jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Blå Tåget

Blå Tåget er et svensk proggband som opprinnelig kalte seg Tjalles Horizont for så å bli Sound of music og fra 1969 Gunder Hägg. I januar 1972 ble bandet tvunget til å bytte navn til Blå Tåget på grunn av en navnestrid med friidrettsutøveren Gunder Hägg.


== Historie ==
Gruppens opphav kan spores til at Leif Nylén Torkel Rasmusson og Mats G. Bengtson møttes i Tore Bergers atlieer fra 1967 for å spille sammen. Etter en tid sluttet også improvisasjonsmusikeren Roland Keijser og Göran von Matérn seg til.
Gruppens første egentlige opptreden foregikk på Andy Warhol-utstillingen på Moderna Museet i Stockholm i februar 1968. Hovedattraksjonen på opptredenen var Pärson Sound, og Tjalles Horizont, som bandet kalte seg for kvelden, hadde fått liv til å spille i Pärson Sounds pauser. Bandet hadde i denne anledning også blitt forsterket av pianisten Torsten Ekbom
Våren 1968 reiste fruppen, som nå kalte seg Sound of Music, på en miniturne til gallerier i Lund og Göteborg, nå med Leif Nyléns kone Elisabet Nylén på cello. Rasmusson hadde komponet en vignettmelodi som het Come to where the flavour is / come to Sound of Music og de framførte sanger som Teddy Bear Baby, Vetekatten og Låt mig få leva.
I mai 1968 sluttet Urban Yman og Kjell Westling seg til og gruppen endret seg fra å være en anarkistisk eksperimentpop-gruppe til å bli en av gruppene innen for den radikale bevegelsen med politisk bevisste tekster, og det var i og med dette gruppen byttet navn til Gunder Hägg.
Med delvis finansiering fra Tore Berger ga de i 1969 ut sin første LP Tigerkaka på det nystiftede MNW. Mesteparten av materialet på platen hadde blitt laget til et radiostykke som handlet om Saltsjöbadsavtalen. Med materialet fra den nye plata dro de ut på sin første virkelige turne og i juni 1970 deltok de blant annet på den første Festen å Gärdet Samme år kom LP-en Vargatider og i 1971 kom Glassfabriken. I 1972 byttet gruppen navn til Blå Tåget og spilte inn dobbel-LP-en Brustna hjärtans hotell. I 1974 kom LP-en Slowfox, før gruppa plutselig ble oppløst. Mellom 1968 og 1974 hadde da bandet spilt mer eller mindre kontinuerlig. von Matérn og Keijser hadde ved forlatt gruppen en stund før, mens Carl Johan De Geer hadde sluttet seg til.
På begynnelsen av 1980-tallet samlet bandet seg til en rekke konserter som resulterte i live-plata Blå Tåget på Fågel Blå. Siden skjedde ingenting før 1996 da en rekke konserter på Mosebacke vekte tanken om å lage en ny plate. Det fantes et titalls nyskrevne låter, og flere kom til før de nok en gang gikk inn i MNWs studio i Waxholm.
Medlemmene i Blå Tåget er de samme som på 1970-tallet: Bengtsson (til sin død i 2005), Berger, Nylén, Rasmusson, Westling, Yman og av og til de Geer. Den mest kjente sangen deres er trolig «Den ena handen vet vad den andra gör», som Ebba Grön gjorde en kjent versjon av under tittelen «Staten och kapitalet».


== Eksterne lenker ==
(en) Blå Tåget på Discogs 
(en) Blå Tåget på Discogs 
(en) Blå Tåget på MusicBrainz 
(en) Blå Tåget på MusicBrainz
Sterlings destinasjoner

Dette er en liste over destinasjoner som Sterling Airlines fløy til, før selskapet gikk konkurs 29. oktober 2008:


== Europa ==
Nordre Årøy

Nordre Årøy er en øy som ligger i Færders skjærgård i Oslofjorden, tvers overfor tettstedet Årøysund på Nøtterøy. Sør for Nordre Årøy ligger Søndre Årøy. Mellom øyene ligger Geiteskjærene. Nordre Årøy inngår i Færder nasjonalpark.


== Navn ==
Den riktige gammelnorske formen skal være Alrøy, som kommer av trenavnet olr (nå or), betydningen blir derfor: oreskogøyen. Navnet uttales i dag som oftest Å'rø av lokalbefolkningen.


=== Navnevariasjoner ===
1390 – Alrøy
1593 – Arøen
1604 – Aarøenn
1668 – Aarøen
1723 – Aarøe
1922 – Aarø


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Zoombart kart over Nordre Årøy
Kart over steder på Nøtterøy
Nøtterøy en bygdebok
Alan Kennedy

Alan Phillip Kennedy (født  31. august 1954 i Sunderland) er en tidligere engelsk fotballspiller. Mest kjent er han fra sin tid i Liverpool FC.


== Karriere ==
Kennedy begynte sin karriere i Newcastle, og da han var 19 år var han med på laget som møtte Liverpool i finalen i FA-Cupen i 1974 på Wembley. Det ble ingen god opplevelse for Kennedy og Newcastle i det Liverpool vant kampen 3-0. To år senere kom Newcastle til finalen i  Liga-Cupen, men Manchester City vant 2-1, og dermed var det nok en tapt finale for den unge Alan Kennedy.
Kennedy debuterte for Newcastle som 18 åring 10. mars 1973, hjemme på St James' Park mot Stoke. Han fortsatte å spille regelmessig for klubben helt til han i august 1978 ble hentet til Liverpool av manager Bob Paisley for £300.000. Debuten for sin nye klubb kom 
19. august hjemme på Anfield mot Queens Park Rangers, i en kamp Liverpool vant 2-1. Hans første mål for de røde kom i 3-0 seieren borte mot Birmingham på St Andrews 9. september.
Han var med på laget som vant 1. divisjon i 1979 og 1980. Med Kennedy som venstreback og Ray Kennedy som venstreving, skapte de to sammen mye bryderi for motstanderne.
Kennedy var skadet mye i sesongen 1980/1981, men ble friskmeldt i tide til å være med å slå West Ham i finalen i Liga-Cupen etter omkamp. Dette skulle ikke bli det eneste trofeet han vant denne sesongen, for det mange husker best av Kennedy i sin tid som Liverpoolspiller var i finalen i Serievinnercupen i Paris mot Real Madrid. Med 10 minutter igjen å spille løp han ned venstresiden før han skjøt i mål og sørget for Liverpools tredje seier i denne turneringen.
Kennedy fortsatte å spille fast for Liverpool og vant en rekke mesterskap de neste årene. I finalen i Serievinnercupen i 1984 mot Roma scoret han det avgjørende målet i straffespark-konkurransen etter at selve kampen hadde endt 1-1. Han ble dermed den første Liverpool spiller til å score det avgjørende målet i en Serievinnercup-finale to ganger.
I 1985 hadde han mistet plassen sin på laget og byttet derfor klubb til Sunderland, etter å ha spilt 359 kamper og scoret 20 mål for Liverpool.
I årene etter byttet han klubb en rekke ganger. Han var innom blant annet: Hartlepool, Wigan og Wrexham.


== Medaljer ==


=== Newcastle som nr. 2 ===
FA Cup: 1974, tapende finalist.
Liga-Cup: 1976, tapende finalist.


=== Liverpool som vinner ===
Ligavinner 1. Division: 1979, 1980, 1982, 1983, 1984
Charity Shield: 1979, 1980, 1982
Liga-Cup: 1981, 1982, 1983, 1984
Serievinnercup: 1981, 1984


=== Liverpool som nr. 2 ===
Nr. 2 i 1. Divisjon: 1985
Europeisk Super Cup: 1978, 1984
Charity Shield: 1983, 1984
Interkoninal Cup: 1984


== Eksterne lenker ==
(en) Alan Kennedy – UEFA 
(en) Alan Kennedy – UEFA 
(en) Alan Kennedy – Transfermarkt 
(en) Alan Kennedy – national-football-teams.com 
(en) Alan Kennedy – FootballDatabase.eu 
(en) Alan Kennedy – EU-Football.info 
Profil på LFChistory.net.
Profil på Liverpools offisielle hjemmeside.
Søndre Årøy

Søndre Årøy er en øy som ligger i Færders skjærgårdei Oslofjorden, tvers over Årøysundet for stedene Middelborg, Stranda og Nestvik på Nøtterøy. Nord for Søndre Årøy ligger Nordre Årøy. Mellom øyene ligger Geiteskjærene. Søndre Årøy inngår i Færder nasjonalpark.


== Navn ==
Den riktige gammelnorske formen skal være Alrøy, som kommer av trenavnet olr (nå or), betydningen blir derfor: oreskogøyen. Navnet uttales i dag 'Årø av lokalbefolkningen.


=== Navnevariasjoner ===
1390 – Alrøy
1593 – Arøen
1604 – Aarøenn
1668 – Aarøen
1723 – Aarøe
1922 - Aarø


== Kulturminner ==
På Søndre Årøy er det registrert fire gravrøyser fra bronsealderen/jernalderen som har status som fredede kulturminner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Zoombart kart over Søndre Årøy
Kart over steder på Nøtterøy
Nøtterøy en bygdebok
Sandodden

Sandodden eller Tollstasjonen på folkemunne, ligger i grunnkretsen Årøysund. Eiendommen utgjør det naturlige skillet mellom Middelborg og Årøysund. Stedet har sitt naturlige navn fra den utstikkende langgrunne sandbanken og odden, som ligger tvers overfor Nordre Årøy og utgjør den smaleste passasjen i hele Årøysundet.
Navnet Tollstasjonen kommer fra toldvisitør Rasmus Fladstrup, som festet tomt her i 1765 og bygde hus på stedet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Zoombart kart over Sandodden
Călin Popescu-Tăriceanu

Cǎlin Popescu Tǎriceanu (født 14. januar 1952 i București) er en rumensk politiker (PNL). Han var landets statsminister fra 2004 til 2008. Per 2018 var han president av Senatet.Tǎriceanu er av  gresk etnisk opprinnelse. Han er utdannet sivilingeniør innenfor vannbyggingskunst.


== Referanser ==
Ringshaug (Nøtterøy)

Ringshaug i Årøysund på Nøtterøy i Færder kommune er et mindre sted som ligger på en av eiendommene som for lenge siden tilhørte Sand. Navnet skal ha kommet fra en innflytter som bosatte seg her på 1740-tallet og gikk under kallenavnet Søren Ringshaug (mannen stammet trolig fra Ringshaug i Slagen). Stedsnavnet har med tidens tann forsvunnet og blitt erstattet av Årøysund.


== Referanser ==
Bayerprosessen

Bayerprosessen er en metallurgisk proesess hvor aluminiumoksid utvinnes av bauksitt.
Bauksitt vaskes i natriumhydroksid ved 175°C,  aluminiumoksiden løses da opp i den flytende natriumhydroksiden og blir til aluminiumhydroksid, mens resten av bauksitten danner slagg.
Al2O3 + 2 OH- + 3 H2O → 2 [Al(OH)4]-Når blandingen nedkjøles vil aluminiumhydroksiden bli liggende som fast stoff og kan hentes ut. Aluminiumhydroksiden varmes så opp til 1050°C, vannet i  aluminiumhydroksiden fordamper da og vi sitter igjen med ren aluminiumoksid.
2 Al(OH)3 → Al2O3 + 3 H2O
Rønningen (Nøtterøy)

Rønningen utgjør den nordre delen av grunnkretsen Årøysund på Nøtterøy i Færder kommune. Rønningen besto opprinnelig av ett stort bruk, slik som Sand, men ble på siste halvdel av 1900-tallet delt opp i noe mindre deler, med tilhørende eneboliger eller sommerboliger. Rønningen er mindre tettbebygget enn andre deler av Årøysund og er hjem for noen av de mest eksklusive eiendommene på hele Nøtterøy. Tinius Nagell-Erichsen hadde sitt sommerhus i Rønningen.


== Eksterne lenker ==
Kart over Rønningen
Ørjan Røyrane

Ørjan Røyrane (født 10. juli 1988) er en norsk fotballspiller som for tiden er klubbløs 
Han spilte for Sandefjord Fotball mellom 2006 og 2014.
Karrieren startet i den lokale breddeklubben IL Strand-Ulv. Som femtenåring debuterte han for det norske G15-landslaget og endte med fire kamper før veien gikk videre til eldre landslag.


== Norheimsund IL ==
Ørjan Røyrane ble hentet til Norheimsund IL av trener Tor Thodesen i 2004, og debuterte tidlig som seniorspiller. 


== Sandefjord Fotball ==
Det var stor interesse rundt den unge midtbanespilleren fra både Sandefjord Fotball, SK Brann, Odd Grenland og utlandske klubber. Ørjan var på prøvespill for Sandefjord på slutten av 2005-sesongen, og signerte deretter en fireårskontrakt med klubben.Røyrane fikk to kamper for seniorlaget i sin debutsesong i 2006 og tre kamper i den påfølgende sesongen. Sandefjord rykket ned og det førte til at Røyrane fikk 17 kamper for klubben i 2008. Etter en rekke gode prestasjoner fikk han mer spilletid i 2009-sesongen i Tippeligaen. Flere sesonger fulgte med skadeavbrekk og mye inn og ut av førstelaget.
Etter åtte sesonger i klubben ble det klart at Røyrane forlater Sandefjord som bosmanspiller etter 2014-sesongen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ørjan Røyrane – Transfermarkt 
(en) Ørjan Røyrane – Soccerway 
(en) Ørjan Røyrane – FBref 
Sandefjord Fotball.no – Spillerens profil
altomfotball.no
Erling Bauck

Erling Bauck (født 8. april 1924 i Mosjøen, død 17. februar 2004 i Fredrikstad) var en nordmann som satt i tysk fangenskap fra 1942 til 1945 under andre verdenskrig, først på Møllergata 19 og på Grini, og fra 1943 i Sachsenhausen, Majdanek, Auschwitz, Melk, Mauthausen, Dachau. Ved krigens avslutning i 1944 og 1945 ble han sammen med tusenvis av andre fanger tvunget til å marsjere vestover foran den sovjetiske framrykningen, først fra Majdanek ved Lublin til Auschwitz, så i januar 1945 videre til Melk i Østerrike. Han ble reddet ut av Tyskland av de hvite bussene.
I 1945 skrev han boken «...men noen kom fra det» for å dokumentere sine erfaringer i nazistenes konsentrasjonsleirer. I senere tid var han opptatt med å formidle fakta om denne perioden i Europas historie, blant annet som tidsvitne for Hvite busser.
Etter hjemkomst i 1945 fortsatte han på Valler skole og tok examen artium i 1946.  Deretter studerte han veterinærmedisin og ble i 1954 dyrlege i Grane og Hattfjelldal kommuner i Nordland.  I 1961 meldte krigsskadene seg, og han måtte slutte som praktiserende veterinær. Han fortsatte yrkeskarrieren som medisinrepresentant for Løvens Kemiske Fabrikker i Nord-Norge med Steinkjer som bosted. Samtidig arbeidet han mye med krigsinvalidenes kår.

I 1974, 50 år gammel, ble han erklært 100 % krigsinvalid og flyttet til Namsskogan.
I 1984 flyttet han til Fredrikstad og var aktiv som tidsvitne og holdt foredrag på skoler og deltok i arbeidet til Hvite Busser.
Han var sønn av infanterikaptein Trygve Bauck og hustru Reidun Sverdrup Bjørnson og sønnesønn av general Ivar Bauck.


== Forfatterskap ==
....men noen kom fra det. Cammermeyer, 1945 ebok fra Apple store
Du skal leve. Aschehoug, 1979. ISBN 82-03-09964-5. Gjenutgitt: Exodus, 1995. ISBN 82-7514-027-7. Fritt tilgjengelig på Nasjonalbiblioteket.
Himmelen slår sprekker. Lanser 1988. ISBN 82-7328-040-3


== Referanser ==


== Kilder ==
Hvite Busser om tidsvitnet Erling Bauck
(no) Bøker av Erling Bauck i Bibsys
Geiteskjær

Geiteskjær og Geiteskjærene (Geiteskjæra) består hovedsakelig noen få større og mindre skjær mellom Nordre- og Søndre Årøy i Nøtterøy-skjærgården. Navnet Geiteskjær brukes hovedsakelig om det østre skjæret i gruppen. Her finner man gode bademuligheter i blant annet et stupetårn. Dette skjæret ble i sin tid kjøpt i fellesskap av lokalbefolkningen i Årøysund for å sikre det populære utfartsstedet mot å bli kjøpt opp av private utbyggere.


== Eksterne lenker ==
Zoombart kart over Geiteskjærene
Jon André Røyrane

Jon André Røyrane (født 12. desember 1983) er en norsk fotballspiller. Han har bodd hele oppveksten på Hatlestrand. Hans posisjon på banen er midtbane. Sammen med sin bror Ørjan Røyrane ankom han Sandefjord i 2006. Han klarte imidlertid ikke å etablere seg på A-laget, og valgte å reise til Bergen og Løv-Ham Fotball.
I løpet av vårsesongen kom Røyrane inn som innbytter i to kamper i serien for Løv-Ham. I juli ble han lånt ut til Åsane Fotball resten av sesongen. Sommeren 2009 skrev han under fire måneders kontrakt med FK Tønsberg.
Foran 2010-sesongen gikk Røyrane til Lyn. Hans debut kom som innbytter 5 minutter før full tid i sesongåpningen den 5. april 2010 mot Bodø/Glimt. Hans første mål for Lyn kom i 2. runde av NM i 3-0 seieren borte mot Fana 19. mai 2010. Etter at Lyn gikk konkurs sommeren 2010 gikk Røyrane til Kristiansund.. Vinteren 2012 ble Jon André Røyrane klar for Islandske Selfoss.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon på http://selfoss.org/ (2012-)
Presentasjon på LynFotball.net (2010-)
3 Doors Down

3 Doors Down er et amerikansk alternativt-rockeband som ble grunnlagt i 1994 i Escatawpa i Mississippi, USA. 
Bandet ble formet av trioen Brad Arnold (trommer), Todd Harrell (bassgitar) og Matt Roberts (gitar). Brad Arnold er vokalist i bandet. Han startet å synge i bandet da ingen andre ville synge.
I 2005 ble 3 Doors Down nominert til beste pop/rock gruppe i USA. I nyere tider har 3 Doors Down lansert 6 singler: 
«Kryptonite», «Duck & Run», «Loser», «Be Like That», «When I'm Gone» og «Here Without You». Den største hiten til 3 Doors Down er «Here Without You».
Lørdag 20. august 2016 ble Matt Roberts funnet livløs i gangen på et hotell i Wisconsin. Han ble erklært død på stedet. Roberts forlot bandet i 2012 av helsemessige årsaker.


== Originalemedlemmer ==
Brad Arnold – vokal
Todd Harrell – bass
Matt Roberts – gitar
Chris Henderson – gitar
Greg Upchurch – trommer


== Studioalbum ==
The Better Life (8. februar 2000) #7 USA – 6x Platinum
Away From The Sun (12. november 2002) #8 USA – 3x Platinum
Seventeen Days (8. februar 2005) #1 USA – Platinum
3 Doors Down (2008)
Time of My Life (2011)
Us and the Night (2016)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) 3 Doors Down – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 3 Doors Down på Internet Movie Database 
(en) 3 Doors Down på Apple Music 
(en) 3 Doors Down på Discogs 
(en) 3 Doors Down på MusicBrainz 
(en) 3 Doors Down på SoundCloud 
(en) 3 Doors Down på Spotify 
(en) 3 Doors Down på Songkick 
(en) 3 Doors Down på Last.fm 
(en) 3 Doors Down på Genius — sangtekster 
(en) 3 Doors Down på AllMusic 
3 Doors Down på Twitter 
3 Doors Down på Facebook 
3 Doors Down på Instagram 
3 Doors Down på YouTube 
3 Doors Down på Myspace 
3 Doors Down på LiveJournal
Leonardstatuetten

Leonardstatuetten er en norsk revypris som ofte kalles norsk revys høyeste heder. Prisen utdeles av Norsk revyforfatterforening, og gis til folk som gjennom lengre tid har hatt stor betydning for underholdningslivet i Norge. Den har vært tildelt alt fra scenografer til skuespillere og forfattere. Den første prisen ble delt ut i 1968 og den første som ble hedret var Arvid Nilssen. 
Prisen er oppkalt etter Einar Leonard Schanke, en av Norges viktige revypersonligheter som instruktør, komponist og revydirektør fra femtitallet og til sin bortgang i 1992.


== Prisvinnere ==

1968 – Arvid Nilssen – skuespiller
1969 – Leif Juster – skuespiller
1970 – (ikke utdelt)
1971 – Kari Diesen – skuespiller
1972 – Arve Opsahl – skuespiller
1973 – Bias Bernhoft – revyforfatter
1974 – Jens Book-Jenssen – skuespiller
1975 – Carsten Byhring – skuespiller
1976 – Rolf Just Nilsen – skuespiller
1977 – Einar Schanke – intruktør og komponist
1978 – Rolv Wesenlund – skuespiller
1979 – Otto Nielsen – revyforfatter
1980 – Arild Feldborg – revyforfatter
1981 – Alfred Næss – revyforfatter
1982 – Knut Solberg – scenograf
1983 – Elsa Lystad – skuespiller
1984 – Harald Heide-Steen jr. – skuespiller
1985 – Arild Haga – revyforfatter
1986 – Elisabeth Granneman – skuespiller
1987 – Sølvi Wang – skuespiller
1988 – (ikke utdelt)
1989 – (ikke utdelt)
1990 – Yngvar Numme – skuespiller
1991 – Grethe Kausland – skuespiller
1992 – (ikke utdelt)
1993 – Dizzie Tunes: Tor Erik Gunstrøm, Svein-Helge Høgberg, Einar Idland, Øyvind Klingberg, Yngvar Numme – skuespillere
1994 – Bjørn Sand – revyforfatter
1995 – Erik Diesen – revyforfatter
1996 – (ikke utdelt)
1997 – Øystein Sunde – artist, komponist og tekstforfatter
1998 – Hege Schøyen – skuespiller
1998 – Øivind Blunck – skuespiller
1999 – Arthur Arntzen – humorist og satiriker
2000 – Dag Frøland – skuespiller
2001 – KLM: Trond Kirkvaag, Knut Lystad, Lars Mjøen – skuespillere
2002 – Odd Børretzen – humorist og satiriker
2003 – Brit Elisabeth Haagensli
2004 – (ikke utdelt)
2005 – Andreas Diesen – revyhistoriker
2006 – (ikke utdelt)
2007 – Jon Skolmen
2008 – Jakob Margido Esp
2009 – (ikke utdelt)
2010 – Rune Gokstad og Øystein Bache
2011 – (ikke utdelt)
2012 – Linn Skåber
2013 – Ingrid Bjørnov
2014 – (ikke utdelt)
2015 – (ikke utdelt)
2016 – (ikke utdelt)
2017 – (ikke utdelt)
2018 – (ikke utdelt)
2019 – Eldar Vågan –  artist]


== Referanser ==
Gullroselav

Gullroselav (Vulpicida pinastri) er en lavart med bladformet thallus opp til ca. 3 cm i diameter. Den er sterkt gul på oversiden, noe lysere gul på undersiden, og er ruglet. Gullroselaven er festet til underlaget med spredte, lyse rhiziner på undersiden. Den har avrundede og oppoverbøyde lobekanter. Arten vokser normalt på bark (vanlig på furu og einer), på halvråttent og dødt trevirke. Gullroselaven er vanlig i hele landet.


== Litteratur ==
Krog, Hildur/Østhagen, Haavard/Tønsberg, Tor: Lavflora. Norske busk- og bladlav, Oslo 1994, ISBN 82-00-41445-0


== Eksterne lenker ==
(en) Gullroselav i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Gullroselav hos Artsdatabanken 
(sv) Gullroselav hos Dyntaxa 
(en) Gullroselav hos Index Fungorum 
(en) Gullroselav hos MycoBank 
(en) Gullroselav hos NCBI 
(en) Kategori:Vulpicida pinastri – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Vulpicida pinastri – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Vulpicida pinastri – detaljert informasjon på Wikispecies
Gonzalo Queipo de Llano

Gonzalo Queipo de Llano y Sierra (født 5. februar 1875 i Tordesillas, død 9. mars 1951 i Sevilla) var en spansk adelsmann og offiser, som kjempet for nasjonalistene under den spanske borgerkrigen.
Han skulle egentlig bli prest, men bestemte seg i stedet for å satse på en karriere i hæren. Han var kadett på det kongelige kavaleriakademiet i Valladolid og kjempet på Cuba under den spansk-amerikanske krigen og i Rifkrigen. Queipo de Llano ble brigadegeneral 1923. Han var svært kritisk til den spanske hæren, og på grunn av sin opposisjon mot diktator Miguel Primo de Rivera ble han fratatt kommandoen og fengslet.
Han ble løslatt i 1926, men fortsatte å kritisere regjeringen, og ble gitt avskjed fra hæren i 1928. To år etter ble han leder for den republikanske militærforeningen og samarbeidet med den nasjonale revolusjonære komiteen, som ville styrte kong Alfonso XIII av Spania. Etter at det mislykkes flyktet han til Portugal.
Da Alfonso XIII måtte abdiserte i april 1931 kom han tilbake til Spania og ble gjort til sjef for det 1. militærdistriktet i Madrid. Han ble senere utnevnt til sjef for det militære kammeret i Den andre spanske republikken av president Niceto Alcalá-Zamora, som han var i familie med.
Queipo de Llano støttet opprinnelig Folkefronten og hadde en ledende stilling i Den andre spanske republikken fra 1934 til 1936. Han var likevel kritisk til deler av Folkefrontens politikk, f.eks. landbruksreformene, forbudet mot Falange og at Catalonia ble gitt autonomi.
Da Alcalá-Zamora ble avsatt som president 10. mai 1936 og erstattet med den mer radikale Manuel Azaña begynte Queipo de Llano sammen med generalene Emilio Mola, Francisco Franco og José Sanjurjo å planlegge å avsette regjeringen. Han var et av de ledende medlemmene av gruppen av konspiratorer som startet et militært opprør 17. juli 1936 som førte til den spanske borgerkrigen.
Queipo de Llanos rolle i erobringen av Sevilla i begynnelsen av krigen har fått nesten mytisk status. Han hevdet først å ha tatt byen med bare 200 menn, og sa senere at han bare hadde hatt 15 menn. Dette ble den aksepterte versjonen av historien. Nyere forskning av historikeren Paul Preston tyder likevel på at erobringen av Sevilla skjedde etter grundig planlegging og med minst 4000 soldater.
Han ble sjef for nasjonalisthæren i Sør-Spania, og satte i gang et angrep på Málaga den 17. januar 1937. Byen overgav seg til de nasjonale styrkene 8. februar. Han gjennomførte også propagandasendinger under krigen og ivret for å starte opp landbruksproduksjonen i Andalucía igjen ved å skrive ut arbeidsplikt. Landbrukseksporten til Europa var en viktig økonomisk bærebjelke for Francos Spania på denne tiden.
Etter seieren i den spanske borgerkrigen ble han utnevnt til generalløytnant, og sendt av Franco som ambassadør til Italia og senere sjef for det militære distriktet Sevilla. Forholdet til Franco var likevel ikke det beste og han var ikke tilhenger av kongen. Han døde på landeiendommen sin i nærheten av Sevilla.


== Referanser ==