaver fra disse plantasjene og deres etterkommere.


== Eksempel ==
Ek we stekkie brotNederlandsk: Ik wil een stukje brood
Norsk: Jeg vil ha en skive brød


== Klassifikasjon ==
Kreolspråk
Nederlandske kreolspråk
Berbice-nederlandsk (Guyana)
Javindo (Indonesia)
Jersey-nederlandsk (inkl. Negroe dutch) (Amerikas forente stater)
Mohawk-nederlandsk (Amerikas forente stater)
Negerhollandsk (De amerikanske Jomfruøyer)
Petjo (Indonesia)
Skepi (Guyana)
Afrikaans (Sør-Afrika og Namibia)