Reinhard Heydrich

Reinhard Tristan Eugen Heydrich (1904–1942) var en tysk offiser i Schutzstaffel (SS) og sjef for Reichs­sich­er­heits­haupt­amt fra opprettelsen i 1939 til sin død. Han var sammen med Heinrich Himmler en av de sentrale personene i planleggingen av holocaust og regnes som en av Det tredje rikets mektigste menn. Han var mer direkte involvert i holocaust enn Himmler fordi Heydrich var den som koordinerte Einsatzgruppene. Han var opprinnelig offiser i marinen og var kampflyver. Etter at krigen var begynte deltok han i luftkamp og skjøt ned flere fiendtlige fly før han nødlandet - noe han fikk krigskorset for.Han var sjef for Sicherheitsdienst (SD) 1931–1941, for Gestapo fra 1934–1936 og for Sicherheitspolizei (Sipo) 1936–1942. I 1939 ble SD og Sipo forent under Heydrich ledelse i RSHA som var den sentrale etaten med mest ansvar for gjennomføring av holocaust. Samtidig var han fungerende «riksprotektor» og praktisk talt tysk diktator over det okkuperte Böhmen-Mähren.Heydrich hadde en vennlig men hierarkisk relasjon til sine kolleger. Han hadde få venner, og hans nærmeste allierte i naziapparatet var Herbert Backe som ble minister for matforsyning i 1942. Heydrich ble drept i et attentat 27. mai 1942 der han døde av skadene 4. juni. I massakren i Lidice ble landsbyen Lidice jevnet med jorden som hevn for Heydrichs død. Han ble også kjent som «den blonde Moses», «slakteren fra Praha», «det blonde udyret» og «der Henker» (Henker er tysk for en bøddel som henretter ved hengning). Heydrich var høyreist, blond, atletisk, intelligent og målbevisst, og fremsto som den ideell SS-mann. Ifølge Joachim Fest skjulte den harde overflaten en nervøs og sammensatt personlighet der samvittighetsløse atferden var tillært. Heydrich var en over gjennomsnittlig idrettsmann, og var en dyktig rytter, skytter og fekter. Toppsjef i SS Heinrich Himmler skal stadig ha følt seg underlegen overfor Heydrich og fryktet den kalde og kontrollerte Heydrich. Heydrich skal ikke ha vært særlig opptatt av politikk eller ideologisk orientert. Göring skal ha ment at Himmler bare var et redskap for Heydrich som skal ha vært hjernen. Heydrich var glad i musikk og selv en god utøver, på fritiden lyttet han ofte til kammermusikk av Haydn og Mozart. Sansen for klassisk kammermusikk delte han med admiral Wilhelm Canaris, sjef for Abwehr. Det var rivaler i nazistaten og hadde vennskapelig omgang privat. Det er uklart om han var personlig overbevist om gjennomføring av holocaust. Walter Schellenberg beskrev Heydrich som en mann med uhyggelig makt, en makt basert på intelligens, instinkt og innsikt i andre menneskers svakhet. Trolig var det flere i naziledelse, Himmler inkludert, som var følte en viss lettelse over at Heydrich var borte.Professor Robin Gerwarth, som skrev en stor biografi om Heydrich, beskriver ham som en maktsøkende, sosial klatrer. Heydrich ble nazist i stor grad ved tilfeldigheter etter at han ble tvunget til å gi opp karrieren som marineoffiser. Hans forlovede og senere kone Lina von Osten var en ivrig nazist. I 1931 ble han arbeidsledig og Himmler rekrutterte ham til NSDAP etter jobbintervju. Sammen bygget de to opp nazistenes sikkerhetsapparat innenfor rammen av SS. Heydrich overdrev ofte truslene fra politiske fiender for å kunne utvide sikkerhetsapparatet. Etter at nazistene kom til makten forfulgte han nådeløst antatte fiender av riket: frimurere, jøder og kirkens tjenestemenn.


== Bakgrunn ==

Reinhard Tristan Eugen Heydrich ble født 7. mars 1904 i Halle ved elven Saale. Faren Bruno Heydrich var en anerkjent komponist og operasanger som hadde grunnlagt og var direktør for musikkonservatoriet i Halle, hvor moren Elisabeth var pianolærer. Faren hadde skrevet flere operaer, deriblant Amen, som ble uroppført i Köln ni år før sønnen ble født, men med en profetisk tittel på prologen: «Reinhards forbrytelse». Det handlet om mord. Musikkonservatoriet var en stor suksess, og hadde da Reinhard ble født, 190 elever og 11 lærere, og allerede i 1908 var det 300 elever og 19 ansatte. Familien var økonomisk og sosialt blant byens fremste. Heydrichs to første fornavn skriver seg fra Amen og fra Wagners opera Tristan og Isolde. Moren Elisabeth kom fra en fremstående familie i Dresden. Morfaren Eugen Krantz var leder for musikkonservatoriet Hochschule für Musik Carl Maria von Weber i Dresden.Heydrich selv var meget dyktig til å spille både cello og fiolin, og som familien ellers glad i musikk. Som gutt var han altergutt i den katolske kirken. Det var opprinnelig meningen at han skulle overta musikkonservatoriet etter faren som hadde problemer med å holde skolen gående på grunn av vanskelig økonomi etter første verdenskrig. Heydrich ble som tenåring tiltrukket av den nasjonalistiske Völkisch-bevegelsen. Som gutt var han tynn og sjenert og ble oppfordret til trening og fysisk fostring, noe som gjorde ham fysisk sterk og i meget god form. Han utmerket seg som idrettsmann, særlig i fekting og svømming, men ble i ettertid omtalt som en enstøing. Han var hengslete, litt skjeløyd og hadde en fistelstemme som gav ham økenavnet «Geiten». Selv på toppen av sin karriere kvidde han seg for å holde offentlige taler, av frykt for å bli gjort til latter på grunn av stemmen sin. Heydrich var avholdsmann og røykte ikke.Han var ikke politisk aktiv i 1920-årene, selv om han senere prøvde å påberope seg en periode i et frikorps, noe som ikke lar seg bevise. I 1919, 15 år gammel, meldte han seg inn i en paramilitær enhet for å «gjenerobre» Halle fra kommunistiske demonstranter. Utover en kort tjeneste i et ordensvern i hjembyen Halle etter at frikorps og hæren hadde slått ned et opprør blant byen arbeidere i 1919.  
Heydrich fullførte gymnas våren 1922. Første verdenskrig og den urolige økonomien på 1920-tallet ødela en stor del av familiens formue. På grunn av det økonomiske krakket etter verdenskrigen var det uaktuelt å overta ledelsen av konservatoriet.


=== Militær karriere ===
Våren 1922 begynte han befalsopplæring i Reichsmarine, og han fullførte denne i 1926 med spesialisering innenfor radiosignal og kommunikasjon, og tjenestegjorde deretter som radiooffiser med grad som løytnant.


===== Avskjed =====
I 1931 ble Heydrich avskjediget etter å ha hatt et forhold til datteren av en innflytelsesrik mann, samtidig som han forlovet seg med en annen ung kvinne, Lina von Osten fra Fehmarn, som han hadde truffet på en dansetilstelning i Kiel. I sin skoletid i byen var Lina blitt overbevist nasjonalsosialist (nazist) på et partimøte i 1929, og hun meldte seg inn i partiet, som resten av sin familie. Heydrich delte ikke hennes begeistring. Som marineoffiser mente han at han fikk holde seg utenfor partipolitikk. Etter to dager var de likevel forlovet, og avisnotisen om dette klippet han ut og viste til flere venner og bekjente, også den kvinnen han hadde et forhold til og som selv mente hun hadde fått ekteskapsløfte. Hun fikk et nervøst sammenbrudd – Heydrich hadde tidligere overtalt henne til å overnatte hjemme hos seg i Kiel i stedet for å ta inn på et hotell. Hennes far skal ha klaget til marinens overkommando.  
I æresretten innrømmet Heydrich at han var blitt kjent med piken på et ball etter Kiel-regattaen, men at hun dukket opp på rommet hans av seg selv. Han kunne sluppet unna med en reprimande for en «kvinnehistorie», men var arrogant og uoppriktighet i sin forklaring, hvor han la ansvaret på kvinnen, i tillegg til en foraktelig holdning til marinens æreskodeks, at kapteinløytnant Gustav Kleikamp besluttet å sende saken videre til admiral Erich Raeder. Heydrich hadde også ved tidligere anledninger oppført seg upassende mot kvinner – ved et besøk i den tyske klubben i Barcelona i 1928 hadde han tedd seg slik mot en ung dame ute i hagen at hun fiket til ham og dessuten skrev en klage. Heydrich unngikk æresretten første gang ved å komme med en offisiell beklagelse, men han var svært forurettet.Denne gang avsa imidlertid Raeder dom: «Enkel avskjed i unåde». Ifølge Kleikamp ble dette vurdert som en saklig og korrekt avgjørelse av komitéen. Kleikamp påpekte i 1950 at Heydrich da heller aldri hevnet seg på komitéens medlemmer, noe han senere hadde hatt full mulighet til. Det må bety at han fryktet mer snakk om saken; han må ha foretatt seg noe alvorlig. Dokumenter fra saken finnes ikke lenger, og Heydrich kom da også i en posisjon der han kunne få dem destruert. Verken kvinnen eller hennes far har latt seg identifisere. Avskjeden fra Reichsmarine var et stort prestisjemessig nederlag og slag mot Heydrichs selvtillit, og han sto arbeidsløs med bare et begrenset månedlig sluttvederlag fra marinen i en periode. Han ble med dette arbeidsledig uten utsikter til karriere og ingen familieformue å støtte seg på.


=== Ekteskap ===
Heydrich og Lina von Osten giftet seg i desember 1931. Hun hadde meldt seg inn i NSDAP (nazistpartiet) i 1929. Paret ble kjent i 1930, giftet seg året etter og fikk fire barn. Hun var gravid da Heydrich døde. Etter mannens død i juni 1942 ble hun boende i residensen i Panenské Břežany (tysk: Jungfern-Breschan) nær Praha og brukte der trolig jødiske tvangsarbeidere. Residensen tilhørte Ferdinand Bloch-Bauer, en tsjekkoslovakisk forretningsmann av jødisk opphav, og ble konfiskert av nazistene. Adolf Eichmanns familie bodde også i Praha. I krigens sluttfase flyktet hun med barna til Gmünd (ifølge Gerwarth ble de evakuert til Bayern etter ordre fra Himmler.) Etter den tyske kapitulasjonen flyttet hun til foreldrene på Fehmarn. Den britiske okkupasjonsmakten avslo i 1947 forespørsel om utlevering av Lina Heydrich til Tsjekkoslovakia. En tsjekkoslovakisk domstol dømte henne til livstid i 1948. I hennes bolig på Fehmarn møttes jevnlig Heydrichs gamle SS-kamerater og mimret om bedre tider. Fra 1956 mottok hun enkepensjon etter mannen etter å ha gått til sak mot Forbundsrepublikken (Vest-Tyskland). Domstolen fikk rikelig bevis for Heydrichs rolle i holocaust, men la avgjørende vekt på at han ble drept i kamp. Dommen var omstridt og offentlig kritisert i Vest-Tyskland. Enken ga i 1976 ut Leben mit einem Krigsverbrecher der hun forsøkte fri seg selv for skyld. Hun døde i 1985 i Burg auf Fehmarn. Til det siste var Lina Heydrich besatt av tanken på at det tyske samfunnet ikke hadde anerkjent hvor mye hennes familie hadde ofret under krigen. Få tyskere delte hennes forvrengte oppfatning av historien. I 1979 fortalte hun til New York Times at Richard Heydrich ikke hadde noe med holocaust å gjøre; ifølge henne var det noe som feilaktig ble tilskrevet ham.


==== Barn ====
Paret fikk sønnene Klaus og Heider og døtrene Silke (f. 9. april 1939) og Marte, født natt til den 23. juli 1942, etter sin fars død. Heydrich skal ha brydd seg lite med sønnene sine, som han planla å dyrke sport med når de ble eldre, mens han var svært opptatt av favoritten sin, Silke. Klaus (1933–1943) syklet 24. oktober 1943 forbi SS-vakten mens porten til slottet Jungfern-Breschan, der de bodde, stod åpen. Han ble påkjørt av en lastebil som var underveis med fotballspillere etter søndagens kamp. Gutten døde av skadene samme dag. Sjåføren Karel Kaspar kunne ikke lastes for ulykken.


=== Påstander om jødisk avstamning ===
Heydrichs enke forteller i sin selvbiografi at bare noen uker etter bryllupet anmeldte Heydrichs lagkamerater fra marinen ham til distriktslederen for NSDAP i Halle, fordi de mente at han egentlig het Süss til etternavn og var jøde. 6. juli 1932 skrev distriktslederen til Gregor Strasser at «det er grunn til å tro at Halle-mannen som er utpekt som vedkommendes far, er jøde.» Allerede i 1926 var Heydrichs bror Heinz blitt nektet medlemskap i en fekteklubb i Dresden fordi han ble regnet som jøde. Ryktet om at familien var av jødisk opphav fulgte Heydrich hele livet.Det ble hevdet at en av hans besteforeldre var jødisk, noe som ville ha gjort Heydrich til en såkalt Mischling i nasjonalsosialistisk raseterminologi. Ryktet førte til at partiet i 1932 gjennomførte en ydmykende gransking. Granskingen ble gjennomført av Gregor Strasser etter initiativ av Rudolf Jordan, gauleiter i Halle-Merseburg. Selv om ryktet var grunnløst, forsvant det ikke og til 1940 førte han saker mot personer som fornærmet ham med antydninger «uren» avstamning.  Hans farmor Ernestine Wilhelmine Heydrich i sitt første ekteskap med Reinhold Heydrich fikk flere barn, deriblant Heydrichs far. Som enke giftet hun seg igjen med låsesmeden Gustav Robert Süss. Han var medlem av den evangelisk-lutherske menighet og ingen jøde, men ofte er Süss et jødisk etternavn, som i Lion Feuchtwangers roman Jud Süss fra 1926. Heydrichs far ble, på grunn av sin stefar, iblant kalt Bruno Heydrich-Süss. I 1932 nådde ryktet om Heydrichs jødiske bakgrunn slike høyder at partiet satte i gang en undersøkelse som konkluderte med at han kunne regnes som «arier». Himmler skal ha diskutert saken med Hitler, og angivelig ble de enige om at hans frykt for å stemples som jøde var så stor at han ville være et evig takknemlig og nyttig verktøy for dem om de lot ham beholde sin posisjon i partiet. Himmlers finske massør Felix Kersten er den eneste som hevder at denne samtalen fant sted.


== Parti- og SS-karriere ==
I 1931 begynte Himmler å opprette en etterretningstjeneste underlagt SS. Etter forslag fra sin forlovede, Lina von Osten, søkte Heydrich en administrativ stilling i SS. På denne tiden var Lina von Osten mye mer politisk engasjert enn ham og Heydrich søkte seg til SS blant annet for å vise seg som en god ektemann overfor Lina og hennes nasjonalistiske familie. Heydrich hadde ingen erfaring med det arbeidet SS drev med og det radikale politiske miljøet var nytt for ham. Heydrich ble radikalisert mens han gjorde karriere i SS og nazipartiet. Heydrichs utvikling etter 1931 var påvirket av dette miljøet av unge radikale menn med fantasier om voldelig rensing av Tyskland for dets indre fiender; samtidig avviste disse unge ideologene den foregående generasjons borgerlige etikk som avleggs og uegnet til å sikre en nasjonal gjenfødelse. Heydrich gikk opprinnelig inn i SS av opportunistiske grunner, men var etter få år overbevist nazist. Himmler ble kort etter 1931 den dominerende personen i Heydrichs arbeid. Da de to begynte å arbeide sammen var SS en ubetydelig organisasjon og underordnet SA. Himmler var politisjef i Bayern og med støtte av Wilhelm Frick og oppmuntret av Heydrich tok han fra 1933 raskt over kontrollen med det hemmelig politiet i alle delstater unntatt Preussen. I april 1934 ga også Göring etter og overførte kontrollen med Gestapo fra Rudolf Diels til Himmler. Heydrich ble 22. april 1934 sjef for Gestapo samtidig som han var sjef for SDs hovedkontor. Hitler ga samtidig Himmler kontroll over alt tysk politi utenom Preussen. I 1936 ble hele det tyske politiet lagt under Himmler med Heydrich som toppsjef for kriminalpolitiet. Han bygget stadig ut sitt apparat for overvåkning særlig av politiske motstandere innenlands. Heydrich havnet etterhvert i strid med admiral Canaris som var sjef for den militære etterretning og kontraspionasje om ansvarsfordeling; for å bilegge striden utarbeidet de en tipunktsavtale om ansvarsområder, avtalen var til liten hjelp.Heydrich møtte Himmler (som var fire år eldre) gjennom en venn av familien og de to fant raskt tonen. Himmler ble så imponert av Heydrichs ideer at Heydrich ble trukket inn i SS og fikk i oppdrag å bygge opp den interne etterretningstjenesten i partiet, senere kjent som Sicherheitsdienst (SD). Himmler ga Heydrich en ny sjanse etter den avbrutte offiserskarrieren og sikret seg slik en lojal medarbeider. Heydrich viste seg å ha utmerkede administrative ferdigheter, var ambisiøs og brutalt målrettet. Himmler og Heydrich utfylte hverandre og bygget opp SS fra en ubetydelig enhet innenfor NSDAP til det sentrale organet for nazistenes maktutøvelse. I desember 1931 ble Heydrich forfremmet til SS-Sturmbannführer (tilsvarende major i militæret). Etter råd fra en venn intervjuet han Heydrich for stillingen som sjef, og etter bare tyve minutters samtale fikk han jobben. Heydrich ble dermed også rekruttert til NSDAP, som han ikke tidligere hadde vært medlem av. 
Etterretningsavdelingen var liten og nokså ubetydelig, og Heydrich satt på et lite kontor og hadde lav lønn. Hans hovedoppgave var å bygge opp et arkiv over alle motstandere av partiet. I 1932 ble avdelingen organisert som Sicherheitsdienst. Heydrich og Himmler arbeidet godt sammen, noe som tjente til begges fordel etter hvert. Heydrich baserte sin angiverstat på «loven om ondsinnethet» av 20. desember 1934, som gjorde det straffbart å fremføre påstander egnet til å undergrave folks tillit til partiledelsen. Bare i løpet av 1937 ble 17 168 personer anmeldt etter denne loven.

Etter NSDAPs maktovertagelse hjalp Heydrich Hitler med å grave frem hemmeligheter om politiske motstandere, og han hadde på dette tidspunkt et stort arkiv over personer og organisasjoner med opposisjonelle standpunkter. SDs utenrikssjef, Walter Schellenberg, hevder at Heydrich straks så et annet menneskes svakheter og «registrerte dem både i sin egen fenomenale hukommelse og i sitt kartotek» som også omfattet partifeller. Spesielt holdt han muligheten åpen for at Hitlers farfar kunne ha vært jøde, og at det kunne være jødisk blod i Himmlers slekt. Josef Goebbels' sidesprang og Hermann Görings fråtsing og korrupsjon ble også behørig notert. Heydrich gikk så langt at han åpnet et bordell kalt Salong Kitty i Giesebrechtstrasse 11 i Berlin, der alle rom var avlyttet, i håp om at de prostituerte kunne avlokke de celebre gjestene betroelser som kunne gi ham taket på dem, men dette kom det aldri noe ut av. Innehaversken, Kitty Schmidt, hadde jevnlig ved hjelp av flyktninger sendt penger til engelske banker. 28. juni 1939 dro hun selv, men ble arrestert på grensen til Nederland og forelagt et ultimatum: Enten samarbeidet hun, eller så havnet hun i konsentrasjonsleir.Som sjef forlangte Heydrich at medarbeiderne iblant fulgte ham på runder i Berlins barer og bordeller. Det likte de dårlig, da han var ustabil i fylla og hadde et dårlig rykte blant de prostituerte, slik at han trengte sine underordnede som mellommenn. I sitt kontor i Prinz-Albrecht-Straße, var det skjulte mikrofoner overalt, i vegger og lamper, og skrivebordet hadde innebygd automatvåpen som kunne utløses om man trykket på en knapp.Heydrich var dus med Ernst Röhm som også var fadder til hans eldste sønn, Klaus. Likevel var Heydrich en viktig brikke i spillet som førte til likvidasjonen av Röhm i 1934; Heydrich produserte falske «bevis» for at Röhm hadde mottatt 12 millioner mark fra Frankrike for å ta makten fra Hitler i et statskupp. Heydrich medvirket ved mordaksjonen 30. juni 1934 (lange knivers natt) mot Röhm og andre SA-folk.I 1935 traff Carl Jacob Burckhardt fra Røde Kors i Sveits Heydrich hos hertugen av Coburg (far til dronning Sibylla av Sverige) i et forsøk på å skaffe Røde Kors innpass i tyske konsentrasjonsleire. Tyskerne ville bare tillate samtaler mellom fanger og Røde Kors-personale om SS-voktere fikk være til stede. Dette godtok ikke Burckhardt. Han beskriver Heydrich slik: «Et par mongoløyne tittet frem fra det skarpe, bleke og asymmetriske ansiktet, hvor de to ansiktshalvdelene virket helt ulike.» Hendene hans var «prerafaelittiske, liljehvite hender, som skapt for langsom kvelning.» Uten videre opplyste han Burckhardt om at «I Deres land hersker frimurerne» som han mente var «redskaper for jødenes hevn. Bakerst i templene deres står en galge foran et svart forheng som tildekker det aller helligste(...)Bak forhenget står bare det ene ordet Jahve, det er nok.» Han begynte nå å bli opphisset. Bare en gang så han Burckhardt inn i øynene i en brøkdel av et sekund: «Det var to personer som så på meg samtidig.» Og ønsket om et besøk i leirene etter eget valg ble avvist: «De besøker nøyaktig de leirene som vi foreslår.» Heydrich forlot selskapet med en bitter avskjed: «Mye senere kommer man til å takke oss for hva vi har påtatt oss.» Burckhardt satt tilbake med inntrykket av å ha møtt «en ung, ond dødsgud». Walter Schellenberg beskrev hendene hans, som «fikk en til å tenke på beina til en edderkopp», og «de brede hoftene, et feminint trekk som bare fikk ham til å virke enda skumlere», mens «talen var stakkato og nervøs».Heydrich deltok i forberedelsene til Anschluss og til innlemmelsen av Sudetenland og resten av Böhmen og Mähren. Han deltok i planleggingen av Krystallnatten i 1938 og angrepet på radiostasjonen i Gleiwitz som skulle gi påskudd til angrep på Polen.[19]
Heydrich skal tidlig ha begynt å samle kompromitterende materiale om andre sentrale personer i nazipartiet, inkludert Himmler og Goebbels. Han hadde brev sendt fra Alfred Rosenberg til en jødisk vennine og han skal ha dokumentert at Robert Ley var av direkte jødisk avstamning.Heydrich tok høsten 1938 på eget initiativ ansvaret for å fordrive landets jødiske innbyggere fra Tyskland. Han ivret opprinnelig for at jødene skulle utvandre.


== Andre verdenskrig ==

I slutten av september1939 ble Heydrich sjef for Reichssicherheitshauptamt (RSHA), hvor alle de forskjellige hemmelige tjenester i SS ble samlet. RSHA samlet SiPo (tidligere resultat av sammenslått kriminalpoliti, Kripo, og hemmelig statspolitiet, Gestapo) og Sicherheitsdienst (SD, partiets egen etterretningstjeneste) under samme ledelse. Hensikten var å rense landet og statsapparet for dets (antatte) fiender, også som preventivt tiltak.Han var direkte involvert i angrepet på Polen i september 1939, ettersom han planla angrepet på Gleiwitz. Angrepet på radiosenderen i Gleiwitz ble arrangert for at det skulle se som et polsk angrep på Tyskland. Planen ble utarbeidet av Hitler, Himmler og Heydrich. I august 1939 kom Heydrich til Gleiwitz sammen med flere SS-menn. For å gjøre angrepet troverdig, hentet de seks internerte fra Sachsenhausen og henrettet iførte polske uniformer. Alfred Naujocks gjennomførte aksjonen på oppdrag fra Heydrich. Dette ga Hitler et påskudd til å angripe Polen og dermed utløse krigen. 
I en kort periode gjorde han tjeneste som pilot i Luftwaffe og tilegnet seg flere utmerkelser: Jernkorset av første og andre klasse, Frontflygerspennen i sølv og Såretmerket. Under erobringen av Norge fløy han et Messerschmitt Me 109, og under invasjonen av Frankrike fløy han mot Royal Air Force-piloter over Nederland og Belgia. Samtidig som Rudolf Hess fløy til Storbritannia, var Heydrich på vingene i det samme området. 22. juni 1941 ble han skutt ned av sovjetisk luftvern og måtte nødlande mellom frontlinjene øst for Bersina. Bakkestyrker kom til unnsetning og sendte melding til hans eskadresjef om at en av folkene hans var gått fra vettet og påstod han var Reinhard Heydrich. Etter dette nedla Himmler flyforbud, fordi Heydrich var for verdifull for ham. Men for Heydrich var det ikke nok å være skrivebordsmorder. Han måtte leke med døden.


=== Holocaust ===

Etter å ha gått inn i SS og nazipartiet ble Heydrich overbevist om at Tysklands forestilte indre og ytre fiender måtte fjernes. Fra 1933 til 1942 ble ideen om hvordan dette i praksis skulle skje stadig mer radikale. Da andre verdenskrig begynte i 1939 forestilte han seg trolig ikke at jødene skulle fjernes ved massemord. Fra 1939 til 1942 fikk han stadig mer ekstremt syn på spørsmålet. Før krigen hadde «jødespørsmålet» blitt håndtert av sentralkontorene for jødisk utvandring. Det første Zentralstelle für jüdische Auswanderung («Sentral for jødisk utvandring») ble etablert i Wien i 1938 med Adolf Eichmann som daglig leder. Eichmann ble 12. november 1938, kort etter krystallnatten, hentet til Berlin til møte med Göring, samt flere toppledere i naziregimet blant andre Heydrich, Heinrich Müller, Erich Neumann og Wilhelm Stuckart. Eichmann gjorde rede for sine kreative og uoffisielle måter for å få jødene til å utvandre raskere. Heydrich foreslo i møtet å opprette en tilsvarende ordning som Eichmanns kontor i selve Tyskland. I januar 1939 ble Reichszentrale für jüdische Auswanderung etablert i Berlin med Heydrich som leder etter godkjenning av Göring. Eichmann åpnet 26. juli 1939 sentralkontoret for jødisk utvandring i Praha etter mønster av kontoret i Wien.Selve Tyskland hadde få jødiske innbyggere og en stor del av disse utvandret før krigen. Etter erobringen av Polen i 1939 og senere angrepet på Sovjetunionen (inkludert de baltiske landene) kom flere millioner jøder under tysk herredømme. Heydrich gikk da inn for samlingen av jødene i gettoer og deportasjon (østover eller til Madagascar). Under Wannsee-konferansen la Heydrich opp til deportasjon til erobrede områder av Sovjetunionen der jødene ville dø ut på grunn av hardt arbeid og vanskelige leveforhold. Andre aktører i naziregimet gikk for den mer ytterliggående løsningen å drepe alle jødene i leirer i Polen, noe Heydrich sluttet seg til. I løpet av de siste ukene av livet hadde han hyppige møter med Hitler og Himmler, trolig var holocaust et viktig tema på disse møtene.Görings signerte et brev til Heydrich datert 31. juli 1941 (med ordre om å forberede Endlösung, «den endelige løsning på jødespørsmålet») og Heydrich la brevet frem for Göring til signering; initiativet kom nedenfra og ikke fra Göring selv. Trolig var det Eichmann som utformet brevet datert 31. juli 1941. Brevet ga Heydrich myndighet til å kreve samarbeid fra deler av statsapparatet i jødesaker. Under Ernst Kaltenbrunner (Heydrichs etterfølger) skrev Eichmann periodiske rapporter, adressert til Himmler og signert Kaltenbrunner. Denne måten å kamuflere dokumenteres opphavsperson på var vanlig i Eichmanns avdeling. Etter invasjonen av Sovjetunionen i juni 1941 koordinerte Heydrich Einsatzgrupper som gjennomførte den første fasen av holocaust, og for en stor del var bemannet av folk fra hans organisasjon.Høsten 1941 gjorde den tyske okkupasjonsmakten gettoen Theresienstadt om til en konsentrasjonsleir og mellomstasjon før videredeportering til Auschwitz. Beslutningen ble tatt på et møte mellom Heydrich, Eichmann og Hans Günther. Eichmann ville gjøre leiren til en «mønstergetto».Heydrich og Himmler trodde at en rask og effektiv iverksettelse av Endlösung ville gi dem et overtak på konkurrerende etater i de okkuperte områdene. På denne måten ville de vise at SS var de som lyktes best og raskest med fullstendig rasemessig omstrukturering av Europa etter krigen.


==== Wannsee-konferansen ====
Han ledet i januar 1942 Wannsee-konferansen, hvor Endlösung, utryddelsen av jødene, som på denne tiden var i gang, ble ytterligere koordinert og planlagt videre. Gestaposjefen Heinrich Müller mintes at konferansen ble avsluttet med allsang: «Etter en stund stod vi på stolene og skålte, deretter på bordet, og dette gjentok seg flere ganger(...)Det var Heydrich som lærte oss det. Det er en gammel nordtysk skikk.» Hensikten med Wannsee-konferansen var ikke å sette i gang massemordet, men å koordinere og forsterke den pågående innsatsen samt ordne opp i mangfoldet av anti-jødiske tiltak i Tyskland og okkuperte områder. Da møtet ble avholdt, var minst ½ og opp mot 1 million jøder myrdet i de erobrede områdene i øst. Beslutningen om å igangsette utryddelsen av jødene ble trolig tatt sommeren eller høsten 1941. Himmlers avtalebok er bevart og Wannsee-konferansen kan dermed settes inn i en tidslinje med en serie møter Himmler holdt vinteren 1941/42.
Under velordnet ledelse vil jødene i løpet av Endlösung utplasseres til passende arbeid i øst. Arbeidsdyktige jøder, separert etter kjønn, vil bli sendt i store arbeidskolonner til disse østområdene for veiarbeid, og i løpet av dette tiltaket vil utvilsomt en stor del elimineres av naturlige årsaker. Den mulige siste resten vil, fordi den utvilsomt vil bestå av den mest motstandsdyktige delen av jødene, måtte behandles deretter, fordi de er et produkt av naturlig utvalg, så de ville, hvis de ble løslatt, fungere som et frø til ny jødisk vekkelse.

Wannsee-konferansen var en viktig hendelse under det pågående massemordet spesielt på grunn av Adolf Eichmanns møtereferat («protokoll»), ettersom planleggingen av holocaust ellers er omstridt og lite dokumentert. Eichmanns referat var ikke en utskrift av alt som ble sagt på møtet, men er en sterkt redigert versjon av et møtereferat, basert på stenografiske notater og omarbeidet av Heydrich 3-4 ganger. Holocaust-forskeren Peter Longerich mener protokollen heller bør betraktes som retningslinjer godkjent av Heydrich. Protokollen ble utarbeidet i flere kopier og sirkulert.Heydrichs invitasjon til konferansen slo fast at formålet var å gjøre de nødvendige organisatoriske, praktiske og materielle forberedelsene for Endlösung, den endelige løsning av jødespørsmålet, med bidrag fra alle de sentrale statlige organer. Fra Heydrichs perspektiv var et formål med konferansen å knesette at SS og RSHA hadde ledelsen av prosjektet. Det er konsensus blant forskerne om at Heydrich ville bruke konferansen til å befeste RSHA/SS’ kontroll over jødepolitikken, blant annet ved å bringe det sivile statsappartet inn i innsatsen noe som også kunne medvirke til ytterligere bistand fra Wehrmacht. Det er uklart om Heydrich gjorde dette fra en sterk eller fra en svak posisjon innenfor regimet. Heydrich innledet møtet med å minne deltakerne om at Göring hadde gitt ham i oppdrag å forberede løsning av jødespørsmålet. Protokollen fra konferansen understreket at den øverste ledelsen, uten hensyn til geografiske grenser, lå hos Reichsführer SS, det vil si Himmler, og lederen av SiPo og SD det vil si Heydrich. Heydrich skrev at ansvaret var uavhengig av geografiske grenser for å poengtere at hverken Alfred Rosenberg (som minister for de okkuperte områdene i øst) eller Hans Frank (generalguvernør for the okkuperte Polen) hadde myndighet til å styre jødepolitikken. Heydrich fortalte til deltakerne at arbeidsdyktige jøder ville bli sendt på anleggsarbeid i de erobrede områdene i øst. Han regnet med at en stor del etter hvert ville bli forsvinne av «naturlige årsaker», mens de overlevende, den mest seiglivede fraksjonen, måtte behandles tilsvarende for å hindre at de ble kilde til ny jødisk oppblomstring. Heydrich nevnte ikke barn og andre arbeidsudyktige, trolig var det underforstått at de også ville bukke under eller bli drept. Heydrich la fortsatt til grunn sitt opprinnelig syn at en fullstendig og endelig løsning på jødespørsmålet først ville være mulig etter krigen, i mellomtiden var planen å trappe opp massedrapene som hadde begynt seks måneder tidligere.Møtet varte omtrent 90 minutter og trolig tok Heydrichs monolog opp store deler av tiden. Konferansen drøftet særlig spørsmålet om deportasjon Mischlinge (personer med delvis jødisk opphav) og personer i blandingsekteskap fra selve Tyskland. Definisjon av jøde var et viktig tema for Heydrich og han foreslo evakuering som en radikal løsning for de rundt 20.000 personene i blandingsekteskap.Deltakerne på konferansen var ledende tjenestemenn formelt av omtrent samme eller litt lavere rang enn Heydrich. Flere av deltakerne var mulige rivaler eller motstandere av Heydrich blant andre Wilhelm Stuckart, Roland Freisler og Martin Luther fra utenriksdepartementet. Representantene for administrasjonen av de okkuperte områdene (Alfred Meyer, Georg Leibbrandt og Josef Bühler) var Heydrich heller ikke på bølgelengde med.Heydrich overlot ofte til sin medarbeider Eichmann å skrive brev for seg hvorpå han bare godkjente og signerte. Invitasjonen til for eksempel Martin Luther var merket «personlig» og begynte med «Kjære partimedlem Luther». Brevet var utarbeidet i Gestapos avdeling IV B4 som var ledet av Eichmann.Heydrich og Eichmann understreket betydningen av Wannsee-konferansen som tydelig hadde styrket deres selvtillit. Fem dager etter konferansen sendte Heydrich ut et rundskriv til regionale sjefer for sikkerhetspolitiet med instruks om at alle forberedende tiltak skulle iverksettes. Eichmann sendte 31. januar 1942 et rundskriv til alle regionale Gestapo-kontorer med orientering om det nye deportasjonsprogrammet. Ifølge rundskrivet var manglende kapasitet i øst til å få plass til deporterte jøder en begrensende faktor, men snart kom nye muligheter (dette siste var kodespråk for «massemord»). Ved besøk hos SS i Frankrike i mai 1942 understreket Heydrich enigheten som var oppnådd i Wannsee.Heydrich hadde tre viktige mål med møtet: (1) Godkjenning av og tilslutning til at deportasjoner østover var en del av løsningen på jødespørsmålet. (2) Bekreftelse på at SS skulle styre jødepolitikken. (3) Avklaring av hvilke personer som kunne deporteres fra selve Tyskland. De to første målene ble nådd og representantene for områdene i øst kom med nye radikale forslag for eksempel at jøder som ble påtruffet kunne henrettes på stedet. Heydrich og Hans Franks utsending ble i stor grad enige om at antallet jøder i Generalguvernementet skulle reduseres ved massedrap før nye kunne deporteres dit. Heydrich løste ikke problemet med Mischlinge og blandingsekteskap, og både justisdepartementet og propagandadepartementet fryktet konsekvensene av tvungne skilsmisser. I oktober 1942 ble justisminister Otto Georg Thierack enig med Himmler om inntil videre ikke å deportere Mischlinge.


=== Heydrich i Norge ===

Heydrich fikk permisjon for å delta som jagerflyger under felttoget i Norge i 1940 og var en tid stasjonert på Kjevik ved Kristiansand. Her fikk han høre at to diplomater fra USAs ambassade i Oslo skulle mellomlande på Kjevik, underveis fra Bergen der de hadde hentet kurérpost som var ankommet med skip. I offisersmessen fikk Heydrich drukket diplomatene fulle, og sendte dem i bil til Kristiansand. På veien ble de stanset av fem bevæpnede menn som sikret seg posten og etterlot diplomatene bakbundet. Heydrich ville åpne den beslaglagte posten, men dette fikk Fehmer og andre forhindret. De ønsket ikke å provosere det nøytrale USA.13. mai 1940 veltet Heydrich med et Messerschmitt-fly under start i Stavanger. Han hadde gitt gass for tidlig. Heydrich måtte hjelpes ut av vraket med skadet venstrearm, og flyet måtte skrotes. Onsdag 3. september 1941 reiste han igjen til Norge etter invitasjon av Josef Terboven. I løpet av et tre dagers besøk inspiserte Heydrich fangene på Grini og den tyske æreskirkegården på Ekeberg. 8. september brøt melkestreiken løs blant Oslos jernbanearbeidere. 10. september erklærte Terboven militær unntakstilstand; Viggo Hansteen og Rolf Wickstrøm ble arrestert og senere samme dag dømt til døden ved standrett og henrettet ved skyting. Om dette skrev Heydrich 13. september til Joachim von Ribbentrop: «De tiltak som er truffet innen rammen av unntakstilstanden, særlig standrettdommene, har hatt en overordentlig edrueliggjørende virkning. Befolkningen er rammet og fatter nå først riktig alvoret.»


== Riksprotektoratet Böhmen-Mähren ==

I september 1941 ble Heydrich utnevnt til fungerende protektor for Böhmen-Mähren. Hans forgjenger, Konstantin von Neurath, ble avsatt fordi Hitler mente han ikke var hard nok. Heydrich ble praktisk talt diktator for disse okkuperte områdene. Han var fremgansrik som stattholder og følte seg trolig trygg da han slakket av på sikkerheten og kjørte ofte rundt i åpen bil uten livvakter eller annet sikkerhetsoppbud til stede. Rollen som riksprotektor var fjerner fra maktens sentrum i Berlin, samtidig ga det ham direkte adgang til Hitler uten å måtte gå via Himmler.Heydrich ble stedfortreder for Neurath, med alle fullmakter. Heydrich styrte med jernhånd og det ble innført unntakstilstand, der 4 000 til 5 000 mennesker ble arrestert og 400 henrettet. I tillegg til jødene ble ytterligere flere hundre tsjekkoslovaker henrettet under Heydrichs styre. Omkring 90 % av jødene og 50 % av romanifolket ble deportert av okkupasjonsmakten. I 1939 bodde 118 000 jøder i landet; av disse ble 78 154 ble drept av okkupasjonsmakten.Heydrich styre av Riksprotektoratet var økonomisk effektivt og Tsjekkoslovakia sto til sammen for 10 % av industriproduksjonen under tysk kontroll. Heydrich brukte kombinasjon av gulrot og pisk blant annet ved at arbeiderne i de tsjekkiske våpenfabrikkene fikk større matrasjoner og bedre lønn enn i tyske områder. Tsjekkoslovakia opplevde mindre materielle tap enn andre østeuropeiske land i løpet av krigen. Okkupasjonsmakten hadde beslaglagt en del eiendom tilhørende tsjekkoslovaker, blant annet to store banker, samt jøders og utlendingers eiendeler i landet. Den tyske okkupasjonen av Polen var langt mer brutal for sivilbefolkningen enn okkupasjonen av Tsjekkoslovakia. Hitlers plan om å fordrive tsjekkere fra Böhmen-Mähren ble aldri iverksatt. Ifølge Joachim Fest lykkes Heydrich i stor grad å utmanøvrere de intellektuelle nasjonalistene og innførte sosial tiltak til fordel for arbeiderklassen. Heydrichs styre skal ha vært mer velordnet enn forgjengeren og han lykkes til et godt stykke på vei å skape en viss politisk apati blant folk flest i riksprotektoratet. For å holde den viktige tsjekkiske våpenindustrien i gang, sørget Heydrich for at tsjekkiske arbeidere fikk like god behandling som tyske arbeidere blant annet i form av matrasjoner og ferie. Inntil juni 1941 konkluderte en britisk rapport med i riksprotektoratet var det minst motstand av alle okkuperte områder i Europa.Heydrich ble utnevnt blant annet på grunn av tiltagende motstand mot okkupasjonen i de tsjekkiske områdene. Den økende motstanden var en trussel mot den driften av den tsjekkiske våpenindustrien som var viktig for den tyske krigføringen. Heydrich skulle også ha oppsyn med rasepolitikken i riksprotektoratet med deportasjon av jøder til utryddelsesleirene og fullstendig germanisering av Böhmen og Mähren med sikte på full integrasjon i det tyske riket. I protektoratet ble det iverksatt et program for raseklassifisering og kulturell imperialisme. Ved iverksetting av sin etnisk baserte politikk møtte den tyske okkupasjonsmakten utfordringer med definisjon av nasjonalitet eller etnisitet. Før krigen ble innbyggere som lett kunne skifte etnisk identitet kalt «germaniserte tsjekkere» eller «tsjekkifiserte tyskere». Etter krigen ble det anslått at omkring 300 000 etniske tsjekkere hadde registrert seg som tyske borgere under okkupasjonen. I Budweis, en av de etniske mest sammensatte byene i protektoratet, hadde 11 % av de etniske tsjekkerne tatt tysk statsborgerskap. Vel 90 000 av innbyggerne i protektoratet var jøder i henhold til Nürnberglovene.I oktober 1941 annonserte Heydrich en ambisjon om fullstendig germanisering av protektoratet, og slo fast at mange tsjekkere måtte bli tyske. Heydrich anslo at halvparten av tsjekkerne skulle bli tyske, resten skulle steriliseres eller fjernes. Han ville ha slutt på at personene selv kunne velge etnisitet, i stedet skulle såkalte raseeksperter ta beslutningen basert på objektive kjennetegn. Såkalte Kennkarte («kjenne-kort», dvs ID) ble distribuert, og befolkningen ved hjelp av disse delt i «germaniserbare» og «ikke-germaniserbare» tsjekkere; men Heydrichs kriterier for inndeling av befolkningen var uklare og førte til forvirring og tautrekking. Hans Joachim Beyer, antropolog i SS, undersøkte utseende og kroppsbygning hos tsjekkerne og konkluderte overraskende med at etniske tsjekkere i gjennomsnitt hadde mer «tyske» trekk enn sudettyskerne. Disse bestred konklusjonen og hevdet at det var et spørsmål om personen var «verdig» å bli tysk (Eindeutschungswürdigkeit, «inntyskningsverdighet»), mens tyskere fra selve Tyskland mente at rasetrekk (Eindeutschungsfähigkeit, «inntyskningsevne») var avgjørende. I mai 1942 rapporterte Heydrich til Berlin at arbeidet med å sortere ut tsjekkere for germanisering var i gang. Under dekke av å foreta tuberkuloseundersøkelser, begynte raseeksperter kartleggingen. Arbeidet stanset etter attentatet mot Heydrich 27. mai 1942, det tyske nederlaget ved Stalingrad og oppblomstring av tsjekkisk patriotisme.


=== Attentat ===


==== Bakgrunn ====
Beneš med sin eksilregjering i London og Special Operations Executive sto bak aksjonen mot Heydrich. Britisk og tsjekkoslovakiske myndigheter anså attentat og drap på en fremstående nazist av stor symbolsk verdi. De mente at attentatet ville vise at den tsjekkoslovakiske motstandsviljen var uforminsket, og at tyske ledere kunne bli angrepet bak frontlinjene når som helst. Tsjekkoslovaker i eksil i Storbritannia planla og forberedte attentat mot Heydrich. Eksiltsjekkerne var bekymret over at Heydrich hadde lykkes med sin pasfiseringspolitikk i riksprotektoratet. Special Operations Executive lærte opp attentatmennene og slapp dem i fallskjerm over landet der undergrunnsbevegelsen tok i mot dem. Trolig var det Eduard Benes og hans etterretningssjef Moravec som tok initiativ til attentatet som fikk bistand fra SOE. Undergrunnsbevegelsen skal ha advart Benes mot å gjennomføre attentatet av frykt for represalier. Edvard Beneš, president i eksil, ønsket med attentatet trolig å vise for britene at tsjekkerne hadde vilje til å drive motstand mot okkupasjonsmakten. Heydrich var nøye med egen sikkerhet, men ønsket ikke eskorte fordi han mente det kunne undergrave tysk prestisje og få tsjekkerne til å tro at han fryktet dem.


==== Gjennomføring ====
27. mai 1942 utførte tsjekkoslovakiske partisaner, trent i Storbritannia, et attentat mot Heydrich. Opprinnelig var datoen for attentatet satt til 29. oktober 1941, årsdagen for opprettelse av den tsjekkoslovakiske republikk. Kodenavnet var «Aksjon Antropoid», og det ble regnet som en selvmordskommando. Teamet bestod av Adolf Opálka (lederen), Josef Valčík, Jan Kubiš og Jozef Gabčík. De la seg i bakhold på et sted i Praha-forstaden Libeň hvor Heydrichs bil, en kabriolet, måtte sakke ned farten. Gabčík forsøkte å skyte med sin stengun, men den hadde låst seg. Sjåføren, SS-Oberscharführer Klein, stoppet og trakk våpenet sitt i den tro at det bare var én attentatmann. Kubiš kastet da en bombe mot den åpne bilen: Bomben eksploderte ikke inne i bilde og landet ved høyre bakhjul der den eksploderte. De to attentatmennene hadde pistoler og skjøt i luften for å skremme sjåførene og tilfeldige tilskuere. Heydrich sank plutselig sammen av smerter. Eksplosjonen var så kraftig at noen splinter trengte gjennom setet og såret Heydrich i ryggen. Senere undersøkelser viste at dersom Heydrich hadde blitt sittende, ville han trolig ha overlevd. 
De tok en halvtime å få fraktet Heydrich til sykehus. På attentatdagen rapporterte professor Walter Dick (f. 1899) fra Bulovka-sykehuset i Praha til Himmler at Heydrich ikke hadde skader på ryggmargen, men at prosjektilet hadde «knust elleve ribbein, åpnet brysthulen, revet opp bukhinnen og blitt sittende i milten. Sårkanalen inneholder tallrike hår og fibre, åpenbart polstringsmateriale. Fare: Lunge- og bukhinnebetennelse. Vi opererte for å fjerne milten.» Himmler sendte sine beste leger, for professor Dick var ikke rikstysker, og ble derfor nektet videre adgang til pasienten; men Heydrich døde i store smerter på sykehuset 4. juni 1942. I sykehusjournalen står «sårinfeksjon» oppført som dødsårsak. Da Himmler besøkte ham på dødsleiet, siterte Heydrich fra sin fars opera Lirekassebarnet: «Ja, verden er bare en lirekasse som Vårherre selv dreier, og enhver må danse etter sangen som for øyeblikket står på valsen.» Heydrich ble behandlet med sulfonamider mot infeksjonen. Heydrich døde av sepsis.


==== Begravelse ====
Heydrich lå på lit de parade først på slottet i Praha, der etter i Rikskanselliet i Berlin, kranset av flammende fakler og et SS-flagg. Begravelsen på Invalidenfriedhof i Berlin ble direktesendt over Grossdeutscher Rundfunk, der det tyske statsorkesteret spilte Horst-Wessel-Lied, begravelsesmarsjen fra Richard Wagners Götterdämmerung og soldathymnen Ich hatt' einen Kameraden fra napoleonskrigenes tid. Denne og nasjonalsangen var de eneste der soldatene gjorde honnør. I den storslagne statsbegravelsen var Hitler personlig til stede og la de to høye utmerkelsene Den germanske orden og Blutorden («Blod-ordenen») på puten hvor Heydrichs tidligere utmerkelser lå. Samtidig sa Hitler rett ut at han syntes det var «dumt og idiotisk» av en «uerstattelig mann» som Heydrich, å utfordre skjebnen ved å kjøre rundt i en åpen bil, ettersom det er «muligheten som skaper ikke bare tyven, men også snikmorderen». Han roste Heydrich som «mannen med et hjerte av jern». «Etter partikammerat Todt er du den andre som mottar denne utmerkelsen.» (Her var Hitler dus med avdøde, enda han utvilsomt sa «De» til Heydrich da han var i live.) Han ble gravlagt ved siden av general Tauentzien som kjempet mot Napoleon Bonaparte i 1813-14, og stedet markert med en enkel markør av tre, ettersom det skulle reises en sarkofag til hans ære, utført av Arno Breker. Det ble også sagt at han siden skulle overføres til en gravplass for SS-folk, en Totenhain (= «dødelund»). Men verken sarkofagen hans eller «dødelunden» ble noe av. Også gravmarkøren forsvant i 1945, og graven på Invalidenfriedhof er i dag umerket.Statsbegravelsen var den største avholdt under det tredje riket. 300 offisielle gjester kom reisende. Enken var knust, så familien hennes tok seg av begravelsen. Himmler leide Heydrichs barn til begravelsen der det ble spilt en passasje fra Richard Wagners Götterdämmerung. Hitler ergret seg over at Heydrich hadde brukt en bil som ikke engang var pansret,

En del sudettyskere var så opprørt over drapet på Heydrich at tyske okkupasjonsmyndigheter i noen etnisk blandede steder grep inn for å hindre lynsjing av tsjekkere. Gjengjeldelsesaksjonen mot Lidice ble godt kjent i vesten, og ble utnyttet av USAs propagandaetat, Office of War Information.


==== Jakt på gjerningsmennene ====
I forvirringen som oppsto kom de to attentatmennene seg unna åstedet. Attentatmennene gjemte seg i krypten på St. Cyril og Methodius-katedralen, men en forræder i den tsjekkiske motstandsbevegelsen røpet skjulestedet, og kirken ble omringet av SS og Gestapo som prøvde å drive ut mennene ved beskytning, tåregass og ved å sette krypten under vann. Heller enn å overgi seg, skjøt Gabčík og Kubiš seg i krypten 19. juni 1942. Okkupasjonsmaktens brutale jakt på gjerningsmennen førte til at den tsjekkiske motstandsbevegelsen for en stor del ble nedkjempet. Den hjemmlige motstandsbevegelsen i Tsjekkoslovakia var Eduard Benes' rivaler og indirekte tjente han på okkupasjonsmaktens mottiltak. Trolig ville motstandsbevegelsen etter krigen kunne vært en mulig motkraft til kommunistene.


=== Gjengjeldelse ===

Karl Hermann Frank ringte straks etter attentatet til Hitler som rasende forlangte at 10.000 tsjekkere skulle henrettes. Tysk politi konkluderte med at attentatet måtte ha vært organisert og forberedt i Storbritannia. Frank ringte tilbake til Hitler og fortalte at britene sto bak: Frank ba Hitler trekke tilbake ordren om massehenrettelser fordi dette ifølge Frank bare ville tjenes eksilregjeringen i London. Hitler gikk senere med på en mer begrenset hevnaksjon.Som hevn for attentat ble 10. juni 1942 alle mannlige innbyggere over femten år i Lidice, 22 km nordvest for Praha, stilt opp mot en låvevegg og skutt. Det var satt opp madrasser for å hindre rikosjettering. Dagen før hadde landsbyen blitt brent ned. Kvinnene ble sendt til konsentrasjonsleiren Ravensbrück. Av 184 deporterte kvinner overlevde 143. Av de 98 barna ble åtte funnet verdige til germanisering. Resten ble gasset ihjel i Chelmno.  Gjengjeldelsen ble ledet av Kurt Daluege.
To uker etter Lidice ble landsbyen Lezaky også ødelagt fordi en radiosender var blitt lokalisert i et steinbrudd i nærheten. Landsbyens trettitre voksne innbyggere ble skutt; to barn ble sendt til germanisering; resten av barna forsvant. I hele protektoratet fikk gater og torg nye navn til Heydrichs ære. På årsdagen for likvidasjonen ble det satt opp en byste av ham på attentatstedet med permanente æresvakter. Alle som passerte, måtte ta av seg hodeplagget som tegn på respekt. Bysten ble revet etter krigen.Heydrich ble erstattet av Ernst Kaltenbrunner som sjef for RSHA, og Karl Hermann Frank som protektor.


=== Enken og barna ===
I april 1945 flyktet Lina Heydrich for Den røde hær og leide Kaspar, som hadde kjørt hennes eldste sønn ned, til å frakte flyttelasset til barndomshjemmet hennes på Fehmarn. Fra 1953 mottok hun pensjon etter satsen for enke etter general falt i aktiv tjeneste. Tsjekkiske myndigheter prøvde forgjeves å få hende utlevert fra den britiske sektor, og dømte henne i oktober 1947 in absentia til livsvarig fengsel. På en ferie i Finland i 1965 traff hun teaterdirektøren Mauno Manninen, nevø av Jean Sibelius, død i 1969. De giftet seg, slik at hun fikk nytt etternavn. Lina drev Heydrichs tidligere sommerhus på Fehmarn som restaurant til den brant ned i februar 1969. Hun lot seg intervjue av en rekke historikere, og utga i 1976 sin selvbiografi, Leben mit einem Kriegsverbrecher («Å leve med en krigsforbryter»). Lina Heydrich døde 14. august 1985. Hun hevdet at Heydrich ikke hadde «problemer med jødene politisk eller sosialt. Det var i sjelen, i psyken, at jødene var virkelig uutholdelige, både for ham og meg.»Lina tok sønnen Heider ut av Hitler Jugend i 1944 av frykt for fremtiden. Han utdannet seg til ingeniør, bosatt i Wörthsee i Bayern. Heider tilbød i 2011 å bidra med penger til å restaurere slottet Panenske Brezany som et forsøk på å kompensere for sin fars handlinger; men det ble tatt ille opp. Datteren Marte Beyer har drevet en motebutikk i Burg på Fehmarn.


== Aksjon Reinhardt ==
Aksjon Reinhardt fikk nytt navn etter Heydrichs død. Den opprinnelige betegnelsen var Einsatz (= innsats) og brukt fra juni 1942 og ut 1942. Belzec, Sobibor og Treblinka ble omtalt som leirer tilhørende Einsatz Reinhardt. Betegnelsen Aktion dukket første gang opp i september 1942. Globocnik og Himmler tok i bruk benevnelsen Aktion i 1943. Witte og Tyas understreker at operasjonen hadde navn etter Heydrich og at kodenavnet ble tatt i bruk i juni 1942 etter attentatet. Heydrich hadde tidligere stavet fornavnet som «Reinhardt» og leder for operasjonen, Odilo Globocnik, skrev av og til «Reinhard». I flere dokumenter laget av SS fra 1934 til 1942 er han omtalt som Reinhardt Heydrich. Himmler bestilte en rapport om Heydrichs mulige jødiske forfedre og den omtaler ham som Reinhardt Heydrich.


== Ettertiden ==

Ifølge historikeren Robert Gerwarth (født 1976), som har skrevet en betydelig biografi om Heydrich, var Heydrich lojal mot Himmler og ikke en rival som forsøkte å skyve Himmler til side slik tidligere fremstillinger la til grunn. Relasjonen mellom de to var preget av nært samarbeid, tillit og gjensidig respekt. Felix Kersten, Himmlers massør, var hovedkilde til bildet av rivalisering mellom de to topplederne i SS: Mens Himmler fremsto puslete, ubesluttsom og usikker, fremsto Heydrich som en «arier» av herdet stål. Gerwarths biografi fremstiller Heydrich verken som monster eller byråkrat, men som ideologisk aktivist. Heydrich tilhørte den unge generasjonen etter første verdenskrig, en generasjon som avviste borgerlig moral til fordel for tøffe løsninger på Tysklands problemer. Ifølge Gerwarth var Heydrich ofte på defensiven: I Polen var Wehrmacht sjokkert over SS' overgrep og nektet RSHA noen rolle på vestfronten; den sivile okkupasjonsadministrasjonen i Frankrike motsatte seg innblanding fra RSHA; krigssituasjonen gjorde det vanskelig å deportere tyske jøder. Fra sitt eget perspektiv viste Heydrich en forbilledlig utholdenhet i det ubehagelige, men viktige arbeidet. Ifølge Gerwarth bidro attentatet på Heydrich trolig til radikalisering av tyske anti-jødiske tiltak, selv om Heydrichs gjorde lite til eller fra for det pågående holocaust.


=== Heydrich i fiksjon ===
Heinrich Manns roman Lidice (1942) er relatert til landsbyen som ble utslettet som hevnaksjon.
Fritz Langs film Hangman also die! (norsk tittel: Skrekkdager i Praha, 1943) var inspirert av Heydrichs liv og død (Lang var født i Østerrike med mor av jødisk bakgrunn).
I den alternativhistoriske romanen The Man with the Iron Heart av Harry Turtledove fra 2008 overlever Heydrich attentatet mot ham i 1942. Han klarer seg gjennom krigen og organiserer såkalte SS-Varulvenheter (som i virkeligheten aldri fungerte som en militær trussel for de allierte) som totalt umuliggjør de alliertes okkupasjon av Tyskland etter april 1945. SS-Varulvene klarer å utrette så mye skade at en amerikanske opinion tvinger regjeringen til å oppgi okkupasjonen av Tyskland og hente soldatene hjem. Det mer enn antydes at NSDAP står klare i kulissene i Tyskland og at landet aldri vil bli demokratisk.
Han spiller en viktig rolle i Margit Sandemos Sagaen om Isfolket bok nr 38.
TV-serien Holocaust hadde David Warner i rollen som Heydrich. inneholder en scene fra Wannsee-konferansen.
Paul Mommertz' drama i kom i 1984 som fjernsynsfilm regi av Heinz Schirk: Die Wannseekonferenz med Dieter Mattausch som Heydrich.
Den amerikanske/britiske fjernsynsfilmen Conspiracy (2001) om Wannsee-konferansen var regissert av Frank Pierson med Kenneth Branagh i rollen som Heydrich (som han ble tildelt Emmy-prisen for). I Branaghs fremstilling fremstår Heydrich som en figur fra et drama av Shakespeare.
Romanen HhhH - eller slakteren fra Praha handler om Heydrich og attentatet mot ham. HhhH står for «Himmlers hjerne heter Heydrich». Den er skrevet av Laurent Binet og kom ut i 2010.
Filmene Antropoid (2016) og The Man With the Iron Heart (2017) handler om attentatet mot Heydrich.


== Noter ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Fest, Joachim C. (1972). Det Tredje rikes ansikt. Gyldendal. ISBN 8205052921. 
Gerwarth, Robert (2011). Hitler's Hangman: The Life of Heydrich'. Yale University Press. ISBN 978-0-300-11575-8. 


== Eksterne lenker ==
(de) «Reinhard Heydrich 1904-1942», fra Deutsches Historisches Museum
Heydrich in Depth, United States Holocaust Memorial Museum