jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sei

Sei er en fisk i torskefamilien. Den kan bli opptil 120 cm lang og veie over 20 kg. Buken og sidene er sølvgrå, mens ryggen er mørkere. Bare ungfiskene har en kort skjeggtråd. På Vestlandet refereres sei til etter størrelse, hvor småsei kalles mort eller pale-mort. Mellomstore kalles pale, mens det er bare «pale» av betydelig størrelse som kalles sei (dvs. 3–4 kg og oppover). Tilsvarende sier man småsei, stabbsei og storsei andre steder i landet, blant annet i Nord-Norge.
Sei holder sammen i stimer.  Den foretrekker mer saltholdig vann enn andre arter i torskefamilien som for eksempel torsk og er derfor lite vanlig i farvann som for eksempel Østersjøen.  Det er rike forekomster av sei i det nordlige Atlanterhavet fra Barentshavet i nord, langs hele kysten i Norge og til Biskayabukta i sør.  Den gyter i særlig stort antall utenfor Vestlandet, i nordlige Nordsjøen og utenfor Shetland, Færøyene og Island.
Sei holder seg ofte i øvre vannlag, hvor den jager sild, fiskeyngel, krill og rødåte.Seien er i dag en populær sportsfisk og en av våre viktigste matfisker.Tradisjonelt har sei blitt foredlet til såkalt gammelsei, som i dag forhandles som tradisjonsfisk.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Pethon, Per (2005). Aschehougs store fiskebok (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7. 
Torsvik, Mortensen, Nedreaas (red.) Fiskeribiologi ISBN 82-529-1720-8


== Eksterne lenker ==
(en) sei – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) sei i Global Biodiversity Information Facility 
(no) sei hos Artsdatabanken 
(sv) sei hos Dyntaxa 
(en) sei hos FishBase 
(en) sei hos ITIS 
(en) sei hos NCBI 
(en) Kategori:Pollachius virens – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pollachius virens – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pollachius virens – detaljert informasjon på Wikispecies
Mad Season

Mad Season var et grungeband dannet i 1994 av eksisterende medlemmer av tre populære band, samt en venn av et medlem. Gruppen ble dannet da McCready, Barrett og Baker uformelt spilte litt sammen. Etter at trioen umiddelbart skrev to sanger, «Wake Up» og «River of Deceit», som senere skulle bli inkludert på deres album, Above, fikk McCready Staley til å bli med i bandet.
Selv om gruppen ikke hadde forberedt en eneste komplett sang, og ikke hadde et navn, ble deres første konsert på the Crocodile Cafe i oktober 1994 en suksess. Sangen «Artificial Red», som skulle bli en del av deres eneste album, ble laget under selve konserten.
To konserter til ble holdt samme sted. Bandet kalte seg da the Gacy Bunch, etter både den notoriske seriemorderen John Wayne Gacy fra Chicago, og The Brady Bunch, en elsket situasjonskomedie fra 1970-tallet.
8. januar 1995 opptrådte bandet med låtene «Lifeless Dead» og «I Don't Know Anything» på Pearl Jams verdensomspennende «Self-Pollution Radio» radiokringkasting. Ettersom bandets popularitet økte, spilte de inn et album og endret navn til Mad Season, som er den engelske termen for årstiden da fleinsopp har høysesong.
Albumet, Above, som ble spilt inn i Seattle i Bad Animals Studio og produsert sammen med bandet Pearl Jams tekniker Brett Eliason, inneholder 10 låter. Albumet ble sluppet 15. mars 1995 på Columbia Records.
Baker Saunders døde av en overdose heroin i 1999, mens Staley døde 5. april 2002 i sin leilighet etter det som kan ha vært en overdose av kokain og heroin, på dagen åtte år etter selvmordet til Kurt Cobain fra bandet Nirvana.


== Medlemmer ==
Layne Staley – Vokalist – Alice in Chains
Mike McCready – Gitarist – Pearl Jam
Barret Martin – Trommer – Screaming Trees
John Baker Saunders – Bassist – Venn av McCready
Mark Lanegan – Vokalist – Screaming Trees
Skeirik – Saksofon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
(en) Mad Season på Internet Movie Database 
(en) Mad Season på Discogs 
(en) Mad Season på MusicBrainz 
(en) Mad Season på Songkick 
(en) Mad Season på Last.fm 
(en) Mad Season på Genius — sangtekster 
(en) Mad Season på AllMusic 
Mad Season på Twitter 
Mad Season på Facebook
Lagesild

Lagesild (Coregonus albula) er en fisk i laksefamilien. Med sin blanke kropp ligner den på sild og sik. Den kan i Norge bli ca. 25 cm lang og veier i underkant av 100 g. Navnet kommer av elva Lågen (Gudbrandsdalslågen), og var altså opprinnelig «Lågensild».
Det mest kjente fiske etter lagesild i Norge foregår i Mjøsa og nedre del av Gudbrandsdalslågen om høsten. Lagesilda gyter i oktober. Den går da i store stimer fra Mjøsa opp i Lågen. Under dette fisket, som har foregått i hundrevis av år, bruker man not, garn, mælkrakk og håv. Fisket ble drevet i stort omfang fram til tidlig 1970-tall. Etter dette har det kommersielle fisket nesten blitt borte. 
Lagesild, på svensk «siklöja», er opphavet til den svenske delikatessen «löjrom», som altså er rogn fra lagesild.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) lagesild – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) lagesild i Global Biodiversity Information Facility 
(no) lagesild hos Artsdatabanken 
(sv) lagesild hos Dyntaxa 
(en) lagesild hos Fauna Europaea 
(en) lagesild hos FishBase 
(en) lagesild hos ITIS 
(en) lagesild hos NCBI 
(en) Kategori:Coregonus albula – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Coregonus albula – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Coregonus albula – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Coregonus albula (Linnaeus, 1758) Vendace - FishBase
Stanisław August Poniatowski av Polen

Stanisław August Poniatowski av huset Poniatowski (født 17. januar 1732 i Wołczyn, død 12. februar 1798 i St. Petersburg) var den siste kongen av Polen-Litauen. Han var sønn av greve Stanisław Poniatowski og prinsesse Konstancja Czartoryska. Poniatowski var konge av Polen og storfyrste av Litauen mellom 1764 og 1795.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Stanisław August ble født av den polske landadelige Stanisław Poniatowski og hans hustru prinsesse Konstancja Czartoryska. Faren var en betrodd rådgiver til den svenske konge Karl XII.


=== Politisk virke ===
I en alder av 20 år ble han i 1752 utsending til den polske riksdagen. Poniatowskis politiske karriere skjøt fart da han i 1755 ble sendt til St. Petersburg som saksisk og polsk diplomat, og ble snart den blivende keiserinne Katarina den stores elsker.


=== Konge ===
Han ble valgt til Polens konge med støtte fra Russland 7. september 1764. Den russiske innflytelsen over Polen hadde vært betydelig under store deler av 1700-tallet, og Poniatowski fungerte innledningsvis som en marionett for russiske interesser. Han klarte ikke å forhindre Polens første deling i 1772 mellom Preussen, Østerrike og Russland. Han forsøkte senere å gjennomføre reformer som skulle styrke Polen i forhold til  nabostatene. Den 3. mai 1791 vedtok han en konstitusjon for det polsk-litauiske samveldet, som avskaffet valgkongedømmet, liberum veto og livegenskapet. Russland lyktes imidlertid å hindre at konstitusjonen trådte i kraft, og kongen ble tvunget til å akseptere Polens andre deling i 1793.
Et opprør mot det russiske styret ledet av Tadeusz Kościuszko 1794 mislyktes, og førte til at Polen ble delt for tredje gang og forsvant fra det europeiske kart som selvstendig stat i over 100 år. Poniatowski ble tvunget til å frasi seg kronen den 25. november 1795. Han bodde deretter i St. Petersburg frem til sin død i 1798, på en pensjon som ble betalt av Katarina den store.
Poniatowski har fremfor alt fått en plass i historien som Polens siste konge, men han gjorde også en betydelig innsats for den polske kunsten, kulturen og det polske utdanningsvesenet. Han oppførte blant annet Łazienki-komplekset i Warszawa, og opprettet verdens første utdanningsdepartement – Komisja Edukacji Narodowej.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Memoires secrets inedits de Stanislas II Auguste. Leipzig 1862.
Correspondance inedite du roi Stanislaus Auguste Poniatowski et Mad. Geoffrin 1764–77. 1887.
Otto Forst De Battaglia: Stanisław August Poniatowski und der Ausgang des alten Polenstaates. Berlin 1927.


== Eksterne lenker ==
http://pl.rodovid.org/wk/Specjalna:Tree/46352 Stanislaus II August Poniatowski King of Polen
Stour (Dorset)

Stour er ei elv i Dorset og Wiltshire i det sørlige England. Den kalles også Dorset Stour, for å skille den fra andre elver med samme navn. Elva, som er 97 km lang, renner fra det sørvestlige Wiltshire gjennom Dorset, og munner ut i Den engelske kanal øst for Bournemouth.


== Elvas løp ==
Elva har sitt utspring ved Stourhead i Wiltshire, hvor den danner en rekke kunstige innsjøer som inngår i Stourhead-godset som tilhører National Trust. Den renner så mot sørvest og inn i Dorset gjennom Blackmore Vale og passerer byen Gillingham. Den møter sideelvene Cale, fra nordvest, og Lydden fra sørvest, og snur deretter mot sørøst og renner gjennom byen Sturminster Newton. Ved Blandford Forum renner elva gjennom de lave krittåsene i Dorset Downs, og fortsetter videre mot sørøst gjennom hedelandskapet i det sørøstlige Dorset. 
Ved Wimborne Minster møter den sideelva Allen, som kommer inn fra nord, renner videre forbi de nordlige forstedene i Bournemouth og løper sammen med sideelva Moors, også den fra nord. Ved Christchurch renner den ut i det nordvestre hjørnet av estuaret Christchurch Harbour, som den har dannet sammen med naboelva Avon, som kommer fra nord og munner ut i estuaret like ved Stour. Christchurch Harbour munner ut i Den engelske kanal ved Hengistbury Head, rundt 2 kilometer lenger øst. 


== Severdigheter ==

En lang vandrervei, kalt Stour Valley Way, følger nesten hele løpet til elva, fra Stourton nord for Gillingham til munningen ved Hengistbury Head. Parallelt med deler av elva går også den nå nedlagte Somerset and Dorset Joint Railway, som på grunn av Stours krokete løp krysset elva hele fem ganger. 

Flere byer og landsbyer i Dorset har sine navn etter elva, så som Stourton, East Stour, West Stour, Stourpaine, Stourton Caundle, Stour Row, Stour Provost, Sturminster Newton og Sturminster Marshall. 
Sturminster Newton er spesielt kjent for sin godt bevarte vannmølle og for bybrua, hvor det fortsatt står et nå berømt skilt om at den som vandaliserer brua vil bli straffet med transportering. 


== Økologi ==
Ettersom elvebunnen i stor grad består av leire varierer vannføringen i elva sterkt. På sommeren er vannføringen lav, noe som bidrar til artsrike og viktige habitater, med en lang rekke sjeldne planter. På vinteren renner elva ofte over sine bredder, og den er derfor omgitt av brede og fruktbare elvesletter. 


== Eksterne lenker ==
(en) River Stour, Dorset – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Zi Jiang

Zi Jiang (kinesisk: 资江; pinyin: Zī Jiāng; Wade-Giles: Tzu-chiang, også kalt Zi Shui, 资水) er en av de fire største elvene i provinsen Hunan i Kina, og en av de viktigste sideelvene til Chang Jiang. Den er 653 km lang og har et bekken på 28.214 km², hvorav 26.728 km² i Hunan.
Zi Jiang har to kilder, en sørlig og en vestlig. Den sørlige kildeelven, Daxishui-elven, har sitt utspring på nordsiden av Yuechengkoufjellene i Ziyuan fylke i Guangxi, og renner så gjennom Xinning fylke i byprefekturet Shaoyang. Den vestlige kildeelven, Heshi-elven, kommer fra Huangmajie i det autonome fylke Chengbu Miao, og flyter gjennom byen Wugang og fylket Longhui.
De to kildeelvene møtes ved Shuangjiangkou i Shaoyang fylke og forenes der med Zijiang. Så løper Zijiang til Dongtingsjøen ved Ganxikou i Yìyáng.
De fire største elvene i Hunan er: Xiang Jiang, Yuan Jiang, Zijiang og Lishui.


== Eksterne lenker ==
(en) Zi River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Blandford Forum

Blandford Forum (i dagligtale kun Blandford) er en markedsby ved elven Stour i Dorset, England. Den er administrasjonssenter for North Dorset. Rett utenfor byen krysser A350 og A354 hverandre; begge er ledet utenom sentrum. Den ligger ved elven Stour, rundt 24 km nordvest for Poole.
Dorset fylkesråd har beregnet en befolkning på rundt 10 610 for 2013. Byens økonomi er basert på en blanding av serviceindustri og annen lettere industri som sysselsetter rundt 4 000 mennesker. En av de viktigste bedriftene i byen er Badger Brewery, som leverer øl til mange puber i regionen.


== Historie ==

Stedet har vært et vadested eller krysningspunkt siden angelsaksisk tid. Den eldste navneformen er Blaen-y-ford, «stedet ved krysningsstedet», et navn byen deler med landsbyen Blandford St. Mary like ved. Innen 1200-tallet hadde den blitt en viktig markedsby, med et kvegmarked som forsynte de mange melkebøndene i området med dyr. Byen var også et vanlig stoppested under reisen mellom London og havnebyen Weymouth. Det avholdes fortsatt marked en gang i uken.
Blandford er kjent for sin georgianske arkitektur som er et resultat av ombygging etter at det meste av byen ble ødelagt av brann i 1731. Ombygningsarbeidet ble støttet av en lov i parlamentet og med en donasjon fra kong Georg II. Ombyggingen av byens sentrum, som tok omkring 30 år, formgitt av de lokale arkitektene John og William Bastard, har blitt bevart intakt til i dag. Byens sognekirke, som er viet til apostlene Peter og Paulus er en bygning i klassisk stil, med kuppel. Den ble reist i 1732. Sentrum er et utmerket eksempel på georgiansk arkitektur.
Sør for byen krysser en stenbro med seks buer elven Stour.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bettey, J. H. (1974): Dorset. City & County Histories. David & Charles. ISBN 0-7153-6371-9.
«Blandford Forum Information» (PDF) hos Dorset fylkesråd


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Blandford Forum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Blandford Forum Town Council
Blandford Forum i Open Directory Project
Holborn

Holborn er et område i distriktet West End i det sentrale London, mellom Soho og City of London. Området er hovedsakelig en gate dominert av kontorer og forretninger som går østover fra det nordøstlige hjørnet av Covent Garden og mot Smithfield.


== Historie ==
En tidlig bosetning oppsto ved utkanten av City of London ved siden av en «hole bourne» (hollow brook på moderne engelsk), det vil si en bekk i et hull eller nederst i et trangt senkning. Den bekken eller elven ble senere kjent som Fleet og ble senere dekket over av Farringdon Street og Farringdon Road. Dybden på dagens elv som går under Holborn Viaduct gir et inntrykk av hvordan denne dalen en gang var. Den veien som nå heter Holborn (Holborn Viaduct øst for Holborn Circus og High Holborn vest for Gray’s Inn Road) eksisterte i 1249 som Holeburnestreete.I løpet av 1800-tallet ble Holborn stadig mer overbefolket og preget av slum og forurensning, men en omfattende sanering fant sted mot slutten av århundret, blant annet ved at den nye gaten Kingsway ble anlagt gjennom slummen.
Området preges av forretninger og av rettsinstitusjoner som Lincoln's Inn, Gray's Inn og Royal Courts of Justice. London School of Economics og Theatre Royal Drury Lane ligger i Holborn. Områdets eldste bygning er St. Etheldredas kirke fra 1251. Holborn Viaduct er en støpejernsbru som i 1896 ble bygd over elven Fleet. Kjente gater i Holborn er Holborn, Aldwych, Drury Lane, Chancery Lane, Gray's Inn Road og juvelérgaten Hatton Garden.
Holborn opphørte som egen administrativ enhet i grevskapet Middlesex i 1965, da området ble en del av distriktene Camden og City of Westminster.


== Transport ==
Nærmeste undergrunnsstasjoner er:

Blackfriars
Chancery Lane
Covent Garden
Holborn
Mansion House
St. Paul's
Temple


== Referanser ==
Afghanistans flagg

Afghanistans flagg ble godkjent av interimregjeringen og innført 26. januar 2002. Det er i hovedsak identisk med det som ble benyttet under kongedømmet fra 1930 til 1973, forskjellen er at den muslimske trosbekjennelsen er lagt til over riksvåpenet. Flagget er en trikolor i sort, rødt og grønt, med riksvåpenet i midten. Flagget er kjent i to varianter, med riksvåpenet i hvit eller gul farge. Størrelsesforholdet 1:2 ser ut til å gjelde.Afghanistan har benyttet en hel rekke ulike nasjonalflagg, kanskje flere enn noe annet land i verden:
Fra slutten av 1800-tallet og fram til slutten av 1920-tallet benyttet landet et svart flagg med kongens våpen eller riksvåpenet i midten, begge våpen i hvit farge.
I 1929 ble flagget endret til en trikolor i fargene svart, rødt og grønt, stadig med riksvåpenet i midten.
Fra 1974 til 1978 ble flagget endret til en vannrett stripet trikolor i fargene svart over rødt over grønt der den nedre grønne fargen utgjorde halvdelen av flaggets bredde og der de to andre fargene delte den andre halvparten. I kantonen fantes et emblem som gjenspeilte landets nye republikanske forfatning. Hovedmotivet her var en ørn med utstrakte vinger innenfor en krans av kornaks.
I oktober 1978 ble et helt nytt flagg innført. Dette var rødt med det gule sovjetinspirerte riksvåpenet i kantonen. Afghanistan hadde da fått kommunistiske makthavere. Dette flagget ble ført til april 1980.
I april 1980 gikk landet tilbake en vannrett delt trikolor, i like brede striper i svart, rødt og grønt, og med et nytt statsemblem i kantonen. Dette flagget var i bruk fram til november 1987.
I november 1987 ble statsemblemet endret, mens flaggduken ellers var som i flagget fra april 1980.
Fra april 1992 til desember 1992 kom et helt nytt flagg i bruk: Vannrett delt i grønt over hvitt over svart og med shahadah i hvitt i den grønne stripen og Allahu Akbar i svart i den hvite stripen.
Fra desember 1992 til september 1996 ble flagget i grønt over hvitt over svart ført med nytt riksvåpen i gul farge i midten.
Fra 1996 til 2001, under Taliban, var Afghanistans flagg helt hvitt med den muslimske trosbekjennelsen, shahadah, i svart.


== Referanser ==
Tirana

Tirana (albansk: Tiranë eller Tirana) er hovedstad og den største byen i Albania. Offisielt har den 600 339 innbyggere (2006), men uoffisielle overslag går så høyt som 700 000. I «Gamlebyen», som ligger øst og nord for torget, finnes det antikvariske bygninger. Skanderbegplassen ligger i byens sentrum, rett ved Etehem Bej-moskén og Kulturpalasset.
Av severdigheter kan nevnes Det nasjonalhistoriske museet, Kommunistpartiets hus og Shpella e Zezë.


== Historie ==
Tirana ble grunnlagt av den osmanske hærføreren Sulejman Pasha i 1614 og ble først kalt Teheran etter hans store seier ved Teheran. I 1920 ble byen utnevnt til midlertidig hovedstad, som et kompromiss mellom Albanias nordlige og sørlige deler.
Den albanske partisanarmeen befridde byen fra de tyske og italienske okkupantene i november 1944.


== Demografi ==
I 2006 var Tiranas befolkning offisielt beregnet til å være 600 339.I 1703 hadde Tirana 4 000 innbyggere og i 1820 hadde antallet nådd 12 000. Byens befolkning steg til 30 000 omkring 1930. Gjennom 1950-tallet opplevde Tirana en hurtigvoksende industri og befolkningen steg til 137 000 i 1960.
Etter det kommunistiske styrets fall i 1991 opplevde Tirana dens største befolkningsvekst, da folk fra landbruksområder flyttet til hovedstaden for å finne et bedre liv. I 1990 var befolkningen på 300 000 innbyggere, men den store migrasjonen til byen fra andre deler av landet siden da har økt befolkningen til et godt stykke over 500 000.


== Økonomi ==

Tirana er Albanias primære industrielle senter. Byen har opplevd en hurtig vekst og etablert mange nye virksomheter siden 1920-tallet. De største erhvervsektorene teller landbruksprodukter og -maskineri, tekstiler, medisin og metallprodukter.
Tirana begynte sin utvikling i begynnelsen av det 16. århundre, da en basar ble etablert, og det begynte produksjon av silke- og bomullsmaterialer, lær og keramikk samt jern-, sølv- og gullgjenstander. Ettersom Tirana er plassert i et fruktbart område kunne bøndene produsere i overflod og fra området ble det eksportert 2600 tønner olivenolje og 14 000 pakker tobakk til Venezia i 1749. I 1901 var det 140 000 oliventrær, 400 oljemøller og 700 butikker i byen.


== Kjente borgere ==
Edi Rama – Statsminister i Albania
Lulzim Basha – Albanias utenriksminister
Bamir Topi – President i Albania
Edvin Murati – fotballspiller
Elsa Lila – artist
Erjon Bogdani – fotballspiller
Essad Pasha – politiker
Fatos Nano – tidligere statsminister i Albania
Inva Mula – opera singer
Leka, Crown Prince of Albania – sønn av Kong Zog I
Masiela Lusha – skuespiller, poet og forfatter
Rexhep Meidani – tidligere president i Albania
Saimir Kumbaro – filmregissør
Kledi Kadiu – danser og skuespiller
Neritan Xhaferi – forretningsmann
Kejsi Tola – artist
Doruntina Disha – kjent artist
Osmann Disha – kjent fotballkommentator


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tirana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tirana – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en)  Tirana hos Wikivoyage
Byens offisielle nettsted Arkivert 7. april 2009 hos Wayback Machine.
Muztagata

Muztagata  (uigursk: مۇز تاغ ئاتا; kinesisk: 慕士塔格峰; pinyin: Mùshìtǎgé Fēng) er et fjell i Pamir i Xinjiang i Folkerepublikken Kina. Det er det nest høyeste fjellet i kjeden som danner den nordlige enden av det tibetanske platå. Navnet betyr isfjellenes far. Muztagata er 7509 moh., og ble besteget første gang i 1956 av en sovjetisk-kinesisk ekspedisjon.


== Se også ==
Liste over verdens høyeste fjell
Balderfeltet

Balderfeltet er et av de relativt mindre oljefelt på norsk kontinentalsokkel. Geografisk ligger feltet i Nordsjøen, ca. 59° 10` 57`` nord og 2° 24` 25`` øst. Det ligger helt vest på Utsirahøyden, nær egga ned mot Vikinggraben, 250 km vest for Rogaland.
Feltet består av en rekke små atskilte petroleumsforekomster og omfatter også Ringhornefunnet. Balderfeltet er utbygd med havbunnskompletterte brønner som er knyttet opp til bolig- og produksjonsskipet «Balder FPU». En bolig- og boreinstallasjon utvinner fra Ringhornereservoaret og er knyttet opp til Balder-skipet.
Feltet  var det første oljefelt som ble oppdaget i norsk del av Nordsjøen. Funnet skjedde allerede onsdag 24. mai 1967, mer enn to år før Ekofiskfeltet ble funnet og erklært drivverdig. Det amerikanske oljeselskapet Esso hadde fått enerett i utvinningstillatelse nr 001, og allerede i den andre letebrønnen (25/11-1) ble det påvist olje. Leteboringen var avsluttet 9. juli 1967, men funnet ble den gang, med datidens teknologi, ikke erklært kommersielt drivverdig. Utvinningstillatelse 001 omfattet også områdene som senere viste seg å inneholde feltene Svalin, Grane, Edvard Grieg, Ivar Aasen og deler av Johan Sverdrup.I perioden fram til 1995 ble strukturene i lisensen undersøkt med 22 nye brønner. Plan for utbygging og drift ble godkjent i 1996, og produksjonen startet i 1999.
Etter at Exxon solgte seg ut av samtlige norske egenopererte felt i 2017, ble Point Resources AS operatør og eneste rettighetshaver på Balderfeltet.   Dette selskapet var eid av HitecVision som i desember 2018 slo seg sammen med Eni Norge og dannet Vår Energi AS.  Vår Energi er nå operatør på Balderfeltet.


== Geologi ==
Reservoarbergarten i Balderfeltet, som tilhører Balderformasjonen, er ett av mange sandsteinslag som ble avsatt tidlig i tertiærtiden, da områdene rundt Shetland ble hevet og Nordsjøbassenget sank inn.
På Shetlandplattformen rant elvene på denne tiden fra vest mot øst, og de bygget store deltaer der de møtte havområdet mellom Norge og Storbritannia. Gjennom paleocen og eocen, en periode på mer enn 25 millioner år, ble det bygget flere deltaer.
Mye av sanden i elvene ble transportert forbi deltaet og videre ut på dypt vann med undersjøiske strømmer, og disse såkalte turbidittene danner tykke lag med leir, silt og sand.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oljedirektoratet sine fakta sider om Balderfeltet
Balder i Aftenbladets interaktive sokkelkart