jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Veum kirke

Veum kirke (Veum kyrkje) er en langkirke fra 1863 i Fyresdal kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 180 plasser.
Veumsteinen, en runestein som nå befinner seg på Kulturhistorisk Museum, sto tidligere på en gravhaug i tunet på Veum gård, rett sør for Veum kirke.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 164-165. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 486. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Lokalhistoriewiki
Fyresdal kommune Arkivert 12. januar 2014 hos Wayback Machine.
(no) «Veum kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Veum kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Elektryon

Elektryon var i gresk mytologi sønnen til Persevs og Andromeda og var konge av Mykene. Han giftet seg enten med Anaxo, datter til sin bror Alkaios og søster av Amfitryon, eller Eurydike, datter til Pelops. Han fikk datteren Alkmene og seks sønner med sin kone. Elektryon hadde også sønnen Likymnios med Midia, en frygisk kvinne.
De seks sønnene til Pterelaos som stammet fra Elektryons bror Mestor, kom til Mykene for å kreve en del av kongedømmet. Da Elektryon avslo deres krav, drev de bort kveget hans. I det påfølgende slaget ble alle unntatt en drept. Evenos, den overlevende sønnen, solgte kveget til Polyxenos av Elis. Amfitryon, Elektryons nevø og forlovede til Alkmene, kjøpte kveget og førte det hjem til sin onkel, men drepte ham ved et uhell da han kastet klubben sin mot en av kuene. Elektryons bror Sthenelos tok tronen til Mykene, anklaget Amfitryon for mordet og sendte ham i eksil. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
M. Grant og J. Hazel, Who's Who in Classical Mythology, David McKay & Co Ltd, 1979
Lofsöngur

«Lofsöngur» (norsk «Lovsang») er Islands nasjonalsang, også kjent som «Ó Guð vors lands».
Teksten er av Matthías Jochumsson og musikken av Sveinbjörn Sveinbjörnsson.


== Teksten på islandsk ==


== Eksterne lenker ==
Islands nasjonalsang
Sauland kirke

Sauland kirke er en korskirke i Hjartdal kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Kirken ble innviet 25. september 1859, men ble ikke helt ferdig før i 1863. En stavkirke fra middelalderen ble revet i 1860. Det finnes en vangeportal fra den i Oldsaksamlingen i Oslo.
Selv om Sauland kirke strengt tatt er en korskirke, er tverrarmene nokså korte, og kirken blir ofte omtalt som langkirke Tverrarmene er møblert med vanlige stoler, mens hovedskipet har tradisjonelle kirkebenker. I 1974 ble alterpartiet endret og dekorert av Finn Emanuel Olsen i 1974. Kirken ble fargerestaurert innvendig til jubileet i 2009.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Arven nr. 5/2009 (menighetsbladet for Hjartdal ved jubileet i 2009)
Arne Hardang: Kyrkje- og prestesoge for Hjartdal (Buen kulturverkstad, 1994; nå på Bokhylla.no)
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Sauland kyrkje». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 130-131. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 491. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Sauland kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Sauland kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Peter Haars

Peter Haars (født 18. februar 1940 i Nürnberg i Tyskland, død 2005 i Oslo) var en tysk-norsk grafisk designer, illustratør og forfatter.Peter Haars kom til Norge i 1962. Han lagde plakater for Det Norske Teater og sto bak om lag 300 bokomslag gjennom jobb som art director i Pax forlag og Gyldendal.Haars laget også tegneserier og oversatte, redigerte og skrev egne bøker.  I 1983 var han med på å stifte Norsk Illustratørforbund, forløperen til tegner- og designerorganisasjonen Grafill. I 1987 ble han professor i grafisk design og illustrasjon ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo.
Peter Haars, sammen med Calle Christensen, Leif Anisdahl, Bruno Oldani og andre, var blant de utøverne i Norge som fanget opp de nye stilidealene i grafisk design på 1960- og 1970-tallet. Haars mange bokomslag med surrealistiske, pop art-inspirerte industrifantasier i airbrush-teknikk preget store deler av 1980-tallet, spesielt i Lanterne science fiction-serien.
Peter Haars mottok Bokkunstprisen i 1989.


== Bibliografi (utvalg) ==
1971: Prokon – tegneserie
1972: Happy Biff: – en pedagogisk tegneserie, hvor leseren avgjør om den er utopisk  – samfunnssatirisk tegneserie
1977: Pygmalion og andre avskyelige noveller – noveller
1978: Reisen til Ai-Po-Tu: en fantastisk parabel
1979: Kutt eller Den negative helt som medium – roman
1985: Pull – roman
1996 - 1998: Fake – Plakatprosjekt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kort minneord av Tor Åge Bringsværd Arkivert 10. februar 2007 hos Wayback Machine.
Peter Haars.no
Peter Haars - Discogs.com
TV.com

TV.com var et nettsted som tilhørte CNET Networks, Inc. Siden ble lansert i 2005 og erstattet den populære TV Tome-nettsiden. Den ble nedlagt i 2019.
Siden dekket fjernsyn og fokuserte på engelskspråklige TV-serier produsert eller vist i USA, Storbritannia, Canada, Australia og Irland. I tillegg til episode-guider, inkluderer den også USA-relaterte nyheter, omtaler, bilder, trailere og TV-lister.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Tuddal kirke

Tuddal kirke er en korskirke fra 1796 i Hjartdal kommune, Vestfold og Telemark fylke. Den avløste i sin tid en stavkirke.
Byggverket er i tre og har 130 plasser.
Adkomst til stedet som er et velkjent turistmål er via Fv651 og Fv652.


== Litteratur ==
Arne Hardang: Kyrkje- og prestesoge for Hjartdal (Buen kulturverkstad, 1994; nå på Bokhylla.no)
Henriksveen, Herman, red. (1986). «Tuddal kyrkje». Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 132-133. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 491. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Tuddal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
«Tuddal kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Helle kirke

Helle kirke eller Hellekirken er en arbeidskirke i tre og betong i Kragerø kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Kirken ble tegnet av arkitekt Morten Lunøe og oppført i to byggetrinn: trinn 1 1981–86 med innvielse i 1986 og trinn 2 med innvielse i 1994. Kirken ble tidligere drevet av en stiftelse, men har fått eget kirkesogn i det som tidligere var Sannidal prestegjeld.
Kirken inneholder i tillegg til kirkesal også peisestue, tre grupperom, kirketorg og kjøkken. Kirken har også en barnehage, som fra 2009 har fire avdelinger.


== Litteratur ==
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 505. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Kragerø kikelige fellesråd
(no) «Helle kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Arkitekthuset Kragerø
Slaget ved Tanagra (426 f.Kr.)

Slaget ved Tanagra var et slag i Peloponneskrigen i 426 f.Kr. mellom Athen og Tanagra.
Athen sendte i 426 en flåte til øya Milos som bestod av 60 skip og 2000 hoplitter under kommandoen til Nikias. Milos hadde nektet å slutte seg til det athenske sjøforbundet, og nektet fremdeles å gjøre det da athenerne plyndret øya. Athenerne erobret ikke øya, men seilte i stedet til Oropos på kysten av Boeotia. Hoplittene gikk i land på kysten og marsjerte mot Tanagra hvor hovedarméen til athenerne, som hadde marsjert fra Athen under Hipponikos og Eurymedon, sluttet seg til dem. De plyndret landsbygda, og dagen etter beseiret de en samlet styrke fra Tanagra og Theben, men dro hjem etter seieren.
Cory i Det Hvite Hus

Cory i Det Hvite Hus er en amerikansk komiserie for barn som gikk på Disney Channel fra 2007 til 2008. Hovedpersonen som Cory spilles av Kyle Massey. Serien er en spinn-off av That's So Raven.


== Roller ==
Cory Baxter spilt av Kyle Massey.
Newt Livingston spilt av Jason Dolley
Meena Paroom spilt av Maiara Walsh
Victor Baxter spilt av Rondell Sheridan
President Richard Martinez spilt av John D'Aquino
Sophie Martinez spilt av Madison Pettis
Samantha Wallace spilt av Lisa Arch
Ambassadør Rom Paroom spilt av Alexander Tudent
Candy spilt av Jordan Pureyar


=== Episoder ===


==== Sesong 1 ====


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
(en) Cory i Det Hvite Hus på Internet Movie Database 
(en) Cory i Det Hvite Hus på Metacritic
Skåtøy kirke

Skåtøy kirke er en langkirke fra 1862, beliggende på Skåtøy i Kragerø kommune i Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tømmer og har 828 plasser, og er blant landets største trekirker. Altertavlen er malt av Julie Gjessing. Motivet er fra Evangeliet etter Markus 1.35 («Tidlig neste morgen, mens det ennå var mørkt, sto Jesus opp, gikk ut og dro til et øde sted og ba der») og skildrer Jesus i bønn.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 76-77. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Skåtøy kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 503. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Skåtøy kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Skåtøy kirke med bilder Arkivert 19. juli 2011 hos Wayback Machine.
Støle kirke

Støle kirke er en langkirke fra 1892 i Kragerø kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 215 plasser.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 78-79. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 503. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Kragerø kirkelige fellesråd Arkivert 13. januar 2014 hos Wayback Machine.
(no) «Støle kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Støle kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Nomes Ark

Nomes Ark er et norsk direktesendt kulturmagasin med Petter Nome som gikk på NRK fra 1991 til 1992. Programmet tok for seg siste nytt i norsk kulturliv og inviterte ulike kultur-personligheter til studio.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hele serien i NRK Nett-TV
3 Rips

3 Rips er en humoristisk tegneserie skapt av den norsk-russiske tegneren Natalya Kochergova på initiativ fra Fonna Forlag. Den blir trykt i søndagssideformat, dvs. som en stripe med to eller tre rader i farger. Tekstlig assistent for serien er Roald Waktskjold, tidligere forlagssjef i Fonna. 
Konseptet og figurene ble første gang presentert på Raptus Tegneseriefestival 2005, og de første stripene ble vist fram på arrangementet Vossastreken i 2006. Den 28. oktober 2006 år debuterte serien i avisa Hallingdølen. 3 Rips het først 3chix, men navnet ble forandret før lanseringen i Hallingdølen, på grunn av navnelikhet med den amerikanske stripeserien Six Chix. Serien stoppet etter ca to år,da tegneren Nataliya Kochergova begynte sine studier i matematikk og fysikk ved UiO.


== Rollefigurer ==
Serien dreier seg rundt tre venninner. Alle andre figurer, enten de er venner, kjærester, lærere eller foreldre, spiller foreløpig en nokså perifer rolle.

Sonya : Rødhårete, fregnete Sonya er den streite i gjengen. Hun observerer mer enn hun handler.
Lydia : Den høye brunetten Lydia er mer av en original. Hun er smart, utadvendt og kreativ. Dessuten er hun amatøroppfinner, og har blant annet oppfunnet en ekstra sterk tyggis som gir enorme bobler.
Natasha : Den bleke blondinen Natasha er innadvendt, blir lett irritert og sier ikke så mye. Også hun blir regnet for å være sær, men i motsetning til Lydia virker det som hun er sær med vilje.


== Kilder ==
Nynorsksenteret - Teikneseriar: 3 rips Besøkt 22. oktober 2018
Mina Shaddel

Mina Shaddel (født 28. oktober 1989 i Elverum) er en norsk regissør og manusforfatter som er utdannet fra The European Film College.
Hun har laget kortfilmer som: Skal, skal ikke? (2005), På fri fot (2004), Nattbøylen (2006), Møtet, Målet, Fortell Henne!, Divone, Vendepunktet og 8-1. 
Shaddels siste filmer er blant annet Hell Hotell (engelsk film).  «Hell Hotell» var et europeisk samarbeidsprosjekt med filmskaperen Sławomir Idziak (fotograf på Harry Potter, Blå, King Arthur,  Black Hawk Down - som han ble oscarnominert for) som hovedprodusent. Mina var i denne produksjonen en av seks utvalgte regissører, og hun representerte Norge. Hun var statistansvarlig på spillefilmen Tomme Tønner sommeren 2009.  
Shaddel satt i Amandusjuryen i 2008 med blant annet Ane Dahl Torp. Hun også holdt foredrag og viste filmen Målet under Amandusfestivalen.


== Eksterne lenker ==
(en) Mina Shaddel på Internet Movie Database
Brunkeberg kirke

Brunkeberg kirke er en korskirke fra 1790 i Kviteseid kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 216 plasser.
Spesiell dåpsengel, fint krusifiks over alteret, naive, men dramatiske bibelske motiver malt på himlingens midtparti.
Byggmester var Saamund Gjersund fra Morgedal. Malerarbeidet ble gjort av Aslak Nestestog fra Vinje. Døpefonten ble laget av Aasmund Saamundsen Nordgaard, som senere ble medlem av det overordentlige Storthing i 1814.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 148-149. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Brunkeberg kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 483. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Brunkeberg kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(no) «Brunkeberg kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«DigitaltMuseum: Brunkber Kirke Aar 1790». DigitaltMuseum. Besøkt 19. februar 2012.
Jærmuseet

Jærmuseet  er regionalt vitensenter for Sørvestlandet og regionmuseum for kommunene Randaberg, Sola, Sandnes, Gjesdal, Klepp, Time og Hå. 
Museet ble grunnlagt i 1985 av jærkommunene Sandnes, Sola, Randaberg, Hå, Klepp, Time og Gjesdal. Museet er organisert som stiftelse. Hovedkontoret ligger på Vitengarden på Nærbø. 
Jærmuseet forvalter og produserer kunnskap og formidler kunnskapsbaserte opplevelser. Museet skal bidra til at folk flest, og særlig barn og unge, får økt kunnskap og bedre forståelse for disse sammenhengene, slik at en kan opprettholde og videreutvikle et teknologibasert samfunn som samtidig tar vare på natur og miljø, kultur og historie.
Museet formidler den regionale industrihistorien i nyere tid. 


== Avdelinger ==
Vitenfabrikken i Sandnes
Vitengarden på Nærbø
Tungenes fyr i Randaberg
Nasjonalt Garborgsenter på BryneStiftelsen har også driftsansvar og/eller museumsfaglig ansvar for:

Hå bygdemuseum] med Det gamle gårdstunet Grødaland og Varden sjøredningsmuseum på Brusand
Klepp bygdemuseum
Randaberg bygdemuseum
Gjesdal bygdemuseum med Limagarden i Gjesdal
Flyhistorisk Museum, Sola
Rogaland Krigshistoriske Museum
Knudaheio
GarborgheimenJærmuseet driver også det omreisende vitensenteret Science Circus, som reiser til grunnskoler i Rogaland og Agder.


== Priser ==
Jærmuseet ble i 2009 kåret til "Årets museum" av Norges Museumsforbund, og vant den europeiske Micheletti Award 2009 for beste teknologiske museum i Europa 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jærmuseet
Årets museum 2009
Alphaville

Alphaville er en tysk rock- og synthpopgruppe som ble dannet i 1982, da under navnet Forever Young, som ble navnet til deres debutalbum. Etter ett år skiftet gruppen navn til Alphaville i 1983. Gruppen tok navnet fra den svarthvitt franske science fiction/dystopiske film noir-filmen med samme navn fra 1965 av Jean-Luc Godard. Filmen fikk Gullbjørnen i 1965.
Deres debutalbum Forever Young hadde hitene «Sounds Like a Melody», «Forever Young» og «Big in Japan» i 1984.
Vokalist i gruppen er Marian Gold (eg. Hartwig Schierbaumm født 24. mai 1954 i Herford) og de øvrige medlemmene var fra starten Frank Mertens (eg. Frank Sorgatz) og Bernhard Lloyd (eg. Bernhard Gößling). Frank Mertens forlot gruppen og ble erstattet av Ricky Echolette (eg. Wolfgang Neuhaus) innen den siste singelen «Jet Set» ble gitt ut fra albumet Forever Young. Bernhard Lloyd forlot offisielt gruppen 18. mars 2003. Gruppens senere utgivelser har aldri nådd debutalbumets store salgstall.


== Album ==
Forever Young (1984)
Afternoons In Utopia (1986)
Alphaville: The Singles Collection (1988)
The Breathtaking Blue (1989)
First Harvest 1984-92 (1992)
Prostitute (1994)
Salvation (1997)
Dreamscapes (1999)
Stark Naked And Absolutely Live (2000, live)
Forever Pop (2001)
CrazyShow (2003)
Dreamscapes Revisited (2005)
Catching Rays On Giant (2010)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Alphaville (band) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alphaville på Apple Music 
(en) Alphaville på Discogs 
(en) Alphaville på MusicBrainz 
(en) Alphaville på Spotify 
(en) Alphaville på Songkick 
(en) Alphaville på Last.fm 
(en) Alphaville på Genius — sangtekster 
(en) Alphaville på AllMusic 
Alphaville på Facebook 
Alphaville på Instagram 
Alphaville på YouTube 
Alphaville på Myspace 
Den skandinaviske fan-clubben New Horizons
Alphaville forum
Alphaville framfører «Forever Young» i 1984
Alphaville Music
Endrekyrkja

Endrekyrkja er en kirke bygd som en stavkirke i Kviteseid kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Bygget er et privat kapell.


== Kilder ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Endrekyrkja». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 483. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Lokalhistoriewiki
Marian Gold

Marian Gold, egentlig Hartwig Schierbaum, (født 26. mai 1954 i Herford i Nordrhein-Westfalen) er vokalist i den tyske popgruppen Alphaville.

Han flyttet i 1980 til Münster og innledet her sin musikalske karriere i det syv mann store kunstnerkollektivet «Nelson Community» i 1981. I 1982 grunnla han sammen med Bernhard Lloyd og Frank Mertens poptrioen Forever Young som også ble navnet til Alphavilles debutalbum.
Navnet Alphaville tok han fra den svarthvitt franske science fiction/dystopiske film noir-filmen med samme navn fra 1965 av Jean-Luc Godard. Filmen fikk Gullbjørnen i 1965.
Som frontfigur i Alphaville var han sentral gjennom sin høye tenorstemme og androgyne framføring.


== Soloalbum ==
So Long Celeste (1992)
United (1996)


== Singler ==
«And I Wonder» (1992)
«Today (Promo)» (1992)
«One Step Behind You» (1993)
«Feathers And Tar (Promo)» (1996)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Marian Gold – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Marian Gold på Internet Movie Database 
(en) Marian Gold på Discogs 
(en) Marian Gold på MusicBrainz 
(en) Marian Gold på Last.fm 
(en) Marian Gold på Last.fm 
(en) Marian Gold på Genius — sangtekster 
(en) Marian Gold på AllMusic 
Alphaville framfører «Forever Young» i 1984
Fjågesund kirke

Fjågesund kirke er en kirke fra 1916 i Kviteseid kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 108 plasser.


== Litteratur ==
Henriksveen, Herman, red. (1986). Kirker i Telemark. Stathelle: Flora forlag. s. 152-153. ISBN 82-90695-00-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Fjågesund kapell, Fjågesund». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 483. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Fjågesund kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(no) «Fjågesund kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Fjågesund kirke - fjaagesund.no
Navan

Navan er administrasjonsbyen i Meath i Irland. Den ligger ved hovedveien N3 og elvene Blackwater og Boyne. og var ved folketellingen i 2002 den niende største og den raskest voksende byen i landet. Siden tellingen i 1996 hadde befolkningstallet vokst med hele 51,6%. 
Det katolske bispedømmet Meath hadde tidligere sete i Navan, men dette ble flyttet til Mullingar i Westmeath. Europas største bly- og sinkgruve, Tara Mines, ligger utenfor Navan. Nær byen finner man Brú na Bóinne med neolittiske monumenter, Tara, Skryne, Slane, Kells og Trim. 
Tradisjonelt har teppeproduduksjon vært en viktig industri i Navan, og møbelindustrien har også stått sterkt. Begge er i nedgangstider, og mange selskaper har flyttet produksjonen til lavkostland.  Allikevel har den keltiske tiger ført til betydelig vekst, ikke minst på grunn av at det bare er rundt fem mil til Dublin slik at mange pendlere har slått seg ned der. 


== Kommunikasjon ==
Det var tidligere passasjertog mellom Clonsilla og Navan, men denne ble lagt ned i 1963. Det store antallet pendlere må derfor bruke bil eller buss, og selv om N3 gir rask forbindelse til hovedstaden er det ønsker om å få opprettet en ny passasjerlinjeLinjen som går gjennom byen brukes fremdeles av Iarnród Éireann til godstrafikk. 


== Kjente innbyggere ==
Blant kjente personer fra Navan finner man Francis Beaufort, kjent for vindskalaen, skuespilleren Pierce Brosnan som bodde der i barndommen, TV-personligheten Hector Ó hEochagáin og komikerne Dylan Moran og Tommy Tiernan. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Navan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
May Morris

May Morris (født 25. mars 1863 i Bexley i London, død 17. oktober 1938 i Kelmscott Manor i Oxfordshire; dåpsnavn Mary Morris) var en engelsk kunsthåndverker og formgiver. Hun var den yngste datteren til den pre-rafaelittiske kunstneren og formgiveren William Morris og kunstnermodellen Jane Burden Morris.


== Liv og virke ==
Som ung pike satt May Morris ofte modell for flere av pre-rafaelittene, blant annet Dante Gabriel Rossetti og faren William Morris.

May Morris var en innflytelsesrik broderer og formgiver, skjønt hennes bidrag blir ofte overskygget av hennes fars, en ruvende skikkelse innenfor den engelsk kunsthåndverkstradisjonen «Arts and Crafts». May lærte brodering fra sin mor og sin tante Bessie Burden som begge var blitt opplært av William Morris. Morris har fått æren for gjenopplivingen av friformbrodering i en stil som kan bli karakterisert som kunstbrodering. Kunstbrodering framhevet frihåndssying og delikat nyansering i silketråd, og ble ment for å oppmuntre til at broderen kunne uttrykke seg kunstnerisk, og da i skarp kontrast til såkalt Berlin-ullarbeid i skarpe farger og «male-ved-nummer»-estetikken som hadde dominert det mest av hjemmebrodering på midten av 1800-tallet.
Hennes søster Jane Morris fulgte samme spor som May, men det var May som i 1885 tok over ledelsen av firmaet Morris & Co.s broderiavdeling da hun fortsatt var i begynnelsen av 20-årene. Grunnen var at Jenny led av en seriøs form for epilepsi som i tider gjorde henne til invalid, og tvang henne til å tilbringe tid på institusjoner. Faren William var spesielt svak for Jenny og mange av hans mest vare og kjærlige brev var skrevet til henne.
May Morris var også en aktivist for sosialismen sammen med sin far på 1880- og 1890-tallet. Ved århundreskiftet var hun lærer i brodering ved Central School of Arts & Crafts i London (i dag Royal School of Needlework) og ved Birminghams Municipal School of Art. Hun ble en ledende skikkelse innenfor den hovedsakelig mannsdominerte Arts and Crafts-bevegelsen. 
The Collected Works of William Morris, som besto av 24 bind, var redigert av henne og utgiveren, og hvor hun hadde skrevet introduksjonen. Verket kom ut i årene 1910–1915 og inneholdt mange forklarende detaljer fra Morris’ karriere og om hans familieliv. Hun fikk også bygget to hus som ble bygget i den stil som hennes far hadde rendyrket. Disse står fortsatt i landsbyen Kelmscott i Cotswolds i England.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Marsh, Jan: Jane and May Morris: A Biographical Story, 1839-1938, Pandora Pr (986) ISBN 0-86358-113-7
Daly, Gay: Pre-Raphaelites in Love, Ticknor & Fields (1989), ISBN 0-89919-450-8.
Lochnan, Katharine A.; Schoenherr, Douglas E. & Silver, Carole: The Earthly Paradise: Arts and Crafts by William Morris and His Circle from Canadian Collections, Key Porter Books (1996), ISBN 1-55013-450-7.
Todd, Pamela: Pre-Raphaelites at Home, Watson-Guptill Publications (2001), ISBN 0-8230-4285-5