Øyvind Foss

Øyvind Foss (født 2. juni 1934 i Kristiansand, død 4. desember 2022 i Stavanger) var en norsk/tysk teolog (professor em.) og forfatter. 
Han var utdannet teolog ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo 1961/62 og Det diakonivitenskapelige institutt ved Heidelberg Universität (1983/84). Han var prest ved Sofienberg menighet i Oslo 1969-1974 i Oslo og ved Tangen menighet i Drammen i 1976-1977. Han var også frilansjournalist og kandidatstipendiat i Berlin 1963-1968.
Foss var formann i Norske Studenters Kristelige Forbund, internasjonal/tysk studentprest ved Universitetskirken i Heidelberg 1977-1981, psykiatrisk sykehusprest og forskningsstipendiat ved Universitetet i Heidelberg, inntil bestått doktordissertation i 1984. Fra 1984-1987 var han postdoktorstipendiat ved Aarhus Universitet; sogneprest i Vejle og undervisningsassistent ved Aarhus Universitet 1987-1994. Fra 1994-2004 var han førsteamanuensis ved Høgskolen i Stavanger og var styremedlem og prorektor samme sted 1997-2003. Han var forskningsprofessor (DAAD) ved Det diakonivitenskapelige institutt ved Ruprecht-Karls-Universität i Heidelberg 1992/1993 og 1999/2000 og var generalsekretær i Vitenskapsakademiet i Stavanger 2004-2009. Foss utga 23 bøker, derav 7 vitenskapelige, fire på utenlandske og tre på norske forlag.
Hans periode som offentlig person strakk seg fra begynnelsen av 1960-tallet frem til ca. 2018, hvor han var aktiv i presse og kringkasting. På 60/70-tallet ble han som Rød Front-aktivist i Det Norske Studentersamfund (Chateau Neuf), og prest på Grünerløkka, omtalt som «den røde pastor». Hans politiske og teologiske synspunkter, som han aktivt fremmet i diverse aviser, lå langt til venstre for det som var vanlig i Den norske kirke. Det forhindret ikke at han i 2001-2005 var medlem av et menighetsrådet i Stavanger.
Foss er kanskje først og fremst kjent for boken Jeg elsket en terrorist. Et oppgjør med Baader-Meinhof Cappelen forlag, 1981. Her avslørte han at han på 1960-tallet – mens han studerte filosofi og teologi i Berlin under studentopprøret (1965–68), – hadde et emosjonelt og seksuelt forhold til Jan-Carl Raspe, en av lederne for Baader-Meinhof-Banden, men også sin kritikk av terrorismen. Det utløste en voldsom debatt den gangen. Foss ble utskjelt og latterliggjort av noen, lovprist og beundret av andre.


== Bibliografi ==
Statskirkens forræderi, Pax (1967)
Rapport fra Berlin. Pax (1968)
Kirke og klassekamp. Gyldendal (1973)
En seksualfiendtlig kirke. Gyldendal (1978)
Jeg elsket en terrorist. Et oppgjør med Baader-Meinhof. Cappelen (1981)
Politische Diakonie? Peter Lang Verlang Frankfurt,Bern, New York (1986)
Drab i videnskabens navn. Aarhus Universitetsforlag (1988)
Kirkens diakoni. Aarhus Universitetsforlag (1992)
Antijudaisme, kirke og misjon. Gyldendal Ad Notam (1994)
Livsuverdig liv? Høyskoleforlaget Kristiansand (1996)
Arv og gener Tidvise skrifter Høgskolen i Stavanger (1998)
Omsorgsetikk : søkelys på omsorgens motivasjon Cappelen akademisk (2005)
Kampen mod de mindreværdige. Auschwitz, videnskaben og kirken. Aarhus University Press (2006)
Maktmisbruk i religiøse bevegelser, Tidvise skrifter, Universitetet i Stavanger. 2007
Krystallnatten. Spartacus (2009)
Henrik Wergelands gate 14 : i krig og fred. Stiftelsen Arkivet. (2011).
Forskning og folkemord : tysk vitenskaps mørke fortid.  Scandinavian Academic Press (2013)
Kvinneopprøret på bedehuset : en fri essayistisk biografi. Kolofon (2016)
Nazibaronen bak dr. Mengele og menneskeverdets undergang.  Kolofon (2017)
Den tyske høsten 1977: i et Rudi Dutschke perspektiv. Kolofon (2018)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Øyvind Foss i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Øyvind Foss i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin