jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Stromboli

Stromboli er en vulkanøy i Italia som tilhører De eoliske øyer. Stromboli er svært aktiv. 
Stromboli er kjent for sine utbrudd ca. hvert 20-30 minutt. Utbruddene består av små mengder med lava som sprutes ut.  
Det arrangeres turer opp mot toppen med guide, hvor man går mellom elver av lava. Man kan se toppen på vulkanen gløde om natten. Det høyeste punktet er 926 moh. og diameteren er ca. 2km.
Øya har ca. 400 innbyggere.


== Eksterne lenker ==
(en) Stromboli – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Stromboli – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Nishitama

Nishitama (西多摩郡 Nishitama-gun) er et distrikt i Tokyo, Japan hvor de følgende byene og landsbyene ligger:

Hinohara (檜原村)
Hinode (日の出町)
Mizuho (瑞穂町)
Okutama (奥多摩町)
Zapotekere

Zapotekerne er et indianerfolk som hovedsakelig bor i Oaxaca i Mexico. Zapotekiske språk tilhører den otomangueanske språkfamilien. 
Zapotekernes kultur er variert. Noen bor i fjellet og noen ved kysten, og de er tildels urbane og tildels jordbruksfolk. 


== Eksterne lenker ==
(en) Zapotec people – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hinohara

Hinohara (檜原村 eller 桧原村 Hinohara-mura) er en landsby i Nishitama, Japan som ble grunnlagt i 1889. Hinohara er den eneste gjenværende administrative enheten i Honshu-delen av Tokyodistriktet som fortsatt er klassifisert som en landsby. Landsbyen hadde per 1. januar, 2006 et folketall på 3.043, et areal på 105,42 km², og en befolkningstetthet på 28.9/km². Hinohara ligger ved den øvre delen av Akigawaelva, ei bielv til Tamaelva. Hovedindustrien i landsbyen er skogbruk.


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Hinohara, Tokyo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Enzan

Enzan (塩山市 Enzan-shi) var en by i Yamanashi, Japan. Byen ble grunnlagt 5. april 1954. I 2003 hadde byen 25 856 innbyggere og en befolkningstetthet på 139,96 personer per km². Byarealet var på 184,74 km². 1. november 2005 ble Enzan slått sammen med byene Katsunuma og Yamato i den nye byen Kōshū.
Hen (Ringerike)

Hen eller Heen (av norrønt Hávin) er et lite tettsted ved Ådalselva i Ytre Ådal, i Ringerike kommune i Viken. Stedet ligger mellom  Hønefoss og det gamle kommunesenteret Hallingby i tidligere Ådal kommune.


== Tettstedet Hen ==
Tettstedet Hen har navnet sitt etter den gamle storgården med samme navn. Trolig stammer navnet av norrønt Hávin, som kan bety stille (vann) og ha sammenheng med hvordan Ådalselva (nedre del av Begnaelva) flyter på dette stedet. Hen målestasjon (nr: 12.3.0) for vannføring var i drift i her i perioden 1864-1905. Etter det ble den flyttet opp til Killingstryken, ved utløpet av Sperillen, og senere videre til Strømstøa, noe nedenfor sistnevnte.
Hen var før i tiden et viktig knutepunkt og industrisentrum på Ringerike, ikke minst med tanke på trafikken opp dalføret mot Valdres. Selve grunnlaget for tettstedet var Hensfossen og tømmerfløtingen på Ådalselva, som også hadde både sagbruks og treforedlingsindustri i tidligere tider. Hensfossen er dessuten utbygd som kraftverk – Hensfoss kraftverk. Siden 2004 har tettstedet hatt færre enn 200 innbyggere.
I 1868 ble DS «Bægna» satt inn i person- og godstrafikk på Ådalselva og Sperillen. Dampbåten anløp en rekke plasser langs både elva og i Sperillen, først opp til Nes i Ådal, men fra 1869 også opp Begna fra Nes til Sørum i Begnadalen.
Hen fikk eget poståpneri fra 1. januar i 1871, men den 31. oktober i 1972 ble dette nedlagt.


== Hen stasjon ==
Hen ble også jernbanestasjon på Randsfjordbanen da denne ble åpnet i 1868, noe som i seg selv var selve grunnlaget for båttrafikken opp dalføret. Den 20. juli 1921 vedtok også Stortinget å bygge Sperillbanen, som ble åpnet for trafikk fra Hen til Finsand ved Sperillen den 31. juli 1926. Samtidig ble person og godstrafikken med båt på elva nedlagt. Man skulle kanskje tro at Hen da var sikret en lysende framtid, men slik ble det ikke. Alt den 1. juli 1933 ble det besluttet å legge ned persontrafikken på Sperillbanen, som fortsatte med godstrafikk fram til 1957. Da ble også denne nedlagt. Noe av årsaken var sikkert økt persontrafikk på Valdresbanen, som fra 1906 gikk helt til Fagernes, men også bilen ble stadig mer aktuell på denne tiden. På Randsfjordbanen ble persontrafikken nedlagt fra 26. mai 1968.


== Hensmoen ==
På åsen øst for Hen ligger Hensmoen, et betydelig industriområde som har utviklet seg etter at jernbanen ble nedlagt på Hen. I dag finner man en rekke større industribedrifter i dette området, som Spenncon og Unicon som lager betongprodukter.
Sofies gate (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Sofies gate.Sofies gate (1-83, 6-88) er en gate i Oslo. Den begynner ved krysset Holbergs gate og Stensberggata, krysser Dalsbergstien og går langs østsiden av Bislett stadion, krysser Louises gate ved Martinus Lørdahls plass og passerer Bolteløkka skole før den ender ved Ullevålsveien. Gaten fikk sitt navn i 1871 og er oppkalt etter Oscar IIs dronning Sofie av Norge og Sverige (1836–1913).
Fra 2012 ble gateløpet mellom «Lille Bislett» og Sofies plass omarbeidet fra bilvei til gang- og sykkelsti. Ved hjørnegården Sofies gate 16 er gata sperret for biltrafikk. Etter nyreguleringen av byområdet som tidligere utgjorde gamle Rikshospitalet, utgjør gateløpet med nåværende adresse Pilestredet park en naturlig fortsettelse av Sofies gate i sørlig retning.
Sofies gate er en av de lengste gatene innenfor Ring 2, hele 1.200 meter lang. 
I Sofies gate 15 åpnet Chen Te Hu fra Shanghai i 1963 Norges første kinarestaurant, China House. Chen Te Hu kom til Norge før andre verdenskrig og ble sendt til Sachsenhausen konsentrasjonsleir under den tyske okkupasjonen, og sønnen flyktet fra Mao. I starten var det et problem at noen gjester stjal de fine spisepinnene av elfenben, så restauranten gikk over til spisepinner av plast.Langs Sofies gate vokser en av Norges få forekomster av den utrydningstruede løvehale-planten.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2000). «Sofies gate». Oslo byleksikon (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 401. ISBN 82-573-0815-3.
Yamanashi (prefektur)

Yamanashi (japansk: 山梨県 – Yamanashi-ken) er et prefektur og geografisk område i Chuburegionen på øya Honshu, Japan. Administrativt sentrum for området er Kōfu. Yamanashi er Japans 32. største prefektur i areal, og det 41. største målt i antall innbyggere. Fjellet Fuji-san, et turistmål og landemerke, kan bestiges også fra Yamanashi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(mul) Offisielt nettsted 
(en) Yamanashi prefecture – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Yamanashi prefecture – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Chūburegionen

Chūburegionen (japansk: 中部地方 – Chūbu-chihō) er den midterste regionen på Honshu, Japan.
Chuburegionen ligger vest for Kantoregionen og er delt opp i følgende ni prefekturer: Aichi, Fukui, Gifu, Ishikawa, Nagano, Niigata, Shozuoka, Toyama og Yamanashi. Karakteristisk for regionen er fjellene.


== Referanser ==
Kantōregionen

Kantōregionen (japansk: 関東地方 – Kantō-chihō) er et geografisk område på Honshu, Japans største øy. De følgende 7 prefekturene utgjør regionen: Gunma, Tochigi, Ibaraki, Saitama, Tokyo, Chiba og Kanagawa. Dette er Japans tettest befolkede område og økonomiske hovedstadsregion rundt Tokyo. Kantōsletta ligger i regionen og utgjør om lag 40 % av arealet. De resterende 60 % består av ås- og fjellandskapet som utgjør grensene mot Chubu og Tohoku. Fjellene Kantō-sanchi i vest er utbygd med betydelig vannkraftproduksjon.


== Referanser ==
Sørum (Sør-Aurdal)

Sørum (middelaldersk: «Sudreim», sørgården) er ei grend i Begnadalen og en grunnkrets i Sør-Aurdal kommune i Innlandet.


== Historie ==
Tidligere var det en skysstasjon på stedet. Dette var mens det var båttrafikk på Begna og Sperillen. DS «Bægna» trafikkerte en rekke anløpsteder, fra Hen i Ytre Ådal via Ådalselva og Sperillen til Sørum i perioden 1869–1929, deretter overtok en motorbåt fram til ferdelsåra ble nedlagt i 1933. Videre oppover dalen gikk transporten med hest og kjerre.
Fra 30. til 31. august 1901 overnattet Norges første bilturist, nederlenderen Petrus Scheltemer Beduin, på Sørum skysstasjon. Han og hans følge var på vei fra Kristiania og til Lærdal. De kjørte en Panhard et Levassor.


== Næringsliv ==
På andre siden av elva ligger Begna med det største industrifeltet i kommunen.
Sørum Gjestehus som er en fortsettelse av den tidligere skysstasjonen driver hotell og har egen campingplass med hytter. På bilder fra 1880-1890 av Axel Lindahl kan en se bygningen på den tidligere skysstasjonen, og denne finnes fortsatt.
Grenda har en av Valdres eldste landhandler, Stømmen og Thorsrud assorterte landhandel. 


== Eksterne lenker ==
Begnadalen.no
Kvikk Lunsj

Kvikk Lunsj er en kjekssjokolade som ble lansert av Freia i 1937 og har vært i salg siden – med unntak av en periode under og etter andre verdenskrig; mellom 1941 og 1949 ble produksjonen stoppet blant annet på grunn av mangel på sukker og kvaliteten på melet. Sjokoladen består av fire avlange kjeksbiter trukket med sjokolade, og mellom kjeksbitene er sjokoladelaget tynnere slik at det er lettere å dele sjokoladen. Sjokoladen er i reklamen blitt framstilt som «tursjokoladen», og mange forbinder den med skiturer, spesielt i påskeferien, der sjokolade ofte brukes som energigivende niste. Kvikk Lunsj blir i dag produsert av Mondelēz International og solgt i Norge, Sverige og Danmark.
I løpet av ett år spiser hver nordmann i gjennomsnitt ni Kvikk Lunsj-sjokolader. Tre av disse blir spist i løpet av påsken. Det blir hvert år produsert om lag 50 millioner plater, hvorav 4–500 tonn av disse selges i påsken. En liten produksjonandel selges i tax-free-handelen i Sverige og Danmark. 
For mange har Kvikk Lunsjen blitt et symbol på norsk kultur, og det vakte derfor sterke reaksjoner da Freia i 2005 erstattet sølvpapiret rundt sjokoladen med lufttett emballasje som på andre av Freias sjokolader. Innpakningen hadde da vært stort sett uendret siden 1938, og da innpakningen ble endret ble det blant annet opprettet Facebook-grupper for å vise avsky. I 1960-årene trykte Freia de berømte fjellvettreglene på baksiden av kjekssjokoladen.


== Varianter ==
Sjokoladen finnes også som sjokoladeplate med navnet Kvikk Lunsj XXL. Tidligere er det solgt Kvikk Lunsj med blåbærsmak og med appelsinsmak. Ellers har sjokoladen stort sett vært uforandret etter det andre partiet. De første sjokoladene som ble produsert var nemlig trukket med mørk sjokolade, og det ville ikke markedet ha. Partiet ble, nærmest i sin helhet, trukket tilbake, og produktet ble deretter relansert med lys sjokolade.


== Kit Kat ==

Kvikk Lunsj ligner kjekssjokoladen Kit Kat, et sjokoladeprodukt som selges i mange land og som ble introdusert på det engelske markedet av Rowntree Limited som «Rowntree's Chocolate Crisp» allerede i 1935. Dette selskapet ble kjøpt av Nestlé i 1988. I 2006 ble Nestlé tildelt varemerket til formen «fire barer liggende ved siden av hverandre på en rektangulær base» av EUs kontor for harmonisering i det indre marked (OHIM, nå EUIPO). I juli 2018 ble varemerket kjent ugyldig av EU-domstolen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (no) Offisielt nettsted 
(en) Kvikk Lunsj – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Våre verste år

Våre verste år (også kjent som «Bundy», originaltittel Married… with Children) er en amerikansk familierelatert komiserie som gikk på Fox fra 1987 til 1997. Serien handler om en dysfunksjonell familie bosatt i en oppdiktet Chicago-forstad. Hovedpersonen er Al Bundy, en tidligere fotballspiller på high school som endte som skoselger. Han er gift med Peggy, en jålete husmor som er kjent for sitt store, røde hår og sine tøsete klær, samt deres to barn, Kelly, den attraktive, men dumme datteren, og Bud, den dustete, upopulære og jentegale sønnen. Al synes livet er fælt, men er flink til å dagdrømme. Drømmene går ofte i retning av barmfagre og vakre kvinner, langt vekk fra jobb og familie. Rollen som Al ble spilt av Ed O'Neill. Serien er en av kanalens lengstlevende komiserier. 
Til tross for en forholdsvis trofast fanbase fikk serien aldri særlig mange seere i USA. En del av dette skyldest at Fox var et såpass nytt TV-selskap at de ikke hadde dekning over hele landet de første årene. En kontroversiell episode i 1989 førte til at det ble igangsatt boikottaksjoner mot serien. Dette førte til at serien fikk mye omtale og dermed steg interessen og seertallene. Serien klarte imidlertid ikke markere seg blant Top 30.I Norge gikk den på TV3 fra 1989.Sangen «Love and Marriage», fremført av Frank Sinatra, ble benyttet som temasang.


== Handling ==
Serien handler om livet til Al Bundy, en tidligere fotballspiller på high school, som ble skoselger. Man møter også hans kone Peggy, en jålete, uutdannet husmor som er kjent for sitt store, røde hår og sine tøsete klær, samt deres to barn, Kelly, den attraktive men dumme datteren, og Bud, den dustete, upopulære og jentegale sønnen. Naboene er de oppadstormende Steve og Marcy Rhoades (Steve stikker etterhvert av fra Marcy, og hun gifter seg med den unge Jefferson D'Arcy etter en fuktig kveld på byen). De fleste episodene handler om at Al pønsker ut en eller annen lur plan, enten om å bli rik raskt, eller om å hevne seg på de suksessrike naboene, bare for å mislykkes på grunn av sin tegneserieaktige dumhet og sin uflaks.


== Roller ==
Ed O'Neill – Al Bundy
Katey Sagal – Peg Bundy
Christina Applegate – Kelly Bundy
David Faustino – Bud Bundy
Amanda Bearse – Marcy Rhoades D'Arcy
David Garrison – Steve Rhoades
Ted McGinley – Jefferson D'Arcy


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Våre verste år på Internet Movie Database 
(no) Våre verste år hos Filmfront 
(en) Våre verste år på AllMovie 
(en) Våre verste år på Rotten Tomatoes 
(en) Våre verste år på Metacritic
Ali Gerba

Ali Gerba, (født 4. september 1981) er en kanadisk tidligere fotballspiller. Gerba er angriper og spilte på det kanadiske landslaget.
Etter å ha spilt for Montreal Impact og Toronto Lynx i Canada og Pittsburgh Riverhounds og Miami Fusion i USA kom han til Sverige og GIF Sundsvall i 2005 uten at han var nok til at klubben reddet plassen. Han gikk så til IFK Göteborg, der han slet med å få spilletid. Det resulterte i at han ble utlånt til Odd Grenland i 2006. Etter at han spilte for Odd har han vært innom danske AC Horsens og tyske FC Ingolstadt 04, før han i 2008 signerte for Milton Keynes Dons.
Han har tidligere vært i søkelyset til Valencia, Rosenborg, Lillestrøm og AIK.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ali Gerba – Major League Soccer 
(en) Ali Gerba – Transfermarkt 
(en) Ali Gerba – national-football-teams.com 
(en) Ali Gerba – Soccerbase.com 
(en) Ali Gerba – FootballDatabase.eu 
(en) Ali Gerba – Soccerway 
(en) Ali Gerba – FBref
Louise av Norge og Sverige

Louise av Norge og Sverige, eller Louise av Nederland) (Vilhelmina Fredrika Alexandra Anna Lovisa) (født 5. august 1828, død 30. mars 1871), var nederlandsk prinsesse, og ble med tiden dronning av Norge og Sverige ved sitt ekteskap med Karl IV av Norge (Karl XV av Sverige). 
Louise var datter av prins Fredrik av Nederland (1797–1881) og Louise av Preussen (1808–1870).
Hun ble gift med Karl IV av Norge (Karl XV av Sverige) 19. juni 1850. Hun ble kronet til dronning av Sverige 3. mai 1860 i Storkyrkan i Stockholm og deretter kronet til dronning av Norge på sin fødselsdag 5. august 1860 i Nidarosdomen i Trondheim. 
Hun hadde utdannelse i språk og historie. Hun oversatte flere bøker.
Dronning Louise er gravlagt i Riddarholmskyrkan i Stockholm.


== Barn ==
Lovisa 1851–1926. Gift med Frederik VIII av Danmark. Hun ble mor til kong Christian X av Danmark og Haakon VII av Norge.
Carl Oscar 1852–1854


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nils Petter Thuesen (1991). Norges dronninger gjennom tusen år. Oslo: Tiden Norsk Forlag. s. 148–151. ISBN 82-10034-58-8. 


== Eksterne lenker ==
Biografi hos Runeberg
Louise hos SNL SNL-artikkelen via Webcitation
Katey Sagal

Catherine Louise «Katey» Sagal (født 19. januar 1954 i Hollywood i California) er en amerikansk skuespiller, sanger og forfatter, kjent som Peggy Bundy i Våre verste år, Gemma Teller i Sons of Anarchy og Leela i Futurama.


== Tidlig karriere ==
Sagal kommer fra en jødisk-amerikansk artistfamilie, hun er datteren til regissøren Boris Sagal, mest kjent for sitt arbeide med TV-dramaer på 1960-tallet, inkludert The Twilight Zone.
Sagal begynte sin karriere i Hollywood-kretser. Hun opptrådte i flere TV-filmer mellom 1971 og 1975, inkludert Columbo-filmen Candidate for Crime. I 1973 arbeidet hun i tillegg som kordame for diverse artister, blant andre Bob Dylan, Gene Simmons og Tanya Tucker.


== Senere karriere ==
Sagal returnerte til TV i 1985, da hun hadde en rolle i fiaskoserien Mary med Mary Tyler Moore i hovedrollen. Dette førte til at hun ble ansatt i sin hittil mest kjente rolle, som Peg Bundy i Våre verste år.Etter at Våre verste år ble avsluttet, opptrådte Sagal i flere TV-serier. I 1999 ansatte Matt Groening henne som stemmen til Turanga Leela i Futurama. 
I det Futurama ble nedlagt fikk Sagal rollen som konen til John Ritter i situasjonskomedien 8 Simple Rules for Dating My Teenage Daughter i 2002. Etter Ritters uventede død i september 2003 fikk Sagal hovedrollen i serien, som ble sendt fram til 2005.
Sagal er også en anerkjent tekstforfatter. I 1976, mens hun var medlem av The Group with No Name, bidro hun til albumet Moon over Brooklyn. Hun var også kordame i soloalbumet til KISS-bassisten Gene Simmons. Den 19. april 1994 ga hun ut sitt første soloalbum, Well…. Ti år senere, den 1. juni 2004, ga hun ut sitt andre album, Room.
I 2005 hadde Sagal to gjesteopptredener i TV-serien Lost. Fra 2008 spilte hun fast i dramaserien Sons of Anarchy.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Katey Sagal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Katey Sagal på Internet Movie Database 
(sv) Katey Sagal i Svensk Filmdatabas 
(da) Katey Sagal på Scope 
(fr) Katey Sagal på Allociné 
(en) Katey Sagal på AllMovie 
(en) Katey Sagal hos Turner Classic Movies 
(en) Katey Sagal hos Rotten Tomatoes 
(en) Katey Sagal hos The Movie Database 
(en) Katey Sagal hos Behind The Voice Actors 
(en) Katey Sagal på Discogs 
(en) Katey Sagal på MusicBrainz 
(en) Katey Sagal på Songkick 
Katey Sagal på Twitter 
Katey Sagals biografi på Warnerbros' nettsider
Søre Syndin

Søre Syndin er en innsjø i Vestre Slidre kommune i Innlandet. Søre Syndin renner ut i Krokåne og videre ned i Vasetvatnet.
Tidligere (før 1717) rant vannet fra Nørdre Syndin og Midtre Syndin ned i Søre Syndin.
Rundt Søre Syndin ligger stølslagene Kvisslasyndin i nord og Viksyndin og Jomssyndin i sør.


== Referanser ==
Doom (1993)

Doom (stilisert DOOM eller DooM) er et amerikansk førstepersonsskytespill fra 1993, opprinnelig utviklet av id Software til MS-DOS og forøvrig ett av de viktigste spillene som har blitt gitt ut i denne genren, sammen med forgjengeren Wolfenstein 3D, bruker DOOM banebrytende 3d-grafikk og flerspillerfunksjonalitet, samt støtte for at spilleren selv kan utvide spillet med egne brett og dessuten fengslende spillmusikk og varierte våpen.
Spillet ble opprinnelig distribuert som shareware, og ble lastet ned av så mange som 10 millioner mennesker i en periode på to år. Dette ble starten på en betraktelig bølge innenfor videospillindustrien som førte til at en rekke tilsvarende spill oftest ble sett som rene kloner av det opprinnelige spillet.
Spillets svært voldelige natur har også vist seg svært kontroversielt, og DOOM er utvilsomt blant de videospill som oftest har blitt nevnt i denne sammenheng. Suksessen fortsatte med oppfølginger som Doom II: Hell on Earth (1994) og diverse utvidelser som The Ultimate Doom (1995), Master Levels for Doom II (1995), og Final Doom (1996). I løpet av midten av 90-tallet ble teknologien i DOOM overgått, men den dag i dag finnes det en lojal fanskare som lager egne brett og modifiserer kildekoden som ble sluppet i 1997. Dessuten har DOOM-serien blitt gjenopplivet i 2004 med utgivelsen av Doom 3.


== Oppbygning ==


=== Spillets historie ===
DOOM har et tema av typen science fiction. Spillerens rolle er en navnløs (blir ofte kalt Doomguy av noen spillere) og usedvanlig tøff romsoldat som har blitt deportert til Mars for å ha angrepet en kommanderende offiser som beordret ham til å drepe ubevæpnede sivile. Han tvinges til å jobbe for The Union Aerospace Corporation (UAC), et konglomerat i militærindustrien som utfører hemmelige eksperimenter med teleportering mellom månene på Mars – Phobos og Deimos. Plutselig går noe galt slik at vesener fra Helvete kommer ut; et mislykket forsøk på å stoppe invasjonen fører til at basene raskt overkjøres av demoner slik at all personell drepes eller gjøres til Mutanter. Samtidig forsvinner Deimos. Et UAC-lag fra Mars sendes til Phobos for å etterforske hendelsen, men radiokontakt opphører raskt og kun ett menneske er fortsatt i live — dette er selvfølgelig spilleren, som nå må unnslippe i live.


== Eksterne lenker ==
(en) Doom på Steam 
(en) Doom på GOG.com 
(en) Doom hos MobyGames 
(en) Doom på Metacritic 
(en) Doom på Internet Movie Database 
(en) Doom hos Giant Bomb 
(en) Doom hos Internet Game Database 
(en) Doom hos GameFAQs 
(en) Doom hos GameFAQs 
(en) Doom hos GameFAQs 
(en) Doom hos GameFAQs 
Doomworld.com – Doomworld
Bjerregaards gate (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Bjerregaards gate.Bjerregaards gate (1A-51, 2-70B) er en gate i Oslo. Den går fra Ullevålsveien parallelt med Waldemar Thranes gate til Uelands gate. Den fikk sitt navn i 1871 og er oppkalt etter dikteren Henrik Anker Bjerregaard (1792–1842).
Forfatteren Johan Falkberget bodde en periode i nummer 17, hvor han skrev flere historier. I forordet til Runer på Fjellveggen heter det: «Runer på Fjellveggen er et nek sagn og fortellinger som ble til ved Ruglsjøen, gruvene og oppe på en kvist i Bjerregaards gate 17 i Oslo.» 
Aftenposten tok i 1919 initiativ til en pengeinnsamling for å bygge en «husvillekoloni» i Bjerregaards gate. Arbeiderbladet ga uttrykk for at tiltaket var et ledd i den pågående valgkampen. Brakkene kom opp langs vestsiden av gaten. Leieboerne vedtok i 1937 å nekte videre husleiebetaling etter 1. desember pga den elendige standarden, men vedtok så i møte 13. januar 1938 å sende leiegårdsbestyreren meddelelse om at vedtaket om ikke å betale husleie etter 1. desember 1937 var opphevet. Foreningen henstilte til samtlige leieboere som skyldte husleie, om sammen med bestyreren å finne en ordning med avvikling av restanser, forutsatt at samtlige leieboere innen utgangen av februar 1938 var blitt anvist annen bolig. «Det henstilles å eftergi leien fra 1. januar 1938 til fraflytningen pga de store ekstrautgifter leieboerne vil få ved flytningen. På samme møte ble vedtatt å sende en takk til Arbeiderpartiets representanter i Oslo formannskap for at de hjalp leieboerne ut av Aftenpostens husvillebarakker som var en skamplett for byen, og over i menneskeverdige boliger.»


== Referanser ==


== Litteratur ==
Oslo byleksikon
Mo kirkeruin

Mo kirkeruin er ruinen etter en steinkirke på vestsiden av Slidrefjorden i Vestre Slidre kommune i Oppland. Ruinen ligger syd for Einangsundet og er levningene etter den antatt minste frittstående middelalderkirke av stein i Norge. Kirken ble bygget ca. 1215 , og var antakeligvis ute av bruk etter reformasjonen. Kirken omtales i 1750 av sokneprest Herman Ruge som i ruiner.
Grunnplanet av kirken består av et rektangulært skip som måler 6 x 5,8 meter innvendig, mens koret, som er smalere og rett avkuttet måler 3,5 x 3 meter innvendig. Utvendig måler kirken totalt 12 meter i lengde, og murlivet er ca. 1 meter tykt. 
Ruinene ble utgravd og restaurert i perioden 1972–1977 som et samarbeidsprosjekt mellom Riksantikvaren og Vestre Slidre ungdomsskole. Lærer Jahn Børe Jahnsen var primus motor for arbeidet, og lokalhistoriegruppa ved skolen vant en nasjonal konkurranse i 1975 basert på restaureringen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mo kirkeruin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Vestre Slide kirkelige fellesråd
Vestre Slidre kommune
«Mo kirkeruin». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Riksantikvarens faktaark om Mo kirkeruin
Opplandsarkivet