jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Olav Dalgard

Olav Dalgard, døpenavn Olaf Hanssen, (født 19. juni 1898 i Folldal, død 25. desember 1980 i Bærum) var en norsk filmregissør, nynorskforkjemper og litteraturhistoriker.
Dalgard vokste opp i Oppdal, dit familien flyttet da han var tre år gammel. Han tok magistergraden i litteratur og kunsthistorie ved Universitetet i Oslo i 1929. I studietiden var han en periode formann i Studentmållaget i Oslo og aktiv i Mot Dag-bevegelsen.
Dalgard arbeidet som litteraturkritiker i Dagbladet og Arbeiderbladet. Fra 1931 var han dramaturg og instruktør ved Det Norske Teateret. Han studerte film i Sovjetunionen, og produserte i 1930-årene flere filmer med sosialistisk budskap. Dalgard var også aktiv i Arbeiderpartiets kulturvirksomhet.
Under andre verdenskrig ble Dalgard i 1942 arrestert av de tyske okkupantene og sendt til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen.
Etter krigen skrev Dalgard blant annet den norske teaterhistorien, Teateret frå Aiskylos til Ibsen (1948) og teoretiske arbeider om film. Han var delaktig i opprettelsen av Norsk filminstitutt.
Dalgard var medlem av Statens filmråd, formann i Norsk litteraturkritikerlag 1953–55 og president i Human-Etisk Forbund 1965–77.
I 1961 ble Dalgard Statsstipendiat. For sitt arbeide mottok han i 1978 Norsk kulturråds ærespris. Han har gitt navn til Dalgards kritikarpris som utdeles årlig av Norsk kritikerlag til en kritiker innen litteratur, film eller teater.


== Verker ==
BøkerFrøydis Haavardsholm – (1930)
Sosialt teater – sakproasa (1933)
Vi bygger fabrikken – talekor (1934)
I kamp og fest - Nordisk arbeiderlyrikk i utvalg – lyrikk (1936)
Gjennom mørkret. Dikt frå fangelægret – lyrikk (1945)
Teateret frå Aiskylos til Ibsen – sakprosa (1948)
Filmskuespillet – sakprosa (1951)
Teateret i det 20. hundreåret – sakprosa (1955)
Lars Tvinde – biografi over Lars Tvinde (1966)
Inge Krokann – biografi over Inge Krokann (1970)
Europeisk drama frå antikken til realismen – sakprosa (1972)
Samtid 1. Politikk, kunstliv og kulturkamp i mellomkrigstida – selvbiografi (1973)
Samtid 2. Krig og etterkrigsproblem – selvbiografi (1978)
Kunst og kunstnarar frå Oppdal i gammal og ny tid – sakprosa (1979)FilmerSamhold må til (1935)
Vi bygger landet (1936)
By og land hand i hand (1937)
Det drønner gjennom dalen (1938)
Lenkene brytes (1938)
Gryr i Norden (1939)
Om kjærlighet synger de (1946)
Vi vil leve (1946)


== Priser ==
Norsk kulturråds ærespris 1978
Språklig samlings litteraturpris 1979


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Olav Dalgard på Internet Movie Database 
(sv) Olav Dalgard i Svensk Filmdatabas 
(en) Olav Dalgard hos The Movie Database 
Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek: Olav Dalgard
Norsk filmklubbforbund: Omtale av Dalgards film Det drønner gjennom dalen
Jan Olav Gatland (2013): Olav Dalgard. Ein biografi. Oslo: Samlaget. ISBN 978-82-521-7873-9.
Alv Schiefloe

Alv Andreassen Schiefloe (født 18. november 1873 i Steinkjer, død 6. september 1951) var en norsk typograf, journalist og lokalpolitiker, men mest kjent som en av de beste trønderske revy- og tekstforfattere, som blant annet var tilknyttet Lysthuset Hjorten i Trondheim.Han begynte som trykkerlærling i avisen Dagsposten og da læretida var over fortsatte han som typograf først i Dagsposten, og siden i Adresseavisen. I 1899 startet han et eget trykkeri sammen med Johan M. Halseth og de begynte å utgi en avis de kalte Ny Tid hvor Schiefloe var journalist. 
Han var knyttet til arbeiderbevegelsen og  satt både i formannskapet og bystyret som representant for Arbeiderpartiet. Hans yngre bror Olav Scheflo skrev en revy til arbeiderforeningen i 1908 og samtidig debuterte Alf Schiefloe med revyen Spissburkompaniet på Hjorten. Olav ofret seg senere for politikken, blant annet som stortingsrepresentant, men Alf kom til å bli Hjortens viktigste revyforfatter i en menneskealder.Den kjente revykongen Ernst Rolf hadde sin debut på Hjorten i 1910 i rollen Calle Knap, som Schiefloe hadde skrevet spesielt for ham.
Mange av Schiefloes revyviser ble landeplager og mange av dem er havnet i gruppa «Folkeviser». Veien Alv Schiefloes veg på Jakobsli ble oppkalt etter ham i 1967.
Noen av hans mest kjente viser: 

«Maren i Myra»
«Høle op' i Flå»
«Litt skabelseshistorie»
«Middel mot kolde føtter»
«Frierie hans Ola Husmann»
«Gamle Marit»
«Da Lars vilde gifte seg»Et utvalg av visene hans finnes i: Valseth og Schiefloe, Hjorten (Trondhjems tivoli), Revyviser gjennom 40 år, Trondhjem 1945


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Omtale i MIC
Sareptas krukke

Sareptas krukke er et uttrykk som i dagligtalen benyttes som et bilde på uutømmelige kilder. Dersom man for eksempel hevder at «Norges statsfinanser fremstår som en Sareptas krukke», så omtaler man egentlig statens rikdom som uendelig stor.
Metaforen har sitt opphav fra Første Kongebok, i Det gamle testamente, i Bibelen. Her står det skrevet om profeten Elia som bodde hos en enke i landsbyen Sarepta, en enke hvis melkrukke og oljekrus aldri ble tomme. I 1 Kong 17,14 står det: «For så sier Herren, Israels Gud: Melkrukken skal ikke bli tom, og det skal ikke mangle olje i muggen til den dagen kommer da Herren sender regn over jorden.».


== Eksterne lenker ==
 Wikiquote: Bibelen – sitater

Bibelen på norsk, søkbar
Cotton Club

Cotton Club var en amerikansk jazzklubb i Harlem, 142de gate/Lenox Aveny.  Den opprinnelige Club De Lux ble åpnet 1920 av bokseren Jack Johnson, og solgt til Owney Madden i 1923.  Den fikk da navnet Cotton Club, et interiør inspirert av bomulls-plantasjer, samt kelnere og dansere av afrikansk opphav.  Kun hvite gjester fikk inngang til «jungel-revy»ene.  Kjente orkestre her var Fletcher Henderson (åpningen), Duke Ellington (1927–31) og Cab Calloway (1931–34) og Jimmie Lunceford (1934–36).  Ukentlig kringkasting over USA gjorde klubben meget kjent.
Etter raseopptøyer i bydelen (1936), opererte klubben på Broadway (48de gate), inntil den ble nedlagt 1940.  Klubben ble gjenåpnet i 1978.  En rekke verdenskjente jazz-artister fikk sine første hits på Cotton Club, f.eks. Ethel Waters med Stormy weather (1933).  Ellers nevnes Lena Horne og Adelaide Hall.
Klubblivet er dramatisert i filmen Cotton Club av Francis Ford Coppola (1984).  En rekke jazzklubber verden over har antatt navnet Cotton Club.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Cotton Club – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
nyc-architecture.com viser historikk i bilder
Arsen av Serbia

Arsen, prins av Serbia (født 16. april 1859, død 19. oktober 1938) var sønn av Aleksandar, prins av Serbia og Persida Nenadović og yngre bror av Petar I av Jugoslavia. Han giftet seg med Aurora, prinsesse av de San Donato, fra Demidovfamilien i 1892. De skilte seg i 1896, men de rakk å få en sønn sammen, Pavle. Han døde i Paris 1938.


== Referanser ==
Arne Blix

Arne Blix (født 20. september 1954 i Lyngen) er en norsk jurist og avisredaktør.Han v er cand. jur. fra 1986 og var sjefredaktør i Adresseavisen fra 2006 til 2015 etter Gunnar Flikke. Han var styreleder i Norsk Presseforbund 2011-2014 og nestleder i Norsk Redaktørforening 2011-2015. 
Han var journalist i Bladet Tromsø 1976-1978 og deretter i VG 1978-1985. Han var ansatt i Adresseavisa fra 1985, blant annet som utviklingsredaktør og som nyhetsredaktør. Han ledet i sin tid arbeidet med omleggingen av Adresseavisen fra fullformat til tabloid-format. Han har også skrevet lærebok i journalistikk og var amanuensis i journalistikk ved Høgskolen i Bodø i 1987-1989.


== Referanser ==
Så som i himmelen

Så som i himmelen er en svensk film fra 2004.


== Handling ==
En verdensberømt dirigent, Daniel Daréus, vender tilbake til sin hjembygd i Norrland for å leve tilbaketrukket i en periode grunnet stress. Etter hvert påtar han seg å hjelpe til med å få skikk på det lokale kirkekoret. I koret synger Lena, som han forelsker seg i.


== Om filmen ==
Så som i himmelen er regissert av Kay Pollak. Det var hans første film siden Älska mig fra 1986.
Filmen hadde premiere 3. september 2004. Den ble årets mest sette film i Sverige i 2004, og spilte inn nesten 90 millioner svenske kroner.
Melodien «Gabriellas sång», som framføres i denne filmen, er senere blitt noe nær en klassiker.


== Rolleliste (ufullstendig) ==
Michael Nyqvist – Daniel Daréus
Frida Hallgren – Lena
Lennart Jähkel – Arne
Ingela Olsson – Inger
Niklas Falk – Stig Berggren, prest
Helen Sjöholm – Gabriella
Per Morberg – Conny


== Eksterne lenker ==
(en) Så som i himmelen på Internet Movie Database 
(no) Så som i himmelen hos Filmfront 
(no) Så som i himmelen på NRK TV 
(sv) Så som i himmelen i Svensk Filmdatabas 
(da) Så som i himmelen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Så som i himmelen på Allociné 
(nl) Så som i himmelen på MovieMeter 
(en) Så som i himmelen på AllMovie 
(en) Så som i himmelen på Turner Classic Movies 
(en) Så som i himmelen på Rotten Tomatoes
Gunnar Aase

Gunnar Aase (født 29. september 1971) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte høyre-ving for Viking.
Gunnar Aase spilte for Sola fram til han 13 år gammel meldte overgang til Ulf-Sandnes. 16 år gammel spilte han for A-laget, som da spilte i tredje divisjon. Foran 1990-sesongen valgte Aase å signere for Viking fremfor Rosenborg og Lillestrøm.
Aase slet mye med skader, men fikk likevel 383 kamper for Viking. Han har spilt tre A-landskamper og 46 landskamper i aldersbestemte lag. I 1991 ble han seriemester med Viking. Han la opp som spiller da han var 29 år gammel.


== Meritter ==
 Seriemester med Viking i 1991


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gunnar Aase – UEFA 
(en) Gunnar Aase – Transfermarkt 
(en) Gunnar Aase – national-football-teams.com 
(en) Gunnar Aase – EU-Football.info 
(no) Gunnar Aase – Norges Fotballforbund 
(en) Gunnar Aase – FBref 
Profil hos Viking FK
Ingvald Svinsaas

Ingvald Svinsaas (født 7. august 1912 i Orkdal, død 13. juni 1990) var en norsk forfatter, mest kjent for sine bøker fra gruveindustrien i ei trøndersk bygd som minner om oppvekstbygda Løkken Verk. 
Svinsaas debuterte i Arbeidermagasinet i 1946, som så mange av sin generasjons arbeiderklasse-forfattere. Hans debuttrilogi I skyggen av et tårn (1949), Fem år (1950) og Etter slagene (1954) var selvbiografisk, og inneholder en klassebevisst kritikk av samfunnsforholdene i bygdesamfunnet i årene før og under krigen.  
Som barnebokforfatter debuterte han i 1953 med På skatteleting i sagadalen. Her har han arbeidet mest med dyre-bøker i tradisjonen etter Mikkjel Fønhus og Haakon Lie. Han har hatt størst suksess med Tom i villmarka (1955), om en katts overvintring på setra og dens kamp for å overleve i naturen. Han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for Tom i villmarka, og skrev teksten til Laksen glad som Sigrun Sæbø Kapsberger vant Kulturdepartementets billedbokpris for i 1973. 
Svinsaas mottok Sør-Trøndelag fylkes kulturpris i 1978.


== Bibliografi ==
I skyggen av et tårn, 1949, Tiden
Fem år, 1950, Tiden
Skrømt i vårnatta, 1951, Tiden
På skatteleting i sagadalen, 1953
Etter slagene, 1954, Tiden
Tom i villmarka, 1955, Damm
Martin ekorn flytter til folk, 1957, Damm
Gaupe i fjellet, 1957, Tiden
Gullregnen, 1965, Tiden
Trollsplint, 1966, Tiden
Markaslått, 1967, Tiden
Under raslende løv, 1970, Rune
Folk og tider, 1971, Tiden
Attersyn, 1972, Tiden
Markadalsfolk, 1973, Tiden
Laksen Glad, 1973, Tiden
Folldalen. Sagn og stubber fra Trollheimen, 1974, Tiden
Ørnen Adler, 1975, Snøfugl
Gammeltida, 1975, Tiden
Folk ved ei gruve, 1976, Tiden
Hat, 1976, Snøfugl
Lek og drama i fjelldalen, 1976, Snøfugl
Svunne tider, 1977, Tiden
Mari, 1977, Snøfugl
Felespill og felespillere i Meldal, 1977
Du må sjå om oss, 1978, Tiden
Evens fantastiske liv og opplevelser, 1979, Snøfugl – under pseudonymet Hermann von Lügenhals
Proprietæren, 1980, Tiden
Med seierslue, 1981, Tiden
I grenseland, 1982, Snøfugl
Heimkomsten, 1989, Falken forlag


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sambok 49 bøker og oversettelser av Svinsaas
Haugen, Jorulf. «I de arbeidsløses hær. Ingvald Svinsaas og trilogien om Oluf». I: Norsk Litterær Årbok, 1977
Skei, Hans H.  «To gløymde trilogiar. Olav Berkaak (Snø og eld, Det ædle malm, November) og Ingvald Svinsaas (I skyggen av et tårn, Fem år, Etter slagene).» I boka: Vegen til bøkene. Artiklar om norsk litteratur  Aschehoug, 1994


== Eksterne lenker ==
Meldal bibliotek «Utstillinga "Ingvald Svinsaas - 100 år"»
Emmanuel Eboué

Emmanuel Eboué (født 4. juni 1983 i Abidjan, Elfenbenskysten) er en ivoriansk tidligere fotballspiller som bl.a. spilte for Arsenal og landslaget til Elfenbenskysten. Han var i utgangspunktet høyreback, men etter at Arsenal hentet Bacary Sagna sommeren 2007, ble han flyttet opp på høyrevingen.


== ASEC Mimosas til KSK Beveren ==
Som mange andre ivorianske talenter ble Emmanuel tatt inn på Mimosa-Akademiet i Abidjan, et av verdens største fotballakademier. Eboué ble da oppdaget av KSK Beveren fra Belgia, som hentet ham september 2002. Han spilte tre år i Beveren, sammen med flere andre landsmenn.


== Arsenal ==
Den 1. januar 2005 kjøpte Arsenal, som allerede hadde ivorianeren Kolo Touré i stallen, Eboué for £1.54 mill. (Mimosa-Akademiet er ledet av franskmannen Jean-Marc Guillou, en nær venn av Arsenalmanager Arsene Wenger.) Emmanuel underskrev en fireårskontrakt. Debuten hans kom i FA Cup kampen mot Stoke, bare noen få dager etter at han signerte. Tross kamper i cupene, fikk han bare et innhopp i Premier League den sesongen.
Sesongen etter begynte han mer og mer å tilpasse seg, og da førstevalget Lauren ble langtidsskadd var det naturlig at han tok over på høyrebacken. Hans første mål kom mot Sunderland i Ligacupen 25. oktober, og flere og flere begynte å få øynene opp for dette stortalentet. Han storspilte i 2005/2006-sesongen for Arsenal, spesielt i Mesterligaen, der de tok seg til finalen, og gjennomførte 10 kamper uten å slippe inn mål. Storspillet for Londonklubben fortsatte i neste sesong, og i september 2006 ble han kåret til Månedens spiller i Arsenal. I januar 2007 ble Lauren solgt til Southampton FC.


== Galatasaray ==
På starten av 2011/12-sesongen mistet Eboué sitt draktnummer til fordel for Arsenals nye signering Gervinho, som indikerte at Eboués fremtid i klubben var høyst usikker. Den 16. august 2011 fullførte han overgangen til den tyrkiske toppklubben Galatasaray.


== Elfenbenskysten ==
Eboué spiller fast på høyrebacken på Elfenbenskysten. Hans landslagsdebut var 5. september 2004 mot Sudan (vant 5–0). Han spilte finalen i Afrikamesterskapet i 2006 mot Egypt. Egypt vant på straffesparkkonkurranse, hvor bare Eboué og lagkamerat Kolo Toure satte straffene for Elfenbenskysten.
Han var også med å spille når Elfenbenskysten spilte sitt første Verdensmesterskap i Tyskland.
I VM spilte han alle kampene, og fikk et gult kort. Elfenbenskysten gikk ikke videre fra gruppespillet, etter at de tapte 1–2 for både Argentina og Nederland, men vant 3–2 mot Serbia.
I desember 2017 gjorde han det kjent at han hadde trukket seg tilbake fra fotballen på grunn av sykdom, og at han hadde mistet alle sine penger på grunn av feilinvesteringer og en dyr skilsmisse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emmanuel Eboué – FIFA 
(en) Emmanuel Eboué – UEFA 
(fr) Emmanuel Eboué – LÉquipe 
(en) Emmanuel Eboué – Transfermarkt 
(en) Emmanuel Eboué – national-football-teams.com 
(en) Emmanuel Eboué – WorldFootball.net 
(en) Emmanuel Eboué – Soccerbase.com 
(en) Emmanuel Eboué – FootballDatabase.eu 
(en) Emmanuel Eboué – Soccerway 
(en) Emmanuel Eboué – Tyrkias fotballforbund
Estimated Time of Arrival

Estimated Time of Arrival, (forkortet ETA) på norsk ofte oversatt med Estimert Tid til Ankomst, er et mål på sannsynlig tidspunkt for ankomst når man navigerer fra A til B. 
ETA forteller klokkeslettet man vil ankomme et mål dersom man fortsetter med samme hastighet. 
Jfr. ATA, Actual time of arrival. for transportnæringen er dette en opplysning som gjør at viderefrakt av gods fra ankomsthavn kan planlegges. I moderne skipsfart blir estimert tid for ankomst (ETA) sendt ut fra fartøyets AIS hvert 6 minutt. Estimert tid for ankomst fra AIS er også fritt tilgjengelige data og publiseres i offentlige databaser som det norske kystverkets Kystinfo. 


== ETE ==
ETE er en forkortelse for Estimated Time Enroute, på norsk oversatt med estimert tid underveis.


== Se også ==
Global Positioning System
Navigasjon


== Eksterne lenker ==
Sanntid AIS-kart fra kystverket.no
Erik Nevland

Erik Nevland (født 10. november 1977 i Stavanger) er en norsk fotballeder og tidligere fotballspiller som er sportssjef for Viking.Han spilte sist for Viking som angrepsspiller og la opp som fotballspiller 1. januar 2013..
Nevland fikk i ung alder (1997) prøve seg i Manchester United, etter at Nevlands mor, som jobbet i Viking Fotballklubbs administrasjon, fikset treningsopphold. Han spilte bare to kamper i United, og ble mot sin vilje leid ut til IFK Göteborg. Deretter kom han tilbake til gamleklubben Viking, der scoret han mange mål og ble satt stor pris på av fansen. Nevland var svært delaktig i Vikings seier i cupfinalen i 2001 og i kampen mellom Viking-Chelsea 3. oktober 2002, i UEFA-cupen da Viking vant 4-2 hjemme og dermed totalt 5-4 sammenlagt og slo ut storklubben. 
I 2008 ble han kjøpt til den engelske klubben Fulham, etter å ha hatt suksess i nederlandske FC Groningen. I Fulham spiller han sammen sin gamle klubbkamerat fra Viking – Brede Hangeland. De to ble hentet til klubben av Roy Hodgson, som også hadde trent dem i Viking. De to nordmennene var viktige bidragsytere da Fulham såvidt berget plassen i Premier League våren 2008.
Erik Nevland debuterte for A-landslaget 6. juni 2001 mot Hviterussland. Han har i tillegg 22 U21-kamper, 3 U20-kamper og 2 B-landskamper. Det skulle gå mer enn fem år før han fikk sin neste landskamp. Etter suksess i FC Groningen fikk han spille to landskamper vinteren 2006/07. Etter overgangen til Fulham, ble han igjen aktuell for landslagsspill våren 2008.
Erik Nevland skrev under en kontrakt med Viking som gjorde ham til Viking-spiller fra og med 1. juli 2010 og ut sesongen 2012. Hans siste kamp for Viking var mot Vålerenga den 18. november 2012. Viking vant kampen 2-1. Nevlands 327 kamper som vikingspiller fører ham opp på en delt 22.-plass blant spillerne med flest opptredener for Viking. I løpet av Viking-karrieren scoret Nevland 139 mål og dermed innehar han 7.-plass på den historiske toppscorerlisten i klubben . Nevland er barnebarnet til den tidligere Vikingspilleren, Kåre Bjørnsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erik Nevland – Transfermarkt 
(en) Erik Nevland – national-football-teams.com 
(en) Erik Nevland – WorldFootball.net 
(en) Erik Nevland – Soccerbase.com 
(en) Erik Nevland – Soccerway 
(en) Erik Nevland – EU-Football.info 
(no) Erik Nevland – Norges Fotballforbund 
(en) Erik Nevland – FBref
Irn-Bru

IRN-BRU er en fruktholdig brusdrikk med skarp oransje farge. Brusen ble lansert i 1901 i Skottland.Merket IRN-BRU eies av AGBarr p.l.c fra Glasgow og blir sett på som et nasjonalt ikon i Skottland, der den er et av de mest solgte dagligvareproduktene i landet. I Skottland selges det mer av IRN-BRU enn Coca-Cola og Pepsi. En av to husholdninger i Skottland kjøper IRN-BRU hver dag.
Under juletidene drikkes det over 2,5 millioner bokser IRN-BRU i Skottland. Én av ti skotter drikker mellom ti og hundre bokser i løpet av julen.Navnet IRN-BRU er en avledning av Iron-Brew, som fabrikanten i to omganger ikke fikk bruke. Først fordi det ikke egentlig er et brygg, men en leskedrikk, og dernest at den ikke inneholder jern (iron).
IRN-BRU er tilgjengelig i enkelte norske matbutikker gjennom leverandøren Gourmet Import/CF Foods (på 0,33L boks).


== Historie ==
IRN-BRU var fra 2015 til 2020 Skottlands mest solgte dagligvareprodukt. I 2020 ble meieriprodukter fra Graham’s The Family Dairy solgt mer enn IRN-BRU.Brusen har hatt stor vekst i England og Storbritannia og finnes i Australia, Russland, Polen, USA. I tillegg ble den forsøkt lansert i Norge i mai 2008. I lanseringsforsøket ble det av en useriøs tredjepart fremhandlet en sponsoravtale med Mjøndalen IF. Sponsoravtalen var verdt opp mot 500 000 kroner, og Mjøndalen IF spilte med IRN-BRU logoen på ryggen igjennom sesongen 2009. IRN-BRU kjente aldri til sponsoravtalen, men har uttalt en beklagelse til Mjøndalen IF. Det ble for dyrt for IRN-BRU å etablere seg på det Skandinaviske markedet, og Scandinavian Distribution Services AS er slått konkurs.IRN-BRU er fra 2015 hovedsponsor for Scottish Football League.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Irn-Bru – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) AGBarrs hjemmeside
Gluon

Gluon er den kraftbærende partikkelen i teorien om fargekraft, kjent som kvantkromodynamikken. Gluonene binder sammen kvarker til hadroner, som protoner, nøytroner og π-meson. Gluonet er elektrisk nøytralt, har spinn 1 og er masseløst.
I kvantkromodynamikken vekselvirker kvarker ved å sende ut og absorbere gluoner. All sterk vekselvirke skjer mellom partikler med en type av lading som kalles fargeladning, som beskrevet av den ikke-abelske gruppen SU(3). Det finnes åtte ulike ladningstilstander for et gluon.
Siden et gluon selv har fargeladning betyr det at de kan vekselvirke med hverandre. Dette fører til fenomen som asymptotisk frihet og fargeinnslutning.
Gluonet ble første gang påvist i 1979 ved et eksperiment i den tyske akseleratoren PETRA i Hamburg. Eksperimentet var en såkalt tre-jet-hendelse, der en kollisjon av et elektron og et positron skapte en kvark, en antikvark og et gluon.


== Kilder ==
Fysikknett
CERN
Jan Oskar Engene

Jan Oskar Engene (født 8. august 1966 i Ålesund) er en norsk statsviter som jobber som førsteamanuensis ved Institutt for sammenliknende politikk ved Universitetet i Bergen. Engene er særlig kjent for sine arbeider om terrorisme. Hovedfagsoppgaven hans fra 1993 het Terrorisme i Vest-Europa 1950-1990: Vold, legitimitet og stat. I noe omskrevet form ble denne gitt ut under tittelen Europeisk terrorisme – vold, stat og legitimitet på TANO i 1994. Terrorisme var også tema for doktoravhandlingen fra 1998, Patterns of terrorism in Western Europe.
Ved siden av studiene av terrorisme har Engene også skrevet flere artikler om vitenskapsfilosofen Karl Popper. Jan Oskar Engene er også en av Norges fremste forskere i faget vexillologi. Han var fra 2000 redaktør for tidsskriftet Nordisk Flaggkontakt, utgitt av Nordisk Flaggselskap til siste nummer 53 ble trykt høsten 2011. Engene var selv en av de fremste bidragsyter til tidsskriftet.


== Bibliografi ==
Europeisk terrorisme: Vold, stat og legitimitet, TANO 1994
Terrorism in Western Europe: Explaining the Trends since 1950, Edward Elgar 2004
med Iselin Nordenhaug: Norge i kamp mot terrorisme, Universitetsforlaget, 2008


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Jan Oskar Engene i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Jan Oskar Engene i BIBSYS
Jan Oskar Engenes hjemmeside ved Institutt for sammenlignende politikk
Terrorism in Western Europe: Events Data (TWEED)
Morgan County (Vest-Virginia)

Morgan County er et fylke i den amerikanske delstaten Vest-Virginia. Det ligger nordøst i staten og grenser mot Berkeley County i øst og mot Hampshire County i sørvest. Det har også grense mot delstatene Maryland i nord og Virginia i sørøat.
Morgan Countys totale areal er 593 km² hvorav 2 km² er vann. I 2000 hadde fylket 14 943 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i Berkeley Springs.
Fylket ble grunnlagt i 1820 av land fra fylkene Hampshire og Berkeley County og er oppkalt etter general Daniel Morgan som deltok i den amerikanske uavhengighetskrigen.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Morgan County, West Virginia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fylkesvei 6512

Fylkesvei 6512 (Fv6512) går mellom Lund og Tjønnan i Rennebu kommune.
Veien går langs vestsiden av Orkla parallelt med fylkesvei 700 som går på østsiden.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 510 (Sør-Trøndelag).


== Kommuner og knutepunkter ==

 RennebuJåraveien 


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Kartverkets norgeskart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv6512
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger