jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Apache (sykkel)

DBS Apache Cross, populært kalt Apache, var en populær guttesykkel i Norge på 1970-tallet. Den ble produsert av Jonas Øglænd under merkenavnet Den Beste Sykkel mellom 1972 og 1980. Syklene har i ettertid vært ettertraktet av samlere.


== Historie ==
Sykkelen var en videreutvikling av Crossmaster, som i likhet med Apache hadde et langt sykkelsete etter modell av motorsykkelsaler. Øglænd gikk med Apache et steg lenger, med rygglene og «chopper»-styre, i tillegg til dekaler med motiv inspirert av amerikanske urfolk. Syklene var å få i tre størrelser. 15", 17" og 18" (det ble også laget noen 12", men det var ytterst få). Tilgjengelig  ekstrautstyr var blant annet speedometer, vimpel, skvettlapp, speil og horn.
Apachesyklene hadde tre-trinns navgir, med en stor T-formet girspake plassert på rammen. Etter 1976 kom sykkelen med en litt lavere sal, og girspaken på rammen ble byttet ut med et vanlig håndgir som var plassert på styret. I 1978 kom syklene med lås som var sveiset fast i ramma.
Inspirert av suksessen med Apache lanserte DBS Tomahawk som var en enda mer outrert choppervariant med mindre forhjul, større styre, høyere rygglene og rammeplassert girspake lik de første Apachesyklene.
I 1981 ble en ny utgave av Apache lansert under navnet «DBS Junior Cross». Denne modellen hadde litt annerledes dekor.
I 1997 gjenopptok DBS produksjonen av Apache uten å oppnå særlig suksess.I 2019 lanserte Posten Norge et frimerke med motiv av Apache.


== Bildegalleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Erindringsartikkel om Apache cross i Telemarksavisa
Bilde av en DBS Apache med mye utstyr hos DigitaltMuseum
Bilde av en 1997-utgave av DBS Apache hos DigitaltMuseum
Årets fotballspiller i Danmark

Årets fotballspiller i Danmark er blitt kåret siden 1961. Prisen ble innstiftet etter en idé fra Knud Lundberg. Han var, foruten en aktiv idrettsmann innen flere disipliner, også sportsredaktør i magasinet Social-Demokraten, senere Aktuelt.
I 1989 overtok Spillerforeningen kåringen, dog er Ekstra Bladet kommet med i arrangementet fra 1998. I perioden 1989-1994 ble det utdelt 2 årlige priser av henholdsvis Aktuelt og Spillerforeningen. De av disse årene hvor det kun er oppført én vinner, har samme spiller vunnet begge kåringene.


== Regler for avstemmingen ==
Medlemmene av Spillerforeningen står for valget av Årets fotballspiller. Først nominerer samtlige lag i Danmarksturneringen inntil 10 spillere til tittelen. De fem spillere med flest stemmer nomineres, og hver spiller i SAS Ligaen, 1. divisjon og 2. divisjon mottar en stemmeseddel, hvor de kan stemme på en av de nominerte.


== Prisvinnere ==
Erlend Aas

Erlend Aas (født 25. januar 1957) er en norsk forfatter. 
Aas vant en skandinavisk barne- og ungdomsbokkonkurranse med Fingerens bok, som også oppnådde en østerriksk ungdomsbokpris. I 1997 ble Aas den første mottakeren av Bjørnsonstipendet. Han fikk prisen for romanen Veis ende.


== Utgivelser ==


=== Barnebøker ===
Katten som rimer på natt. Vers og prosadikt, 1995.


=== Ungdomsbøker ===
Fingerens bok, 1992.


=== Romaner ===
Veis ende, 1997.


== Eksterne lenker ==
Digitaliserte bøker av Erlend Aas i Nasjonalbiblioteket.
Liste over norske flyselskap

Liste over norske flyselskap er en oversikt over kommersielle, rene ruteflyselskaper, som har eller har hatt sin operative base i Norge, og som er regnet som «norske» , med norsk utstedt driftstillatelse (AOC - Air Operator Certificate). Listen er delt i to, hvor den første gir en oversikt over norske flyselskap som fremdeles er operative, mens den andre delen gir en oversikt over flyselskap som nå enten er nedlagte eller fusjonert med andre.


== Historie ==
Flygning i Norge kan dateres tilbake til årene rundt den første verdenskrig. Men det var ikke før på midten av 20-tallet at sivil flyrutevirksomhet ble organisert i stor skala. I 1927 åpnet det nyetablerte selskapet Norske Luftruter AS den første norske flyruten for sivile passasjerer. Ruten gikk Oslo – Göteborg – København – Stettin. Noen år senere, i 1933 ble Norges første nasjonale flyselskap etablert, DNL. Selskapet anskaffet sitt første fly i 1935, en Junkers W 34 som ble registrert i Norsk luftfartsregister den 1. juni 1935.
Under andre verdenskrig ble norske luftfartøy overtatt av tyskerne, som også utvidet de allerede eksisterende lufthavnene i landet. Etter krigens slutt hadde landet fått en forbedret infrastruktur hva gjelder lufthavnstilbud, og selskapene kunne igjen ta opp sivil flygning. I 1946 fusjonerte DNL med danske DDL og svenske SILA, og dannet Scandinavian Airlines System. 1946 var også året da SAS' konkurrent gjennom nesten 60 år ble etablert, Braathens S·A·F·E.
På slutten av 60-tallet begynte man utbyggingen av kortbanenettet (STOL) i Nord-Norge og på Vestlandet. Widerøe ble tildelt konsesjon til å fly disse rutene, og åpnet sin første rute fra Trondheim til Bodø med fire mellomlandinger.
På 90-tallet ble det åpnet for fri konkurranse innenlands i Norge, noe som gjorde at flere aktører kom på banen. Norges første lavprisselskap, Color Air som fulgte den samme selskapsmodellen som det kontroversielle irske flyselskapet Ryanair ble etablert i 1998, men la ned all drift et drøyt år senere.


== Forklaring på tabellene ==
Etablert angir hvilket år flyselskapet ble stiftet
Navn er navnet på flyselskapet ved opprettelsen
Navneendringer angir dagens navn på flyselskapet, dersom det samme selskap har byttet navn etter opprettelsen
Startmateriell er hvilke(n) flytype selskapet startet sin drift med
Hovedbase er hvor flyselskapet i dag har sin hovedbase
Kommentarer som relaterer til flyselskapet


== Operative flyselskap ==


== Ikke lenger operative flyselskap ==
Steinar Løding

Steinar Johan Løding (født 3. april 1950 i Molde) er en norsk forfatter.
I 1998 fikk Løding Bjørnsonstipendet for verket Jernalderdrøm. Første bok. Flukten til Ninive. En oppfølger til denne ble utgitt i april 2008 (Jernalderdrøm. Andre bok. Og. Forsøk på en poetikk).
Løding har også jobbet på psykiatrisk sykehus og som lastebilsjåfør.


== Bibliografi ==
Glomma brenner – roman (1982)
Erindringens tre – roman (1992)
Jernalderdrøm. Første bok. Flukten til Ninive – roman (1997)
Jernalderdrøm. Andre bok. Og. Forsøk på en poetikk – roman (2008)


== Priser ==
Gyldendals legat 1992, for Erindringens tre
Bjørnsonstipendet 1998, for Jernalderdrøm: Flukten til Ninive


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Anmeldelse av Jernalderdrøm: Flukten til Ninive i Vinduet
Anmeldelse av Jernalderdrøm: Flukten til Ninive i Dagbladet
Anmeldelse av Jernalderdrøm: Flukten til Ninive i Dag og Tid
Forfatterside hos gyldendal.no
Digitaliserte bøker av Løding hos Nasjonalbiblioteket.
Småkadaverfluer

Småkadaverfluer er en liten familie av små, mørke fluer. Bare fire arter er beskrevet, to av dem er også funnet i Norge.


== Utseende ==
Knøttsmå til små fluer (1-2,5 mm lange), mørke på farge. 
Hodet er ganske stort med store, runde fasettøyne. Ved innerkanten av hvert fasettøye sitter det tre kraftige, bakoverrettede børster. Punktøynene i pannen er store og omgitt av kraftige børster. Bak punktøynene sitter et par kraftige, utovverrettede børster (postocellare). Antennene er av vanlig fluetype, tre-leddete, leddene er uvanlig sterkt hårete og det andre leddet har flere kraftige børster. Antennebørsten (arista) sitter på oversiden av det tredje leddet nær roten, er forholdsvis kraftig og hårete. Langs underkanten av hodet, under fasettøynene, sitter det en rekke av fire kraftige børster, men de har ikke noen stor kinnbørste (vibrissa). Munndelene er av vanlig fluetype, små, vanligvis ikke synlige fra siden.
Brystet (thorax) er matt skinnende med flere kraftige børster. Vingene er forholdsvis korte og brede, med kraftige årer, uten fargeflekker. Beina er korte og kraftige, men uten noen påfallende fortykkede ledd. Fremlåret (profemur) har en rekke av lange børster på undersiden. Bakkroppen er forholdsvis kort og sylindrisk.
Larvene er av vanlig flue-maggot-type, uten bein eller tydelig hodekapsel, tilspisset i forenden.


== Levevis ==
Disse fluene er knyttet til råtnende materiale, enten møkk, sopp eller kadavere. Acartophthalmus bicolor ble funnet tallrik på en død slange, og A. nigrinus på råtnende sopp. Hannene blir gjerne funnet på en matressurs, der de forsvarer et territorium og venter på besøkende hunner. Hannene løper rundt og vifter med vingene for å markere territoriet. Larveutviklingen går raskt, og det kan ta omtrent to uker fra egg til puppe.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen tovinger, Diptera
Underordenen høyere fluer, Cyclorrhapha
Gruppen Schizophora
Overfamilien Opomyzoidea
Familien småkadaverfluer Acartophthalmidae Czerny, 1928
Slekten Acartophthalmus Czerny, 1902
Acartophthalmus bicolor Oldenberg, 1910  – finnes i Norge
Acartophthalmus nigrinus (Zetterstedt, 1848)  – finnes i Norge
Acartophthalmus pusio Frey, 1947  – funnet i Sverige og Finland, foreløpig ikke i Norge


== Referanser ==


== Kilder ==
Papp, L. og Ozerov, A.L. 1998. Family Acartophthalmidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red.): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. 3: 227-232. Science Herald, Budapest.


== Eksterne lenker ==
(en) småkadaverfluer i Encyclopedia of Life 
(en) småkadaverfluer i Global Biodiversity Information Facility 
(no) småkadaverfluer hos Artsdatabanken 
(sv) småkadaverfluer hos Dyntaxa 
(en) småkadaverfluer hos Fauna Europaea 
(en) småkadaverfluer hos Fossilworks 
(en) småkadaverfluer hos ITIS 
(en) småkadaverfluer hos NCBI 
(en) Kategori:Acartophthalmidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Acartophthalmidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Nettressursen Fauna Europaea, utbredelsesdatabase for europeiske dyr.
Seattle Pacific University

Seattle Pacific University er et religiøst universitet lokalisert i Seattle, Washington, USA. Det ble grunnlagt i 1891.
Det var i alt 3 830 studenter og 364 vitenskapelig ansatte her i 2006, og skolepengene dette året var US$ 23 391 for alle studenter. Det gis eksamener opptil doktorgrad (Ph.D).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Seattle Pacific University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hot Club de Norvège

Hot Club de Norvège (etablert som profesjonelt ensemble i 1979 i Oslo) er en norsk jazzkvartett, kjent for kontinuerlig turnévirksomhet i Norge helt siden 1970-årene, samt en rekke plateutgivelser med utgangspunkt i musikken til den franske sigøynergitaristen Django Reinhardt.  
Den opprinnelige trioen fra 1979 besto av initiativtaker Jon Larsen gitar, Per Frydenlund gitar og Svein Aarbostad bass og poesi – Ivar Brodahl (1928–2003) tilkom på fiolin fra 1980, avløst 1986 av Finn Hauge fiolin, munnspill og sag. Gitaristen Stian Vågen Nilsen overtok i 2016 etter Frydenlund, og ble i 2018 erstattet av den franske svartmetallgitaristen (ex Satyricon) Gildas Le Pape. 
Jon Larsen mottok NOPAs pris Årets Verk, musikk (1994), Buddyprisen (Norsk Jazzforbunds høyeste utmerkelse) 2007, Oslo bys kunstnerpris 2008, og Kardemommestipendet 2009.  Han la opp i 2020, og Ola Erlien kom inn som ny gitarist.Gruppen har turnert og  utgitt flere plater. Den har bidratt på  prosjekter med andre artister, som for eksempel Tanta til Beate med Lillebjørn Nilsen  som ga Spellemannprisen 1982, såvel som i Løver og Tigre i 1983, og med Øystein Sunde. 
Hot Club de Norvège har samarbeidet med de fleste artistene innen internasjonal djangomusikk idag, fra Stochelo Rosenberg, Biréli Lagrène, Angelo Debarre, Jimmy Rosenberg, Adrien Moignard og Florin Niculescu, til mainstream artister som Jon Gordon og Howard Alden. De har også samarbeidet med klassiske utøvere som Nigel Kennedy og Vertavokvartetten,  Camelia Strykekvartett og symfoniorkesterne i Kristiansand, Tromsø og Trondheim. 


== Plateutgivelser ==
String Swing (1981)
Old, New, Borrowed & Blue (1982)
Grr... (1983), som del av gruppa Løver og Tigre (1983)
Gloomy (1985)
Swing de Paris (1986)
La Roue Fleurie (1991)
A Deep Breath (sammen med Tokyo Hot Club Band, 1991)
The Best of (1991)
Swingin' with Jimmy (1994)
Portrait of Django (1994)
Hot Shots med Babik Reinhardt (1997)
Vertavo med Vertavokvartetten (1996)
Three Hot sessions (1998)
Moreno (1998)
Presents Ola and Jimmy (med Ola Kvernberg og Jimmy Rosenberg (2000)
The Best of (2003)
White Night Stories (med Tromsø Symfoniorkester (2002)
White Night Live (med med Tromsø Symfoniorkester og Ola Kvernberg (2002)
Angelo Is Back In Town (med Angelo Debarre) (2003)
A stranger in town (med Bjørn Vidar Solli) (2005)
Hot Cats (med Camelia-kvartetten (2005)
Hot Cats In Concert (DVD) (2005)
Django Music (2008)
Vertavo Live (2011)
String Swing (remastered pluss bonustracks) (2012)
Camelia Live In Concert (2012)
Once Upon A Time In The 90s (2012)
Caution HOT! (2013) med Adrien Moignard og Ben Powell.
Stardust (2017) med Eva Scholten og Gildas Le Pape


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hot Club de Norvège på Discogs 
(en) Hot Club de Norvège på MusicBrainz 
(en) Hot Club de Norvège på Spotify 
(en) Hot Club de Norvège på Songkick 
(no) Hot Club de Norvège på Rockipedia 
Hot Club de Norvège på Facebook 
Hot Club de Norvège på Myspace
Georg Riedel

Georg Riedel (født 8. januar 1934 i Karlsbad, Tsjekkoslovakia) er en svensk jazzmusiker (kontrabass) og komponist.


== Virke ==
Georg Riedel er særlig kjent for sin filmmusikk til svenske familiefilmer basert på bøker av Astrid Lindgren, blant annet Emil, Pippi og Alle vi barna i Bakkebygrenda. Flere av hans visemelodier derfra har blitt svensk folkeeie og en del av moderne svensk barnekultur. Riedel har også samarbeidet på en rekke plateutgivelser med svenske jazzartister, som Jan Johansson (på Jazz på svenska fra 1964), Arne Domnérus, Lars Gullin, Radiojazzbandet og Gunnar Svensson, Rune Gustafsson, samt norske Egil Johansen.  En av hans nyeste innspillinger er med Jan Lundgren (Lockrop fra 2006).
I tillegg har Riedel skrevet en del kunstmusikk, eksempelvis en opera etter August Strindbergs Hemsöborna for Folkoperan i Stockholm, og kormusikk til tekster av Tomas Tranströmer og korverket Passion för Jorden (2009) til en tekst av Karin Liungman.


== Filmmusikk (utvalg) ==
Georg Riedel har skrevet musikk til flere filmer, blant annet disse (svenske titler):

1964: 491
1964: Wild West Story
1965: Morianerna
1965: Nattmara
1966: Nattlek
1966: Ormen
1966: Yngsjömordet
1967: Roseanna
1969: Pippi Langstrømpe
1970: Pippi Langstrømpe på de syv hav
1973: Emil og grisungen
1973: Smutsiga fingrar
1981: Tuppen
1986: Alle vi barna i Bakkebygrenda
1988: Vid vägen


== Priser og stipend (utvalg) ==
2005: Alfvénpriset for arbeidet innan barnesongar
2005: Lars Gullin priset for den livslange innsatsen som jazzbassist
1997: Thore Ehrling-stipendet
1997: SKAP-stipendiet frå Föreningen Svenska Kompositörer Av Populärmusik
1990: Evert Taube-stipendet
1976: SKAP-stipendiet frå Föreningen Svenska Kompositörer Av Populärmusik


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Georg Riedel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Georg Riedel på Internet Movie Database 
(sv) Georg Riedel i Svensk Filmdatabas 
(da) Georg Riedel på Filmdatabasen 
(da) Georg Riedel på danskefilm.dk 
(da) Georg Riedel på Scope 
(fr) Georg Riedel på Allociné 
(en) Georg Riedel på AllMovie 
(en) Georg Riedel hos The Movie Database 
(en) Georg Riedel på Discogs 
(en) Georg Riedel på MusicBrainz 
(en) Georg Riedel på Songkick 
(en) Georg Riedel på AllMusic 
Hugo Alfvénsällskapet: Komponisten Georg Riedel tilldelas Alfvénpriset 2005
Kabusa Konsthall: Jan Lundgren  Georg Riedel
Krister Andersson

Krister Andersson (født 1951) er en svensk jazzmusiker (tenor-saksofon, klarinett).


== Klassisk Virtuos ==
Han var tidlig skolert innen klassisk musikk med kammermusikk og klarinett som hovedområde. Senere ble han influert av  Bernt Rosengren, John Coltrane og Joe Henderson, noe som gjorde at han beveget seg over til jazz-genren.


== Jazz-virtuos ==
Tidlig i sin jazz-karriere var han bl.a med på to utgivelser med den norske gitaristen Thorgeir Stubø som erstatter for sin mentor, Bernt Rosengren: Rhythm'a'ning, (Cadence Jazz Records, 1986), innspilt i 1983, samt Flight, innspilt delvis 1983 og 1985 (Hot Club Records, 1986).


== Gyllene Skivan ==
Krister Andersson har mottatt det store jazztidskriftet Orkesterjournalens utmerkelse, Gyllene Skivan to ganger for platene Krister Andersson and Friends (Dragon, 1986) og "About time (Flash Music)" (Dragon, 1993).  
Nasjonalt har han ellers ledet Krister Andersson Quartet (Concord and Time, Flash Music, 1997). Han spiller sammen med kollega og mentor Bernt Rosengren i gruppa "Summit Meeting", som har den sjeldne besetningen med to tenorsaksofoner. Her foreligger bl.a utgivelsen "Bent's Jump" (Dragon, 1993). Andersson går ikke av veien for å benytte seg av både altsaksofon og klarinett i dette ensemblet, noe som det sies han har tilsvarende gode ferdigheter på.
Med Bengt Hanson på bass, ga han ut Catching the Moment (Dragon, 2001).
Han har spilt i «Jess Jazz Group» (Saxism Party, 2004).
I gruppen DUOJ spiller han med Cecilia Jonshult vokal og Lars Jonshult bass (Betraktelser, 2004).


== Improvisator ==
Krister Andersson spiller i en moderne neo-bop stil. Han reknes som en av Europas ledende, der hans spill kan beskrives som fantasifullt, teknisk kompetent, harmonisk komplekst og energisk.Krister Andersson er fremdeles en ettertraktet klassisk solist.


== Eksterne lenker ==
(en) Krister Andersson på Discogs 
(en) Krister Andersson på MusicBrainz
Hempstead (Town of Hempstead)

Hempstead er et tettsted i kommunen Town of Hempstead i fylket Nassau County i delstaten New York i USA. Ved folketellingen i 2000 hadde tettstedet 56 554 innbyggere. Hempstead er et av få afro-amerikanske områder på Long Island, og har også en større salvadoransk befolkning.
Putte Wickman

Hans Olof «Putte» Wickman (født 10. september 1924 i Falun, død 14. februar 2006 i Grycksbo) var en svensk jazzmusiker (klarinett, autodidakt), ansett for å være en av de ledende utøvere av instrumentet innenfor jazz.Den Artie Shaw- og Benny Goodman-inspirerte Putte var med i Andys Orkester i hjembyen Borlänge fra 1943, i fiolinisten Hasse Kahn (født 1923) sitt orkester i 1944, i Arthur Österwall (1910–90) sitt orkester samtidig, hvorpå han startet egen sekstett som opptrådte mye på jazzscenen Nalen, og blant annet hadde med Reinhold Svensson (1919–68) på piano.  I 1949 var han i «Parisorkestern», et svensk stjernelag som turnerte Paris. På denne tiden skrev han også filmmusikk (Kärlek, solsken och sång, 1948; Kvinnan som forsvann, 1949).
Han samarbeidet også med de amerikanske Red Mitchell og John Lewis (Stockholm '81, 1981; Slukefter blues, 1984), med Arne Domnérus (Happy Together, 1995).
Av notabiliteter han samarbeidet med internasjonalt kan nevnes John Lewis, Stan Getz, Charlie Parker, Lee Konitz, Anita O'Day, Toots Thielemans, Dexter Gordon, Tony Scott, Benny Bailey, Roger Kellaway.
Han gjestet Nesodden i 1984, der han spilte med John Bevan sitt store band. Da Ski storband fylte 15 år i 1991 var han invitert. I 2000 bidro han på Silje Nergaard sitt album Port of Call. Han skulle ha holdt konsert i Oslo Konserthus den 15. februar 2006, men døde dagen før.Rundt 1970 begynte et engasjement rettet inn mot religiøs musikk, først med Svend Asmussen, Leif Asp og Lars Roos; senere i fremføringer med Göran Fristorp gitar, Jan Lundgren piano (En sommarkonsert, 2004).  I klassiske oppsetninger ga han ut Mozarts klarinettkvintett. Han er også hovedperson i kortfilmene Putte på Stampen (konsert, 1990), samt deltar i Klarinettkungar med Buddy DeFranco fra 1999.
Hans bidrag til sigøynerjazz er manifestert i utgivelsen med Babik Reinhardt og Ulf Wakenius fra 1999. I 2000 debuterte han i Carnegie Hall, og turnerte med Povel Ramel.
Samlealbumet Putte 80 – Putte Wickman på Gazell utkom i 2004.
Han var mottaker av Illis Quorum, str. 8, mottok Jussi Bjørling-stipendet 1999, Django d'Or-prisen, nominert til Jazzpar Prize og var medlem i Kungliga Musikaliska Akademien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Putte Wickman på Internet Movie Database 
(sv) Putte Wickman i Svensk Filmdatabas 
(en) Putte Wickman hos The Movie Database 
(en) Putte Wickman på Discogs 
(en) Putte Wickman på MusicBrainz 
(en) Putte Wickman på Spotify 
(en) Putte Wickman på AllMusic
Annette Mattsson

Annette Mattsson (født 5. april 1959) er en norsk forfatter, bosatt i Bergen.
Mattsson debuterte i 1997 med novellesamlingen Fotografiet, og har senere blitt belønnet med Bjørnsonstipendet og Tanums kvinnestipend.


== Bilbliografi ==
Fotografiet – novellesamling (1997)
Jeg var blitt en annen – noveller, Gyldendal (1999)
Lille hjerte – novellesamling (1999)
I mørket – roman (2002)
Askesommer – ungdomsroman (2003)
Jeg ventet på deg – roman (2004)
Holde fast – noveller, Gyldendal (2009)
Å dele en flamme – noveller, Gyldendal (2011)


== Priser ==
Bjørnsonstipendet 2000, for Lille hjerte
Tanums kvinnestipend 2003


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Annette Mattsson i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Annette Mattsson i NRK Forfatter
Annette Mattsson i Dagbladet Forfatter
Annette Mattsson i Aftenposten Alex
Digitaliserte bøker av Annette Mattsson i Nasjonalbiblioteket
Andreas Öberg

Andreas Öberg (født 6. august 1978 i Stockholm) er en svensk jazzmusiker (gitar) kjent for sitt virtuose spill innen sigøynerjazz. 
Öberg har utdannelse fra 
Sødra Latins Gymnasium (1994–97) og Kungliga Musikaliska Akademien (1998–2002).  Han var i Peter Johannesson band (1996).
På norske Hot Club Records har han utgivelser med Jimmy Rosenberg og Jon Larsen, og Yorgui Loeffler og Ritary Gaguenetti (Andreas, Ritary & Yourgui, 2004) og som solist (Young Jazz Guitarist, 2005; Solo, 2006), samt DVD med Marian Petrescu.
I 2004 etablerte han Hot Club de Suede med Hampus Lundgren, bass, og Gustav Lundgren, gitar.  I 2005
har han egen kvartett som innbefatter Marian Petrescu, piano, Jörgen Smeby, bass, og Robert Ikiz, trommer.
Internasjonalt har han samarbeidet på utgivelser og turneer med bl.a. Jimmy Rosenberg,
Putte Wickman, Joey De Francesco, Mark Murphy.
Han er mottaker av Jazzclub Fasching Award 2002, Albin Hagstrøms stipend 2003, Gevaliaprisen 2004.  I 2006 ga han ut læreboken «Gypsy Jazz».


== Eksterne lenker ==
(en) Andreas Öberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
andreas-oberg.com
Zagreb erkebispedømme

Zagreb er et katolsk erkebispedømme i Kroatia.
Det ble opprettet som bispedømme i 1093. 11. desember 1852 ble det opphøyet til erkebispedømme. Bispedømmene Požega og Varaždin ble utskilt fra erkebispedømmet 5. juli 1997.
I 2004 bodde det nesten halvannen million katolikker i erkebispedømmet, noe som utgjør en andel på 89 % av befolkningen. Erkebispedømmet hadde 312 menigheter og beskjeftiget totalt 722 prester.


== Overhyrder ==
Juraj Haulík Váralyai (1837–1869)
Josip Mihalovic (1870–1891)
Giorgio Posilovic (1894–1914)
Anton Bauer (1914–1937)
Sal. Alojzije Stepinac (1937–1960)
Franjo Šeper (1960–1969)
Franjo Kuharic (1970–1997)
Josip Bozanic (1997–)


== Eksterne lenker ==
(hr) Offisielt nettsted 
(en) Roman Catholic Archdiocese of Zagreb – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tanums kvinnestipend

Tanums kvinnestipend deles årlig ut til en kvinnelig forfatter i begynnelsen av sin litterære karriere. Mottakerne utnevnes av Den Norske Forfatterforening, og stipendet ble opprettet i anledning foreningens 100-årsjubileum i 1993. Stipendet er på 50 000 kroner, og gis fra Tanum bokhandel.


== Vinnere ==
1994 – Aud Korbøl
1995 – Tone Hødnebø
1996 – Beate Grimsrud
1997 – Merethe Lindstrøm
1998 – Hanne Ørstavik
1999 – Anne Oterholm
2000 – Anne Bjørkedal
2001 – Torunn Borge
2002 – Inghill Johansen
2003 – Annette Mattsson
2004 – Cathrine Grøndahl
2005 – Marita Fossum
2006 – Adelheid E. Gulbrandsen
2007 – Gunnhild Øyehaug
2008 – Silje Vethal
2009 – Ingvild Burkey
2010 – Gøhril Gabrielsen
2011 – Ingrid Storholmen
2012 – Kristin Berget
2013 – Kristin Auestad Danielsen
2014 – Bergljot K. Nordal
2015 – Kjersti Kollbotn
2016 – Hanna Dahl
2017 – Anne Helene Guddal
2018 –  Aina Villanger
2019 – Maria Kjos Fonn
2020 – Hedda Robertsen


== Referanser ==
Sædleder

Sædleder frakter sæd fra bitestiklene til sædblærene, hvor sæden tilsettes sædvæske som inneholder næring til sædcellene, fra sædblærene til prostatakjertelen, hvor de går sammen med urinrøret.