jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Amaterasu

Amaterasu (天照), Amaterasu-ō-mi-kami (天照大神 eller 天照大御神) eller Ōhiru-menomuchi-no-kami (大日孁貴神) er solgudinnen (og samtidig selve solen) i japansk mytologi, og kanskje Shintos viktigste kami (guddom). Hun ble født ut av det venstre øyet til Izanagi, og ble også regnet som stammor til den japanske keiserfamilien. Hennes fulle navn er Amaterasu-no-mikoto som betyr «storgudinnen som lyser opp himmelen». Amaterasu er datter av urguden Izanagi og søster til måneguden Tsukuyomi og stormens gud Susanoo.


== Susa-no-o og Amaterasu ==
Opprinnelig var Susa-no-o gud over havene, men han var ikke tilfreds med fordelingen mellom ham selv og hans søsken. Han ble derfor forvist av Izanagi, men først gjorde han et besøk hos sin søster Amaterasu. Hun ble redd da han kom på besøk, men han fikk overbevist henne om at det var et vennskapelig besøk, og foreslo at de avla ed ved å spise hverandres symboler: Amaterasu spiste Sussnoos sverd, mens han spiste hennes magatama-pynter. Deretter spydde de begge ut en finsprøytet væske hvorav guder ble født. Amaterasus fem guder var alle mannlige, mens Susanoos tre var alle kvinnelige. Susanoo oppførte seg deretter såpass avskyelig, han hadde avføring i hennes hellige hall bl. a., at hun gjemte seg i Ame no iwato, den himmelske grotten, og nektet å komme ut, slik at verden mistet sitt lys.Susa-no-o ble forvist, og Amaterasu ble først lokket ut av grotten da man fikk henne overbevist om at man hadde funnet en annen sol som var like god som henne selv. Nysgjerrig kikket hun ut, og da var man rask med å holde et speil opp for henne. Da hun så det hun trodde var en annen solgudinne føk hun overrasket ut av grotten, og de andre gudene skyndte seg da med å forsegle den bak henne ved å skyve en steinblokk foran inngangen.


== Se også ==
Kojiki, eposet fra 712 som kobler sammen gudenes og keiserættens historie


== Referanser ==


== Litteratur ==
Aston, W. G.: Shinto: the Ancient Religion of Japan, Constable & Company Ltd., London 1910
Politikens bog om myter, København: Politikens Forlag 1996


== Eksterne lenker ==
(en) Amaterasu ōmikami – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Skuldalsbruri

Skuldalsbruri er navnet på en slått og et tilhørende sagn fra Telemark. Det fins i flere varianter.


== Ulike bakgrunnshistorier ==


=== Signe Skuldalen fra Seljord ===
Signe Skuldalen var ei jente fra Seljord som var tvunget til å gifte seg med grannegutten Steinar Åse, som ikke hadde godt rykte på seg. På vei over Skuldalsvatnet reiste hun seg opp i brudebåten og sang et stev:

Så kastet hun seg på sjøen og ble borte.


=== Tone Skuldalen fra Åmot ===
Folkeminnegranskeren og språkforskeren Sophus Bugge innhentet materiale fra bygdefolk som fortalte at Skuldalsbruri var ei jente som het Tone Nilsdatter Skuldalen og kom fra Åmotsdal i øvre Telemark. Denne teorien har blant andre folkloristen Rikard Berge videreformidlet. Ifølge Sophus Bugges opptegnelser ble Tone tvunget til å gifte seg med den rike enkemannen Erland Halvordsson; hun var forelsket i en annen som var for fattig til å gifte seg. Da de red hjem fra kirken, var stemningen høy blant brudefølget, og «mange hadde smaka paa de sterke, so dei tulla og huva». (Ordet «tulla» er telemarksdialekt for å synge eller tralle.) Bruden selv lot også til å være i godt humør: «(h)o dansa kjempedansen og sprette neglar og kruka med buttel og glas kring golve og tulla den same slaatten». (Å «sprette neglar» betyr å knipse med fingrene, og å «kruka» kalles det når danseren setter seg på huk og sparker med beina.) Men om kvelden kunne de ikke finne Tone noe sted. Så fortalte den innleide felespilleren at han hadde fulgt etter henne da hun gikk ned til elven. Der hadde hun satt seg ned på et utspring over elven, stadig syngende på den samme slåtten, og brått hadde hun kastet seg i elven. Slåtten hun hadde sunget kunne felespilleren aldri glemme, og det var han som ga den navnet Skuldalsbruri.


== Om slåtten ==
Slåtten som er knyttet til stevet, finnes i en rekke varianter i Telemark og på Vestlandet. Håvard Gibøen fortalte at det var Myllarguten som først bygde ut slåtten på grunnlag av stevet. Hendelsen kan ha funnet sted på 1700-tallet.
Edvard Grieg skrev slåtten ut for klaver i sin samling opus 72.


== Innspillinger ==
Hardingefelespilleren Otto Furholt spilte inn slåtten i Oslo 29. april 1955. Den ble utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 3522.
Gruppa Blåmann Blåmann ga ut albumet Blåmann Blåmann på Grappa i 2001, med en innspilling av Skuldalsbruri i tradisjonen etter Kirsten Bråten Berg.


== Referanser ==
Clark County (Idaho)

Clark Falls County er et fylke i den amerikanske delstaten Idaho. Det ligger i de sørøstlige delene av staten og det grenser mot Lemhi County i vest, Butte County i sørvest, Fremont County i øst og mot Jefferson County i sør. Det har også grense mot delstaten Montana i nord.
Clark Countys totale areal er 4 572 km² hvorav 2 km² er vann. I 2005 hadde fylket 943 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Dubois som også er fylkets største by. Fylket ble grunnlagt i 1919 og har fått sitt navn etter senator Sam K. Clark. 


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Clark County, Idaho – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Puerto Ayacucho

Puerto Ayacucho er hovedstaden og den største byen i delstaten Amazonas i Venezuela. Puerto Ayacucho ligger ved elven Orinoco, overfor den kolombianske landsbyen Casuarito. I 1997 hadde byen en befolkning på ca. 70 000.
Stedet ble grunnlagt sent på 1800-tallet i forbindelse med transport av varer på Orinoco, fortrinnsvis gummi. Dagens by ble stiftet og anlagt fra 9. desember 1924 og ble delstatshovedstad i 1928. I dag gir både nasjonal og internasjonal turisme viktige bidrag til den lokale økonomien.


== Eksterne lenker ==
(en) Puerto Ayacucho – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Carl Peter Parelius Essendrop

Carl Peter Parelius Essendrop (født 6. juni 1818 i Christiania, død 18. oktober 1893 i Kristiania) var statsråd og sjef for Kirke- og utdanningsdepartementet i tiden 1872–1874, samt biskop i Tromsø stift i tiden 1861−1867 og i Oslo bispedømme 1875–1893.


== Liv og virke ==
C.P.P. Essendrop ble cand.theol. i 1839. Han var fra 1842 lærer (adjunkt) ved Trondheim katedralskole. I 1849 ble han sokneprest i Klæbu og bestyrer av lærerseminaret samme sted. 
Han var biskop i Tromsø Stift (tilsvarer dagens tre nordligste fylker) fra 1861 til 1867, og stiftsprost i Kristiania fra 1868. Fra 1. juli 1872 til 24. oktober 1874 var han statsråd i kirkedepartementet. Han var biskop i Oslo fra 1. januar 1875 til sin død 18. oktober 1893. 
Han var også stortingsrepresentant for Kristiania fra 1877 til 1879.
Essendrop ble regnet som en begavet taler, og hans homiliebok «Prædikener til alle Aarets Helligdage» fra 1873 fikk stor utbredelse.
Ved Københavns Universitets 400-årsjubileum i 1879 ble Essendrop kreert til æresdoktor i teologi. Han var bror av Bernhard Ludvig Essendrop.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carl Peter Parelius Essendrop – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Carl Peter Parelius Essendrop hos Norsk senter for forskningsdata
Yosei

Yōsei (妖精, ようせい) er et japansk ord som betry «fe». Yōsei har tradisjonelt blitt avbildet som fugler, svaner og ånder fra en annen verden, men i dag blir det ofte brukt på lik linje med den vestlige feen; en liten menneskelignende skapning med insektvinger.
Langdalen

Langdalen er et område som ligger på Holleia, vest for tettstedet Ask og vestbredden av Tyrifjorden i Ringerike. Området er kjent for sin bergverksdrift etter nikkel.


== Langedalsgruvene ==
I 1675 ble det oppdaget kobberforekomster (Cu) i et området like ved småbruket Ertelia på Holleia. Den første bergverksdriften i området startet i 1688. På grunnlag av kobberet varte den første driften fram til 1716. I 1789 ble det startet ny drift for framstilling av vitriol og brunrødt fargestoff, senere også kobolt (Co). Malmens innhold av nikkel (Ni) ble først påvist i 1837 og gruvedrift i større skala ble så startet i 1849 av Ringerikes Nikkelverk (1848–1920). Driften varte med noen hvileperioder fram til 1920, da selskapet gikk konkurs. På det dypeste når gruva ned til 270 meter under bakkenivået.
Langdalen gruver ligger på Holleia, vest for tettstedet Ask. Totalproduksjonen var omkring 250 000 tonn brutto, hvorav 2,5-3,5% var nikkel.


== Se også ==
Ertelien og Ertelien gruver
Støverntangen gruver


== Referanser ==
Norsk Salmebok (1985)

Norsk Salmebok, utgitt i 1985, var Den norske kirkes offisielle salmebok fra 1985 til 2013.
Salmeboken ble godkjent «, til bruk i menigheter som gjør vedtak om det» ved kongelig resolusjon av 29. juni 1984. Salmeboken avløste Nynorsk Salmebok fra 1926 og Landstads reviderte salmebok fra 1924.
Arbeidet med boken begynte i 1954. Et foreløpig resultat var Salmer 1973, som introduserte flere nye sjangre, som viser og kanonsanger, i menighetene. Det endelige utkastet ble utgitt som NOU 1981:40. Ved siden av salmer inneholder den også prosesjonssanger, bibelviser, bibelske salmer (hvor tekstene er bibelvers), liturgiske sanger og sungne bønner. Av bokens 810 salmer (totalt 953 numre) var 500 stoff fra de to tidligere bøkene, mens 310 salmer var nytt stoff.


== Utgaver ==
Selv om salmeboken i utgangspunktet er felles for begge målformer, finnes det to ulike utgaver, i burgunder (bokmål) og flaskegrønt (nynorsk), hvor de innledende tekstene er på ulik målform.
I 2002 utga Verbum Forlag en utvidet utgave, kalt «Norsk Salmebok med bønnebok». Selve salmeutvalget er uforandret, men boken er utvidet med egen bønnebok til daglig eller tematisk bruk.


== Nye tillegg ==
I 1997 ble det utgitt et offisielt tillegg til Norsk Salmebok, kalt Salmer 1997. Her finnes, i tillegg til nyere norske salmer og liturgiske sanger, også et utvalg samiske salmer, materiale fra Latin-Amerika, Taizéfellesskapet og andre kristne tradisjoner enn den norske, samt enkelte bidrag i visepop-sjangeren (bl.a. av Bjørn Eidsvåg).


== Samisk ==
I 2005 ble det utgitt en egen salmebok på nordsamisk: Sál'bmagirji II. Tidligere har også Landstads reviderte salmebok og en salmebok for barn vært utgitt i samisk språkdrakt.


== Eksterne lenker ==
Norsk salmebok hos Nasjonalbiblioteket
Norsk salmebok med større skrifttyper hos Nasjonalbiblioteket
Helleristningene i Tanum

Helleristningene i Tanum ligger i Tanum kommune i Bohuslän hvor det er funnet ca. 350 helleristningsfelter fra bronsealderen. Det største feltet, Vitlyckefeltet, er på nærmere 300 enkeltfigurer, blant dem det berømte «brudeparet» og rundt 170 skålgroper. Ikke langt fra dette feltet er Vitlycke museum, med blant annet kopier av bygninger fra bronsealderen.

Området ble tatt inn på UNESCOs verdensarvsliste med begrunnelsen om at disse er et vitnesbyrd om livet i den europeiske bronsealderen.
Den nye traseen for E6 vil gå rett igjennom området. Veimyndighetene fant det for vanskelig å legge veien utenom, da dette ville forlenge reisetiden. Man vil imidlertid strekke seg langt for å minimere skadene, blant annet ved å legge veien i tunell under det mest sårbare området. Veien skal etter planene stå ferdig i 2015.


== Eksterne lenker ==
(en) Rock carvings in Tanum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rock Carvings in Tanum – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Riksantikvarieämbetes side om Tanum
Gjermund Haugen

Gjermund Haugen (født 7. november 1914 i Heddal på Notodden, død 25. september 1976) var en spillemann fra Notodden i Telemark.
Gjermund Haugen var mest kjent for konsertspill, og fulgte tradisjonen etter Lars Fykerud i dette. I sin tid var han jevngod med Sigbjørn Bernhoft Osa, men hadde et annet temperament. Han var innadvent og lyrisk av natur. Han opptrådte første gang som 13-åring.
Haugen var den første som spilte hardingfele i en kirke i Norge, nærmere bestemt Heddal stavkirke. Han var grundig, men ble av og til noe uglesett av andre spilemenn, mest på grunn av slåttetolkninger og "konsert"-relatert framføring. Dette førte til at han av og til ble utsatt for ren sabotasje. Ved en anledning hadde noen skrudd ned alle strengene på fela hans da han skulle spille på kappleik. Han stemte i 20 minutter på scenen før han var klar, uten å si et ord om saken.
Han ønsket også å kunne minst en slått fra hvert tradisjonsområde for å kunne spille dem på demonstrasjonskonserter.
Gjermund Haugen vant landskappleiken åtte ganger (1936, 1937, 1946, 1947, 1949, 1950, 1952, 1953), og er sammen med Gunnulf Borgen således den mestvinnende hardingfelespiller på landskappleiken. Han ble hedret med Festspill-prisen i Bergen.Det ble avduket en minnestein over ham i 1980.
Haugen kom fra spillemannslekt på Heddal. Han forble ugift.


== Referanser ==
Torleiv Bjørgum

Torleiv «Taddeiv» Hallvardsson Bjørgum (født 25. mai 1921, død 9. februar 1990) var en norsk sølvsmed, felespiller og kveder fra Rysstad i Setesdal.Bjørgum spilte primært hardingfele, men og dusinfele (det vil si vanlig fiolin) som var det vanlige i dalen fram til hardingfela overtok, trolig sist på 1800-tallet. Bjørgum opprettholdt den gamle setesdalsmusikken etter Faremo-spelemennene Olav Faremo og Tarjei Faremo født på 1790-tallet. Hans fremste læremester var Andres K. Rysstad (de to var naboer) samt etter Knut Jonson Heddi og Anders Hovet. Bjørgum holdt, slik som de gamle, fela et stykke nede på brystet og brukte korte, krappe bogetak. Den særegne bogeteknikken gav spillet hans et fengende og alderdommelig preg. Han utfoldet seg og som kveder, hadde en råkende replikk, og det hendte at han diktet stev. Han var og god utøver på munnharpe.De senere årene var han plaget med hjerteproblemer, men han rakk å spille inn plata Skjoldmøyslaget. Faremoslåttar frå Setesdal sammen med sønnen, Hallvard T. Bjørgum. Med denne fikk de Spellemannprisen 1990 i klassen folkemusikk/gammaldans. Hallvard var fjorten år gammel da han sammen med faren spilte inn sitt første opptak. Hallvard lærte felespill først og fremst av faren. Torleiv Bjørgum vant landskappleiken flere ganger blant annet 1972, 1973 og 1976. Han ble i 1971 tildelt Aust-Agder fylkes kulturpris.At Bjørgum skulle komme til å dø på scenen mens han spilte til dans, sto i stil med hans spelemannstemperament. Musikken var hans liv, og han døde som han for en stor del hadde hadde levd, med fele og boge i hendene.
Bjørgum var også sølvsmed, og startet virksomheten Sylvartun i Rysstad, et senter for bygdekultur, i 1962. Den føres videre av sønnen og datteren.
Sønnen Hallvard T. Bjørgum, som selv er en ledende spellemann, setter farens spillestil høyt, og har gitt uttrykk for at han neppe kommer til å mestre til fulle det helt spesielle som faren fikk til på fela.Torleiv og Hallvard Bjørgum har bidratt til interesse for hardingfelemusikk sammen med blant andre Alfred Maurstad, Sigbjørn Bernhoft Osa, Hauke Buen og Annbjørg Lien.


== Diskografi ==
Dolkaren


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Torleiv Bjørgum på Setesdalswiki
Landstads reviderte salmebok

Landstads reviderte salmebok ble «autorisert til bruk ved den offentlige gudstjeneste i Norge ved de kongelige resolusjoner av 8. oktober 1920 og 15. februar 1924». Boken var Den norske kirkes offisielle salmebok helt frem til 1985 (sammen med Nynorsk Salmebok).
Ved kongelig resolusjon i 1908 fikk domprost Gustav Jensen i oppdrag å utarbeide et forslag til en revisjon av Landstads kirkesalmebog fra 1869. Jensen leverte sitt Forslag til en revideret Salmebok for den norske kirke i 1915. Selv om Jensen ville bevare karakteren ved Landstads salmebok, gikk han langt i å revidere både salmeutvalget og teksten i de enkelte salmene. Han inkluderte også nynorske salmer. Jensen leverte sin reviderte versjon i 1915. Fra 1916 arbeidet en komité videre med forslaget under ledelse av biskop Jens Tandberg. Komiteen la frem et eget forslag i 1918.  Etter at både Tandberg og Jensen døde i 1922, ble arbeidet ført videre under ledelse av sokneprest J. H. H. Brochmann.
Først i 1924 ble Landstads reviderte salmebok endelig godkjent for offentlig bruk. Den ble publisert i 1926.
Salmeboken blir fremdeles brukt i enkelte konservative menigheter i Finnmark.


== Eksterne lenker ==
Artikkel av Karin Helen Hognestad, Universitetsbiblioteket i Trondheim
Steingrim Haukjem

Steingrim H. Haukjem (født 1897, død 1968) var den fremste spelemannen fra Numedal i sin tid.
Haukjem vokste opp på garden Haukjem i Veggli i Rollag kommune, og kom til å føre videre tradisjonen etter spelemannen Pål Løyntnantsdreng, også fra Veggli. Han møtte også, og utvekslet spill med spelemenn fra Hovin og Tinn, og tok opp i seg mye spell etter Knut Dale. Som tømmerkjører var han ofte over i Krødsherad, og møtte Truls Ørpen, som skrev ned mange slåtter etter ham.
Spillestilen til Steingrim Haukjem var lyrisk, med mye avansert fingerbruk, og mange blåtoner. Stilen ble best videreført av spelemannen Sigurd Frogner fra Rollag, datteren hans, Synne Frogner, og Bård Vegard Bjørhusdal, alle fra Numedal.


== Referanser ==
Blackstone Ventures

Blackstone er et lite leteselskap som ble børsnotert i Toronto i juni 2006. I henhold til Aftenposten 28. august 2006 så hadde selskapet på dette tidspunktet en børsverdi på drøyt 180 millioner norske kroner. 
Sammen med Falconbridge rapporterte Blackstone sommeren 2006 om store og potensielt drivverdige nikkelforekomster i Ertelien, det tidligere gruveområde til Ringerikes Nikkelverk.
Mario López

Mario López jr. (født 10. oktober 1973) er en meksikansk-amerikansk skuespiller, født i San Diego i California i USA.


== Karriere ==
Hans første rolle var i en alder av 11 år, da han spilte trommis og danser på Kids Incorporated i 1984. López er en flink trommis, og i flere av rollene sine spiller han instrumentet. López ble kjendis tidlig på 1990-tallet, da han fikk rollen som A.C. Slater i den populære situasjonskomedien Saved by the Bell fra TV. López' rollefigur var en atletisk elev ved en high school. 
Etter sin opptreden på Saved by the Bell, samt seriens spin-off-serier, har López hatt en karriere som vert i flere forskjellige game show på TV. Han har også hatt en av hovedrollene i TV-serien Pacific Blue.
I mars 2006 ble han med i rollebesetningen til såpeoperaen Glamour, der han fikk rollen som Christian Ramirez. López fikk ikke utvidet kontrakten sin fra 18. juli samme året, men han kan allikevel returnere til serien med jevne mellomrom.
Lopez er programleder for America's Best Dance Crew.


== Utvalgt filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mario Lopez – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Uoffisiell Kids Incorporated-side
(en) Mario López på Internet Movie Database 
(sv) Mario López i Svensk Filmdatabas 
(fr) Mario López på Allociné 
(en) Mario López på AllMovie 
(en) Mario López hos The Movie Database 
(en) Mario López hos Internet Broadway Database 
Intervju med Mario López på Vyuz.com
A.C. Slater-sang – Lenke til MP3
Vivica A. Fox, Mario Lopez skal opptre på Dancing With the Stars
Höga kusten

Höga kusten (norsk: Høye kysten/Høge kysten) er et kyst- og havsområde i Västernorrlands län i Sverige. 
Höga kusten ble verdensarvområde i 2000, og området ble i 2006 utvidet til også omfatte det finske området Kvarkens skjærgård, nå under fellesnavnet Höga kusten/Kvarken. Dette doblet verdensarvområdets areal, og blir nå et ansvarsområde både for Sverige og Finland. Skjærgården har mer enn 5 600 øyer og landhevingen pågår fortsatt med en av de høyeste hastigheter i verden. 
Siden den siste istiden har en samlet landheving på 800 meter skapt et særpreget landskap med blant annet høye klipper. Området skal ha vært bebodd i minst 7 000 år. Finland-kysten er så ikke høy, men har store flater.


== Eksterne lenker ==
(en) High Coast (Sweden) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Det svenske Riksantikvarieämbetes side om Høye kysten
UNESCOs omtale av verdensarvstedet (engelsk)
High Coast Sweden - Visitor Guide
Skuleskogen Nationalpark website Arkivert 3. mai 2014 hos Wayback Machine.
Kiyohime

Kiyo eller Kiyohime (清) var en vakker servitrise som, ifølge japansk mytologi, arbeidet i et tehus på elvebredden ved Hidaka. Den besøkende presten Anchin ble forelsket i henne, men overkom etter en stund sine følelser og avstod fra å møte henne igjen. Kiyo ble rasende og ønsket hevn. Hun dro til templet i Kompera for å lære seg magi. Etter en tids studier forvandlet hun seg selv til en drage og fløy til klostret hvor presten bodde. Han så henne komme og gjemte seg under tempelbjellen. Men Kiyo brukte dragens ildsprutende evner og smeltet bjellen, og drepte dermed Anchin også.
Det finnes også en versjon av denne historien kalt «Dojojibjellen», hvor presten møter Kiyohime på kanten av ei myr, og hun har allerede overnaturlige evner. Da han senere møter henne for andre og siste gang ved myra, jager hun ham til Dojojitemplet, forvandler seg til en drage, og pisker munken til døde med halen sin.
Sammallahdenmäki

Sammallahdenmäki, gravhauger fra bronsealderen ligger i byen Kivikylä i Raumo kommune i Västra Finlands län i Finland.
Gravhaugfeltet i Sammallahdenmäki består av samlet av 36 hauger fra bronsealderen (1500–500 f.Kr.) da dette området lå ved kysten. Gravhaugene er lagt i tre ulike mønstre, lave og runde småhauger, store høystakkformede og runde ringformede hauger. Bare en haug er firkantet og kalles «Kirkegulvet» (finsk: Kirkonlaattia). Slike firkantede hauger er ikke vanlig i Finland og uvanlige i hele Skandinavia.
Gravhaugfeltet i Sammallahdenmäki ble som første finske arkeologiske objekt tatt inn i UNESCOs verdensarvsliste i 1999.


== Eksterne lenker ==
(en) Sammallahdenmäki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rehabeam av Juda

Rehabeam (hebraisk: רְחַבְעָָם – Rĕḥaḇʿām; gresk: Ῥοβοάμ – Rhoboám) var ifølge Bibelen Salomos sønn og etterfølger på tronen.
Han var 41 år gammel ved tronbestigelsen. Han arvet hele riket, men et opprør var allerede i gang. Da han kunngjorde at han ville bruke harde midler for å kreve lydighet, rev til sist de ti stammene seg løs, og delingen av Israel var et faktum. 
Rehabeam ble gift med Mahalat, som var datter av kong Davids sønn Jerimot og av Abihajil, datter av Davids bror Eliab. Med Mahalat fikk Rehabeam sønnene Je'usj, Sjemarja og Saham. Han giftet seg også med Ma'aka (Mikaja), datter av Uriel fra Gibea og Absaloms datter Tamar. Hun fødte ham Abia, Attai, Sisa og Sjelomit. Rehabeam tok seg i alt atten koner og seksti medhustruer. Han fikk tjueåtte sønner og seksti døtre. (2. Krønikebok 11:18-21)
Under hans styre angrep farao Sjisjak og plyndret riket for skatter.


== Referanser ==