jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sten Andersson

Sten Sture Andersson (født 20. april 1923 i Stockholm, død 16. september 2006 i Stockholm) var en svensk politiker (sosialdemokrat), partisekretær for Socialdemokraterna i Sverige 1962–82, riksdagsmedlem 1966–94, sosialminister 1982–85 og utenriksminister 1985–91. 
Andersson ble født på Södermalm i Stockholm, men vokste opp i Enskede. Etter grunnskole i Skarpnäck gikk han på gymnaset ved Statens aftonskola i Kungsholmens høyere allmenne undervinsingsinstitusjon. Etter å ha fullført gymnaset i april 1944 ble han innrullert i Svea livgarde. Han ble med i Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund (SSU) i 1942 og ble leder i den lokale SSU-klubben «Frihet». Andersson begynte også å studere ved Stockholms högskola men avla aldri pol mag-examen.
I 1949 ble Andersson valgt som representant till SSU-kongressen. 1953 ble han ansatt av Stockholms arbeiderkommune som ombudsman med oppgave å organisere de offentlige tjenestemenn i Stockholm politisk.
Etter valget 1962 ble Socialdemokraternes partisekretær Sven Aspling sosialminister og Andersson  ble valgt til hans etterfølger i 1964. Han ble dermed også representant i partiledelsen. Andersson ble ved valget 1966 innvalgt i riksdagen.
1975 valgt til leder i Stockholms arbeiderkommune. Etter riksdagsvalget i 1982 ble han sosialminister og var blant annet ansvarlig for at offentlige pensjoner ble indeksregulert.
I ble han 1985 utnevnt til utenriksminister. I sin tid som utenriksminister brukte han tid blant annet til å arbeide med Israel-Palestina-konflikten og kunne holde nær kontakt med PLOs leder Yasir Arafat.
I tiden i Enskede SSU traff han Eivor som han giftet seg med i 1950. De fikk tre barn. Etter hennes bortgang giftet han seg på ny med Britta.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sten Andersson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) Sten Andersson hos Sveriges riksdag  Wikiquote: Sten Andersson – sitater
Aureos Capital

Aureos Capital er et forvaltningsselskap opprettet av Norfund og det britiske CDC Group i 2001, og disse to selskapene eier hver 36,75 prosent av Aureos Capital. 
Aureos forvaltet ved utgangen av 2006 470 millioner dollar fordelt på 19 fond i utviklingsland i Afrika, Mellom-Amerika og Asia. Selskapet spesialiserer seg på investeringer i ekspansjon og managment buy-out i små og mellomstore selskaper, og har 21 kontorer over hele verden. 
Selskapet og fondene er registrert i Mauritius.  Blant annet Jan Borgen i Transparency International har karakterisert Mauritius som et skatteparadis og ment at Norfund gjennom sitt engasjement i Aureos bryter med norsk bistandspolitikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Aureos hjemmeside
Saxegården

Saxegården (skrivemåten Saxegaarden brukes også) er en løkkebygning fra ca. 1800 med adresse Saxegaardsgata 17, Gamlebyen i Oslo. 
Bygningen ligger innenfor området for den såkalte Middelalderbyen, og er opprinnelig en middelaldersk bygård, oppkalt etter stormannsætten Saxe. Senere har biskoper fra Hamar bodd i huset. Under halvparten av huset ligger en hvelvkjeller i stein fra senmiddelalderen. Den er omtalt i kilder fra 1334 til 1414 og kan være fra 1200-tallet. Gården er en av få middelaldergårder i Oslo der beliggenheten kan fastslås sikkert. 
Det middelalderske huset brant ved bybrannen i 1624. Nytt hus ble bygd like etter på de gamle murene. Dagens hus (det tredje i rekken) ble reist i år 1800 av rådmann Ingstad. I 1868 ble Saxegaarden overtatt av brødrene Schyberg, og i 1890-årene ble det foretatt en større innvendig ombygging. Huset er i louis-seize-stil, og hovedfasaden har tydelige inndelinger. Taket har en svak valming og er tekket med sementtakstein, og dørene er de originale. 
Saxegaarden er i dag fredet. Bygningen forvaltes av Kulturetaten i Oslo kommune, og en totalrehabilitering ble avsluttet i 2009. Andre etasje er fast utleid til kunst- og kulturaktiviteter. 


== Kulturminne ==
Saxegården er et fredet kulturminne og har nummer 86164 i Riksantikvarens kulturminnebase.


== Eksterne lenker ==
Artemisa: Saxegaarden. Saxegaardsgaten 17
Årsberetning 2009. Kulturetaten, Oslo kommune, side 77 (avlest 23. april 2010)
Saxegården. Riksantikvarens hjemmeside (avlest 23. april 2010)
«Saxegården». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
GAZ-59037

GAZ-59037 er et terrengkjøretøy fra russiske GAZ.  Det er en sivil variant av det pansrede personellkjøretøyet BTR-80, og har således åttehjulsdrift.


== Eksterne lenker ==
Bilder, tekst og video om kjøretøyet (russisk)
Et par bilder fra en utstilling i Omsk i 1999
Offentlig Landmobil Telefoni

Offentlig Landmobil Telefoni (OLT) var det første mobiltelefonnettet i Norge. Det ble opprettet 1. desember 1966 og ble nedlagt i 1990 (stopp for nye konsesjoner var 1. november 1989). Ved introduksjonen av NMT i 1981 var det ca. 22 000 abonnenter på OLT. OLT var manuelt, og ikke et automatisk mobilsystem, og regnes derfor som før "1G".


== Tekniske egenskaper og bruk ==
Nettet benyttet frekvensmodulasjon (FM) på frekvenser ved 160-162 MHz for mobile sendere, og ca. 168-170 MHz for basestasjonene. Det var manuelle mobiltelefonsentraler i de største byene i landet. Mobiltelefonbrukerne ble utstyrt med dekningskart som anga hvor basestasjonene var og med fargede felter som viste i hvilket område det kunne forventes dekning. Basestasjonene hadde enten en felles oppkalls- og arbeidskanal, eller de hadde en oppkallskanal og flere arbeidskanaler. Mobiltelefonbrukeren måtte passe på å skifte oppkallskanal når han kjørte over i dekningsområdet til nye basestasjoner, ellers ville det være umulig å få innkommende telefonsamtaler.
Det var 64 2-frekvens kanaler i dette båndet. En mobiltelefonbruker kunne stille inn alle de 64 kanalene manuelt og lytte på de samtalene han ønsket. Distriktslegene var en av de vanlige brukergruppene for dette nettet. Det var ikke alltid vellykket å snakke om sykdom på et åpent radiosamband.


== Dupleks - semidupleks ==
De fleste mobiltelefonene benyttet semidupleks slik at mobiltelefonbrukeren ikke kunne høre hva samtalepartneren sa mens han selv snakket og holdt inne senderknappen. De dyrere fastmonterte modellene hadde dupleks forbindelse slik at begge kunne snakke i munnen på hverandre og oppfatte alt. 
Dette oppnåes ved å bruke to radiofrekvenser for hver kanal. Det vil si at når en kanal er valgt sender mobiltelefonen på en frekvens. Basestasjonen sender på en frekvens som er 8 MHz høyere enn den andre frekvensen.
Disse telefonene hadde antennen koblet til et dupleksfilter som tillot senderen å sende på sin frekvens uten å forstyrre signalet fra basestasjonen.


== Oppkall ==
Oppkallet til sentralen var en tone på 2400 Hz. Oppkallet til mobiltelefonene var et signal med 5-toner, slik at hver telefon hadde sitt 5-sifrede nummer.
Sambandet for politi og enkelte helseradiokanaler hadde kanaler i det samme frekvensbåndet. Derfor kunne mobiltelefonene også utstyres med politi- eller helseradiokanaler og brukes i disse lukkede nettene. Da apparatene etterhvert fikk større båndbredde var det også mulig å bruke dem som Maritim VHF-radioer.
Telefonene var ofte en koffert med montert antenne utvendig, med telefonrør eller løs mikrofon og høyttaler, et oppladbart batteri og en innmontert radioenhet. Det vil være riktigere å kalle enheten slepbar enn bærbar. Da VHF håndapparater ble vanligere var det mulig å få programmert disse som manuelle mobiltelefoner, ofte med begrenset kanalbestykning og vekt omkring ett kilo.


== Kilder ==
Mobiltelefonens historie i Norge fra Norsk Telemuseum
Randsfjordvassdraget

Randsfjordsvassdraget har et nedbørsfelt som dekker et areal på 3 765 km². I sørenden av Randsfjorden dannes Randselva, som drenerer til Begnavassdraget. Elva renner sammen med Ådalselva ved Hønefoss og danner Storelva, som drenerer til Tyrifjorden. Etnavassdraget og Dokkavassdraget renner sammen ved Dokka, noen kilometer før Dokka drenerer ut i Randsfjordens nordende.
Etna har sitt utspring oppunder Skaget i Øystre Slidre og renner gjennom Etnedalen. Dokka har sitt utspring syd for fjellmassivet Langsua, helt øst i Øystre Slidre.


== Se også ==
Drammensvassdraget
Dokkavassdraget
Etnavassdraget
Randsfjorden
Felix Ermacora

Felix Ermacora (født 13. oktober 1923 i Klagenfurt, død 24. februar 1995 i Wien) var en østerriksk folkerettsjurist og konservativ politiker. Fra 1957 var han virksom som professor i statsvitenskap og folkerett ved Universität Innsbruck. Han var medlem av Nasjonalrådet (parlamentet) i Østerrike for ÖVP fra 1971 til 1990. Dessuten var han medlem av Den europeiske menneskerettighetskommisjonen og FNs menneskerettighetskommisjon fra 1958. I 1974 var han president for FNs menneskerettighetskommisjon, og fra 1984 arbeidet han også som ekspert for FN med Afghanistan som fagområde. Han ble utnevnt til direktør for Ludwig Boltzmann Institut für Menschenrechte ved Universität Wien i 1992. Han var også styremedlem i International Society for Human Rights.
Ermacora er blant annet kjent for sitt arbeid med fordrivelsen av tyskerne fra Øst-og Sentral-Europa i årene 1945-1946. Han kom i 1991 til den konklusjon at fordrivelsen oppfylte kriteriene for å betegnes som folkemord. Han ledet også Europarådets undersøkelse av deportasjonen av armenerne, og kom til samme konklusjon.Han mottok en rekke utmerkelser i flere land, bl.a. Tysklands og Frankrikes fortjenstordener, UNESCOs pris for menneskerettigheter og Europarådets Den europeiske menneskerettighetsprisen. Han var også æresdoktor ved universitetene i Köln og Strasbourg, og korresponderende medlem av det østerrikske vitenskapsakademiet.
Felix-Ermacora-Institut ble stiftet i 1999 for å føre hans arbeid videre. På hans dødsdag i 2005 etablerte det østerrikske konservative partiets parlamentsklubb Felix-Ermacora-Menschenrechtspreis. De første prisvinnerne var den katolske presten Georg Sporschill og ORF-krigskorrespondenten Friedrich Orter.


== Verker ==
Handbuch der Grundfreiheiten und der Menschenrechte, 1963
Allgemeine Staatslehre, 2 bd., 1970
Österreichische Verfassungslehre, 2 bd., 1970/80
Grundriß der Menschenrechte in Österreich, 1988
Die Entstehung der Bundesverfassung, 5 bd., 1986-93
Menschenrechte in der sich wandelnden Welt, 3 bd., 1974-94
Menschenrechte ohne Wenn und Aber. Erlebnisse und Begegnungen, 1993


== Referanser ==
Coleorrhyncha

Coleorrhyncha er små insekter som lever av å suge saften ut av planter.


== Utseende ==
Små (2–4 mm), flate nebbmunner. Antennene er ganske korte. Alle artene utenom én er kortvingede.


== Levevis ==
De finnes mellom moser og levermoser i skog av sørbøk (Nothofagus).


== Systematisk inndeling ==
Coleorrhyncha er en gruppe av plantesugere som er i nær slekt med tegene. Gruppen Coleorrhyncha, består av bare en familie, Peloridiidae, med bare 30 arter på verdensbasis. Denne gruppen er ofte systematisk plassert som en del av plantesugere. Men det er uenigheter om den heller bør plasseres i en egen gruppe, (Prosorrhyncha), som søstergruppe til tegene.
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på  ...oidea.

Nebbmunner (Hemiptera)
underorden Plantesugere (Homoptera) (parafyletisk)
gruppe Coleorrhyncha
familien Peloridiidae – 13 slekter og bare 30 arter i hele verden.
(gruppe uten navn)
(gruppe uten navn)
slekten Oiophysella
slekten Oiophysa
(gruppe uten navn)
slekten Xenophysella
slekten Xenophyes
(gruppe uten navn)
(gruppe uten navn)
slekten Peloridium
(gruppe uten navn)
slekten Kuscheloides
(gruppe uten navn)
slekten Peloridora
slekten Pantinia
(gruppe uten navn)
slekten Hemiodoecellus
slekten Howeria
slekten Hemiowoodwardia
slekten Hemiodoecus
slekten Hackeriella


== Eksterne lenker ==
(en) Coleorrhyncha hos Fossilworks 
(en) Coleorrhyncha hos ITIS 
(en) Coleorrhyncha hos NCBI 
(en) Kategori:Coleorrhyncha – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Coleorrhyncha – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree of Life – Coleorrhyncha / Peloridiidae  (engelskspråklig)
Månafossen

Månafossen er en foss som ligger innerst i Frafjord i Gjesdal kommune, Rogaland. Fossen har et fritt fall på 92 meter. Utsikten til fossen er vanskelig tilgjengelig da det er bratt og ulendt opp til utsiktspunket der man kan betrakte fossen. På de bratteste stedene er det satt opp trapper og kjetting slik at man skal komme seg frem til utsikten. Til tross for at fossen er vanskelig tilgjengelig er den et svært populært turistmål, da den regnes som et av fylkets vakreste og mektigste fossefall. 
Se også artikkel om fjellgården Mån, en halvtimes fottur fra utsiktspunktet mot Månafossen.


== Eksterne lenker ==
Gjesdal kommune sin info om Månafossen
George Stephenson (fotballspiller)

George Ternent Stephenson (født 3. september 1900 i New Delaval, Northumberland, England, død 18. august 1971 i Derby, Derbyshire, England) er en tidligere engelsk landslagsspiller i fotball som spilte for sju engelske klubber. Han var også manager for en engelsk klubb. 
Stephenson spilte tre landskamper for England.


== Biografi ==
George Stephenson startet sin profesjonelle fotballkarriere i Leeds City i august 1919. Kort tid etter ble Leeds City utestengt fra ligaen, og spillerne på laget ble solgt på auksjon  på Metropole Hotel i Leeds. Aston Villa kjøpte Stephenson for £250 på denne auksjonen og han var tilknyttet Aston Villa fram 1927 da han gikk til Derby County. I mai 1928 fikk han sin landslagsdebut for England mot Frankrike. England vant kampen 5-1 og Stephenson laget to av målene. I februar 1931 ble Sheffield Wednesday hans neste klubb før han gikk til Preston North End sommeren 1933. Året etter ble Charlton Athletic hans neste og siste klubb som aktiv spiller.
Etter fotballkarrieren jobbet han som talentspeider før han ble manager i Huddersfield Town i 1947, og han hadde denne jobben fram til mars 1952. 


== Karriere som fotballspiller ==


=== Landslagskarriere for England ===


=== Klubblag ===


== Karriere som fotballmanager ==


=== Klubblag ===


== Referanser ==


== Kilder ==
Mortimer, Gerald (2004): The Who´s Who of DERBY COUNTY. Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-409-4
Rollin, Jack (1998): ROTHMANS BOOK OF FOOTBALL RECORDS. Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7472-1954-0


== Eksterne lenker ==
(en) George Stephenson – Transfermarkt 
(en) George Stephenson – Soccerbase.com (manager) 
(en) George Stephenson – EU-Football.info
Hedvig Montgomery

Hedvig Margareta Victoria Montgomery (født 1968) er en norsk psykolog med familieterapi som spesialitet. Hun har også jobbet en del med uttak og oppfølging av deltagere til ulike TV-produksjoner, spesielt reality-TV.Montgomery ble født i Uppsala i Sverige. Hun utdannet seg til psykolog ved Universitetet i Oslo i 1997 og har senere tatt fordypning i familieterapi og parterapi. Hun var med på å starte firmaet Psykologbistand, det første firmaet som tilbød organiserte terapitjenester til næringslivet i Norge. Siden har hun arbeidet innen bedriftshelsetjeneste, som klinisk psykolog og som organisasjonskonsulent. Fra 1999 har hun også arbeidet med uttak og oppfølging av deltagere til fjernsynsproduksjoner og som rådgiver for fjernsynsproduksjon innen etikk og forsvarlig håndtering av frivillige deltagere. I denne perioden har hun også arbeidet særskilt med personer som havner i medias søkelys og krisehåndtering i de situasjonene som kan følge. Fra 2002 har hun vært daglig leder i aksjeselskapet Montgomery.
Montgomery har også holdt kurs og foredrag for foreldre, lærere og andre om barn og utvikling. Hun har vært medforfatter til flere bøker om utviklingspsykologi og barneoppdragelse. Hennes bokserie om barneoppdragelse, med samletittelen Foreldremagi (Strawberry Publishing), er solgt til en rekke land, inkludert Kina, Russland og den arabiske verdenen.


== Bokutgivelser ==
1999: Hedvig Montgomery og Kirsti Ramfjord Haaland: Fagutvikling i sosialt arbeid
2018: Hedvig Montgomery og Eivind Sæther: Foreldremagi. Syv enkle steg for å lykkes med oppdragelsen - Pilar forlag
2018: Hedvig Montgomery og Eivind Sæther: Miraklenes tid – 0–2 år - Pilar forlag
2019: Hedvig Montgomery og Eivind Sæther: Barnehageårene – 2–6 år - Pilar forlag
2019: Hedvig Montgomery og Eivind Sæther: Barneskoleårene ‹› 6–13 år - Pilar forlag
2020: Hedvig Montgomery og Eivind Sæther: Ungdomsårene – 13–19 år - Pilar forlag


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hedvig Montgomery på Internet Movie Database
Sarmale

Sarmale (éntall: sarma) er en rumensk nasjonalrett som består av et kål eller vinblad som er fylt med krydret kjøttdeig og ris.


== Litteratur ==
«Kålruletter: Sarmale cu Varză Dulce». Svinekjøtt. Oslo: Gyldendal. 1985. s. 164. ISBN 8205165149.
Sagtang

Sagtang (Fucus serratus) er en brunalge. Den gjenkjennes lett ved at den har en grovt sagtakket kant. Den er gaffelgreinet, med flate brede grener. 
Sagtangen har ikke luftblærer, men det at den er oppsvulmet på enden gjør at det er lett å tro det. Oppsvulmingen er egentlig bare en oppsamling av væske som skal hindre sagtangen fra uttørking. 
Sagtang vokser nedenfor blæretangbeltet, men sjelden lavere enn 6 meter. Den måler 30-60 cm og er vanlig langs hele norskekysten. Det er blitt brukt til
tangmel i det som dyrene spiser


== Eksterne lenker ==
(en) Sagtang – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Sagtang i Encyclopedia of Life 
(en) Sagtang i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Sagtang hos Artsdatabanken 
(sv) Sagtang hos Dyntaxa 
(en) Sagtang hos ITIS 
(en) Sagtang hos NCBI 
(en) Kategori:Fucus serratus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Fucus serratus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Fucus serratus – detaljert informasjon på Wikispecies
James Moore (fotballspiller)

James Moore (født 11. mai 1889 i Handsworth, England, død 1972) var en engelsk landslagsspiller i fotball som spilte for fem engelske klubber.  
Moore spilte én landskamp for England.


== Biografi ==
James Moore startet sin karriere i Glossop i mai 1911. To år etter gikk han til Derby , og mens han var i denne klubben fikk han også sin første, og eneste, landskamp. Det skjedde i Stockholm i en kamp mot Sverige den 21. mai 1923. England vant kampen 4-2 og Moore noterte seg for et av Englands mål. 
James Moore spilte for Derby fram til mars 1926 da Chesterfield ble hans neste klubb. Året etter gikk han til Mansfield Town før han avsluttet sin karriere i Worcester City. 


== Karriere som fotballspiller ==


=== Landslagskarriere for England ===


=== Klubblag ===


== Litteratur ==
Mortimer, Gerald (2004): The Who´s Who of DERBY COUNTY. Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-409-4
Rollin, Jack (1998): ROTHMANS BOOK OF FOOTBALL RECORDS. Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7472-1954-0
Imperial Collection Russian Open

Imperial Collection Russian Open er en golfturnering på Europatouren, og den eneste i turneringen som spilles øst for det gamle jernteppet. Mesterskapet ble etablert i 1996 som del av Challenge-touren, og ble tilføyet Europatouren i 2003. Fra 2003 til 2005 hadde den offisiell status i begge turneringene. Mesterskapet spilles i nærheten av Moskva, i samme uke som PGA-mesterskapet i USA.


== Vinnere (Europatouren) ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Mikael Lundberg

Mikael Lundberg (født 13. august 1973) er en svensk golfspiller.
Lundberg representerte Sverige i Eisenhower Trophy i 1994 og ble profesjonell i 1995. Han tilbrakte flere år på Challenge Tour, der han vant turneringen Himmerland Open i 1997, og fikk spillerett på Europatouren ved hjelp av en fjerdeplass på Challenge Tour-rankingen i 2000. Etter to stabile sesonger mistet han spilleretten på Europatouren etter en 137.-plass på Order of Merit i 2003, og han vendte tilbake til Challenge Tour i 2004. Han vant tilbake spilleretten på toppnivået ved å vinne Cadillac Russian Open i 2005, et mesterskap med offisiell status på begge tourene.


== Meritter ==


=== Seire på Europatouren ===
2008 Inteco Russian Open Golf Championship
2005 Cadillac Russian Open


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mikael Lundberg – Europatouren 
(en) Mikael Lundberg – Verdensrankingen 
Profil på EuropeanTour.com
Sverre Ødegaard

Sverre Ødegaard (født 3. januar 1947 på Røros, død 15. juni 2002) var en norsk museums- og kulturvernarbeider som arbeidet med og for Røros' historie.
Han vokste opp i et tradisjonelt bonde- og bergmannsmiljø i Mørkstugata på Røros. Allerede som 13-åring begynte han å arbeide med bergstadens historie. Han fikk utdannelse ved Nansenskolen (1967–68) og som billedkunstner ved SHKS (1968–72). 
Fra 1960 arbeidet han deltid som omviser og registrant ved Rørosmuseet. 1965-67 arbeidet han med Røros Kobberverks historiske samlinger, og 1971-77 var han engasjert som museumskonsulent på Røros, og skrev flere utredninger, produserte utstillinger og arbeidet med Arkitekturvernåret 1975. 
Han samarbeidet tett med hotellmannen Knut R. Strøm for å redde de kulturhistoriske verdiene da Røros Kobberverk gikk konkurs i 1977, og han var bestyrer av Rørosmuseet fra 1979. Han rekonstruerte gateløpene på Røros med tegninger og bygget modellene i Smelthytta. Fra 1986 var han fagkonsulent ved det nye museet som ble reist på Malmplassen, og fra 1990 gikk han over i stilling som antikvar. Fra 1998 gikk han over i en friere prosjektstilling i Røros Prosjekt AS, for å arbeide med gateromsplan, verneplan mm for byen. Ødegaard ble utnevnt til statsstipendiat fra 2002, bare et halvt år før han døde.

Eg voks opp ståande med eine beinet i ein kultur med ubrotne røter langt bakover i tida. Som smågut fekk eg leve med i mykje av det gamle «berg- og bonde-Røros», og det fall mest natueleg tidleg å ta til og samle minne


== Priser ==
Røros kommunes kulturpris 1975
Midt-Norsk Kulturpris 1985
Sør-Trøndelag fylkes kulturpris 1986
Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs minnemedalje i sølv 1989
Fritt Ords honnør 1993


== Bibliografi ==
Rapport om kulturvernsituasjonen i Røros 1972. (utredning, 38 s.)
Kulturvernarbeidet i Røros 1973/74. (utredning, 127 s.)
«Byggeskikken  på Røros». I: Forskningsnytt nr 3, 1976
Røros : vern og pleie av en historisk arv. 1983 (hefte, 20 s.)
Om kjerka på Røros : "Bergstadens Ziir". 1984 (hefte, 24 s.)
Kopperproduksjon på Røros i eldre tid. 1988 (undervisningshefte, 20 s.)
Femunden : innlandshavet ved Norges austgrense. 1992 (hefte, 24 s.)
Bergstaden Røros. Arfo forlag, 1997 (praktbok, med bilder av Jiri Havran)
«Det var ein gong ein bergstad» I: Fortidsvern, nr 4, 2000
Flere, årsvisse artikler i Rørosmuseets årbok Fjell-folk, som han også redigerte noen år fra starten i 1977. Se oversikt i 2002-utgavenØdegaard etterlot seg et nesten fullført manuskript over rørosdialekten.Aage Aas. «Sverre A. Ødegaard til minne» I: Fjell-folk, 2002
Saxegaardsgata (Oslo)

Saxegaardsgata (1-19, 8-8) er en vei i bydel Gamle Oslo i Oslo. Veien går sydvestover fra Oslo gate ved Erik Schias plass mot Sørenga. Opprinnelig bygate i middelalderbyen Oslo, kalt Østre strete. Veien fikk sitt navn før byutvidelsen i 1857 og navnet stammer fra Saxegården.


== Referanser ==
Watonwan County

Watonwan County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de sørlige delene av staten og grenser mot Brown County i nord, Blue Earth County i øst, Martin County i sør, Jackson County i sørvest og mot Cottonwood County i vest.
Watonwan Countys totale areal er 1 139 km² hvorav 14 km² er vann. I 2000 hadde fylket 11 876 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen St. James som også er fylkets største by.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Watonwan County, Minnesota – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Cottonwood County

Cottonwood County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de sørlige delene av staten og grenser mot Redwood County i nord, Brown County i nordøst, Watonwan County i øst, Martin County i sørøst, Jackson County i sør, Nobles County i sørvest og mot Murray County i vest.
Cottonwood Countys totale areal er 1 681 km² hvorav 23 km² er vann. I 2000 hadde fylket 12 167 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Windom som også er fylkets største by.
Fylket har fått sitt navn etter elven Cottonwood River som renner gjennom fylket.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Cottonwood County, Minnesota – kategori av bilder, video eller lyd på Commons