De tidligere tyske østområder

De tidligere tyske østområder (tysk: Ehemalige deutsche Ostgebiete) er en betegnelse på de deler av Tyskland som lå øst for elvene Oder og Neisse, og som ble mistet etter første og andre verdenskrig. 
Områdene mistet etter første verdenskrig utgjorde mesteparten av Provinsen Posen og Vestpreussen, og videre mistet Tyskland Østpreussen, Hinterpommern, Øst-Brandenburg, Øvre Schlesien, og nesten hele Nedre Schlesien etter annen verdenskrig. Disse områdene som ble tapt etter andre verdenskrig utgjorde nesten 25% av førkrigsarealet til Weimarrepublikken.
I dag brukes betegnelsen hovedsakelig i Tyskland om områdene som ble mistet etter annen verdenskrig, mens i Polen ble områdene referert til som «de gjenvunnede områdene» av den sovjetiskinstallerte polske regjeringen.
Områdene ble en del av et forent Tyskland etter Tysklands samling i 1871, etter å ha vært en del av Kongeriket Preussen, på tross av at deler av dem hadde store polske minoriteter og tildels majoriteter. På tross av dette var flere områder nærmest utelukkende befolket av etniske tyskere, og disse ble i stor grad fordrevet fra området etter annen verdenskrig. 
Etterkrigsgrensen mellom Tyskland og Polen, langs Oder-Neisse-linjen, ble formelt anerkjent av Øst-Tyskland i 1950 gjennom Zgorzelec-traktaten, etter press fra Stalin. I 1952 var anerkjennelsen av Oder-Neisse-linjen som en endelig grense en av Stalins forutsetninger for at Sovjetunionen skulle anerkjenne Tysklands gjenforening (se Stalinnotatet). Dette kravet ble avvist  at den vesttyske kansleren Konrad Adenauer. Den offisielle holdningen til den tyske regjeringen var at de tidligere østterritoriene var midlertidig under polsk eller sovjetisk administrasjon. I 1970 anerkjente Vest-Tyskland grensen som de facto grense, gjennom Warszawa-traktaten. 
I 1990, som en del av Tysklands gjenforening, anerkjente Vest-Tyskland «ex factis jus oritur», og ga gjennom Zwei-plus-Vier-Vertrag avkall på alle krav øst for Oder-Neisse. Tysklands anerkjennelse av Oder-Neisse-grensen ble igjen anerkjent av et gjenforent Tyskland den 14. november 1990 i den tysk-polske grenseavtalen.


== Historisk bakgrunn ==

Pommern, Øst-Preussen og Schlesien ble fortysket under den store tyske østekspansjonen i løpet av middelalderen. Pommern og Schlesien inngikk i Det tysk-romerske rike, mens Øst-Preussen var styrt av Den tyske orden. Disse områdene ble protestantiske som følge av reformasjonen, med unntak av Øvre Schlesien, som forble katolsk. Vest-Preussen og Posen inngikk imidlertid i Polen, og kom først under tysk dominans på grunn av Polens deling på slutten av 1700-tallet. Disse områdene var også i all hovedsak katolske. 


== Versaillestraktaten ==

Versaillestraktaten etter første verdenskrig gjorde at Tyskland måtte avstå Posenprovinsen og Vest-Preussen til den nyopprettede polske staten. Etter folkeavstemning ble den østlige delen av Øvre Schlesien avstått til Polen i 1921. Byen Danzig ble en selvstyrt by. Dessuten ble Memelland avstått til Litauen. Disse områdene hadde alle en blandet befolkning; byene var preget av tysk språk og kultur, mens landområdene var polskdominerte. Posenland hadde et polsk flertall, mens de etniske forholdene i Vest-Preussen var mer blandet. 


== Etter andre verdenskrig ==
Etter andre verdenskrig ble Polen forflyttet vestover. De østlige delene av Polen ble annektert av Sovjetunionen, mens Polen ble tildelt omtrent en fjerdedel av Tysklands territorium. Grensen mot Tyskland går langs elvene Oder/Odra og Neisse/Nysa, og derfor kalles den ofte Oder-Neisselinjen. Polens nye territorier omfattet Schlesien, den delen av Brandenburg som ligger øst for Oder og Neisse, Hinterpommern, byen Gdańsk/Danzig og den sørlige og største delen av Øst-Preussen. Tsjekkoslovakia fikk en mindre del av Schlesien, mens Sovjetunionen overtok den nordlige delen av Øst-Preussen med byen Königsberg, som de døpte om til Kaliningrad.


== Befolkningsforflytninger ==

Hovedartikkel: Fordrivelsen av tyskere etter andre verdenskrigMot slutten av 2. verdenskrig flyktet en stor del av den tyske befolkningen fra de østlige provinsene. Det totale antall som enten ble evakuert av nazistene, flyktet fra den Røde arme eller ble fordrevet etter krigen, har blitt anslått til å gjelde rundt 14 millioner mennesker. Dette skjedde under store lidelser for lokalbefolkningen. De som var igjen, ble i stor grad tvunget til å forlate området i årene etter 2. verdenskrig. «Die Vertriebenen», de fordrevne, utgjør en stor del av den tyske befolkningen. De er organisert i Verbände, forbund, som arbeider for å ta vare på kulturarven fra hjemmeområdet. Tidligere var de også en sterk pådriver for å ta de tapte områdene tilbake, men dette kravet har nå mindre kraft. Svært få tyskere ble igjen i de opprinnelige områdene. Et unntak her er Øvre Schlesien, som er et tospråklig og tokulturelt område. Polakker fra det tidligere Øst-Polen ble bosatt i de nye områdene i vest.


== Ostverträge ==
Myndighetene i Den tyske demokratiske republikk aksepterte raskt den nye grensen mot Polen. Vest-Tyskland aksepterte imidlertid ikke de nye grensene før Willy Brandts regjering inngikk de såkalte Ostverträge rundt 1970 med sine naboer. I forbindelse med Ostverträge anerkjente også de vestlige landene og Vatikanet de nye grensene. De har siden ikke vært på den politiske dagsorden i internasjonal politikk. 


== De tidligere østområdene i tysk historie ==
De tidligere østterritoriene var åsted for en rekke kjente hendelser i tysk historie, men blir generelt sett i dagens Polen sett på som av utenlandsk interesse.Disse hendelsene inkluderer slag som Frederik den stores seire ved Mollwitz i 1741, Hohenfriedeberg i 1745, Leuthen i 1757, og Zorndorf i 1758, samt hans tap ved Gross-Jägersdorf i 1757 og Kunersdorf i 1759. Historikeren Norman Davies beskriver slaget ved Kunersdorf som «Preussens største fadese». Under Napoleonskrigene ble den pommerske byen Kolberg beleiret i 1807 (noe som var en inspirasjon for den tyske nazipropagandafilmen Kolberg), mens den franske Grande Armée vant et slag ved Eylau i Øst-Preussen samme år. Freden i Tilsit ble underskrevet i Tilsit juli 1807 mellom Napoleon og russerne og prøysserne. Jernkorset, Tysklands gjeveste militærdekorasjon, ble etablert (men ikke tildelt) av kong Frederik Vilhelm III ved Breslau den 17. mars 1813. Under første verdenskrig vant Paul von Hindenburg en rekke avgjørende seire ved Tannenberg, og de masuriske sjøer, noe som drev de russiske styrkene ut av Østpreussen.En rekke kjente personer i tysk kultur og historie ble enten født eller drev sitt virke fra de tidligere østområdene. Noen av disse er:


=== Politikere og statsledere ===
Friedrich von Gentz
Adalbert Falk
Ferdinand Lassalle
Eduard Lasker
Katarina II av Russland, russisk keiserinne
Auguste Viktoria av Schleswig-Holstein, den siste tyske keiserrinen
Leo von Caprivi, kansler
Georg Michaelis, kansler
Gustav Bauer, kansler
Helmuth James Graf von Moltke, jurist
Egon Krenz, østtysk leder
Arthur Zimmermann, tysk utenriksminister, forfatteren bak Zimmermann-telegrammet
Otto Landsberg, justisminister, en av de som skrev under på Versaillestraktaten.
Walther von Lüttwitz, en av lederne bak Kappkuppet
Reinhold Wulle
Fredrik August III av Sachsen, konge av Sachsen. Trakk seg tilbake til Sibyllenort i Nedre Schlesien etter å ha abdisert i 1918.
Wilhelm Pieck, Øst-Tysklands første president
Cécil von Renthe-Fink, ambassadør, og senere fullmektig, i Danmark under andre verdenskrig
Paul Hensel, politiker og forkjemper for masurerne (må ikke forveksles med filosofen Paul Hensel)
Herbert Hupka, CDU-politiker
Hans Modrow
Manfred Stolpe
Rosa Luxemburg tysk kommunistleder og hovedarkitekt bak novemberrevolusjonen


=== Militærskikkelser ===
Paul von Hindenburg, feltmarskalk og senere president
Hermann von Eichhorn, feltmarskalk
Günther von Kluge, feltmarskalk
Erich von Falkenhayn, general
Heinz Guderian, general
Hans-Ulrich Rudel, det høyest dekorerte medlemmet av den tyske hæren
Erich von dem Bach-Zelewski, SS
Kurt Daluege, SS
Manfred von Richthofen (Den røde baron), flyveress
Kurt Wintgens, flyveress
Otto Liman von Sanders, militærrådgiver for den osmanske hæren
Colmar Freiherr von der Goltz, militærrådgiver for den osmanske hæren
Dietrich von Saucken, general
Walther Wever, førkrigsleder for Luftwaffe
Hyazinth Graf Strachwitz von Groß-Zauche und Camminetz
Heinrich Freiherr von Lüttwitz
Helmut Lent, flyveress
Günther Radusch, flyveress
Walter Schilling, general
Rudolf Schoenert, flyveress
Paul Zorner, flyveress
Joachim Müncheberg, flyveress
Herbert Kaminski, flyveress
Max Näther, flyveress
Kurt Student, general
Erich Fellgiebel, general, en av mennene bak 20. juli-attentatet
Dietrich von Choltitz, siste militærguvernør av Paris under andre verdenskrig.
Felix Steiner, kommanderte tropper under slaget om Berlin.
Hanna Reitsch, kvinnelig pilot
Melitta Schenk Gräfin von Stauffenberg, kvinnelig pilot
Johann David Ludwig Graf Yorck von Wartenburg
Hermann von Boyen


=== Vitenskapsmenn og matematikere ===
Wernher von Braun, rakettforsker og romarkitekt
Ferdinand von Richthofen, geograf og utforsker
David Hilbert
Max Born
Walther Nernst
Paul Ehrlich, immunolog
Georg von Arco, fysiker og radioingeniør, delgrunnlegger av Telefunken
Hugo Münsterberg, tyskamerikansk psykolog
Paul Gottlieb Nipkow, en av televisjonens pionerer
Emil Krebs, polyglott og sinolog
Ehrenfried Walther von Tschirnhaus, matematiker. Også den første til å finne en måte å lage porselen industrielt i Europa.
Ferdinand Schichau, ingeniør
Fritz Haber, kjemiker, Nobelprisvinner
Günter Blobel, biolog, Nobelprisvinner


=== Filosofer og teologer ===
Immanuel Kant
Arthur Schopenhauer
Friedrich Daniel Ernst Schleiermacher
Dietrich Bonhoeffer
Johann Georg Hamann
Georg von Polentz, den første lutherske biskopen
Johann Gottfried Herder
Paul Hensel


=== Historikere og arkeologer ===
Heinrich Graetz
Gottfried Bernhardy
Arthur Milchhöfer
Theodor Schieder
Fritz Gause


=== Musikere ===
Philipp og Xaver Scharwenka, begge komponister
Moritz Moszkowski, komponist
George Henschel, sanger, pianist, dirigent og komponist
Edgar Froese, grunnlegger av det elektroniske bandet Tangerine Dream
Sylvius Leopold Weiss, komponist og luttspiller
Otto Klemperer, dirigent
Kurt Masur, dirigent
Johann Sedlatzek, fløytist
Elisabeth Schwarzkopf, tyskfødt østerriksk-britisk sanger
Johann Gottfried Piefke, komponist av patriotiske marsjer
Richard Wetz, komponist
John Kay, Steppenwolfs frontmann
Carl Loewe var mye av sin karriere i Stettin
Georg Riedel, «den østprøyssiske Bach», hvorav mange verker ble ødelagt i ødeleggelsen av Königsberg under andre verdenskrig.


=== Poeter, skribenter, dramatikere, og andre kulturfigurer ===
Martin Opitz
Angelus Silesius
Andreas Gryphius
Friedrich von Logau
Ewald Christian von Kleist
Joseph Freiherr von Eichendorff
Gustav Freytag
E. T. A. Hoffmann
Arnold Zweig
Gerhart Hauptmann
Günter Grass
Bogumil Goltz, humorist
Johann Friedrich Reichardt
Walter Bruno Henning, lingvist
Marion Dönhoff
Emanuel Lasker, stormester i sjakk
Paul Mross, stormester i sjakk
Franz von Oppersdorff, en av Ludwig van Beethovens mesén
Robert Wiene, filmregissør (Caligaris kabinett)
Alfred Döblin
Janosch, barnebokforfatter (han kaller seg ofte schlesisk)
Edward Sapir, lingvist


=== Maler ===
Karl Friedrich Lessing
Adolph Menzel
Michael Willmann, «den schlesiske Rembrandt»
Lovis Corinth


=== Arkitekter ===
Richard Konwiarz, arkitekten bak Schlesierkampfbahn
Max Berg, arktitekten bak Folkehallen i Wrocław
Carl Gotthard Langhans, Brandenburger Tors arkitekt
Hanns Hopp levde i Königsberg en periode og designet mange byggverk i byen.


=== Skuespillere ===
Armin Mueller-Stahl
Matthias Habich
Veruschka von Lehndorff
Volker Lechtenbrink
Hans Heinrich von Twardowski
Ulli Lommel
Marianne Hold


=== Diverse ===
Karl Denke, en kannibalsk seriemorder i Schlesien i 1920.
Herta Heuwer, currywurstens oppfinner
Rochus Misch, siste overlevende i Führerbunkeren
Beate Uhse-Rotermund, flyver og grunnlegger av en av verdens første sexbutikker, Beate Uhse AG
Ludwig Guttmann, grunnleggeren av Paralympics
Hardy Rodenstock, forlegger, vinkjenner (og mistenkt vinsvindler)
Karl Godulla, industrilist, «sinkens konge», bidro til industrialiseringen av Schlesien
Prince Franz Wilhelm of Prussia, businessmann og medlem av Huset Hohenzollern, født i Grünberg
Sophie Charlotte Elisabeth Ursinus, seriemorder
Max Otto Koischwitz, tyskamerikansk propagandist


== Se også ==
Oder-Neisse-linjen


== Referanser ==