jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Egil Torin Næsheim

Egil Torin Næsheim (født 9. mars 1939 i Stavanger) er en norsk tegner og illustratør. 
Egil Torin Næsheim har hatt illustrasjonsoppdrag for norske og utenlandske forlag, aviser, tidsskrifter og TV. Han har hatt et stort antall utstillinger og blitt innkjøpt av flere institusjoner. Mange av tegningene er utført i blyant og akvarell med motiv fra norsk natur i en lett karikert stil. Egil Torin Næsheim har også tegnet mye for barn, blant annet eventyrmotiver, og har mottatt Kultur- og kirkedepartementets pris for barne- og ungdomslitteratur tre ganger.
Egil Torin Næsheim bor og arbeider i Fredrikstad.  Han er bror til tegneren Alf Næsheim (1926–2014). Deres far var maleren Sverre Næsheim (1900–76).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Egil Torin Næsheim i Galleri BBB (Fredrikstad biblioteks nettgalleri av barnebokillustrasjoner)
Presentasjon på Kulturnett.no
Anmeldelse av biografien om Egil Torin Næsheim
Grand Central Terminal

Grand Central Terminal er en jernbanestasjon på Manhattan i New York. Stasjonen ligger sentralt i Midtown, på 42. gate og Park Avenue. Det er verdens største jernbanestasjon målt i antall plattformer: 44 plattformer med i alt 67 spor, fordelt på to nivåer under gateplan.

Grand Central betjener i hovedsak toglinjer for dagpendlere og andre  tilreisende fra områder i delstatene New York og Connecticut. Stasjonen er også et viktig knutepunkt for undergrunnsnettet i New York.
Den nåværende stasjonsbygningen ble oppført i etapper mellom 1903 og 1913. Bygningen er i jugendstil, og er en av New Yorks mest storslåtte offentlige bygninger.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Grand Central Terminal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
John Lithgow

John Arthur Lithgow (/lɪθɡoʊ/) (født 19. oktober 1945 i Rochester i New York) er en amerikansk skuespiller som blant annet spilte rollen som «Dick Solomon» i komiserien 3rd Rock from the Sun.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
John Lithgow er sønn av skuespiller Sarah Jane Price (1917–) og teaterregissør og -produsent Arthur Lithgow (1915 – 2004), og Lithgow er således en som virkelig lever opp til uttrykket «født til scenen».
John Lithgow ble gift med Mary Yeager i 1981 som er professor i økonomi ved UCLA. Sammen har de sønnen Nathan og datteren Phoebe (1982–). Lithgow var tidligere gift med Jean Taynton (fra 10. september 1966 til 1980). Sammen har de sønnen Ian, som også hadde en frekventerende rolle i 3rd Rock from the Sun.
Lithgow har sin utdannelse fra Harvard University (1967) hvor han studerte historie og litteratur og har i tillegg studert ved London Academy of Music and Dramatic Art. Det var på Harvard han møtte sin første kone.


=== Skuespiller ===
Lithgow startet sin karriere på teaterscenen, men etter at han fikk personlige problemer, ble skilt fra sin første kone og hadde gått i terapi, gikk livet hans i en ny retning. I 1982 ble han nominert til Oscar for sin rolle som transkvinnen «Roberta Muldoon» i Garp og hans verden (originaltittel The World According to Garp) (1982).
Lithgow har vunnet en rekke priser og fått en rekke nominasjoner. Han har blant annet vunnet to Tony Awards; i 1973 for Best Supporting or Featured Actor (Dramatic) for David Storeys The Changing Room (som var hans Broadway-debut) og i 2002 for Beste skuespiller i musikalen Sweet Smell of Success. Han har også vært nominert for to Tony Awards. Sin andre Oscar-nominasjon fikk han for Tid for ømhet (orig. Terms of Endearment) (1983). Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Han spilte også en stor rolle som seriemorderen «The Trinity Killer» i den fjerde sesongen av TV-serien Dexter. For denne rollen mottok han en Golden Globe som beste mannlige birolle.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) John Lithgow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Lithgow – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Lithgow på Internet Movie Database 
(sv) John Lithgow i Svensk Filmdatabas 
(da) John Lithgow på Filmdatabasen 
(da) John Lithgow på Scope 
(fr) John Lithgow på Allociné 
(en) John Lithgow på AllMovie 
(en) John Lithgow hos Turner Classic Movies 
(en) John Lithgow hos Rotten Tomatoes 
(en) John Lithgow hos The Movie Database 
(en) John Lithgow hos Internet Broadway Database
Statens håndverks- og kunstindustriskole

Statens håndverks- og kunstindustriskole (forkortet SHKS) var en kunstfaglig høyskole i Oslo. Den ble i 1996 innlemmet i Kunsthøgskolen i Oslo (KHiO).
Den tidligere skolebygningen har blitt rehabilitert, og har fra høsten 2015 vært lokaler for Edvard Munch videregående skole. 
Også omtalt som Statens kunst- og håndtverksskole (SKHS). 


== Historie ==
SHKS ble opprettet i 1818 og spilte en stor rolle for kunstmiljøet i Norge på 1800-tallet, ikke bare på grunn av undervisningen, men også gjennom utstillinger, rådgivning og andre aktiviteter knyttet til faget. Skolen har siden først og fremst hatt betydning for utdannelsen av kunsthåndverkere.
Opprinnelig het skolen Den foreløbige Tegneskole, men fikk i 1822 navnet Den kongelige Tegne- og Kunstskole i Christiania, til daglig bare Tegneskolen. I 1869 ble navnet forenklet til Den kongelige tegneskole og endelig Statens håndverks- og kunstindustriskole i 1911. Ofte ble skolen bare kalt Kunst- og håndverksskolen.
I 1903 fikk SHKS sitt eget bygg i Ullevålsveien 5 i bydel St. Hanshaugen i Oslo, der det fortsatt står. Skolen er samlokalisert med Kunstindustrimuseet. Bygget ble reist etter at Kristiania kommune i 1896 hadde besluttet å oppføre en ny bygning på det daværende Brandts løkke. I 1897 ble det lyst ut en arkitektkonkurranse, og blant 14 bidrag ble den da bare 26 år gamle arkitekten Adolf Bredo Greve kåret som vinner. På grunn av sin unge alder, søkte han hjelp hos den mer erfarne Ingvar Hjorth.
I 1996 ble skolen en del av Kunsthøgskolen i Oslo, og sommeren 2003 ble den delt i to enheter, Fakultet for visuell kunst og Fakultet for design. Skolen tilbyr utdanning innen fagene farge, tegning, form, grafisk design og illustrasjon, radér og litografi, tekstil, klær og kostyme, møbel- og innredningsarkitektur, metall og keramikk.
Høsten 2010 ble alle avdelingene flyttet til Seilduksfabrikken på Grünerløkka, der hele Kunsthøgskolen i Oslo ble samlet.


== Litteratur ==
Hope, Marith (oversettelse) (1993) SHKS : kunst & design i 175 år. Oslo, SHKS. ISBN 82-7038-034-2
Magnussen, Ragnhild (2004) Historien om et hus 1903-2003. Oslo, SHKS. ISBN 82-7038-205-1


== Eksterne lenker ==
Kunsthøgskolen i Oslo
Digital bokkopi av SHKS : kunst & design i 175 år (1993)
Nettutstilling fra Arkivverket
Chris Farley

Christopher Crosby Farley (født 15. februar 1964, død 18. desember 1997) var en amerikansk skuespiller og komiker.
Farley studerte teater og kommunikasjon på universitetet i Marquette. Etter utdannelsen spilte han komedie i teater og ble her oppdaget av produsenten Lorne Michaels i TV-showet Saturday Night Live. Etter flere år i showet hvor han var en av de mest populære skuespillerne, spilte han i noen filmer, som  Wayne's World (1992), Coneheads (1993), Billy Madison (1995) og til slutt Tommy Boy (1995), med sin tidligere kollega fra komediepartner fra Saturday Night Live, David Spade. Duoen lagde senere en film til, Black Sheep (1996), og fra den da var Farley blitt en av de store stjernene innen komedie.
Med Farleys voksende popularitet vokste også hans egne problemer. Han slet med overvekt, alkoholisme- og narkomani, og døde til sist av en utilsiktet overdose av kokain og morfin.26. august 2005 mottok Farley stjerne nummer 2 289 på Hollywood Walk of Fame. Han har to brødre, John P. Farley og Kevin Farley, som også er skuespillere.


== Filmografi ==
Filmer1998 Dirty Work
1998 Almost Heroes
1997 Beverly Hills Ninja
1996 Black Sheep
1995 Tommy Boy
1995 Billy Madison
1994 Airheads
1993 Wayne's World 2
1993 Coneheads
1992 Wayne's WorldTV1990 – 1995 Saturday Night Live


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Chris Farley Foundation
(en) Chris Farley på Internet Movie Database 
(sv) Chris Farley i Svensk Filmdatabas 
(da) Chris Farley på Scope 
(fr) Chris Farley på Allociné 
(en) Chris Farley på AllMovie 
(en) Chris Farley hos Turner Classic Movies 
(en) Chris Farley hos Rotten Tomatoes 
(en) Chris Farley hos The Movie Database
Annlaug Auestad

Annlaug Auestad (født 6. oktober 1965) er en norsk illustratør.
Annlaug Auestad er utdannet fra Linje for illustrasjon og grafisk design ved Kunsthøgskolen i Bergen der hun tok bachelor-graden i 1996. Auestad har illustrert flere bildebøker og også arbeidet med maleri. Bokillustrasjonene hennes har ofte sterke farger, en malerisk manér og naivistiske figurer. Tegneteknikkene er ofte blyant og digitale maleprogrammer.
Annlaug Auestad bor på Randaberg utenfor Stavanger.


== Illustrasjoner til egen tekst ==
2006: Neppe - bildebok for barn
2008: Kuvenninnene - bildebok for barn
2012: L. Ands Dagbok - tegneseriebok for barn/ungdom


== Illustrasjoner i barnebøker ==
1991: Thorild Moen: Torhild God natt da, mormor	
1993: Torhild Moen: Gjør porten vid : Adventsbok for hjem og skole
2000: Torhild Moen: Stjerneknapper i vinterlys
2002: Martina Eberhardt: Verdens beste hestepasser
2002: Bjørn Arild Ersland: Hugo og gressklipperen
2002: Benedicte Karn: Tankene regner ned i hodet
2002: Torhild Moen: Det er lov å gråte : Når barn opplever motgang og sorg
2003: Bjørn Arild Ersland: Kjell Otto og fyret
2003: Bjørn Arild Ersland: Hugo gjør hærverk
2003: Anne Kristin Aasmundtveit: Barnet og treet
2003: Tor Ivar Torgauten: Bibelboka mi
2004: Bjørn Arild Ersland: Tigli
2004: Elia A. Cantillon: Se!
2005: Bjørn Arild Ersland:På jakt etter gull og gråstein
2006: Erling Forfang: Noen sier at døden er svart
2006: Dagny Holm: Regnværsboka
2006: Pål H. Christiansen: Fjodor går bananas
2007: Sangboksen min
2007: Frelsesarmeens jubileumsbok: Barna våre
2007: Erling Forfang: Noen sier at månen er en gul ost
2007: Bjørn Arild Ersland,: Pølseidioten
2007: Are Sende Osen: Are Osen parodierer sin far
2007: Pål H. Christiansen:  Fjodor i fritt fall
2008: Bjørn Arild Ersland: Onkel Arne - moderne fiskerier
2008: Pål H. Christiansen: Fjodor og det store smellet
2009: Inn i livet
2009: Gerd-Ragna Bloch Thorsen: "Den lille boken om følelser"
2009: Pål H. Christiansen: Fjodor på skolen
2010: John Hollen: Flaks
2011: Pål H. Christiansen: Fjodor på is
2011: Bjørn Arild Ersland: 27 grader på stranda
2011: Hilde Hurlen Ingebrigtsen: Spøkelseshuset
2012: Ingunn Røyset: Prins Storm


== Eksterne lenker ==
Annlaug Auestads hjemmeside
Presentasjon av Annlaug Auestad i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Hans Normann Dahl

Hans Normann Dahl (født 7. oktober 1937 i Lørenskog, død 29. januar 2019) var en norsk maler, grafiker, avistegner og illustratør. Han er kjent for sine mange fargerike, frodige og romantiske bilder, ofte i en karikert og idylliserende stil.

Hans Normann Dahl hadde utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole 1952–1957 og kunstakademiet i Warszawa 1965–1966. Han tegnet for Dagbladet og andre aviser, illustrerte en rekke bøker og særlig laget grafikk. Blant hans mest kjente illustrasjonsarbeider er Prøysens Snekker Andersen og julenissen (1971).Han hadde et stort antall utstillinger og mottok flere priser for bokillustrasjoner og plakater. Bildene hans er innkjøpt av blant annet Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Bergen Billedgalleri, Stavanger Faste Galleri, Oslo Bys Kunstsamlinger, Nasjonalmuseet i Warszawa og bykommunen Montréals faste samlinger.
Hans Normann Dahl arbeidet som tegnelærer i mange år. Han underviste på SHKS, Statens kunstakademi, Arkitekthøgskolen i Oslo og Den Nordiske malerskole på Île de Rè i Frankrike. Han eide og drev Mosebekkskolen i Oslo.
Hans Normann Dahl bodde på Røyse i Hole.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kort presentasjon under Mosebekkskolen
Bilder og biografi; nettgalleri.no
Bilder i Galleri BBB (Fredrikstad biblioteks nettgalleri av barnebokillustrasjoner)
Bilder i Galleri Osebro
Sam Mendes

Samuel Alexander Mendes, kallenavn Midas Mendes, (født 1. august 1965 i Reading, England) er en britisk teater- og filmregissør.
Han bosatt både i New York og i London. 
Hans foreldre er universitetslektor James Peter Mendes, som var av portugisisk opprinnelse, og barnebokforfatter Valerie Helene Mendes, hvis ekteskap var meget kort. De ble skilt i 1970, da Mendes var kun fem år.
24. mai 2003 giftet han seg med Kate Winslet i Vestindia og sammen har de sønnen Joe Alfie Winslet Mendes (født 22. desember 2003 i New York).
Mendes gikk ut av universitetet i Cambridge i 1987 og ble ansatt i Chichester Festival Theatre. Deretter regisserte han Judi Dench i The Cherry Orchard, som han vant prisen Critics Circle Award for beste nykommer for. Han begynte så i Royal Shakespeare Company, hvor han regisserte produksjoner som Troilus & Cressida med Ralph Fiennes og «Richard III». I 1992 ble han kunstnerisk leder av et nyåpnede Donmar Warehouse i London, hvor han regisserte produksjoner som Glassmenageriet og nyoppføring av musikalen Cabaret, som mottok fire Tony Awards inkludert en for Beste nyoppføring av en musikal. Han regisserte også The Blue Room, hvor Nicole Kidman spilte hovedrollen. I 1999 fikk han muligheten til å regissere sin første film, American Beauty. Filmen mottok fem Oscar inkludert Beste film og Beste regissør, som er meget sjeldent for en filmregissørdebutant.
I 2000 ble Mendes utnevnt til kommandør av Order of the British Empire. I 2019 ble han utnevnt til Knight Bachelor. Han ble dermed opphøyd i ridderstanden og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn.


== Priser ==
1989 London Critics Circle Theatre Award (Drama Theatre Award): Mest lovende nykommer som regissør for Minerva Studio i Chichester, England.
1995 London Critics Circle Theatre Award (Drama Theatre): Beste regissør for Glassmenageriet.
1996 Laurence Olivier Theatre Award: Beste regissør for Company og Glassmenageriet.
2000 Tony Award: Beste nyoppføring av teaterstykke for hans produksjon av The Real Thing.
2002 London Evening Standard Theatre Award: Beste regissør for Uncle Vanya og Twelfth Night.
2002 London Critics Circle Theatre Award (Drama): Beste regissør for Uncle Vanya og Twelfth Night.
2003 Laurence Olivier Theatre Award: Spesialutmerkelse for hans tjeneste og bidrag som kunstnerisk leder ved Donmar Warehouse de siste ti år.
2003 Laurence Olivier Theatre Award: Beste regissør for Twelfth Night og Uncle Vanya.
2003 Tony Award: Beste nyoppføring av teaterstykke for hans produksjon av Take me Out.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sam Mendes på Internet Movie Database 
(sv) Sam Mendes i Svensk Filmdatabas 
(da) Sam Mendes på Filmdatabasen 
(da) Sam Mendes på Scope 
(fr) Sam Mendes på Allociné 
(en) Sam Mendes på AllMovie 
(en) Sam Mendes hos Turner Classic Movies 
(en) Sam Mendes hos Rotten Tomatoes 
(en) Sam Mendes hos The Movie Database 
(en) Sam Mendes hos Internet Broadway Database 
(en) Sam Mendes på Internet Broadway Database
Smash Mouth

Smash Mouth er et band fra San Jose, California som spiller alternativ rock og Ska. De ble dannet i 1994, og bandet består av Steven Harwell (vokal), Greg Camp (gitar/låtskriver), Paul De Lisle (bass) og Kevin Coleman (trommer). 
Bandet spiller en retro musikkstil som dekker flere tiår, i tillegg til at det også spiller coverlåter av populære sanger som The Monkees' «I'm a Believer» og Wars «Why Can't We Be Friends». 1999-utgivelsen deres, Astro Lounge',' ses på som deres største kommersielle suksess så langt. 


== Diskografi ==
2005 Old Habits (2005)
2003 Get the Picture? (2003)
2001 Smash Mouth (2001)
1999 The East Bay Session – samling av tidlig materiale (1999)
1999 Astro Lounge (1999)
1997 Fush Yu Mang (1997)


== Medlemmer ==


=== Nåværende ===
Steven Harwell – vokal
Greg Camp – gitar, keyboard, låtskriver, koring
Paul DesLisle – bass, koring
Michael Urbano – trommer (medlem fra 1999)Bandet har også medlemmer som egentlig ikke er medlemmer, som Michael Klooster (keyboard) og Mark Caventas (perkusjon).


=== Tidligere ===
Kevin Coleman – trommer (sluttet i 1999)
Mitch Marine – trommer (startet og sluttet i 1999, spilte på Astro Lounge-touren)


== Albumsalg ==
Fush Yu Mang (1997)= + 2 000 000
Astro Lounge (1999) = + 3 000 000)
The East Bay Sessions (1999) = ukjent
Smash Mouth (2001) = + 500 000
Get the Picture? = + 33 000
Old Habits = ikke klare


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Smash Mouth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Smash Mouth – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Smash Mouth på Internet Movie Database 
(en) Smash Mouth på AllMovie 
(en) Smash Mouth på Apple Music 
(en) Smash Mouth på Discogs 
(en) Smash Mouth på MusicBrainz 
(en) Smash Mouth på SoundCloud 
(en) Smash Mouth på Spotify 
(en) Smash Mouth på Songkick 
(en) Smash Mouth på Last.fm 
(en) Smash Mouth på Genius — sangtekster 
(en) Smash Mouth på AllMusic
Jason Wade

Jason Michael Wade (født 5. juli 1980) er vokalist og gitarist i bandet Lifehouse. Han er opprinnelig fra Camarillo i California. Sammen med Lifehouse har han gitt ut tre album.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jason Wade – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jason Wade på Internet Movie Database 
(en) Jason Wade på Discogs 
(en) Jason Wade på MusicBrainz 
(en) Jason Wade på Spotify 
(en) Jason Wade på Genius — sangtekster
Baha Men

Baha Men er navnet på en popgruppe som spiller en nyere form for folkemusikk fra Bahamas kalt junkanoo. Gruppens debutalbum Junkanoo, ble gitt ut i 1979 og hadde et veldig tradisjonelt lydbilde. Snart begynte de å rette musikken sin mot et større publikum og lyktes endelig med 2000-utgivelsen av Who Let the Dogs Out?, original ved Anslem Douglas. De vant en Grammy for tittelsporet. Deres seneste album er Beach Baby (2002).


== Diskografi ==
1979 Junkanoo
1994 Kalik
1997 I Like What I Like
1998 Doong Spank
2000 Who Let the Dogs Out
2001 2 Zero 0-0
2002 Who Let the Dogs Out
2002 Move It Like This
2002 Underwater Moonlight
2002 Beach Baby


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Baha Men – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Baha Men på Apple Music 
(en) Baha Men på Discogs 
(en) Baha Men på MusicBrainz 
(en) Baha Men på SoundCloud 
(en) Baha Men på Spotify 
(en) Baha Men på Songkick 
(en) Baha Men på Last.fm 
(en) Baha Men på AllMusic 
Baha Men på Facebook 
Baha Men på Instagram 
Baha Men-tekster
TIRB

AS TIRB (tidligere Troms Innland Rutebil) var morselskap i et nordnorsk konsern med hovedkontor på Finnsnes i Troms fylke. Konsernet TIRB bestod av fem bedrifter der virksomheten omfattet gods- og persontransport, service og vedlikehold av tyngre kjøretøy. Cominor, som drev personbefordring med buss, var det største av datterselskapene. Deres geografiske virksomhetsområder var Troms, Nordland, Finnmark, Oslo og Østfold. TIRB ble fra 2014 en del av Boreal-konsernet, og opphørte etter en omstrukturering i 2016 ved at virksomheten ble fusjonert inn i andre deler av konsernet.


== Tidlig fase av TIRB ==
TIRB ble stiftet 19. juni 1919 i et møte i Tromsø. Det var fra starten et interkommunalt selskap med kommunene Målselv, Bardu, Sørreisa, Lenvik, Balsfjord, Malangen, Lavangen og Salangen som eiere. Det fulle navnet på selskapet var Troms Indlands Rutebilselskap.På stiftelsesdagen ble det avholdt et styremøte der det ble vedtatt å kjøpe inn tre biler av merket Fiat, fra Bertel O. Steen i Oslo.I startfasen ble det også bygd verksted, hovedgarasje og hovedkontor i Finnsnes.Carl Fredrik Lühr ble ansatt som disponent i 1935 og hadde stillingen til 1947. Han ble sentral i oppstarten av Nord-Norge-Bussen og hadde en bistilling som inspektør for denne samarbeidsruta. Lühr ble seinere kjent som disponent i Ottadalen Kommunale Billag der han hadde stillingen til han gikk av med pensjon i 1971.


== Utvikling av virksomheten ==
TIRB var med å etablere bussruten Nord-Norge-Bussen i 1941.


== Omsetning ==
Omsetningen i konsernet var 403 mill. kr. i 2010. Antall ansatte lå da tett oppunder 500. AS TIRB var morselskapet i konsernet, og hadde i senere år mindre enn 5 årsverk; de ansatte drev hovedsakelig med støttefunksjoner for datterselskapene i konsernet. Regnskap, lønn, it-løsninger, forsikring og finans, kvalitetssikring, helse, miljø og sikkerhet, innkjøp m.v. var overordnede arbeidsoppgaver i morselskapet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hanssen, Arvid (1969). A/S Troms Innland Rutebil: 50 år, 1919 – 1969. Troms Innland Rutebil. 
Eriksen, H.K.; Nergård, K. (1999). På vei: 80 år med TIRB. TIRB. ISBN 8299503507.
Strand Magazine

The Strand Magazine er et britisk tidsskrift som ble utgitt månedlig fra 1891 til 1950. Magasinet ble grunnlagt av den britiske forleggeren George Newnes og inneholdt både fiksjon og fakta. Arthur Conan Doyles noveller om Sherlock Holmes ble fast publisert i Strand Magazine fra juni 1891.
Strand Magazine ble relansert i 1998.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Strand Magazine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Allalderlitteratur

Allalderlitteratur, også skrevet all-alder-litteratur og kalt allalderbøker, er litteratur som henvender seg både til barn og voksne. Teksten, og eventuelt illustrasjonene i ei bok, har en dobbelt betydning eller en dobbelt stemme.


== Begrepet ==
Forfatteren og dramatikeren Jon Fosse var en av de første til å navngi og peke på fordelene ved en sjanger som ikke bare var for barn, men som kunne leses på flere plan av voksne også. I en kronikk i Dagbladet 2. oktober 1997 skrev han blant annet: «Skal barnelitteraturen bli seriøs litteratur, må den så å seie oppheve seg sjølv som barnelitteratur og bli til litteratur. Det vil blant anna seie at den ikkje må vere skriven med vekt på tilpassinga til barn, men med vekt på den estetiske autonomien, og i så fall endrar barnelitteraturen karakter frå å vere skriven utelukkande for barn til å vere skriven også for barn, og dermed blir den til det ein i seinare tid har snakka om som all-alder-litteratur.»


== Eksempler ==

Allalderbøker kan for eksempel være bildebøker med et ytre handlingsplan beregnet på barnet, og et annet, ofte symbolsk plan beregnet på den voksne. Det kan også være ungdomsbøker og fantasylitteratur der for eksempel illustrasjonene og strukturen passer for barn, men der teksten inneholder ironi, parodier og ordspill som er myntet på de voksne.
Allalderbøker brukes særlig om moderne bildebøker som tradisjonelt henvender seg til barn, men som også snakker til den voksne. I Norge har blant andre Gro Dahle og Svein Nyhus arbeidet med sjangeren. Ragnar Aalbu, Reidar Kjelsen og en rekke andre nye barnebokforfattere og - illustratører lager tilsynelatende barnslige bildebøker som mer eller mindre bevisst henvender seg direkte til ungdom og voksne.
På engelsk blir fenomenet gjerne kalt crossover books eller crosswriting. Det har vært tema i barnelitteraturen siden 1990-tallet. Selv om begrepet er forholdsvis nytt, kan alle skriftlige og muntlige fortellinger uten aldersbestemte målgrupper i prinsippet betraktes som allalderlitteratur. Det gjelder en stod del av folkediktninga, særlig fablene og eventyrene, men også moderne kunsteventyr og fortellinger, for eksempel Frithjof Sælens anti-nazistiske bildebøker der det politiske budskapet var skjult i søte småbarnshistorier. Sælens kult-bok Snorre Sel, som kom i 1941, men ble forbudt av sensuren under krigen, har til og med undertittelen «en fabel i farger for voksne og barn». Eksempler på all-alder-bøker i engelsk litteratur er blant annet bøkene om «Ole Brumm» og «Harry Potter». Blant bildebøker kan nevnes flere titler av Anthony Browne.


== Eksterne lenker ==
Om bildebøker for ungdom og voksne
Bibliotekar om bøker i grenselandet
Voksne kjøper barnebøker – eksperimentell barnelitteratur i Norge Artikkel i Aftenposten 2010-12-24, side 6 Aftenposten/Kultur