jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Dag Terje Andersen

Dag Terje Andersen (født 27. mai 1957 i Frogn i Akershus) er en norsk politiker (Ap). Han var stortingsrepresentant 1997–2001 og 2005–2021, statsråd i Jens Stoltenbergs andre regjering 2006–2009 og stortingspresident i stortingsperioden 2009–2013. 
Andersen var statsråd i Nærings- og handelsdepartementet 29. september 2006 – 20. juni 2008, fungerende statsråd i Fiskeri- og kystdepartementet 16. november 2006 – 9. april 2007 og statsråd i Arbeids- og inkluderingsdepartementet 20. juni 2008 – 2. oktober 2009. Han satt på Stortinget for Vestfold i perioden 1997–2001 og ble på ny valgt inn i 2005 med gjenvalg i 2009, 2013 og 2017. Han var vararepresentant i periodene 1985–93 og 2001–05. 
Andersen er bosatt i Lardal. Han er gift og har to barn.


== Yrkesbakgrunn ==
Andersen arbeidet i perioden 1977–1979 som smelteverksarbeider, og 1979–1992 og 2002 som skogsarbeider. I 2002 fikk han Eidsvold Værks skogpris for sitt arbeid for skogbruket i Norge.


== Politisk bakgrunn ==
Andersen var leder for Lardal Arbeiderparti fra 1981 til 1984. Han ble medlem av Lardal kommunestyre i 1983. Fra 1987 til 1992 var Andersen ordfører i kommunen. Han var politisk rådgiver i Utenriksdepartementet og senere statssekretær for sosialsaker i Sosialdepartementet i 1992. Andersen var partisekretær i Arbeiderpartiet fra 1992 til 1996. Fra 2002 til 2007 var han medlem av Arbeiderpartiets landstyre, og innenlandssjef i Norsk Folkehjelp i perioden 2002–05. I perioden 2001–2005 var Andersen 1.vararepresentant til Stortinget. I Stortingsvalget 2017 var han Arbeiderpartiets førstekandidat i Vestfold.


=== Departement ===
20. juni 2008 – 2. oktober 2009: statsråd i Arbeids- og inkluderingsdepartementet
16. november 2006 – 9. april 2007: fungerende statsråd i Fiskeri- og kystdepartementet
29. september 2006 – 20. juni 2008: statsråd i Nærings- og handelsdepartementet
25. oktober 1996 – 17. oktober 1997: statsråd i Landbruksdepartementet


=== Stortingskomiteer ===
2017–2021: Leder av Kontroll- og konstitusjonskomiteen
2013–2017: 2.nestleder i Arbeids- og sosialkomiteen
2009–2013: Medlem av Den utvidede utenriks- og forsvarskomiteen, leder av Valgkomiteen
2005–2006: Leder av Kommunal- og forvaltningskomiteen
2000–2001: Leder av Finanskomiteen
1997–2000: Medlem av Finanskomiteen


=== Stortingspresident ===
Andersen var Arbeiderpartiets kandidat til vervet som stortingspresident og ble valgt ved skriftlig votering i 8. oktober 2009 på Stortinget.


== Utdannelse ==
1976: Examen artium (reallinjen)
2002: Journalistikk, Folkeuniversitetet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dag Terje Andersen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dag Terje Andersen på Internet Movie Database 
(no) Dag Terje Andersen hos Stortinget 
(no) Dag Terje Andersen hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Dag Terje Andersens stemmegivning på Stortinget (arkivert) siden 2009 systematisert av organisasjonen Holder de ord Wikiquote: Dag Terje Andersen – sitater
Peter Gallagher

Peter Killian Gallagher (født 19. august 1955 i New York City i New York) er en amerikansk skuespiller av irsk-katolsk opprinnelse. Han ble først kjent for sin rolle i Steven Soderberghs Sex, løgn og videotape (1989). Han er også kjent for rollen som den offentlige forsvareren og forretningsadvokaten «Sandy Cohen» i serien The O.C.
Gallagher er vert for den årlige prisutdelingen med navnet «The Sandy Cohen Awards» («The Sandys»), som til ære for hans rollefigur i The O.C. gir stipend til jusstudenter på UC Berkeley som ønsker å bli offentlige forsvarere.
Peter Gallagher har sin utdannelse fra Tufts University.


== Filmografi (utvalg) ==
2010 Burlesque
2010 Center Stage
2003 The O.C.
2003 How to Deal
2002 Mr. Deeds
2000 I rampelyset
1999 American Beauty
1997 The Man Who Knew Too Little
1996 Til Gillian på hennes 37. fødselsdag
1996 Titanic (TV-serie)
1995 Mens du sov
1994 Det store spranget
1993 Under kniven
1992 The Player
1989 Sex, løgn og videotape
1987 Lang dags ferd mot natt
1982 Summer Lovers


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Peter Gallagher (actor) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Peter Gallagher på Internet Movie Database 
(sv) Peter Gallagher i Svensk Filmdatabas 
(da) Peter Gallagher på Filmdatabasen 
(da) Peter Gallagher på Scope 
(fr) Peter Gallagher på Allociné 
(en) Peter Gallagher på AllMovie 
(en) Peter Gallagher hos Turner Classic Movies 
(en) Peter Gallagher hos Rotten Tomatoes 
(en) Peter Gallagher hos The Movie Database 
(en) Peter Gallagher hos Internet Broadway Database
Primogenitur

Primogenitur (fra franske primogeniture og direkte fra middelalderlatinske primogenitura, lånt fra senlatin primogenitus, «førstefødte») betyr «førstefødselsrett», og betegner et arve- eller suksesjonssystem som favoriserer eldste barn. Begrepet brukes ofte om arvesystemer der bare eldste arving tar arv, men kan også betegne enhver følgerekke der den eldre har prioritet foran sine yngre søsken, uavhengig av hva prioriteten i praksis fører til.
Denne regel kjennes allerede fra Det gamle testamente hvor det kommer til uttrykk i rivaliseringen mellom Esau og Jakob over arven etter Isak. På grunn av de førstefødtes store betydning var det også dem som ble rammet av Egypts 10. plage; «alle førstefødtes død».I Norden var rettsoppfattelsen en annen, og reglen om førstefødselsrett trengte kun langsomt igjennom. Langt opp i middelalderen ble arven fordelt likt mellom alle søsken, noe som bidro til flere mord, lemlestelser og borgerkriger (se den norske borgerkrigstiden) når arven dreide seg om retten til kongemakten. Den katolske kirke var bekymret over den ufred, som den likestilte arveretten skapte, og gjorde store anstrengelser for å fremme prinsippet om førstefødselsretten, noe som framgår tydelig av den gyldne bulle (Bulla aurea) fra 1356.Begrepet primogenitur er i seg selv kjønnsnøytralt, men historisk har primogeniture arvesystemer i tillegg svært ofte vært agnatiske, det vil si at bare menn kan ta arv. Et slikt system som er både agnatisk og primogeniturt kalles agnatisk-primogeniturt eller mannlig-primogeniturt, og innebærer at eldste sønn alltid har prioritet, fulgt av sin egen eldste sønn osv. Dersom eldste sønn selv ikke har sønner vil en eventuell yngre bror og deretter dennes sønner ha prioritet. Hensikten med et primogeniturt arvesystem er å forhindre oppdeling av en slekts besittelser ved å holde hoveddelen av verdiene på en hånd. Arvesystemet gjelder dessuten gjerne titler, særlig fyrstelige og høyere adelstitler har som regel en agnatisk-primogenitur arvefølge.
Den norske tronfølgen er primogenitur, og var mannlig-primogenitur frem til 1990, i tillegg til at de mannlig-primogeniture arvereglene også gjelder for personer født før 1990, slik at Harald V selv arvet tronen i 1991, ikke hans eldste søster Ragnhild, fru Lorentzen, og hans yngre sønn, Haakon Magnus, og ikke hans storesøster, Märtha Louise, arver tronen.


== Se også ==
Odelsrett


== Referanser ==
Ulf Leirstein

Ulf Isak Leirstein (født 30. juni 1973 i Sarpsborg) er en uavhengig norsk politiker. Han var medlem av Fremskrittspartiet til april 2019 og var innvalgt på Stortinget fra Østfold fra 2005 til 2021. Han var vararepresentant i perioden 2001–2005.
Leirstein har siden 1991 hatt flere kommunale og fylkeskommunale verv. Han var varaordfører i Moss 1999–2003, formann i Fremskrittspartiets Ungdom 1994–1995 og var medlem av sentralstyret i Fremskrittspartiet 2003–2011.
Han gikk på handel og kontorlinjen på Malakoff videregående skole. Han arbeidet som prosjektleder ved Norsk Teknologisenter/Standard Norge fra 1996 til 2003.
Den 12. januar 2018 trakk Leirstein seg som parlamentarisk nestleder og justispolitisk talsmann i FrP etter beskyldninger om seksuell trakassering.Den 26. april 2019 meldte Leirstein seg ut av Fremskrittspartiet. Han satt på Stortinget som uavhengig representant resten av stortingsperioden.


== Stortingskomiteer ==
2018–2021: medlem av Kontroll- og konstitusjonskomiteen
2011–2018: medlem av Justiskomiteen
2005–2011: medlem og første nestleder i Finanskomiteen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ulf Isak Leirstein – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ulf Leirstein på Internet Movie Database 
(no) Ulf Leirstein hos Stortinget 
(no) Ulf Leirstein hos Norsk senter for forskningsdata
Jon Jæger Gåsvatn

Jon Jæger Gåsvatn (født 19. juni 1954 i Drøbak) er en norsk politiker (FrP). Han ble innvalgt på Stortinget fra Østfold i 2005 og gjenvalgt i 2009. Han var varerepresentant i perioden 1993–97. 
Jon J. Gåsvatn er født i Frogn og flyttet til Østfold i 1965. Han har bodd både i Fredrikstad og Sarpsborg, men er nå bosatt i Brevik i Sarpsborg. Han har tidligere vært en aktiv musiker og har blant annet spilt trombone i danseorkesteret Rainbow, som er mest kjent for låten «Bye Bye Baby Goodbye». Gåsvatn var tidlig aktiv i fagorganisasjoner i musikkmiljøet i Østfold.
Han er utdannet bioingeniør, og har arbeidet ved sykehuset i Østfold siden 1976. Han gikk i 2001 over til å bli virksomhetsleder på Tingvoll sykehjem i Sarpsborg. Etter stortingsperioden har han arbeidet som spesialrådgiver i administrasjonen ved sykehuset Østfold, spesielt med oppgaver som angår samhandlingsreformenGåsvatn har vært medlem av kommunestyret i Sarpsborg og av Østfold fylkesting. Han har hatt en rekke verv i Fremskrittspartiet.
Han er gift med FrP-kollega Monica Carmen Gåsvatn.


== Stortingskomiteer ==
2009–: medlem av helse- og omsorgskomiteen
2005–09: medlem av kirke-, utdannings- og forskningskomiteen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jon Jæger Gåsvatn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Jon Jæger Gåsvatn hos Stortinget 
(no) Jon Jæger Gåsvatn hos Norsk senter for forskningsdata 
Fremskrittspartiet - Biografi
Pio Larsen

Pio Larsen (født 11. januar 1928 i Ålesund, død 9. september 1983 på Lillehammer), egentlig navn Oddvar Johan Larsen, var en norsk journalist, oversetter, ukebladsredaktør, forlagsredaktør i Gyldendal og forfatter av blant annet kriminalromaner. Han var redaktør for Nye Illustrert 1968-1971.I tillegg til sitt forfatterskap under navnet Pio Larsen skrev han også under pseudonymene John Pio (en roman, 1959) og Pierre Pio (seks Knut Gribb-historier, 1953–1956).
Larsen begynte karrieren som journalist i Sunnmørsposten. Han laget serien Haven vår for NRK TV.


== Bibliografi ==
Amandus og de tre døde – kriminalroman (1959) (under navnet John Pio)
Fem forteljingar (Gyldendal, 1977)
På farten med Festus – reportasje (1971)
Jeg vil leve – (ghostwriter for Oscar Magnusson)
Hagen vår. Stell, nytte hygge – sakprosa (1975)
Hjemme hos oss. Av en prøvet godseiers dagbok – humor (1977)
Den hvite kineser – kriminalroman (1976)
Møre og Romsdal (som redaktør, Gyldendal, 1977)
Kunsten å ligge på sykehus – humor (1979)
Kunsten å være meg. Av en linedansers erindringer – humor (1983)


== Priser ==
Rivertonprisen 1976, for Den hvite kineser


== Referanser ==
Kvasiturbin

Kvasiturbin er et forholdsvis nytt motorkonsept. Kvasiturbiner kan brukes som forbrenningsmotorer eller som pumper. Den har ingen ting med turbiner å gjøre. I likhet med Wankelmotoren, består den av en rotor som roterer i et forbrenningskammer, men på kvasiturbinen er kammeret ovalt, og rotoren er alltid i balanse med seg selv.


== Virkemåte ==
Rotoren er delt i fire ledd som er hengslet fast i en aksling i midten. Hvert ledd isolerer et volum av forbrenningskammeret. Dette volumet varierer i størrelse når motoren roterer, fordi ytterveggen av forbrenningskammeret er oval. I likhet med wankelmotorer, trenger ikke kvasiturbiner ventiler til å styre innsug og eksos; det vil alltid være et volum som gjennomgår en gitt fase av forbrenningen, og de forskjellige fasene, taktene, foregår hele tiden på samme sted uavbrutt.


== Potensial ==
Kvasiturbiner kan tilpasses på mange måter, til og med på måter som ikke er mulig med stempelmotorer eller wankelmotorer, noe som gjør dem aktuelle for mange bruksområder.


=== Kontinuerlig forbrenning ===
Hvis man lager en kanal mellom det stedet der forbrenningsfasen starter og der den slutter, vil eksosvarmen antenne neste beholdning av komprimert luft og drivstoff hver gang. Dermed trengs tennpluggen bare ved start.


=== Fototenning ===
Detonasjon (forbrenning) og hybrid er to forskjellige virkemidler for å skaffe lav yteevne av redusert stempelmotor, og begge er kompatible med virkningsfulle elektriske drivlinje. Forbrenningsmotorer er imidlertid en mer direkte og effektiv måte, og ettersom « brensel ombord » allerede er en form for energilagring, unngår forbrenningsmotorer å gjenlagre denne energien elektrisk til batterier. Den kjemiske energien som er lagret i brenselet er nedbrutt når det blir kjemisk gjenlagret i batteriene.
De ulike tenningsmekanismene i forbrenningsmotorer bygger på forskjellige prinsipper. Fototenning er den best tenkelige av dem, men krever høyere trykk enn den sinusformede kompresjonsbevegelsen i wankel- og stempelmotorer tåler. Dieselmotorer bruker termisk antenning, bensinmotorer bruker en termisk antenningsbølge som starter med en elektrisk gnist, banketenning bruker en sjokkbølge. Fototenning oppnås med intens stråling, noe som krever ultrarask og høy kompresjon. Ved å lage avvik i den ovale formen på forbrenningskammeret, kan man oppnå svært kortvarige faser med høy kompresjon, 15 til 30 ganger så kort som ved sinusformet kompresjonsbevegelse, slik som ved perfekt ovalt forbrenningskammer eller en annen forbrenningsmotor.


== Se også ==
Wankelmotor
Bensinmotor
Dieselmotor


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Quasiturbine on peswiki.com
Vidéo YouTube français - La Quasiturbine: le moteur de l'avenir, YouTube
Vidéo Google français - La Quasiturbine sur Radio-Canada Découverte
University of Connecticut « Brash Steam Car » Video
2011 Oregon Steam-up Quasiturbine Steam Demo
U.S. Northern Command

U.S. Northern Command (NORTHCOM) er en av de ni felles hovedkommandoene i det amerikanske forsvarsdepartementet. Kommandoen ble opprettet i 2002 som en følge av terrorangrepet 11. september 2001, og har i oppgave å beskytte det amerikanske territoriet mot angrep og støtte lokale, delstatlige og føderale myndigheter. Sjefen for NORTHCOM er «dobbelthattet» som sjef for NORAD. De to kommandoene deler hovedkvarter på Peterson Air Force Base i Colorado.
Ansvarsområdet omfatter Nord-Amerika fra USAs grense mot Mexico, nordover til Canadas arktiske territorier. Alaska er imidlertid delt mellom NORTHCOM og PACOM, mens Grønland er delt mellom NORTHCOM og EURCOM. Hawaii er utelukkende underlagt PACOM.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) United States Northern Command – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Seve Trophy

Seve Trophy er en golfturnering mellom lag bestående av profesjonelle spillere som representerer Storbritannia og Irland (i politiske ordelag Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland og Irland) og Det europeiske kontinent. Turneringen ble opprettet i 2000 og arrangeres annethvert år. Den er oppkalt etter Seve Ballesteros, historiens mest suksessrike golfspiller fra fastlandseuropa, som var en av initiativtagerne til turneringen. Han bidro sterkt til Europas suksess i Ryder Cup på 1980- og 90-tallet, og ansees som en enestående lagspiller i en hovedsakelig individualistisk sport.
I likhet med den mye eldre Ryder Cup, som spilles mellom USA og hele Europa, er Seve Trophy en lagturnering med matchspill over tre dager, hvorav to dager med par-matcher (det eksakte formatet har variert) og et avsluttende sett med single-matcher den siste dagen. Blant forskjellene er den mindre lagstørrelsen, som er 10 mann, mens den i Ryder Cup er 12 mann, og at det utdeles premiepenger. Spillere er villige til å delta i Ryder Cup uten premiepenger på grunn av turneringens prestisje (selv om de får stor indirekte kompensasjon som følge av den økte fokuseringen), mens Seve Trophy måtte som nyopprettet turnering tilby premiepenger for å tiltrekke seg de beste spillerne.
Hver lag velges ut på følgende måte:

De fire ledende valgbare spillerne på verdensrankingen.
De fire ledende spillerne på Europatourens pengeliste som ikke er valgt i første alternativ.
To spillere valgt av lagkapteinen (wild cards).Det første alternativet har til hensikt å velge de største stjernene i europeisk golf selv om de sjelden spiller i Europa (i praksis betyr dette at de hovedsakelig spiller på PGA-touren). Det andre alternativet skal favorisere spillere som viser lojalitet til Europatouren, som er en av turneringens sponsorer.
Turneringen spilles i september i de årene det ikke er Ryder Cup. Dette var opprinnelig like år, men fordi Ryder Cup i 2001 ble utsatt på grunn av terrorangrepet 11. september, spilles Seve Trophy nå i odde år. Den arrangeres samme uke som USA, Europas motstandere i Ryder Cup, konkurrerer mot det internasjonale laget i The Presidents Cup.
Seve Trophy er en «godkjent spesialturnering» på Europatouren. En uke i tourkalenderen reserveres for turneringen, men premiepengene teller ikke med på pengelisten. 
Grunnet en avtale med de franske arrangørene, gikk turneringen i 2009 under navnet The Vivendi Trophy with Seve Ballesteros og i 2011 Vivendi Seve Trophy.


== Resultater ==


== Eksterne lenker ==
Seve Trophy 2005
Luigi de Magistris

Luigi de Magistris (født 23. februar 1926 i Cagliari på Sardinia, død 16. februar 2022 samme sted) var pro-pønitentiar ved Den romerske kurie mellom 22. november 2001 og 4. oktober 2003.
Etter studier i teologi og filosofi ble han presteviet 12. april 1952 i Cagliari. Han virket hele sin karrière i kuriens tjeneste. I 1979 ble han regent ved Det apostoliske pønitentiari. 
Den 6. mars 1996 ble han utnevnt til titulærbiskop av Nova, og den m28. april 1996 ble han bispeviet i Sta Anna kirke i Cagliari av kardinak Giovanni Canestri, og medkonsekratorene erkebiskop Ottorino Pietro Alberti, erkebiskop av Cagliari, og titulærbiskop Tarcisio Pillolla, hjelpebiskop i Cagliari.
Samtidig med at han ble utnevnt til pro-pønitentiar i 2001 forfremmet til titulærerkebiskop av Nova. 
2. mai 2002 ble han utnevnt til medlem av Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen.
Han døde den 16. februar 2022 i Cagliari og requiemmessen ble feiret der dagen etter av erkebiskop Giuseppe Baturi.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) *1898
Kardinal Francesco Marchetti Selvaggiani (1871-1951) *1918
Kardinal Luigi Traglia (1895-1977) *1937
Kardinal Giovanni Canestri (1918-1916) *1961
Kardinal Luigi de Magistris (1926-2022) *1997


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Henry Beaufort

Henry Beaufort (født ca. 1374 i Anjou, død 11. april 1447 i Winchester) var en av Den katolske kirkes kardinaler og rikskansler i England i tre perioder.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var andre sønn av John av Gaunt og hans elskerinne, senere hustru, Katherine Swynford. Han ble født i Anjou omkring 1374, et område da under engelsk styre, og ble utdannet med tanke på en kirkelig karriere. I 1397 erklærte parlamentet Henry og hans tre brødre for ektefødte, etter at foreldrene hadde giftet seg, men de fikk ikke arverett til tronen.


=== Biskop ===
I 1398 ble han biskop av Lincoln.
Henry Beauforts halvbror Henry Bolingbroke avsatte Rikard II og ble kronet som Henrik IV i 1399. I 1403 utnevnte han Beaufort til rikskansler. Allerede neste år sa han fra seg den stillingen da han ble biskop av Winchester; han ble sittende til 1405.
Fra 1411 til 1413 var Beaufort i unåde hos kongen fordi han hadde stått på Harry of Monmouth side i en politisk konflikt mellom kongen og fyrsten av Wales.Fra 1410 hadde prinsen sammen med Henry og Thomas Beaufort hatt nesten full kontroll i riket. Da Henrik IV døde og prinsen ble kronet som Henrik V, ble Beaufort igjen utnevnt til rikskansler. Han frasa seg igjen stillingen i 1417.
Pave Martin V ønsket å utnevne Beaufort til kardinal, men Henrik V nektet ham å akseptere utnevnelsen. I 1422 døde Henrik V, kort tid etter at han hadde blitt arving til den franske tronen ved å gifte seg med den franske kongens datter. Deres sønn ble kronet som Henrik VI.
Beaufort var en av flere regenter, og i 1424 ble han for tredje gang rikskansler, men i 1426 måtte han gå av på grunn av disputter med kongens andre onkler.


=== Kardinal ===
Han ble tilslutt utnevnt til kardinal, og i 1427 ble han pavelig legat for Tyskland, Ungarn og Böhmen. Han fortsatte å være aktiv i engelsk politikk i mange år, og klarte alltid å komme seg ut av fellene de andre, mektige rådgiverne rundt kongen la for ham.Han døde 11. april 1447, og ble gravlagt i Winchesterkatedralen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Radford, Lewis Bostock (1908). Henry Beaufort, bishop, chancellor, cardinal (engelsk). 
N.N. «Henry Beaufort (1374-1447)» (engelsk). Britannia.com. Arkivert fra originalen 7. mars 2016. Besøkt 4. januar 2017. 


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Langangen kirke

Langangen kirke er en trekirke i tettstedet Langangen i Porsgrunn kommune i Vestfold og Telemark fylke. Den er tegnet av Haldor Larsen Børve og ble innviet i 1891.
Kirken hører inn under Agder og Telemark bispedømme, Skien prosti og Porsgrunn kirkelige fellesråd.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 44-45. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 497. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Kåre Thorstensen og Inger Auen: Langangen kirke 1891-23. mars 1991: jubileumsskrift
Langangen kirke
(no) «Langangen kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Langangen kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Flynneffekten

Flynn-effekten (engelsk The Flynn effect) er betegnelsen på det fenomen at resultatene som oppnås på intelligenstester har vist seg å bli høyere over tid. Fenomenet kan i ulik grad observeres over hele verden, og er oppkalt etter den newzealandske statsviteren James R. Flynn, som oppdaget det. Den gjennomsnittlige økningen i IQ-verdi synes å være ca. 3 poeng per tiår. I den utviklede delen av verden har effekten opphørt eller til og med reversert.Flynn-effekten er et brysomt fenomen for de som tror at intelligenstester gir en objektiv synsvinkel på en persons intelligens, ettersom det skulle bety at dagens mennesker er mer intelligente enn tidligere generasjoner. Flynn anser selv at dette ikke er tilfellet, men mener at det isteden er mulig at noe i det moderne samfunn (større krav til abstrakt tenkning, tilgang til datamaskiner, mer visuelt orientert kultur etc.) er årsaken.
Bedre ernæring er også en teori. Data fra Skandinavia viser at IQ-nivået økte til og med i de heller dårlige årene under og rett etter andre verdenskrig.


== Noter ==


== Eksterne lenker ==
Marguerite Holloway: «Flynn's effect», Scientific American, Januar 1999; online
– Increasing intelligence: the Flynn effect