jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Stange stasjon

Stange stasjon er en jernbanestasjon på Dovrebanen. Stasjonen ligger ved Stange sentrum i Stange kommune og ble åpnet i 1880 da jernbaneforbindelsen mellom Eidsvoll og Hamar ble fullført. Fra Stange stasjon til Oslo S er det 114,42 km. Stasjonen var nær ved å bli stengt i 1999 da Statens jernbanetilsyn på grunnlag av sikkerheten til passasjerene påla Jernbaneverket å utbedre en smal perrong mellom sporene. Denne er i dag fjernet og erstattet av et sperrende gjerde mellom sporene og en bredere perrong på den andre siden av spor to. Det er undergang noe sør for stasjonen for ferdsel mellom perrongene.
Stasjonsbygningen er betydelig endret siden åpningen.


== Litteratur ==
Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 80–81. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Dahl, Aasmund, red. (1988). NSBs bygningsregistrering: Hamar distrikt: Eidsvoll-Dombåsbanen. 1. NSB Arkitektkontoret. s. 101–108. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Stange stasjon
(no) Stange stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Hedemarksbanen
Ingeniørbataljonen

Ingeniørbataljonen er en  kampstøtteavdeling i den norske hæren. Bataljonen holder til i Skjold leir, samt Rena leir. Bataljonen er en del av Brigade Nord. Hovedoppgavene til ingeniørbataljonen har et bredt spekter innenfor mobilitet og antimobilitet – både til lands og til vanns, CBRN («chemical, biological, radiological and nuclear») ​og overlevelse. 


== Oppgaver og oppdrag ==
Ingeniørbataljonen er en taktisk støtteavdeling som består av seks kompanier. Fire av dem er lokalisert i Skjold leir i Målselv kommune, mens de to andre er lokalisert i Rena leir. Ingeniørbataljonen består av rundt 300 ansatte og 400 vernepliktige, og er utstyrt med både tungt pansret ingeniørmateriell og lettere upansret utstyr, i tillegg til amfibiekapasitet.
Bataljonen kan bygge broer, sprenge hindringer og flytte militære styrker med båter og ferjer. Avdelingen bidrar til overlevelse gjennom CBRN (Chemical, biological, radioactive and nuclear), bygging av dekningsrom og ildstillinger, samt utdanning av skarpskyttere og stormingeniører.Ingeniørbataljonen stilte med et kompani i beredskap for NATO Response Force i 2016.
Bataljonen er svært etterspurt i internasjonale operasjoner og har i de senere år operert i bla. Kosovo, Afghanistan, Irak, Tsjad og Mali.


=== Støtteoppgaver ===
Bataljonens funksjoner til støtte for Hæren og Forsvaret er som følger:

Mobilitet: Oversetning (båt/ferge, brolegging), kommunikasjons-, mine- og hinderarbeid. Støtte egne styrkers fremrykking. 
Anti-mobilitet: Miner, hinder og militære ødeleggelser. Hindre fiendens fremrykking. 
Overlevelse: Beskyttelse, fortifikasjon og kamuflasjearbeid. 
Generell ingeniør: Bygg og anlegg, sprenging, forlegning og leirarbeid. 
CBRN og miljøvern: Søk, påvisning, rens, rapportering, varsling av kjemisk, biologisk og radioaktiv forurensning.


== Historie ==
Avdelingen startet som et ingeniørkompani i Brigaden i Nord-Norge i 1953. I 1987 ble flere ingeniøravdelinger samlet og dannet bataljonen i sin nåværende form.I 1986 døde 16 av soldatene i et snøskred i Vassdal-ulykken.Under redningsarbeidet etter leirskredet i Gjerdrum i desember 2020 leverte bataljonen betydelige bidrag ved å støtte med personell og materiell.


== Organisering ==
Ingeniørbataljonen består av 6 kompanier:


== Materiell ==
Broleggingsutstyr
Oversettingsbåter og materiell
Mine- og eksplosivryddingsmateriell
Pansrede og upansrede anleggsmaskiner
CBRN-verne og –rensemateriell
Pansret ingeniørmateriell


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Etter raset i Vassdalen. Minnebok for 2. tr. INGKP/N»
Ingeniørbataljonen på forsvaret.no Arkivert 12. september 2015 hos Wayback Machine.
Store norske leksikon
Kistefossbrua

Kistefossbrua er ei veibru på fylkesvei 851 som krysser Kistefossen, kommunegrensen mellom Bardu og Salangen i Troms. I tillegg til brua som er i bruk i dag finner vi ei eldre bru på samme sted, og brukar etter ei enda eldre bru noen hundre meter lenger ned langs elva. Fv153 gjennom Øvre Salangen tar av fra Fv851 like før brua på Bardusiden.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==
Midt i planeten

Midt i planeten er et barneprogram som gikk på NRK1 fra 2003 til 2005. Programmet ble sendt fra Nordlysplanetariet i Tromsø, og programleder var Jon Kristian Gaare Blix. Han tok for seg temaer som tyngdekraft, naturen, musikk og mye annet. Andre medvirkende var Lars Kristian Holm, som hjalp Jon Kristian i mange episoder, og bassisten Hogne Rundberg, som var med i noen episoder.


== Referanser ==
Kildeverdi

Kildeverdi eller kjeldeverdi er en vurdering av en kildes kvalitet.
Verbal overført informasjon regnes som å ha en lavere kildeverdi enn for eksempel offentlige dokumenter. Det er også graderinger relatert til typen dokument. Innen slektsforskning brukes offentlige dokumenter som folketellinger og kirkebøker mye. En kirkebok regnes som et helt sikkert media og har derfor som regel den høyeste kildeverdien. En folketelling har en god kildeverdi, men ikke så god som kirkebøker da innsamlingen av informasjon til en folketelling ikke var så nøyaktig som når prest eller klokker skrev i sine bøker om dåp, vigsler, dødsfall, etc.
Bascha Mika

Bascha Mika (født 17. januar 1954 i Komprachcice i Folkerepublikken Polen) er en tysk journalist. Fra 1999 har hun vært sjefredaktør for die tageszeitung.
I 1959 flyttet hun med sin familie fra Polen til Vest-Tyskland. Etter å ha gått i banklære tok hun Abitur, og studerte filosofi, germanistikk og etnologi i Bonn og Marburg. Hun arbeidet som frilansjournalist i flere år, og tilhørte det alternative venstreorienterte miljøet på 1970-tallet. I 1988 ble hun ansatt i die tageszeitung.
Hun mottok EMMAs pris for kvinnelige journalister (EMMA-Journalistinnenpreis) i 1994, og har skrevet en biografi over Alice Schwarzer.
I 2007 ble hun utnevnt til professor i annenstilling ved Universität der Künste Berlin. Sammen med sin samboer Carsten Großeholz har hun ansvar for kulturjournalistikk-studiet.


== Publikasjoner ==
Alice Schwarzer. Eine kritische Biographie. Rowohlt Verlag, 1998, ISBN 3-499-60778-6 (uautorisert)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bascha Mika – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bascha Mika på Internet Movie Database 
(de) Verk av og om Bascha Mika i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Med Maud over Polhavet

Med Maud over Polhavet er en norsk dokumentarfilm fra 1926, regissert av Odd Dahl. 
Filmfotograf og flygeroffiser Odd Dahl]fulgte «Maud» i to år fra 1922 og filmet mannskapet ombord i det til da ukjente Arktis. Roald Amundsen hadde på det tidspunkt forlatt skuta for å ofre seg for selve fremstøtet mot Nordpolen. Odd Dahl filmet det vitenskapelige arbeidet og de mange kritiske situasjonene mannskapet opplevde alene i isødet. 
Mannskapet besto av:

Oscar Wisting, kaptein
Harald Ulrik Sverdrup, oseanograf
Odd Dahl, flyger, fotograf
Finn Malmgren, meteorolog
Gennadij Nikititsj Olonkin, telegrafist
Søren Syvertsen, maskinist (død 1923)
Karl Hansen, altmuligmann
Kakot, altmuligmann fra SibirFilmen hadde premiere i Victoria teater 17. mai 1926, men dagen før ble det holdt en forhåndsvisning som ble innledet med et foredrag i Universitetet i Oslos aula.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Med Maud over Polhavet på Internet Movie Database 
(no) Med Maud over Polhavet i Nasjonalbibliotekets filmografi 
Med Maud over Polhavet (1925) Filmbasen, hentet 13. august 2012
MAUD-EKSPEDISJONEN (1918-1925) Fram Museum, hentet 13. august 2012
Laila (1929)

Laila  er et norsk stumfilmdrama fra 1929 regissert av danske George Schnéevoigt. Han skrev også manuset. Det var basert J.A. Friis' roman Fra Finnmarken. Skildringer, som ble utgitt i 1881. Den ble senere utgitt under tittelen Lajla. I de ledende rollene ses Mona Mårtenson, Tryggve Larssen og Harald Schwenzen.Filmen ble forhåndsvist på Nationaltheatret 12. oktober 1929.


== Handling ==
Hovedpersonen Laila er datter av en norsk kjøpmann, men kommer bort fra familien på vei til kirke for å døpes. Hun blir funnet og adoptert av en samisk familie. Den videre handlingen fokuserer på  identitet og kjærlighetsvalg mellom hennes norske fetter Anders og hennes samiske fosterbror Mellet. 


== Innspillingsfakta ==
Interiørscenene ble spilt inn i Nordisk Films Kompagnis studio i Valby i Danmark. Eksteriørscenene ble spilt inn i Ytre Billefjord, Skoganvarre, Karasjok, Bossekop (i Finnmark), Skjervøy (i Troms) samt Geilo og Ustaoset (i Buskerud). Filmen viser naturområder som Kågen, Isakeidet og Lailafjellet.


=== Sanger skrevet til filmen ===
Vuggesang for Laila (Melodi: Reidar Thommessen. Tekst: Rolf Hiorth-Schøyen)
Lailas kjærlighetssang (Melodi: Einar Ellgen, Fred Bjønner. Tekst: Rolf Hiorth-Schøyen)
Sangene er innspilt på 78-plate med Sven-Olof Sandberg (Odeon A180241)


=== Musikk ===
Under visning av filmen spilte pianist Herborg Rundberg flygel. Musikken er hennes egen kombinasjon av gammel stumfilmmusikk og samisk tonespråk. Filmen ble vist med ny musikk av Ketil Bjørnstad under filmfestivalen i 1992. Under filmfestivalen i Karlovy Vary i Tsjekkia i 2005 ble filmen Laila vist under temaet: Natur og landskap i norske filmer. 
Filmen er gitt ut på DVD av Flickeralley.com med musikk basert på Edvard Grieg og med stumfilmtekst på modernisert bokmål.


== Rolleliste ==
Mona Mårtenson – Laila
Tryggve Larssen – Jåmpa
Harald Schwenzen – Anders Lind
Peter Malberg – Aslag Laagje
Cally Monrad – Mor Laagje, Aslags hustru
Henry Gleditsch – Mellet, Laagjes fosterbarn
Finn Bernhoft – C.O. Lind, handelsmann
Lilly Larson Lund – Linds hustru
Ibe Brekke – Magga, tjenestepike hos Lind
Aslag Aslagsen Sara – Lasse, tjenestegutt hos Lind
Rasmus Christiansen – Jens Lind, C.O.s bror
Alice O'Fredericks – Inger, Anders søster
Mattis Morotaja – Mellet som gutt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Laila på Internet Movie Database 
(no) Laila i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Laila hos Filmfront 
(sv) Laila i Svensk Filmdatabas 
(da) Laila i Danmark Nationale Filminstitut 
(nl) Laila på MovieMeter 
(en) Laila på AllMovie 
(en) Laila på Rotten Tomatoes
Sjona

Sjona er en 30 kilometer lang fjord på Helgeland i Nordland fylke. Fjorden begynner ved Sjonøya i Lurøy kommune og møter Lillesjona innafor Handnesøya (Nesna kommune) før den løper videre innover til Sjonbotn og Nordsjona (Rana kommune).Fjordens største dyp er på 634 meter.Noen av de største elvene som renner ut i Sjona er Flostrandelva, Helgåga og Botnelva. Det fiskes anadrome laksefisk i alle disse, og Flostrandvassdraget er spesielt kjent for sin sjørøye.
Botnelva er utløp fra Sjona kraftverk som er et av Helgelandskraft sine største kraftverk. I forbindelse med den økte tilførselen av ferskvann dette har gitt til fjorden (dette vannet skulle egentlig rent ut i fjordarmen Utskarpen i Rana) er det opprettet et isfond som bevilger midler til isforebyggende tiltak for fiskere og andre fastboende ved fjorden.
Fjorden har to terskler. Den innerste ligger der Sørfjorden munner ut i hovedfjorden. Denne hever seg bare ca. 40 meter over det indre bassenget. Den andre terskelen ligger ytterst i Storsjona på ca. 150 meters dyp. Siden begge tersklene ligger dypt, har fjorden stor utskifting av vann.


== Etymologi ==
Fjordnavnet Sjona uttales [şo:´næ] i Lurøy kommune og [şo:´na] i deler av Rana kommune. Det er trolig avledet av norrønt femininum sjón, «syn», kanskje fordi fjorden er bred og rett, slik at man fra den ytre delen kan se langt innover. Navnet er nedtegnet første gangen i Aslak Bolts jordebok fra 1432 under «i Sionen».


== Fjorden Sjona sett fra sør ==

		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rygh, Oluf (1896). Norske Fjordnavne. I Sproglig-historiske studier tilegnede Professor C.R. Unger. Aschehoug, Kristiania, 1896. 
Rygh, Oluf (1905). «Bind XVI Nordlands Amt, utg. ved Karl Rygh». Norske Gaardnavne. Aschehoug, Kristiania, 1905. 
Sandnes, Jørn; Stemshaug, Ola (1976). Norsk Stadnamnleksikon. Det Norske Samlaget, Oslo, 1976. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
(en) Sjona – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
École des Beaux-Arts

Ikke til å bli forvekslet med École des Beaux-Arts (pekere)École des Beaux-Arts (fransk for «Skole for de finere kunster») er en kunstskole i Paris, en av en rekke innflytelsesrike kunstskoler i Frankrike. Den mest berømte er École nationale supérieure des Beaux-Arts på venstre bredde i Paris, på andre siden av Seinen fra Louvre ved 14 rue Bonaparte ved 6. arrondissement. Skolen ble grunnlagt i 1648 med tilknytning til Det franske kunstakademi. Skolen har således en historie som strekker seg over 350 år, utdannet en rekke store og framragende kunstnere i Europa. Beaux Arts’ stil var modellert på klassisk dannelse, bevarelse av idealiserte former og videreføre stilen til framtidige generasjoner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) École Nationale Supérieure des Beaux-Arts – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

The Ecole des Beaux-Arts – Historical essay
École nationale supérieure des Beaux-Arts – Official website
École nationale supérieure des Beaux-Arts Arkivert 15. desember 2007 hos Wayback Machine. – History
William Bateson

William Bateson (født 8. august 1861, død 8. februar 1926) var en britisk biolog, og en av genetikkens pionerer. Han var Storbritannias første professor i genetikk. Han var den første person som anvendte termen genetikk for å beskrive
studiet av arvelighet og biologisk arv.
Bateson var sammen med Reginald Punnett og Edith Saunders en av oppdagerne av koblingsgrupper.
Hans var far til sosialantropologen Gregory Bateson.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
William Bateson (1894). Materials for the study of variation: treated with special regard to discontinuity in the origin of species. Gratis digital bok.
BBC nettside om Bateson
Susan Faludi

Susan Charlotte Faludi (født 18. april 1959 i New York) er en amerikansk forfatter. Hun vant Pulitzerprisen i 1991.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Susan Faludi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Susan Faludi på Internet Movie Database
Året gjennom Børfjord (kortfilm)

Året gjennom Børfjord er en kortfilmdokumentar fra 1991 regissert og fotografert av Morten Skallerud. Den er filmet på 65 mm-film og viser et helt år i Børfjord i løpet av 12 minutter. Kameraet ble flyttet litt dag for dag med en spesiell animasjonsteknikk som kombinerte bevegelig kamera med intervallopptak. Slik blir man tatt rundt hele fjorden tilsynelatende sømløst i løpet av det året som passerer. 
Filmen har tradisjonelt blittbenyttet som åpningsfilm på den årlige 70mm-festivalen på Cinemateket i Oslo.
Året gjennom Børfjord vant Amandaprisen for beste kortfilm i 1991, og Grand Prix på Tammerfors kortfilmfestival i 1992. Den ble kåret til tidenes norske kortfilm under Kortfilmfestivalen i Grimstad.


== Musikkvideo ==
I 2002 brukte den norske popgruppen A-ha deler av filmen som bakgrunn for sin musikkvideo "Lifelines".


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Året gjennom Børfjord på Internet Movie Database 
(no) Året gjennom Børfjord hos Filmfront 
Camera Magica: Året gjennom Børfjord
Filmarkivet: Året gjennom Børfjord, 2 minutter.
"ÅRET GJENNOM BØRFJORD" på http://www.cameramagica.no
Ira Levin

Ira Levin (født 27. august 1929 i New York, død 12. november 2007 i New York) var en amerikansk forfatter. Han debuterte med kriminalromanen A Kiss Before Dying (norsk: Et kyss før døden) da han var 22 år gammel.
Levins mest kjente roman er Rosemary's Baby (1967), som handler om satanisme og en kvinne som føder Djevelens barn. Allerede året etter bokutgivelsen hadde en film basert på boken premiere; grøsseren Rosemary's Baby var regissert av Roman Polański. Andre kjente bøker er The Boys from Brazil (Guttene fra Brasil) og The Stepford Wives.
Levin var gift og skilt to ganger. Han hadde tre barn.


== Bibliografi (utvalg) ==


=== Romaner ===
1953: A Kiss Before Dying
1967: Rosemary's Baby
1970: This Perfect Day
1972: The Stepford Wives
1976: The Boys from Brazil
1991: Sliver
1997: Son of Rosemary


== Filmatiseringer (utvalg) ==
1968: Rosemary’s Baby
1975: The Stepford Wives
1978: Guttene fra Brasil
1982: Dødsfellen
1993: Sliver
2004: The Stepford Wives (løst basert på boken)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Ira Levin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ira Levin på Internet Movie Database 
(sv) Ira Levin i Svensk Filmdatabas 
(da) Ira Levin på Scope 
(fr) Ira Levin på Allociné 
(en) Ira Levin på AllMovie 
(en) Ira Levin hos The Movie Database 
(en) Ira Levin hos Internet Broadway Database
Sjona kraftverk

Sjona kraftverk er et vannkraftverk i Rana kommune i Nordland.
Det er bygget i fjell i 1973 og benytter fallet på 275 meter fra Holmvatnet i Holmelvvassdraget.
Magasinet ble dannet ved oppdemming av Holmvatnet og Nedre Fagervollvatnet og er på 149 mill. m³. Dette ble gjort ved bygging av en 30 m høy hvelvdam som inntil Altautbyggingen var Norges nest høyeste, etter Zakariasdammen, 95 meter.
Det ble ved utbyggingen i 1973 demt opp 19,5 m ved at det ble bygget en 30 m høy hvelvdam, slik at det falt sammen med Nedre Fagervollvatn.
Øvre deler av Trolldalsåga og Helgåga er overført til Holmvatnet.
Fra inntaket ved dammen føres vannet i en 4 km lang tunnel samt en ca. 350 m lang trykksjakt til kraftstasjonen. Vatnet ledes ut i havet i en nesten 600 m lang avløpstunnel.
Kraftverket har en installert effekt på 55 MW og en midlere årsproduksjon på 224 GWh.
Anlegget er eid av Helgelandskraft.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Helgelandskraft
Shuckle

Shuckle (ツボツボ Tsubotsubo på japansk, Pottrott på tysk og Caratroc på fransk) er en karakter fra den animerte serien Pokémon.
Utseendemessig minner Shuckle om en skilpadde. Den myke gule kroppen har fire bein, og er dekket av et hardt rødt skall med minst syv hull som Shuckle kan stikke hode og bein ut av.
Shuckle er aktiv om dagen, og sover om natten. Den lever blant steiner og spiser bær som den oppbevarer inne i skallet.


== Eksterne lenker ==

(en) «Shuckle» på Bulbapedia
Onryō

Onryō (怨霊) er i japansk mytologi hevnfulle spøkelser. Onryō er som oftest jenter eller unge kvinner som beveger seg sakte og i spasmer. Men mannlige onryō finnes også i fortellinger og vektlegger ofte ære mer. Det sies at disse åndene blir til når en person blir myrdet på en veldig ondskapsfull måte eller har blitt sviktet, men kan også ha dødd av selvmord. Når onryō viser seg frem ser de ut slik som de gjordet da de døde. Onryō kan blant annet prøve på å la offrene deres lide så lenge som mulig før de dreper dem og besøker dem gjerne over flere år. De kan også kaste forbannelser på mennesker og plasser de besøker. Det er typisk for denne type spøkelser å ikke skille mellom skyldige og uskyldige ofre, i tillegg til å ikke bli lett tilfredstilt. 

I motsetning til mange andre yūrei typer har de tedens til å aldri komme over hevnfølelsen sin og forbannelsene de kaster vil ikke alltid forsvinne selv om spøkelset har forlatt plassen. De fleste spøkelsestypene i japansk mytologi pleier bare å hjemsøke enkelt personer og plasser en kort periode før de kan returnere til graven sin og hvile i fred. Ofte er kjærlighet som blir om til sterk sjalusi det som driver dem i stedet for hevn og hat i seg selv.


== Underholdning ==
Fortellingen om spøkelset Oiwa som ble mishandlet av den grådige ektemannen sin er en av de mest kjente onryō-fortellingene i Japan. Fortellingen har blitt nevnt i både filmer, bøker, japansk teater (kabuki) og ukiyo-e (japansk bildekunst). En av filmene het «Yotsuya Kaidan». Det finnes ulike versjoner av fortellingen og i de fleste fortellingene handler det om Oiwa som er gift med en mann som blir lei av henne og er utro. Han prøver å bli kvitt henne for å kunne gifte seg med en annen kvinne og forgifter henne. Giften gjør ansiktet hennes vansiret. Etter Oiwa dør hjemsøker hun den tidligere ektemannen sin som hevn. Om hun blir drept direkte eller indirekte av mannen varierer i de ulike versjonene av fortellingen.


== Se også ==
Japansk mytologi
Yūrei
Goryō
Funayūrei


== Referanser ==
Grøsser

Grøsser kan vise til:

Gotisk roman, litterær sjanger
Kriminallitteratur, sjanger innen fiksjon med fokus på kriminalitet
Skrekkfilm, film sjanger
Spenningsroman, undergruppe underholdningsromaner
Spøkelsefortelling, litterær sjanger
Thriller, sjangerbetegnelse innen litteratur, drama, film og TV
Femkamp

For den olympiske sporten bestående av fekting, pistolskyting, 200 m svømming, sprangridning og terrengløp, se moderne femkamp.
Femkamp (fra gresk pentathlon) er en friidrettsøvelse som består av fem øvelser. 
Femkamp arrangeres i dag som kvinnenes mangekampsøvelse innendørs. Øvelsene er 60 meter hekk, høydehopp, kulestøt, lengdehopp og 800 meter. De beste utøverne i femkamp for kvinner er oftest de som også er best i utendørsøvelsen sjukamp.


== Historie ==
Antikk femkamp er forløperen til friidrettens mangekamp. Den var øvelse fra 708 f.Kr. og bestod av et stadionløp (192,27 meter), diskoskast, spydkast, lengdehopp og bryting. Mangekampen var lekenes store øvelse. I de moderne lekene har øvelsen blitt arrangert kun en gang i denne formen, under Sommer-OL 1906.
I de moderne friidrettslekene var femkamp mennenes mangekampsøvelse, og arrangert under de Olympiske leker 1912, 1920, og 1924. Øvelsene var da lengdehopp, spydkast, 200 meter, diskos og 1500 meter, som skulle utføres i den nevnte rekkefølgen i løpet av en dag. Fra 1928 stod tikamp alene som mangekampsøvelse. Femkamp var offisiell mesterskapsgren i Norge fra 1914 til 1969, da tikamp tok over. Øvelsen er derimot fortsatt konkurranseøvelse, og den norske rekorden er fra så sent som 2002, satt av Hans Olav Uldal fra Idrettsklubben Grane.
Femkamp for kvinner var olympisk øvelse fra 1964 til 1980. Den ble fra 1984 i Los Angeles erstattet med sjukamp. Kvinnenes femkamp bestod av kulestøt, høydehopp, 100 meter hekk, 200 meter og lengdehopp. I Norge var femkamp mesterskapsøvelse fra 1951 til 1980, da sjukamp tok over.