jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Giorgio Vasari

Giorgio Vasari (født 30. juli 1511 i Arezzo i Toscana nord i Italia, død 27. juni 1574 i Firenze) var en italiensk maler, arkitekt og en av verdens første kunsthistorikere, kjent for sine berømte biografier av italienske kunstnere.
I sine beskrivelser av italienske kunstnere benyttet Vasari i 1550 som del aller første begrepet rinascita i betydningen renessansen som kunstretning.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Vasari var fra Arezzo i Toscana. Etter en anbefaling fra hans søskenbarn Luca Signorelli, ble han i en tidlig alder elev av Guglielmo da Marsiglia, en dyktig maler av farget glass. Da han var 16, sendte kardinal Silvio Passerini ham til å studere i Firenze, i omgang rundt Andrea del Sarto og hans elever Rosso Fiorentino og Jacopo Pontormo. Hans utdannelse som humanist ble ikke glemt, og han møtte og kjente Michelangelo, hvis malerstil påvirket Vasari.

I 1529 besøkte han Roma og studerte verkene til Rafael og andre fra den italienske høyrenessanse. 


=== Malerkunst ===
Vasaris egne manieristiske malerier ble mer beundret i hans levetid enn i ettertiden. Han var konsekvent ansatt av beskyttere i Medici-familien i Firenze og Roma, og han arbeidet i Napoli, Arezzo og andre steder. 
Mange av hans bilder eksisterer fremdeles, den viktigste er veggen og takmaleriene i det store Sala di Cosimo I i Palazzo Vecchio i Firenze, hvor han og hans assistenter arbeidet fra 1555, og hans ufullførte fresker på innsiden av den kolossale kuppelen i Duomo, fullført av Federico Zuccari og med hjelp av Giovanni Balducci. Han hjalp også med å organisere dekorasjonen av Studiolo, nå remontert i Palazzo Vecchio. Han var i all vesentlighet en av renessansens fremste skikkelser, en leder i kunstverdenen, selv om han er mer berømt som kunsthistoriker enn som kunstner.


=== Forfatter. Le Vite de' più eccellenti pittori, scultori, ed architettori ===
Vasaris bok Le Vite de' più eccellenti pittori, scultori, ed architettori  (1550) er, tross visse feilaktigheter, den viktigste informasjonskilden som berører renessansekunstens historie. Ikke minst etablerer den tydelig ideen om fremskritt i kunsten; en av Vasaris samtidige, Michelangelo Buanorroti, blir presentert som det ypperste kunsthistorien har frembrakt. 
Le Vite er også bemerkelsesverdig i det at Vasari tar for seg både malere, skulptører og arkitekter innenfor samme bind - tradisjonen fra middelalderen var å skille tydelig mellom de ulike kunstartene som vesensforskjellige. I den andre, utvidete versjonen av Le Vite (1568) begrunner Vasari valget ved å forklare at disse kunstnerne alle kan defineres som arti del disegno, som noe unøyaktig kan oversettes som "linjens kunster".


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Giorgio Vasari – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Adam og Eva

Adam og Eva er i de abrahamittiske religionene navnet på de første menneskene som Gud skapte. Alle mennesker er dermed etterkommere av dem.


== I Bibelen ==

I Bibelen er Adam (hebraisk: אָדָם – ʾĀḏām; gresk: Ἀδάμ – Adám) navnet på den første mann og det første menneske som Gud skapte. Hans hustru Eva (hebraisk: חַוָּה – Ḥawwâ; gresk: Εὕα – Heúa) ble skapt etter ham av et av hans ribben.Adam er et semittisk mannsnavn og kan rett og slett bety «menneske» eller «mann». Eva forbindes med verbet ḥyw (= å leve), et vanlig semittisk adjektiv *ḥayy‑ (= levende, i live). På hebraisk ḥawwâ (= levende, liv) av ḥāyâ (= å leve), jfr Ea fra akkadisk Ea, gammelakkadisk *ḥayy‑ (= levende)Adam og Eva fikk først sønnene Kain og Abel. Etter Kains drap på Abel ble sønnen Set født, som erstatning for Abel. Kainitter og setitter nedstammer herfra. Adam og Eva fikk siden «andre sønner og døtre».Adam skal ha blitt 930 år. Han var alt 130 da han ble far til Set.


== I islam ==
Adam (arabisk: آدَم – ʾĀdam) er den første profeten i islam og ifølge islam det første mennesket på jorden, skapt av Gud. Ifølge hadith-tradisjonen het hans hustru حَوَّاء‎ (Ḥawwāʾ). De fikk to sønner sammen, som omtales som Qabil og Habil i islamsk tradisjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Adam and Eve – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Evil Dead II

Evil Dead II er oppfølgeren til filmen The Evil Dead fra 1981, og skrevet og regissert av Sam Raimi med Bruce Campbell i hovedrollen. 


== Handling ==
Ash tar med kjæresten Linda på hyttetur. På hytten finner de en lydopptaker med opptak av en professor som leser fra Necronomicon (de dødes bok). Ash spiller av opptaket, som frigir en ond kraft som først dreper og siden besetter Linda. Mens Ash kjemper mot kraften kommer professorens datter, kjæresten hennes og to lokale personer til hytten. De hjelper Ash å kjempe, men blir drept en etter en. Til slutt får Ash den nå professordatteren til å lese noen linjer fra boken som skal sende den onde kraften tilbake til der den kom fram. Men dette åpner en portal til det 13-århundre, og sender Ash, som den eneste overlevende, tilbake dit sammen med kraften.


== Roller ==
Bruce Campbell: Ashley «Ash» J. Williams
Sarah Berry: Annie Knowby
Dan Hicks: Jake
Kassie DePaiva: Bobbie Joe
Ted Raimi: Den besatte Henrietta
Denise Bixler: Linda
Richard Domeier: Ed Getley
John Peaks: Professor Raymond Knowby
Lou Hancock: Henrietta Knowby


== Bakgrunn ==
The Evil Dead ble en langsom suksess, som ga Raimi og co mulighet til å spille inn en oppfølger. FIlmen ble bygd over samme lest som forløperen, men med et budsjett som var nesten ti ganger så stort ($375 000 mot $3 500 000) ble denne filmen mer lik Raimis opprinnelige visjon. Filmen skulle begynne med klipp fra forgjengeren, men siden rettigheten til disse klippene var delt mellom veldig mange aktører, valgte Raimi å filme innledningen på nytt. Dermed forsvant tre av personene fra originalen fra historien. på grunn av dette, tror mange at det er snakk om en nyinnspilling av hele filmen fremfor en oppfølger.
Filmen har mye mer humor og slapstick enn forgjengeren, mye takket være Raimis fasinasjon med The Three Stooges. Filmen ble sluppet i 1987, men uten kontroversene originalen hadde skapt. I Storbritannia, der forgjengeren ble forbudt, ble filmen bare klippet med et sekund før den ble sluppet. Filmen ble aldri noen stor suksess (i USA spilte den inn bare rundt $5,9 millioner), men den har oppnådd stor kultstatus på video og DVD.


== Trivia ==
Freddy Kruegers hanske fra A Nightmare on Elm Street henger nær trappa i kjelleren.
En av bøkene Ash legger opp på boksen der han har fanget sin avkappede, besatte hånd, er Ernest Hemingways Farvel til våpnene.
Det blir sagt at professorens kone er i «fruktkjelleren», en referanse til Alfred Hitchcocks Psycho.


== Eksterne lenker ==
(en) Evil Dead II på Internet Movie Database 
(no) Evil Dead II hos Filmfront 
(sv) Evil Dead II i Svensk Filmdatabas 
(da) Evil Dead II i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Evil Dead II på Allociné 
(nl) Evil Dead II på MovieMeter 
(en) Evil Dead II på AllMovie 
(en) Evil Dead II på Turner Classic Movies 
(en) Evil Dead II på Rotten Tomatoes 
(en) Evil Dead II på Metacritic 
Deadites Online
Within the Woods
Rassemblement national

Rassemblement national (RN, «Nasjonal samling»), tidligere Front national (FN, «Nasjonal front») er et fransk konservativt
, proteksjonistisk og nasjonalistisk, 
politisk parti. Partiet ble dannet 5. oktober 1972 under navnet Front national pour l'unité française («Nasjonal front for fransk enhet»).
Partiet ble fram til 2011 ledet av Jean-Marie Le Pen, som også var partiets grunnlegger. Fra 6. januar 2011 var hans datter Marine Le Pen partileder; hun trakk seg i forbindelse med Presidentvalget 2022. Nåværende leder er Jordan Bardella. Bruno Gollnisch (f. 1950) har vært nestleder siden 2005.
Partiet hevder å ha 60 000 medlemmer, og har særlig i Sør-Frankrike fått forholdsvis stor oppslutning i valg. Lokal- og EU-valget i mai 2014 gjorde Rassemblement national til Frankrikes største politiske parti, med ca. 25 % av stemmene. I 2022 fikk partiet et gjennombrudd ved valget til nasjonalforsamling, da partiet gikk fra en gruppe på åtte representanter, til en gruppe på 89, noe som er mere enn en tidobling.
Partiet ønsker å bevare Frankrike i tråd med franske skikker og regler, og har et nasjonalt-konservativt kultur- og verdisyn. De er motstandere av innvandring, særlig fra muslimske land. De forfekter «nasjonal suverenitet» (alle lover for et land skal vedtas av landets egne lovgivende forsamling, ikke av internasjonale organer) og er derfor også motstandere av fransk medlemskap i EU. De er for bevaring av arbeidsplasser i Frankrike og statsbidrag til viktige industrier. De er også tilhengere av dødsstraff, motstandere av likestilling av homoseksualitet som likestilt med heteroseksuelt samliv, og motsetter seg mange former for selvbestemt abort, noe som veier tungt for katolske velgere.
Ved det franske presidentvalget i 2002 ble Le Pen nummer to etter Jacques Chirac, og han fikk rundt 18 % av franskmennenes stemmer.
Med Marine Le Pen i førersetet fra 2011 dreier partiet mot en økonomisk politikk som går inn for å nasjonalisere alle strategiske sektorer i økonomien som telekommunikasjon, energi og banker. Marine tar kraftig avstand fra den tradisjonelle høyresiden med mindre statlig styring som Tea Party-bevegelsen i USA representerer, men vil derimot ha en sterk skattefinansiert velferdsstat.
Jean-Marie Le Pen uttalte i et TV 2-innslag i 1997 at Fremskrittspartiet og Rassemblement national har flere likhetstrekk. Carl I. Hagen avviste gjentatte ganger at dette var tilfelle.


== Referanser ==


== Litteratur ==
DeClair, Edward G. (1999). Politics on the fringe: the people, policies, and organization of the French National Front. Duke University. ISBN 978-0-8223-2139-2. 
Kitschelt, Herbert; McGann, Anthony J. (1997). «France: The National Front As Prototype of the New Radical Right». The radical right in Western Europe: a comparative analysis. University of Michigan. s. 91–120. ISBN 978-0-472-08441-8. 
Shields, James (2007). The extreme right in France: from Pétain to Le Pen. Routledge. ISBN 978-0-415-37200-8. 


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Rassemblement National – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Linga Holm

Linga Holm (norrønt: Lyngholm) er en ubebodd øy i den skotske øygruppen Orknøyene. Øya ligger 700 meter vest for Stronsay. Selv om øya kun er på 70 hektar, anses den for å være verdens tredje største hekkeplass for atlantisk havert (gråsel).


== Historie ==
I likhet med mange andre Orknøyene inneholder Linga Holm flere arkeologiske levninger. Disse inkluderer piktiske, ovale hus fra bronsealderen og førhistoriske graver.Fra minst 1595 til slutten av 1700-tallet var Linga Holm ubebodd og brukt til sesongbeite. Selv om det for tiden er ubebodd, ble det registrert en husstand på seks i 1841, men var helt forlatt ved folketellingen i 1882.


== Sau ==
I 1973 etablerte en stiftelse for bevarelse av truete dyr (Rare Breeds Survival Trust) en populasjon av den meget sjeldne sauerasen North Ronaldsayfår. På 2020-tallet var flokken på rundt 400 dyr. Flokken hadde ikke problemer med kobberforgiftning ettersom kostholdet deres var landjordisk urte pluss tang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Linga Holm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Songvår fyr

Songvår fyr (Songvaar) er et kystfyr i Søgne i Kristiansand kommune i Agder som ble tent første gang 1. november 1888. Det første fyret var et lite trefyr. Selve fyrlykta var bygd inn i det ene hjørnet av bolighuset.
Songvår fyr er ikke, som man kunne tro, plassert på en øy med navn Sognvår. Fyret ligger på Hellersøy, mens naboøya i nord heter Songvår. I 1886 bestemte fyrdirektøren at fyret skulle hete Songvaar fyr. Navnet er unikt, noe som var og er ønskelig for fyr. Det finnes flere Hellersøyer langs kysten og fem bare i Søgne.
I tillegg til fyrbygningen av tre, ble det bygd uthus med fjøs og høylåve, en oljebod og båtnaust med opptrekk. Fyrvokteren fikk bidrag fra Jorddyrkningsfondet, og holdt ei ku, noen høner og et par sauer.


== Det andre fyret ==
I 1950 ble det bygd et nytt maskinrom på Songvår. Et nytt fyrtårn, 14 meter høyt ble bygd på i 1955. Linseapparatet fra 1888 ble med over i det nye tårnet. Det gamle ble revet og materialene fraktet til land. Grunnmuren står fortsatt.
Songvår hadde bofast familiebetjening frem til 1955, da det ble innført skiftordning. Fyrstasjonen ble betjent av fyrmester, to betjenter pluss reservebetjent.
Fyret ble automatisert og avfolket i 1987. Da ble driften lagt om til solcellepaneler og en del av maskinrommet ble ominnredet til batterirom med en batteribank på 380 batterier. 40 solcellepaneler ble montert i et stativ utenfor.


== Dagens fyr ==
Den 18. februar 2004 fikk den da 118 år gamle fyrlykten avløsning og ble erstattet av en ny og moderne i et 9 meter høyt plasttårn. Dagens fyrlykt drives av seks solcellepaneler som er integrert i fundamentet og i snøskjermer rundt lykta. I tillegg har anlegget eget aggregat.


== Bakgrunnen for fyrplasseringen ==
Det har vært svært mange forlis i det utrygge farvannet mellom Ryvingen fyr ved Mandal og Oksøy fyr ved Kristiansand, en strekning på om lag 20 nautiske mil i luftlinje. Den direkte foranledningen til at arbeidet med Songvår kom i gang, var at hvalkokeriet «Vardøhus» gikk ned i 1887 med 46 mennesker ombord.


== Fauna ==
Hellersøy har et rikt fugleliv, og allerede i 1935 ble det innført visse vernebestemmelser. I 1981 ble øya fredet som fuglereservat etter naturvernloven. Det er ilandstigningsforbud og forbud mot å gå utenom selve fyrområdet mellom 15. april og 15. juli.
Les Républicains

Les Républicains (No: Republikanerne) er et fransk nygaullistisk og konservativt parti. Partiet ble stiftet i 2015 ved en reorganisering av Union pour un mouvement populaire (UMP) og regnes som etterfølgeren til det gamle gaullistpartiet som har vært et av de dominerende partiene i Frankrike etter andre verdenskrig.Partiet har 7 representanter i Europaparlamentet, 61 representanter i nasjonalforsamlingen og 138 representanter i senatet.
Christian Jacob har vært partleder siden 2019. I 2021 ble Valérie Pécresse valg som partiets kandidat til det franske presidentvalget i 2022.Les Républicains er medlem av Det europeiske folkeparti (EPP) og Den sentrumdemokratiske internasjonale.


== Historie ==
Rassemblement du Peuple Français (RPF) ble stiftet i 1947 og oppfattet seg som en bevegelse snarere enn et ordinært parti. Støtten avtok utover 50-tallet, men etter at Charles de Gaulle i 1958 fikk sitt politiske ”comeback” endret lykken seg. Under den femte republikk skiftet partiet navn til Union pour la Nouvelle République (UNR), senere igjen til Union des démocrates pour la République (UDR). Partiet utviklet seg til et bredt folkeparti som fikk mer enn 45 prosent av stemmene ved valget i 1968.
I 1976, seks år etter de Gaulles død, ble partiet reorganisert som Rassemblement pour la République  (RPR) under ledelse av Jacques Chirac. RPR var i stor grad Chiracs bevegelse og valgmaskin, men han hadde ikke alltid full kontroll over partiet. I 1995 stilte endog en motkandidat fra hans eget parti, Édouard Balladur, som rivaliserende presidentkandidat. Enkelte gaullister, som Charles Pasqua, som var med og grunnla partiet, forlot det, da de mente partiet ikke var tilstrekkelig kritisk til EUs økende makt, noe de mente stred med gaullismens doktrine om nasjonal uavhengighet. Forut for sammenslåingen med UMP ble RPR innblandet i en korrupsjonsskandale der blant annet Alain Juppé var innblandet.
Chiracs og statsminister Jean-Pierre Raffarins økende upopularitet førte til at Chiracs rival, Nicolas Sarkozy, fikk kontroll over partiet Uenighetene skyldtes blant annet spørsmålet om et eventuelt tyrkisk medlemskap i EU, noe Chirac støttet, mens UMP gikk i mot. I 2007 overtok Sarkozy som president etter Chirac, men tapte gjenvalg i 2012. 
UMP ble omorganisert og skiftet navn til Les Républicains i 2015. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Les Républicains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ad libitum

Ad libitum er et uttrykk fra latin som betyr «så mye man ønsker»; ad lib (og ad-lib) er rene forkortelser. Uttrykket kan benyttes i en mengde sammenhenger, innen blant annet musikk, psykologi, medisin og biologi. I Danmark er det et ofte benyttet uttrykk om mat og drikke, oftere om drikke til middager, men også om middager der man får spise så meget man vil.Det forkortede uttrykket dekker betydningen best er «legg til fritt». Ad lib blir sjelden brukt i norsk dagligtale og vil være mest kjent for dem som driver med musikk, teater eller TV-produksjon.
I musikken er Ad lib en del av terminologien som supplerer notesymbolene ved å beskrive tempo, stemningsleie og oppbygning av det musikalske stykket, i likhet med for eksempel «Coda», «Da capo» og «Allegro». Uttrykket brukes når musikeren/solisten spiller eller synger improvisert, og dermed får mulighet til å briljere, eller når en komposisjon blir arrangert med ekstra instrumenter, eksempelvis piccolofløyte, når det strengt tatt ikke er nødvendig. I populærmusikk nedskrevet som noter brukes adlib gjerne til å beskrive improviserte avslutninger på sanger som ikke har en klart definert avslutning. Et klassisk eksempel i så måte er The Beatles avslutning av Hey Jude der den avsluttende akkordsekvensen kan gjentas et udefinert antall ganger ad lib, det vil si med fritt tillagte improvisasjoner over skjemaet så mye man måtte ønske. Innen musikken kan det også bety at man kan improvisere et eller flere elementer.Innenfor scenekunst beskriver uttrykket dialog tatt på sparket, for eksempel for å dekke over at skuespilleren har glemt replikkene sine. Dette kan kalles en ad lib. 
I liturgien kan fakultative elementer kjennetegnes som ad libitum. Dette kan for innen katolskliturgi eksempel gjelde sekuensen til Kristi legemsfest, eller bruk av Credo på bestemte dager. Den latinske betegnelsen for valgfrie minnedager er memoria ad libitum.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ehrlich, Eugene (1985). Amo, Amas, Amat and More. New York: Harper & Row, Publishers. s. 23.
Bresaola

Bresaola er den italienske varianten av lufttørket saltet biffilet som har modnet i to–tre måneder til den er hardnet og har fått en dyp rød, nesten lilla farge. Teknikken hadde sitt utspring i Valtellina-dalen i regionen Lombardia i Italia. Den den ble også utviklet i alpedaler i Piemonte, der særlig Bresaola della Val d’Ossola må fremheves.  
Kjøttet er magert og mørt, og har en søt kraftig lukt.
Nasjonal front

Nasjonal front, Nasjonalfronten, National Front, Nationale Front og Front national kan vise til:

Rassemblement national, tidligere Front national, et politisk parti i Frankrike
Front national (Belgia), et politisk parti i Belgia
Et politisk parti i Albania, se Nasjonal front (Albania)
Et politisk parti i Hviterussland, se BNF-partiet
Et politisk parti i India, se Nasjonal front (India)
Et politisk parti i Latvia, se Nasjonal front (Latvia)
Et politisk parti i Malaysia, se Barisan Nasional
Et politisk parti i Pakistan, se Balawaristan National Front
Et politisk parti i Sri Lanka, se United National Front
En politisk gruppe i Iran, se Nasjonalfronten (Iran)Botswana National Front
British National Front
New Zealand National Front
Swaziland National Front
Mizo National Front i India


== Tidligere ==
Australia, se National Front (Australia)
Colombia, se Nasjonal front (Colombia)
Estland, se Folkefronten (Estland)
Hellas, se Nasjonal front (Hellas)
Italia, se Fronte Nazionale
Nederland, se Nasjonal front (Nederland)
Spania, se Frente Nacional
Sveits, se Nasjonal front (Sveits)
Tsjekkoslovakia, se Nasjonal front (Tsjekkoslovakia)
Namibia National Front
En tidligere motstandsbevegelse i Frankrike, se Front national (motstandsbevegelse)
Den tidligere opprørsbevegelsen Viet Cong i Vietnam, se Front National de Liberté (Vietnam)
En tidligere sammenslutning av partier og masseorganisasjoner i Den tyske demokratiske republikk, se Nationale Front (DDR)
Barbaresco

Barbaresco er en italiensk rødvin, av druen nebbiolo, fra vindistriktet Langhe i regionen Piemonte i Italia. Navnet stammer fra landsbyene Barbaresco og Neive, der druene dyrkes. I likhet med barolo er vinen utelukkende laget på nebbiolo, og har hatt Denominazione di origine controllata (DOC)-status fra 1966 og Denominazione di Origine Controllata e Garantita DOCG-status siden 1980.


== Historie ==
Barbaresco ble utviklet til det den er blitt til nå av Domizio Cavazza, lederen for oenologiskolen i Alba mot slutten av 1800-tallet . Men vinen fra dette området omtales allerede i Titus Livius' historieverk om tidlig romersk historie ved navn Ab Urbe Condita.


== Smak og karakter ==
Vinmarkene i Barbaresco og Neive ligger noe lavere enn Barolo, og jordsmonnet er også noe forskjellig. Vinene blir derfor noe mindre kraftig og mer silkemyk. Generelt blir vinene fra Barbaresco regnet som litt lettere og mer elegante enn barolo, men med store individuelle variasjoner.Nebbiolo-druen gir høyt syre- og tannininnhold og oppleves som relativt barske viner som krever en viss tilvenning. Druen er også brukt i den berømte vinen barolo. Disse dyprøde vinene er svært tanninrike, med dufter av tjære og roser. Ved lagring utvikler vinene unike og komplekse aromaer og smaker, og får det karakteristiske oransje fargeskjæret øverst i glasset. Grunnet et lavt produksjonsvolum kan viner som barolo og barbaresco ofte være svært kostbare, spesielt de årene tåken har holdt seg unna. Rimelige alternativer er nebbioloviner fra Gattinara. Mye er likt, men mangler ofte den tygde og kraft som er i barolo og barbaresco.


== Kvalitetskrav ==
Kvalitetskravene til DOCG-barbaresco krever minst 12,5 % alkohol og skal være lagret minst to år, derav minst ett år på fat, deretter på flaske minst ett år til, før den kan sendes ut på markedet. For riservautgaven er kravet minst fire års lagring.


== Referanser ==