jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Innocens VIII

Innocens VIII (Giovanni Battista Cibò) (født i 1432 i Genova i adelsrepublikken Genova, død 25. juli 1492 i Roma) var pave 29. august 1484 – 25. juli 1492. 
Han var sønn av den romerske senator Aran Cibò og Teodorina de' Mari. Etter en utsvevende ungdom der han ble far til to barn utenfor ekteskap, Franceschetto og Teodorina, lot han seg prestevie og gikk i tjeneste hos kardinal Calandrini. Han ble utnevnt til biskop av Savona i 1467. I 1473 tok han et steg oppover da han ble kardinal, med Santa Cecilia in Trastevere som tittelkirke. At han i 1484 besteg pavestolen, skyldtes hovedsakelig støtte fra kardinal Giuliano della Rovere, den senere pave Julius II.I en bulle fra 1484 kalt Summis desiderantes affectibus fremkommer at Innocens trodde på heksekunst slik den beskrives i Bibelen. Bullen tilkjennega at paven ga inkvisitorene Heinrich Kramer og Jakob Sprenger myndighet til å innlede inkvisitoriske prosesser mot mistenkte hekser og kjettere i Tyskland og andre områder. Videre ga bullen Kramer og Sprenger immunitet fra «å bli trakassert eller forhindret på noe vis», og biskopen av Strassburg pålegges å yte inkvisitorene all mulig bistand i deres arbeid.Tittelen Padre della patria (= Fedrelandets far) ble foreslått som passende for ham, siden han hadde seksten barn utenfor ekteskap.

Gravmonumentet hans er Peterskirkens eldste monument over en pave, og ble utført av Piero og Antonio del Pollaiuolo. Det stod ferdig i 1498, og er todelt med en skulptur av paven liggende på sin sarkofag, og en annen høyere oppe, sittende på en trone med et grep rundt øverste del av en kopi av Longinus' hellige lanse. Denne oppbevares også i Peterskirken.Fra medisinsk litteratur kjennes ulike versjoner av en historie der den aldrende Innocens VIII skal ha tatt blod fra unge menn i et forsøk på å bedre egen helse. Den samtidige historikeren Stefano Infessura (ca 1435 - ca 1500) beskrev hvordan tre unge menn ved god helse mottok en dukat hver for å la seg årelate for pavens skyld. Årelating av den syke var vanlig praksis, men her ble angivelig de tre ungdommene årelatt til døden. «Paven drakk blodet deres mens det stadig var varmt og friskt, for å få kreftene tilbake», skrev Infessura, men det hjalp ikke på livskraften. Paven døde like fullt, men denne apokryfe historien har fått sitt eget liv.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Den gresk-katolske kirke

Med den gresk-katolske kirke siktes det enten

til den hellenske gresk-katolske kirke;
i videre forstand til andre orientalske katolske kirker som følger den bysantinske («greske») ritus, især
den melkittisk-katolske kirke eller
den ukrainsk-katolske kirke;
foreldet (og feilaktig) til den ortodokse kirke; eller
unøyaktig (og feilaktig) til den romersk-katolske kirke i Hellas.
Alte Pinakothek

Alte Pinakothek er et kunstmuseum i München, innviet i 1836.
Muséet huser verker av blant annet Peter Paul Rubens, Anthonis van Dyck, Rafael, Leonardo da Vinci, Tizian, Tintoretto, Rembrandt, Frans Hals og Albrecht Dürer.


== Se også ==
Neue Pinakothek, kunstmuseum for verker fra hovedsakelig 1800-tallet


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Alte Pinakothek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alte Pinakothek – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Tintoretto

Jacopo Comin, også Jacopo Robusti, men bedre kjent som Tintoretto (født i 29. september 1518 i Venezia, død 31. mai 1594 i Venezia), var en italiensk maler, virksom i Venezia.  Kallenavnet Tintoretto («den lille maleren») fikk han, ettersom han var sønnen til en tintore («maler»). 


== Liv og verk ==

Tintorettos arbeider er tydelig påvirket av Michelangelo og hans svulmende former i gjengivelsen av menneskekroppen; dette foregriper klart barokken. Hans uttalte ideal var da også "tegne som Michelangelo, male som Tizian". Tintoretto nådde aldri Tizians og Veroneses maleriske kvaliteter, men han tok det igjen i visjonær og mystisk-religiøs kraft i sine bilder. 
Hans komposisjoner er storslåtte og perspektivisk ofte meget komplekse og bisarre. Tintoretto står for den mest manieristiske av høyrenessansens mestere, og med sine chiarascuoro-effekter får han også betydning for Caravaggio og barokken. Et godt eksempel på dette er «Den hellige Markus' kropp berges» (omkring 1562), hvilket kan beskues på Gallerie dell'Accademia i Venezia.
Hans største konkurrent om de mange oppdragene i Venezia var Tizian, noe som førte til at Tintoretto dumpet prisene. Tintorettos verksted var svært produktivt, hvilket iblant ledet til kvalitetsbrister i verkene. Hans beste arbeider vitner allikevel om at han tilhørte manierismens største mestere og kunne måle seg med Tizian.
Tintorettos sannsynligvis mest kjente verk er «Korsfestelsen» (1565) og «Nattverden» (1592–1594).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jacopo Tintoretto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jacopo Tintoretto – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Veronese

Paolo Cagliari eller Paolo Caliari, bedre kjent som Paolo Veronese (født i Verona i 1528, død i Venezia 19. april 1588), var en viktig venetiansk renessansemaler.  Han var kjent som Veronese på grunn av hans fødested Verona. Han var en av de største mestrene innenfor 1500-tallets venetianske maleri.


== Liv og verk ==
Veronese studerte den lokale kunsten i Verona i sin ungdom og dro så i kort tid til Mantova i 1548, hvor han skapte fresker i katedralen, før han slo seg ned i Venezia. Han studerte under Giovanni Francesco Caroto, som også var fra Verona.
De fleste av hans arbeider er livlige fortellende sykluser, utført i en dramatisk og fargerik manieristisk venetiansk stil, full av majestetiske arkitektoniske bygninger og glitrende venetiansk prakt.
Sammen med Tizian og Tintoretto er han med å utgjøre triumviratet av store malere i den sene renessansen i Venezia. Han er kjent som en stor kolorist og for sine illusjonistiske dekorasjoner i både fresker og oljemalerier. Hans store malerier av bibelske etegilder utført for bedehus og klostre i Venezia og Verona er betydelige. Han produserte også mange altertavler, historiske og mytologiske malerier, portretter og betydelige kompositoriske skisser med penn, vannmaling i blekk, figurstudier i kritt og chiaroscuro-skikkelser.
Paolo Veronese kom i alvorlig konflikt med inkvisisjonen for sin måte å fremstille religiøse motiv som om det bare var snakk om festivalscener, for eksempel «Bryllupet i Kana» (1563) og «Gjestebudet i Levis hus» (1573). Han ble visstnok sensurert, men hans rykte led ikke noen permanent skade.
Han produserte også altertavler, mytologiske malerier og portretter og et stort antall komposisjonelle skisser i penn og blekk og figurstudier i kull. Han stod i spissen for et familieatelier som forble aktivt etter hans død i Venezia i 1588. Blant hans elever var Giovanni Antonio Fasolo.

Maleri
		
		
		
		
		
		
Maleri
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paolo Veronese – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Paolo Veronese – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Venetiansk maleri

Det venetianske maleriet var en skole innenfor det italienske maleriet som opplevde sin blomstringstid på 1500- og 1700-tallet.
På 1500-tallet ble det venetianske maleriet utviklet under påvirkning fra Padovaskolen og Antonello da Messina som introduserte brødrene van Eycks oljemalingsteknikk. Det kjennetegnes av en varm fargeskala og en malerisk utnyttelse av fargen. Tidligere mestere var familiene Bellini og Vivarini, fulgt av Giorgione og Tizian, senere Tintoretto og Veronese.
På 1700-tallet opplevde det venetianske maleriet en renessanse takket være Tiepolos dekormaleri og Canalettos, Giambattista Pittonis og Guardis panoramautsikter.
Partij voor de Vrijheid

Partij voor de Vrijheid (PVV) (norsk: Parti for friheten) er et nederlandsk politisk parti, grunnlagt 22. februar 2006.
Ved valget til Tweede Kamer den 15. mars 2017 oppnådde partiet 13,1 % oppslutning, noe som gav 20 seter i kammeret. Dette var en fremgang fra valget i 2012 og de endte opp som det neste største partiet etter VVD.Partilederen Geert Wilders var tidligere medlem av Volkspartij voor Vrijheid en Democratie (VVD). Han brøt med dette partiet i september 2004, offisielt på grunn av uenigheter om Tyrkias medlemskap i EU. Han ble leder av PVV i etableringsåret 2006., og er fremdeles leder i dag. Wilders er også det eneste medlemmet i partiet, noe som gjør det enklere for ham å styre partiets politikk dit han vil.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Partij voor de Vrijheid – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Laurent-Désiré Kabila

Laurent Desire Kabila (født 27. november 1939 i Likasi i Den demokratiske republikken Kongo, død 18. januar 2001) var en kongolesisk opprørsleder, politiker og president.
Etter å ha styrtet diktatoren Mobutu Sese Seko ble Kabila president i Kongo-Kinshasa fra 17. mai 1997 frem til sin død 16. januar 2001. Kabila ble myrdet av en av sine egne soldater. Etter mordet ble han etterfulgt av sin sønn Joseph Kabila Kabange.
Han ligger i mausoleet foran presidentpalasset i Kinshasa. 


== Referanser ==
Vagant

For litteraturtidsskriftet Vagant, se Vagant (tidsskrift).
Vagant er en gammel betegnelse på omstreifer eller landstryker, men brukes nå særlig om omvandrende studenter, spillemenn, sangere og klerker i middelalderen. Disse vagantene, ofte kalt vagantdiktere eller -sangere, kunne reise fra universitet til universitet og opptre underveis med fortellinger, lyriske dikt og viser på latin, såkalte vagantviser eller vagantlyrikk. 
Ordet kommer av det latinske vagare  som betyr  å «streife omkring» eller «vandre uten mål». Det er flere reisebyråer, overnattingssteder og turistetablissementer som har ordet Vagant i firmanavnet sitt.


== Se også ==
Vagantviser
Episcopi vagantes
Ekstravagant
Vagabond
Trubadur
Litteraturtidsskriftet Vagant


== Eksterne lenker ==
Ordforklaring i Ordbog over det danske sprog.
Zoo TV

Zoo TV var navnet på en konsertturné med det irske rockebandet U2. Turnéen varte fra februar 1992 til desember 1993. Den var fordelt over fem etapper. De to første gikk under navnet Zoo TV og gikk innendørs. De tre siste, med navnene ZOO TV Outside Broadkast, ZOO TV Zooropa, og ZOO TV Zoomerang, var stadionkonserter. I alt gjennomførte U2 over 150 konserter på turnéen. 
Scenen var spektakulær, med et stort antall TV-skjermer og østtyske trabanter som scenedekorasjon.
ZOO TV Zooropa var innom Norge med konsert på Valle Hovin sommeren 1993.
Bakkejord

Bakkejord er ei bygd helt sør på Kvaløya i Tromsø kommune i Troms. Fylkesvei 7764 passerer gjennom bygda. Det er 50 kilometer fra Tromsø sentrum og 18 kilometer fra Brensholmen.  Grunnkretsen Bakkejord hadde 117 innbyggere i 2015.Bygda har utsikt mot Malangsfjorden i sør. Senja ligger mot sørvest og indre Malangen mot sørøst.


== Referanser ==
Maria Walberg

Maria Schumacher Walberg (født 14. juni 1982 i Oslo) er samfunnsøkonom og spaltist i Dagbladet, fra 2021 statssekretær i Arbeids- og sosialdepartementet.


== Liv og virke ==
Walberg er utdannet samfunnsøkonom fra Universitetet i Oslo. Hun var leder i Ungdom mot EU i perioden 2002-2004, styremedlem i Nei til EU fra 2002, nestleder i Nei til EU fra 2006 til 2008 og nestleder i Attac Norge fra 2006 til 2008. Hun var spesialrådgiver i LOs samfunnspolitiske avdeling fra januar 2010 til juli 2020, med unntak av perioden fra 2014 til 2017, da hun hadde permisjon og jobbet som finanspolitisk rådgiver i Arbeiderpartiets stortingsgruppe. 1. juli 2020 ble hun leder av samfunnspolitisk avdeling i Industri Energi.  Fra 14. oktober 2021 har hun vært statssekretær i Arbeids- og sosialdepartementet.Sammen med Marianne Marthinsen utga hun boken Rødt lys – Det store skatteranet og hvordan vi kan stoppe det i august 2019 på Cappelen Damm.


== Bibliografi ==
Rødt lys - Det store skatteranet og hvordan vi kan stoppe det (2019) (sammen med Marianne Marthinsen)


== Referanser ==
Vagant (tidsskrift)

Vagant er et tidsskrift for litteratur og kritikk, grunnlagt i 1988. Tidsskriftet har base i Bergen og Berlin, og er primært rettet mot et norsk publikum, men trykker tekster på alle de skandinaviske språkene. 
Vagant har siden begynnelsen vært et unglitterært tidsskrift med stadig nye redaksjonssammensetninger. Redaksjonen består av både forfattere og litteraturvitere. Tradisjonelt har redaksjonen hatt en flat struktur. I 2007 ansatte man tidsskriftets første ansvarlige redaktør, Audun Lindholm. 
I 2009 opprettet Vagant internettsatsingen «Vagant Europa», med det formål å oversette artikler fra europeisk litterær og kulturell debatt. 


== Historikk ==
De første årene var Vagant et uavhengig tidsskrift, med base i Oslo. I 1999 ble det opprettet en parallell redaksjon i Bergen, som lagde ett nummer i året. I 2002 kom Oslo-redaksjonens siste nummer, og deretter hadde tidsskriftet base i Bergen de neste ti årene. Hovedkontoret ble flyttet til Berlin i 2013.Fra 1996 til 2005 mottok tidsskriftet økonomisk støtte fra forlaget Aschehoug. I 2005 sa Aschehoug opp sponsoravtalen med tidsskriftet, og redaksjonen inngikk en ny avtale med det daværende forlaget N. W. Damm & Søn. Mellom 2005 og 2016 ble tidsskriftet utgitt av Cappelen Damm. Fra og med januar 2017 er eierskapet overdratt til redaksjonen.Tidsskriftet har fått navn etter de såkalte vagantene, det vil si omstreifende studenter som fremførte dikt og sanger på latin, mot kost og losji på vertshus rundt om i Europa i middelalderen.
I 2013 ble tidsskriftet kåret til Årets tidsskrift av Norsk Tidsskriftforening og tidsskriftet fikk Språkprisen i 2014. 


== Noen tidligere medlemmer av redaksjonen ==
Gunnar Rebnord Totland, Alf van der Hagen, Tone Hødnebø, Johann Grip, Pedro Carmona-Alvarez, Pål Norheim, Arve Kleiva, Linn Ullmann, Anne Gjeitanger, Cecilie Schram Hoel, Henning Hagerup, Olaug Nilssen, Torunn Borge, Linde Hagerup, Espen Stueland, Tore Renberg, Karl Ove Knausgård, Nora Simonhjell, Susanne Christensen, Erlend O. Nødtvedt, Vigdis Ofte, John Ødemark, Knut Hoem.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vagants hjemmeside
Om Vagant i Tidsskriftforeningen
Artikkel om Vagant Europa i Morgenbladet
Anmeldelse av Vagants årgang 2010 i Morgenbladet
Anmeldelse av Vagants årgang 2009 i det danske tidsskriftet Standart, # 2/juni 2010
Pico del Águila

Pico del Águila er en fjelltopp som er en del av fjellkjeden Ajusco. Fjelltoppen befinner seg like sør for Mexico by og den er målt til 3894 meter over havet.
Dharma Mountain

Dharma Mountain AS ligger i bygda Hedalen i Sør-Aurdal kommune i Innlandet. Bedriften markedsfører seg som "Meditation & Freedom Resort", og arragerer/leies ut til kurs, retreater, grupper og andre aktiviteter. De fleste aktivitetene er relatert til meditasjon og selvutvikling. Deler av året holder Vassfaret Leirskole til på Dharma Mountain.  
Bedriften er etablert av en gruppe mennesker rundt den åndelige læremesteren/guruen Vasant Swaha (alias Tor Opheim). Vasant Swaha var selv med den indiske guruen Osho (Bhagwan Shree Rajneesh) i 13 år, frem til Osho døde i 1990. Meditasjonsretreater med Vasant Swaha er en del av aktiviteten på stedet. 


== Media om Dharma Mountain ==
I 2005-2007 ble gruppen som driver Dharma Mountain og stedets egne aktiviteter (meditasjonsretreater med Vasant Swaha) tema for flere kritiske avisartikler. Dagens Næringsliv trykket i 2006 en seks siders lørdagssak under tittlen "Guruen i Granskogen". Og Oppland Arbeiderblad /Magasinet Innlandet hadde også flere kritiske saker på trykk.  
En helt annen form for omtale av miljøet rundt Dharma Mountain, finner man i det alternative magasinet Ildsjelen ("magasin for spiritualitet, livskraft og åndelighet"). Ildsjelen har trykket flere saker som omhandler Dharma Mountain, meditasjonsretreater med Vasant Swaha og også et portrettintervju med Vasant Swaha under tittelen "Profet i eget land". 
I 2009 ble sakene fra både Dagens Næringsliv, Oppland Arbeiderblad og Ildsjelen tema i en 15 siders sak i magasinet "Din" forskningstidsskrift for religion og kultur som utgis av Novus Forlag. Under tittelen "Guruen i granskogen og profet i eget land – mediediskusjoner og mediefortellinger om en norsk guru", tar artikkelforfatteren for seg hvordan forskjellige typer medier omtaler samme sak sett ut ifra deres ståsted og synsvinkel. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted Link til tidsskriftet "Din""Profet i eget land", intervju med Vasant Swaha i magasinet Ildsjelen
Sierra Madre de Chiapas

Sierra Madre de Chiapas (kjent som Sierra Madre i Guatemala) er en fjellkjede som strekker seg sørover fra Chiapas i Mexico til Guatemala. De fleste vulkanene i Guatemala er en del av denne fjellkjeden. Fjellregionen omfatter et fruktbart høylandsplatå .


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sierra Madre de Chiapas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
El Coahuilón

El Coahuilón er en fjellkjede som befinner seg sydøst i de meksikanske delstatene Coahuila og Nuevo León. Den høyeste fjelltoppen er omtrent 3460 meter over havet. Fjellene er en del av østlige Sierra Madre.
2 Minutes to Midnight

«2 Minutes to Midnight» er den ellevte singelen fra det britiske heavy metal-bandet Iron Maiden, og den første fra deres album Powerslave. Singelen ble utgitt 6. august 1984, og endte på plass nummer 11 i Storbritannia. Sangen ble skrevet av Adrian Smith og Bruce Dickinson.
Sangen refererer til Dommedagsklokken, den symbolske klokken brukt på forsiden av Bulletin for atomforskere. I september 1953 nådde klokken 2 minutter på midnatt – jfr. 2 Minutes to Midnight – det nærmeste klokken noen gang har nærmet seg midnatt. Dette skjedde da USA og Sovjetunionen testet sine atomvåpen med ni måneders mellomrom.


== Eksterne lenker ==
(en) 2 Minutes to Midnight på Discogs
Straumsnes

Straumsnes kan vise til:

Straumsnes (Fjaler) – ei bygd i Fjaler kommune i Sogn og Fjordane
Straumsnes (Tingvoll) – en tidligere kommune i Møre og Romsdal
Straumsnes stasjon – en jernbanestasjon i Narvik kommune i Nordland
Straumsnes (Narvik) – ei grend i Narvik kommune i Nordland


== Se også ==
Strømsnes
Đorđe Balašević

Đorđe Balašević (serbisk: Ђорђе Балашевић, født 13. mai 1953 i Novi Sad i Jugoslavia (nå Serbia), død 19. februar 2021) var en serbisk artist og komponist.


== Biografi ==
Balašević hadde sin første suksess med bandene Žetva og Rani mraz sent på 1970-tallet, men begynte på sin lange solokarriere da Rani mráz ga ut sitt andre og siste album i 1980.
Balaševićs sanger kan deles inn i tre forholdsvis klart avgrensede grupper: kjærlighetssanger, humoristiske sanger og politiske sanger. Mens enkelte av de politiske sangene på 1980-tallet var for det sittende Tito-regimet, ble de siden anti-nasjonalistiske og pasifistiske, som Samo da rata ne bude (La det bare ikke bli krig) fra 1986-87, tre år før krigen brøt ut på Balkan. Han skapte overskrifter da han nektet militærtjeneste under krigen, og han var en åpen kritiker av Slobodan Milošević helt til dennes fall i 2000.
Konsertene til Balašević varte gjerne lenge og var krydret av lange og samtidskommenterende og ofte humoristiske monologer mellom sangene.Balašević døde 19. februar 2021 i Novi Sad av lungebetennelse forårsaket av covid-19.


== Album ==
Mojoj mami umesto maturske slike u izlogu (1979) (med "Rani Mraz")
Odlazi cirkus (1980) (med "Rani Mraz")
Pub (1982)
Celovečernji The Kid (1983)
003 (1985)
Bezdan (1986)
U tvojim molitvama – Balade (1987)
Panta Rei (1988)
Tri posleratna druga (1989)
Marim ja (1991)
Jedan od onih života (1993)
Naposletku (1996)
Devedesete (2000)
Dnevnik starog momka (2001)
Rani mraz (2004)


== Singler ==
U razdeljak te ljubim (1977) (med "Žetva")
Oprosti mi, Catherine (1978) (med "Rani Mraz")
Kristifore, crni sine (1978) (med "Rani Mraz")
Računajte na nas (1978) (med "Rani Mraz")
Ljubio sam snašu na salašu (1978)
Panonski mornar (1979) (med "Rani Mraz")
Prvi januar (1979) (med "Rani Mraz")
Marina (1980)
Priča o Vasi Ladačkom (1980)
Tri put sam video Tita (1981)
Hej čarobnjaci, svi su vam đaci (1982)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sr) Offisielt nettsted 
(en) Đorđe Balašević – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Đorđe Balašević på Internet Movie Database 
(en) Đorđe Balašević hos The Movie Database 
(en) Đorđe Balašević på Discogs 
(en) Đorđe Balašević på MusicBrainz 
(en) Đorđe Balašević på Spotify 
(en) Đorđe Balašević på Songkick 
(en) Đorđe Balašević på Last.fm 
(en) Đorđe Balašević på AllMusic 
Đorđe Balašević på YouTube
Cerro del Potosí

Cerro del Potosí er det høyeste fjellet i den østlige Sierra Madre fjellkjeden i den meksikanske delstaten Nuevo León, omtrent 80 kilometer syd for Monterrey. Toppen befinner seg 3 720 meter over havet.


== Referanser ==
Swinging

Swinging (kommer av det engelske ordet swing, bevege seg fram og tilbake som i en huske) kan defineres som «ikke-monogam seksuell aktivitet, som også kan oppleves som par».
Fenomenet swinging, i betydningen «uhemmet, frigjort, livlig og moderne», kan sees på som et ledd i den seksuelle frigjøringen fra 1960-årene og framover, som har oppstått som følge av bedre prevensjonsmetoder og en forandring av hvordan seksualitet kan leves ut med flere partnere, frigjort fra ekteskapets tradisjonelle begrensninger, men likevel uten at det kan kalles utroskap.
Swinging kalles noen ganger for «konebytte», men denne termen brukes ikke lengre da den uttrykker en annen praksis hvor kvinnenes rolle var vesentlig mer passiv enn det som er tilfelle i dag .Ordet «partnerbytte» har den fordelen at det ikke er knyttet til kjønn. Men heller ikke det er en fullt dekkende betegnelse. Amerikanske swingere betegner ofte seg selv som Lifestylers, eller «in the lifestyle». 


== Aktiviteter ==
Swinging kan inkludere (men er ikke begrenset til):

Ekshibisjonisme, det vil si å ha sex mens andre ser på
Voyeurisme, se andre som har sex.
Soft swinging, det vil si å kysse, stryke eller å ha munnsex med en tredje eller fjerde person. Dette kan være i en trekant eller i gruppesex, eller man bytter sine partnere.
Hard swinging, det vil si å penetrere en annen enn sin faste partner, og er den vanligst forståtte definisjon av swinging.
Gruppesex en alt inkluderende term for aktiviteter som involverer flere partnerer samtidig.Som oftest er det snakk om et gift par eller fast forhold som møter andre par, flere par eller single personer. Dette kan skje i samme rom eller i forskjellige rom. Det vil si at gruppen kan være samlet eller dele seg i mindre grupper. Par splittes sjelden, og kontakten mellom de to ivaretas aktivt. Swinging er, for de fleste par som deltar, ikke noe en gjør for seg selv, men noe en gjør sammen med sin partner. I en undersøkelse gjort i 2011 rapporterte informantene ikke om sjalusi i slike situasjoner, ettersom det opplevdes som gode opplevelser sammen med den faste partneren heller enn «tillatte sidesprang». 
De fleste swingere er heterofile par. Biseksuell aktivitet mellom kvinner er vanlig, men oftest kun når det er menn til stede. Det er liten aksept for biseksualitet mellom menn, selv om dette forekommer. 
Swinging kan ses som en egen seksuell subkultur, med spesifikke normer og regler som ikke er intuitive for de som står utenfor. 
I Norge finnes det (per 2012) to swingersklubber, begge lokalisert i Oslo. Det finnes også flere private grupperinger i andre deler av landet hvor par som kjenner hverandre treffes. Noen av disse gruppene er semi-åpne, da de ofte tar mot besøk fra andre par som er en del av miljøet. Miljøet er lukket for de som står utenfor, i hovedsak fordi de fleste har stort behov for å beskytte sin identitet. 


== Referanser ==


== Se også ==
Polyamori
Cuckold