jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Spørsmålstegn

Spørsmålstegn (?) er et skrifttegn som brukes til å markere et spørsmål. I en spørresetning erstatter tegnet vanlig bruk av punktumet, som i setningen Hvordan har du det?


== Bruk i norsk ==


=== Til spørsmål ===
I direkte spørsmål erstatter spørsmålstegnet vanlig bruk av punktum i slutten av en setning:
Har du kjøp ny bil?
Vet du hvem som gjorde det?
Hæ?Tegnet settes også etter fortellende hovedsetninger som fungerer som spørresetninger:

Han kjøpte ikke bilen likevel?
Han reiste til Spania?Det skal ikke være spørsmålstegn etter indirekte tale:

Han spurte om hun hadde vært i Spania.I retorisk spørsmål, der svaret er kjent eller en ikke venter svar, kan en vurdere å utelate spørsmålstegnet:
Hvor lenge var Adam i Paradis.
Hvordan er dette mulig!


=== Til å markere usikkerhet ===
Spørsmålstegnet kan brukes for å markere at noe er usikkert:

Det er mulig å treffe dyr (elg?) i skogen.
Hellig (?) latter.  Hvor hellig er den?


=== I sitat ===
Ved gjengitt tale plasseres spørsmålstegnet innenfor anførselstegn:

«Hvem snakket du med?» ropte mor.I dette tilfelle skal det ikke være komma etter sitatet.  
Her kan en også utelate anførseltegnene:
Hvem snakket du med? spurte mor.


=== I punktlister ===
Ved spørsmål i forbindelse med punktlister kan spørsmålstegnet plasseres slik:
Hvilket bilnavn starer med med bokstaven «F»?   1) Audi  2) Fiat  3) OpelTegnet kan sløyfes når oppstillingen er slik:

Hvor mange passasjerer er det plass til i   1) Audi  2) Fiat  3) Opel


== I andre språk ==
I noen andre språk, deriblant spansk, brukes det omvendte spørsmålstegnet (¿) i starten på setninger sammen med det ordinære spørsmålstegnet i slutten. 
I gresk brukes semikolon (;) som spørsmålstegn og i arabisk brukes et mindre og speilvendt spørsmålstegn (؟). 
Spørsmålstegnet blir også brukt i kinesisk, koreansk og japansk, selv om dette ikke er påkrevd i språkene.


== Historie ==
I skrivesystemet til den romerske retorikeren Aelius Donatus ble spørsmål markert med en prikk hevet over teksten.Spørsmålstegnet kommer fra det latinske ordet quaestio, som betyr spørsmål, som i sin tid ble forkortet med Qo. Q ble skrevet over o, og 
markerer i overført betydning det moderne symbolet vi bruker i dag, 
hvor «krøllen» er over prikken. 


== Se også ==
Utropstegn


== Referanser ==


== Litteratur ==
Finn-Erik Vinje (2009). Skriveregler (9 utg.). Oslo: Aschehoug. ISBN 978-82-03-33770-3. 


== Eksterne lenker ==
Om bruk av spørsmålstegn i norsk på Korrekturavdelingen.no.
Belen

For kvinnenavnet, se Belen (kvinnenavn).Belen var en mann fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han var den andre sønnen av Bëor den gamle, og yngre bror til Baran. Han var bestefar til Belemir, som var Beren Erchamions oldefar på morens side. Belen var leder for Bëors hus en tid, etter at hans eldre bror døde. Etter han var det Bereg, sønnesønn av Baran, som styrte, men bare for en kort stund, før Boron, Barans sønn, tok over. 

                        Bëor den gamle
                              |
                  --------------------------
                 |                          |
               Baran                      Belen
                 |                          :
                 -----------                :
                 |         |                :
               Boron    Baranor             :
                 |         |                :
              Boromir    Bereg           Belemir = Adanel
                 |                          | 
            ------------                    |
            |          |                    |
        Andreth      Bregor               Beren
                       |                    |
                --------------              |
                |            |              |
             Bregolas      Barahir   =   Emeldir
                |                    |
        ----------------             |        
        |              |             |                 
     Baragund       Belegund   Beren Erchamion = Lúthien
Friedrich Olbricht

Friedrich Olbricht (født 4. oktober 1888 i Leisnig, Kongeriket Sachsen; død 21. juli 1944 i Berlin) var en tysk general som deltok i 20. juli-attentatet i 1944. Han ble henrettet like etter attentatet. Olbricht deltok i første- og andre verdenskrig.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var sønn av den saksiske matematikkprofessoren Richard Olbricht.


=== Militær karriere ===
Etter Abitur (artium) trådte han som fanejunker inn i infanteriregiment 106 i Leipzig, og deltok mellom 1914 og 1918 i første verdenskrig. I 1919 ble han som kaptein overført til det reduserte Reichswehr.
I 1926 ble han leder for avdelingen Fremde Heere (militæretterretningen) i Forsvarsministeriet, og 1933 ble han stabssjef for divisjonen i Dresden. I 1935 ble han stabssjef for armékorps IV, stasjonert i Dresden, og i 1938 overtok han ledelsen av den 24. infanteridivisjon.
Han deltok som divisjonskommandør i den polske kampanjen i 1939 og ble tildelt ridderkorset. 15. februar 1940 ble han utnevnt til general av infanteriet. Han fikk ansvar for ledelsen av det alminnelige hærkontoret i overkommandoen for hærledelsen. I 1943 ble han i tillegg leder for reservehærkontoret ved OKW.
Han hadde kontakt med antinazistiske kretser rundt generaloberst Ludwig Beck, Carl Friedrich Goerdeler og Henning von Tresckow, og deltok i utarbeidelsen av attentatet på Hitler. I 1943 skaffet han Claus von Stauffenberg en stilling i Bendlerblock. Den 20. juli utløste han sammen med Albrecht Ritter Mertz von Quirnheim planen «Operasjon Valkyrie» som forsøkte å ta kontroll over Tyskland ved hjelp av reservehæren.
Han ble arrestert samme dag og gjennomgikk en hasterettssak der han ble dømt til døden og skutt allerede natt til 21. juli (sammen med Stauffenberg, Quirnheim og løytnant Werner von Haeften).


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Karl Otmar von Aretin: «Olbricht, Friedrich.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 19, Duncker & Humblot, Berlin 1999, ISBN 3-428-00200-8, s. 501 f. (digitalisering).
Friedrich Georgi, Soldat im Widerstand. General der Infanterie Friedrich Olbricht; 2. opplag, Berlin u. Hamburg 1989 (ISBN 3-489-50134-9)
Helena P. Page, General Friedrich Olbricht. Ein Mann des 20. Juli; 2. Aufl., Bonn u. Berlin 1994 (ISBN 3-416-02514-8)


== Eksterne lenker ==
(en) Friedrich Olbricht – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
(de) Verk av og om Friedrich Olbricht i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Susanne Eckelmann: Friedrich Olbricht. Livsløp på tabellform i LeMO (DHM og HdG)
(de)  Kortbiografi på Gedenkstätte Deutscher Widerstand
Jakob Cederström

Jakob Cederström (født 21. januar 1782, død 9. juli 1857 i Tindered i Kalmar län) var en svensk offiser, politiker og embetsmann. Han begynte sin militærkarriere i 15-årsalderen ved Svea livgarde og fortsatte den senere med utmerkelse i krigen i Pommern. Under krigen med Norge 1808 befalte han i trefningen ved Skalbukilen, hvor han ble så hardt såret i det ene benet, at det måtte amputeres. Han brukte siden treben, og tjenestegjorde i Tyskland (1813–1814) og igjen i Norge 1814, da han en kort tid var kommandant på Fredrikstad festning. Samme år avanserte han til oberst i generalstaben. 1817 ble han landshøvding på Gotland, 1826 generalmajor og 1831 president i Kammarkollegiet.
Som politiker huskes han fordi han tok del i hendelsene som ledet til Gustav IV Adolfs avsettelse.


== Referanser ==
Tiggeroperaen

Tiggeroperaen (engelsk: The Beggar's Opera) er en satirisk balladeopera skrevet i 1728 av John Gay. Musikken av Johann Christoph Pepusch bygger for det meste på populære, folkelige melodier fra samtiden som ballader, operaarier, salmer og folkemusikk. Stykket var et vannskille i 1700-tallets britiske drama og er det eneste eksempelet av en gangs blomstrende sjangre av satiriske balladeopera som fortsatt settes opp i dag. Balladeopera var satiriske musikkspill, eller farser med innslag av musikk og dans, som benyttet operaens konvensjoner, men uten dens resitativ.Målet for satiren var blant annet den fremtredende politikeren Robert Walpole, og den notorisk kriminelle Jonathan Wild. Operaen handler også om sosial urettferdighet i stor skala, i hovedsak ved å sammenligne «lavklasseborgere» som tyver og horer med deres aristokratiske motparter.
Nøyaktig 200 år senere, i 1928, skrev Bertolt Brecht (ord) og Kurt Weill (musikk) en musikal basert på Tiggeroperaen kalt Tolvskillingsoperaen.Stykket er gjendiktet til norsk av André Bjerke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Beggar's Opera, Renascence Editions
The Beggar's Opera, Eighteenth-Century England Website, University of Michigan
The Contemplator's Short History of John Gay and the Beggar's Opera
Gottfried von Blücher

Gottfried Carl Wilhelm Gottlob von Blücher (født 6. desember 1762 i Penzlin i Mecklenburg, død 6. juli 1814 i Christiania) var en tysk-dansk offiser. Han var sønn av oberstløytnant ved Sjællandske Regiment Carl Leopold von Blücher (død 1775) og Sophie Henriette Plessen (død 1786). I 1779 ble han utnevnt til sekondløytnant, og ble to år senere ansatt ved Livgarden til Hest. På grunn av en duell måtte han imidlertid forlate Danmark i 1787, men fikk tillatelse til å gå i russisk tjeneste. Her kjempet han først under Potemkin mot tyrkerne og deltok deretter i krigen mot Sverige. Etter slaget ved Focşani 21. juli 1789 ble han utnevnt til major, og fikk Sankt Georgsordenen fjerde klasse; året etter ble han oberstløytnant.I 1791 vendte han tilbake til Danmark og trådte inn i hæren med grad av oberstløytnant. Etter en sterkt vekslende tjeneste ved rytteravdelinger i Danmark og Norge  ble han 1803 oberst og deretter sjef for Akershusiske Dragoner. 1808 ble han generalmajor og sjef for det Trondhjemske Dragonregiment, og var samtidig kommandant på Kongsvinger festning; en viktig stilling under krigen med Sverige 1808-1809.


== Referanser ==


== Kilder ==
Dansk biografisk Lexikon
Jerzy Kossak

Jerzy Maciej Kossak (født 11. september 1886 i Kraków, død 11. mai 1955 i Kraków) var en polsk maler. Han var sønn av Wojciech Kossak.


== Se også ==
Juliusz Kossak


== Referanser ==
Mål og Miljø (tidsskrift)

Mål og Miljø er et kultur- og lokalhistorisk årsskrift for Arna bydel i Bergen. Skriftet er utgitt av Arna Mållag. Første gang utgitt i 1976. Årgang 2005 er 30. utgave. Redaktør: Dag Anton Boge.
Johan Henrik Spørck

Johan Henrik Spørck (født 15. juni 1778 i København, død 26. desember 1849 i Fredrikstad) var en norsk offiser. Han var sønn av Christen Ludvig Spørck, fogd på Hedemarken, og Else Kirstine Juul. 1789–1794 var han elev på Landkadetakademiet, ble 1795 kongelig page, og 1796 fenrik ved Søndenfjældske gevorbne Infanteriregiment, som han tilhørte inntil det ble oppløst 1818. Han ble sekondløytnant 1800, premierløytnant 1803.
Etter at underoffiserskolene var blitt opprettet ved de norske regimentene 1804, var Spørck tilknyttet sitt regiments skole på Fredriksten. Han fikk dessuten i oppdrag å organisere Frederikshalds frivillige borgerlige Jægerkorps, som ble opprettet 1807. Under Krigen med Sverige 1808-1809 viste han stor dyktighet og ble anvendt som en slags stabssjef av kommandanten på Fredriksten, oberst Juul. Han deltok i overfallet på Prestebakke 10. juni 1808.
Under Krigen med Sverige 1814 stod Spørck under oberstløytnant Stabells kommando. Med en liten styrke forsøkte han å oppholde den svenske overmakten i Enningdalen og ved Tistedalselva 31. juli og 1. august. Etter krigen fortsatte han sin tjeneste ved regimentets skole. I 1817 ble han adjutant hos kronprinsen, i 1818 kaptein (grad) ved Frederikstenske gevorbne Musketerkorps, i 1819 oberstløytnant og sjef for korpset, i 1823 oberst, i 1828 generaladjutant, i 1832 generalmajor, sjef for generalstaben og førsteadjutant hos kongen. I 1847 ble han kommandant i Frederikstad, hvor han døde. I 1825-26 ledet han den norske delegasjonen i kommisjonen som utredet Grensekonvensjonen av 1826.


== Kilder ==
Dansk biografisk Lexikon
Smultring

Smultring er en ringformet kake kokt, eller frityrstekt, i smult, og en av de mest vanlige småkakene forbundet med julebaksten og «de sju slagene» som tradisjonelt ble bakt før jul. 


== Tilberedning ==
Deigen består hovedsakelig av sukker, egg, kulturmelk / fløtemelk og fint hvetemel, og er vanligvis smaksatt med kardemomme, kanel eller revet sitron- eller appelsinskall. 
En variant av smultringen kalles hjortetakk, denne er ofte litt fastere i deigen. Selv om hjortetakken tradisjonelt er bakt med hjortetakksalt, mens smultringen bakes med bakepulver, er det i dag mange oppskrifter der hornsaltet brukes også i smultringer. Det ser ut til at den viktigste forskjellen mellom hjortetakk og smultring er konsistensen. Hjortetakk er fastere og sprøere, mens smultringen er mykere, hvilket er et resultat av at røren har mer væske.Smultringer er best ferske, men kan godt fryses.


== Historie ==
I en norsk kokebok fra 1888 finnes flere oppskrifter på hjortetakk, hvor den siste kalles for "Amerikansk Hjortetak” med Fry-Cakes i parentes. I Sigdal ble det gjort en interessant observasjon, hvor noen utvandrere kom tilbake fra Amerika i 1892 og satte i gang med smultringbaking. Kokebokforfatter Henriette Schønberg Erken, la ikke inn oppskrift på smultringer før i 1947. I 1929 presenterte hun et annet liknende bakverk med navnet «donasser», som sannsynlig stammer fra doughnut. Det er mye som tyder på at oppskriften har kommet til Norge fra Amerika.Selv om smultringen fra gammelt av bare ble laget til jul, etter juleslaktingen, tilbys smultringer i dag omtrent hele året, gjerne fra egne smultringvogner eller mobile utsalg.


== Se også ==
Berlinerbolle
Doughnut


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Smultring – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Smultring-oppskrift – mineoppskrifter.no
Nina Haver-Løseth

Nina Haver-Løseth (født 27. februar 1989) er en norsk tidligere alpinist som representerte Spjelkavik Idrettslag. Hun har to verdenscupseire, fire norske mesterskap og OL-bronse i alpin lagkonkurranse.


== Karriere ==
Nina Løseth, som hun het da, debuterte i verdenscupen i alpint 5. februar 2006 i slalåm i Ofterschwang, og hun tok sine første verdenscuppoeng i Levi 11. mars 2006.
I junior-VM i alpint i 2006 fikk hun bronse i storslalåm. Maria Pietilä-Holmner fra Sverige vant foran Kathrin Triendl. I 2009 fikk hun en ny bronse, denne gangen i slalåm. Denise Feierabend fra Sveits vant, foran Bernadette Schild fra Østerrike.I VM 2007 i Åre ble hun beste norske kvinne med 30.-plass i storslalåm og tiendeplass i slalåm.
Hun tok sin første verdenscupseier 5. januar 2016 i slalåmrennet i Santa Caterina di Valfurva. Dette var Norges første seier på kvinnesiden siden 2002.I vinter-OL 2018 i Pyeongchang kjørte Haver-Løseth på det norske laget som tok bronse i lagkonkurransen. De øvrige på laget var Kristin Lysdahl, Maren Skjøld, Sebastian Foss Solevåg, Leif Kristian Nestvold-Haugen og Jonathan Nordbotten. Hun ble nummer seks i slalåm og nummer 15 i storslalåm.
Hun la opp etter sesongen 2019/20. Hun begynte høsten 2020 som ekspertkommentator både i NRK og i TV2.


== Resultater i verdenscupen ==


=== Pallplasseringer ===


=== Sammenlagtplasseringer ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nina Haver-Løseth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nina Haver-Løseth på Internet Movie Database 
Nina Haver-Løseth på Twitter 
(en) Nina Haver-Løseth – Olympics.com 
(en) Nina Haver-Løseth – Olympic.org 
(en) Nina Haver-Løseth – Olympedia 
(en) Nina Haver-Løseth – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nina Haver-Løseth – FIS (alpint) 
(en) Nina Haver-Løseth – ski-db.com
Fabrique Nationale d’Herstal

Fabrique Nationale d'Herstal (FN Herstal), tidligere Fabrique Nationale d'Armes de Guerre, er en belgisk våpenprodusent. Den er eid av Herstal-gruppen sammen med Browning Arms Company og Winchester Repeating Arms.
Hovedkvarteret er ved Herstal nær Liège. Selskapet ble stiftet i 1889 for å produsere 150 000 Mauser-geværer for den belgiske staten. I 1898 begynte de samarbeid med den berømte våpenkonstruktøren John Moses Browning.  I 1989 tok de over USRAC (US Repeating Arms Company), eieren av Winchester-merket.


== Våpen ==

FNs våpenproduksjon inkluderer:

P90 – selvforsvarsvåpen eller PDW
Five-seveN – halvautomatisk pistol
Browning BDA – halvautomatisk pistol
Minimi – lett maskingevær i 5,56 mm
MAG – 7,62 mm maskingevær
F2000 – moderne automatgevær
SCAR – moderne automatgevær
FAL – utbredt 7,62 mm automatgevær
CAL – versjon av FAL i 5,56 mm
FNC – automatgevær i 5,56 mmTidligere våpen:

FN Modell 1903 – halvautomatisk pistol
FN Modell 1910 – halvautomatisk pistol
Browning Hi-Power – halvautomatisk pistol


== Biler ==
Det er mindre kjent at FN også produserte sykler, motorsykler og til og med biler.  Den første prototypen ble ferdigstilt i 1899.  Den første modellen ble produsert i 100 eksemplarer og hadde en tverrstilt tosylindret motor med 796 cc og 3,5 hestekrefter.  Den hadde to gir forover og et bakover.  Selv om FNs bilproduksjon i og for seg var en suksess, så ble de overskygget av Minerva, en annen belgisk bilprodusent.  Da amerikanske biler kom på markedet fra 1920-tallet og 1930-tallet så la fabrikken ned produksjonen.
Museet Autoworld i Brussel har FN-biler på utstilling.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Fabrique Nationale de Herstal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  (engelsk)
Halvor Folkestad

Halvor Olsen Folkestad (født 28. november 1807 i Bø i Telemark, død 30. september 1889 på Hamar) var den første biskop i Hamar bispedømme i moderne tid. Han var biskop fra 8. juni 
1864 til 30. juni 1887.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Halvor Folkestad hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Halvor Folkestad i Norsk biografisk leksikon
Kunstnett Norge

Kunstnett Norge var en offisiell nettportal til norsk kunst på Internett i perioden 1999–2002.
Prosjektet ble initiert og finansiert av Kirke- og kulturdepartementet, lansert 16. juni 1999 under nettadressen kunst.no og  virket som selvstendig prosjekt ut 2002.
Vertsinstitusjon var Norsk nettverk for Teknologi, Akustikk og Musikk (NoTAM), en avdeling av Universitetet i Oslo. Ansvarlig redaktør for nettstedet var Jøran Rudi, samtidsmusikkomponist og daglig leder ved NoTAM.
Prosjektleder og redaktør var Erik Hesby, med studiebakgrunn fra blant annet Intermediaavdelingen ved Kunstakademiet i Trondheim.


== Formål og drift ==
Kunstnett Norge (kunst.no) var fra oppstarten av en formidler av kunst på Internett og produsent av kunst laget spesielt for å vises på Internett. Diverse tjenester for publikum (lenkesamling, kunstnerregister, etc.) og tjenester for kunstnere innen ulike disipliner ble utviklet (mulighet for å presentere seg gjennom et kunstnerregister, Internettjenester utviklet for å møte kunstneres formidlingsbehov, nettkurs, etc.).
Kunstnett var sentral i innarbeidelsen av begrepet nettkunst i den norske offentligheten, definert som kunst laget spesielt for visning på Internett. Nettkunstprosjekter ble aktivt promotert overfor pressen, og egne nettfora for diskurs rundt nettkunsten ble opprettet. Satsningen ble presentert som del av utstillingen «Å bygge en samling» ved Museet for Samtidskunst, januar-mars 2001.
Flere nett-teoretikere, -designere og -kunstnere var knyttet til virksomheten i Kunstnett Norge i kortere eller lengre perioder, på frilansbasis eller i fast engasjement, deriblant Atle Barcley, Dag Hensten Pettersen, Tore Ferner, Kevin Foust, Marius Watz, Jill Walker, Grethe Melby og Per Platou.
Kunstnett Norge driftet et nettgalleri for kunst laget spesielt for å vises på Internett. Ambisjonen var å presentere det mest interessante som skjedde innenfor det norske feltet. Hvert arbeid ble presentert sammen med en introduserende tekst i form av intervju, artikkel eller omtale. n2art, et nordisk nettkunstgalleri, ble initiert av de nordiske kulturnettene i fellesskap, og finansiert med støtte fra Nordisk ministerråd og Nordisk kulturfond. n2art åpnet samtidig i alle de nordiske hovedstedene. Den norske åpningen fant sted i Telenor Expos lokaler i Oslo. Kunstnett Norge hadde ansvar for utforming og teknisk løsning for nettstedet n2art.nu.
Driften av Kunstnett Norge ble fra januar 2003 overtatt av det da nettopp nyopprettede ABM-utvikling, og Kunstnett ble fullintegrert i det ABM-drevne nettstedet Kulturnett Norge i 2004.
Sagatun Folkehøyskole

Sagatun Folkehøyskole, Hamar, var Norges første folkehøgskole. Den ble grunnlagt av Herman Anker og Olaus Arvesen. Skolebygningene ble oppført for Ankers midler på «Hamarslyst», som ble kalt «Sagatun». Folkehøgskolen trådte i virksomhet 1. november 1864, og grunnstenen til skolebygningene ble lagt i 1865. Den hadde sin beste tid i de 10 første årene. I 1873 overtok Arvesen skolen alene og flyttet den til naboeiendommen, kalt «Nysagatun». Skolen ble nedlagt 1891.


== Bygninger og tomt ==
Tilsammen fire bygninger ble oppført etter arkitekt Emil Victor Langlets tegninger i 1864. Av disse fremstår bestyrerens villa som hovedbygningen, mens utformingen til skolebygningen, gymnastikkbygningen og lærer Olaus Arvesens bolig var svært enkel.
Hovedbygningen har sveitserstil med gavlformede vinduer med nygotisk preg. Den dominerende fløyen i to og en halv etasje har et spesielt flerkantet karnapp. Det er mulig at Ankers villa ble bygget noe senere enn de øvrige bygningene, da han ennå ikke var flyttet inn i 1865.
På eiendommen Sagatun finnes i alt seks objekter; fire bygninger, en bauta og alleen, som ble fredet i 1984. Arvesens villa brukes i dag som lokalene til Sagatun brukerstyrte senter.


== Lærere ==
Herman Anker
Olaus Arvesen
Frits Hansen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Sagatun folkehøyskole
Forfatterside Sagatun
NRK.no Store Norske – Katti Anker Møller
 «Sagatun Folkehøyskole». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Snota

Snota er et fjell i Trollheimen,  i Surnadal kommune i Møre og Romsdal. Hovedtoppen har en høyde på 1 669 meter over havet og er det høyeste punktet i Surnadal kommune. Omtrent en kilometer nord for hovedtoppen ligger en lavere topp på 1 562 moh.
Toppen er lett tilgjengelig fra Gråsjøen eller Trollheimshytta på merket sti. En annen variant er å ta turen fra Vindøldalen. Samtidig finnes flere klatreruter mot toppen fra sør. Toppen er karakteristisk og kan lett sees på lang avstand, f.eks. fra høyder i Trondheimsområdet. På østsiden av Snota ligger en isbre som blir kalt Snotbreen.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Robert E. Gross

Robert Ellsworth Gross (født 11. mai 1897 i Newton i Massachusetts, død 3. september 1961) var en amerikanske forretningsmann innen flyindustrien og leder av Lockheed Corporation fra 1934 til 1956. Hans første foretak var Viking Flying Boat Company, som gikk konkurs som følge av flymarkedets kollaps under den store depresjonen.
I 1932 kjøpte en gruppe investorer, ledet av Robert og hans bror Courtland, Lockheed Aircraft Company fra det konkursrammede Detroit Aircraft Corporation og skiftet navn til Lockheed Corporation. Robert Gross fungerte som selskapets president fra 1934 til 1956. I løpet av hans periode produserte firmaet jagerflyet P-38 Lightning for 2. verdenskrig og Constellation passasjerfly rett etter krigen. 
Gross døde av bukspyttkjertelkreft i en alder av 64 år. I filmen The Aviator fra 2004, dukker karakteren til Robert Gross opp i en liten scene spilt av Brent Spiner.


== Referanser ==


== Kilder ==
National Aviation Hall of Fame


== Eksterne lenker ==
(en) Robert E. Gross hos Find a Grave