jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jan Arild Ellingsen

Jan Arild Ellingsen (født 9. oktober 1958 i Oslo) er en norsk politiker (FrP). Han var innvalgt på Stortinget for Nordland fra 2001 til 2017.Ellingsen har vært medlem av Saltdal kommunestyre fra 1991 til 2015 og av Nordland fylkesting fra 1995 til 2001.


== Stortingskomiteer ==
2013–2017: medlem av Justiskomiteen
2009–2013: medlem av Utenriks- og forsvarskomiteen
2005–2009: første nestleder i Justiskomiteen
2001–2005: andre nestleder i Justiskomiteen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jan Arild Ellingsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Jan Arild Ellingsen hos Stortinget 
(no) Jan Arild Ellingsen hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Jan Arild Ellingsens stemmegivning på Stortinget (arkivert) siden 2009 systematisert av organisasjonen Holder de ord
Søren Fredrik Voie

Søren Fredrik Voie (født 20. mars 1949 i Vestvågøy) er en norsk offentlig tjenestemann, næringslivsleder og politiker (H).
Han er sønn av gårdbruker Peder Voie og hustru Mary Abelsen. Han gikk statsrealskole og tok artium fra gymnasets reallinje som privatist i 1968. Han gikk Statens lærerhøgskole i handels- og kontorfag og tok hovedfag i bedriftsøkonomi i 1982. Han har også tilleggsutdannelser i pedagogikk, ledelse og næringsutvikling. Voie arbeidet i fiskeindustrien i Lofoten og Finnmark før han ble lektor i den videregående skolen i 1976.Han var ordfører i Vestvågøy kommune i perioden 1984–1987, deretter medlem av Nordland fylkesting og fylkesutvalg. Han var banksjef i Sparebanken Nord-Norge 1988–1992, styreleder i Nordlandsforskning 1991–1995, rådmann i Vestvågøy kommune 1992–1999 og direktør ved Høgskolen i Nord-Trøndelag 1999–2001.Voie var stortingsrepresentant for Nordland 2001–2005 og 1. vararepresentant i periodene 1997–2001 og 2005–2009. Han var 1. nestleder i Stortingets kirke-, utdannelses- og forskningskomité og Høyres skolepolitiske talsmann.Etter tiden på Stortinget var Voie prosjektleder i Nordland fylkeskommune 2006–2007, rektor ved Vest-Lofoten videregående skole 2007–2016 og fra 2016 daglig leder i Vestvågøy næringsforum.Siden 2007 har han på nytt vært medlem av Vestvågøy kommunestyre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Søren Fredrik Voie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Søren Fredrik Voie hos Stortinget 
(no) Søren Fredrik Voie hos Norsk senter for forskningsdata
Sharia

Sharia (arabisk الشريعة, ash-sharī‘a: veien (til sjø), banen, måten) er tradisjonell islamsk lov.  Sharia finnes ikke  som et entydig nedskrevet lovverk, men formuleres til enhver tid gjennom ulike skriftlærdes ofte varierende tolkninger av Koranen og hadithene.
Islam trekker ikke grenser mellom spesifikt religiøst og sekulært liv. I noen utlegninger av sharia regulerer den ikke bare religiøse ritualer, men også svært mange aspekt ved dagliglivet, for eksempel leveregler og status for menn og kvinner. Menn kan ha flere koner, men skal behandle dem «likt». For muslimske kvinner er det ikke akseptert av alle å gifte seg med en ikke-muslim.
Mange muslimer med et liberalt syn på islam er derimot i opposisjon til dette tradisjonelle synet på religiøse lover. Begrepet henviser til «vei til vann» eller «brudd i en elvebredde som gir tilgang til vann». Muslimske lærde skiller for det meste mellom fiqh som betyr «forståelse» og henviser til innblandinger av lærde fra lovens kilder, og sharia som er de moralske idealene som ligger bak fiqh. Lærde håper at fiqh og sharia  i ethvert konkret tilfelle er identiske, men de kan ikke være sikre. Det som er sikkert er at dersom en handler ut fra lovlig formede fiqh, er en unntatt fra sanksjoner.
For sunnimuslimer er kildene til islamsk lov Koranen og hadith, men ijma, samfunnets enighet, har også vært akseptert som en mindre betydningsfull kilde. Qiyas, forskjellige former for tenkning inkludert sammenlikning med  lignende saker, har også vært brukt av lovens lærde (Mujtahidun) for å behandle situasjoner der kildene ikke gir noen konkrete regler. I Imami-Shi'i -lov er lovens kilder (usul al-fiqh) Koranen, anekdoter fra profetens og de 12 imamers praksis, samt intellektet ('aql ). Praksisen blir kalt sharia i dag, men har også lokale skikker (Al-urf).
Karabin

Karabin er en betegnelse på korte militærgevær.


== Historie ==
Karabiner er betraktelig kortere enn rifler som er i bruk i infanteriet. Våpentypen ble opprinnelig iutviklet for bruk av kavalerister, som kunne ha vansker med å håndtere musketter med full lengde fra hesteryggen. De ble etter hvert også introdusert til andre tropper med behov for å bevege seg raskt eller under trange forhold, slik som lette tropper og andrelinjetropper.
På slutten av 1800-tallet gjorde utviklingen av ammunisjon med røyksvakt krutt behovet for lange løp mindre. Mange av de vanlige millitærriflene som Gewehr 98 og Lee-Enfield ble erstattet av kortere karabinutgaver (henholdsvis Karabiner 98k og SMLE). etter hvert som slike korte våpen har blitt standardvåpen, har begrepet karabin gått over til å vise til militære geværer som er kortere enn standardlengden, enten de er glattborede eller riflede, munnladere, bakladere eller repetervåpen.


== Moderne karabiner ==
I moderne tid er karabinen ofte i bruk hos støttetropper, eller fallskjermjegere som trengte et mindre gevær, som var lettere å bære med seg og som var kortere enn riflen. Avdelinger i det norske forsvaret var satt opp med M1 Karabin, også kalt US Karabin, frem til ca. 1970, og norsk politi hadde det inntil det ble erstattet av maskinpistolen MP5 på 1990-tallet.
Korte geværer primært tenkt til ryttere kalles fortsatt karabiner. De fleste slike «salkarabiner» er korte og lette rifler med rørmagasin og bøylemekanisme. På grunn av den lave vekten er slike karabiner ofte i pistolkalibere, og i det ville vesten var det vanlig å kamre slike karabiner for samme patroner som revolvere.


== Karabinmodeller (utvalg) ==
M1 Karabin, amerikansk karabin, også kjent som US Karabin.
Karabiner 98k, tysk karabin fra Mauser


== Referanser ==
Eyvind Alnæs

Eyvind Alnæs (født 29. april 1872 i Fredrikstad, død 24. desember 1932 i Oslo) var en norsk komponist, organist og dirigent.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Alnæs studerte blant annet hos Iver Holter i Oslo, hos Carl Reinecke i Leipzig, og i Berlin. 


=== Organist, komponist ===
Fra 1895 til 1907 var han organist i Drammen, så organist i Uranienborg kirke i Oslo, deretter organist og kantor ved Vår Frelsers kirke (senere Oslo domkirke) fra 1916 til sin død julaften 1932, og var dirigent for blant annet Oslo Håndverkersangforening og Holters korforening. Han var medlem av Koralbokkomiteen 1922-1926, og harmoniserte svært mange koraler til koralboken. Han bidro også til å grunnlegge Norsk Komponistforening i 1917. Alnæs grunnla i 1930 guttekoret Oslo domkor, som var i virksomhet frem til 1940.Som konsulent og tilrettelegger av klavermusikk for det store musikkforlaget Edition Wilhelm Hansen nedla han også et meget betydelig arbeid. Som akkompagnatør nøt han stort ry, og han er blitt sammenlignet med Robert Levin, som oppnådde samme posisjon i etterkrigstida som Alnæs hadde hatt i mellomkrigstida. Eyvind Alnæs var frimurer og aktiv som organist i Den norske Frimurerorden.
Han komponerte to symfonier, Variations symphoniques, en pianokonsert, pianostykker, koralpreludier for orgel, korstykker og nærmere 60 romanser i senromantisk tonespråk. Mest kjent av romansene er De hundrede violiner og Der du gjekk fyre. Ut over disse er det nok hans Julemotett som er mest kjent. Den framføres hvert år av en rekke kor over hele landet. Motetten finnes i to versjoner, en som ble skrevet for Olavsguttene (opphørte i 1964), og en som i dag synges av alle andre kor.
Innenfor norsk koralhistorie har Alnæs satt varige spor etter seg, ikke minst som hovedansvarlig for harmoniseringene av samtlige melodier i "Koralbok for Den norske Kirke", som utkom i 1926. Han komponerte også samme år en forspillsamling til samme verk.  Hans 60 lette preludier for orgel fortjener en nyutgivelse. Bearbeidelsen av folketonen "Den store, hvite flokk" for orgel er også et betydelig arbeid. Mens Edvard Grieg foresto utgivelsen av bind I av Norges melodier, er bind 2 – 4 Eyvind Alnæs' redaksjonelle bragd. Han har foretatt såvel utvelgelse som harmonisering.
Alnæs er far til motstandskvinnen og forfatteren Lise Børsum og juristen, organisasjonsmannen og komponisten Iver Holter Alnæs samt farfar til forfatteren Finn Alnæs.
Eyvind Alnæs ble tildelt St. Hallvard-medaljen i 1967.


== Referanser ==
Soroud-e melli

Soroud-e melli (Pashto: ملی سرود‬ - Millī Surūd; persisk: سرود ملی‬‎) er nasjonalsangen til Afghanistan. Den ble offisielt tatt i bruk i 2006 etter et vedtak i Loya jirga. Under det kommunistiske regimet ble en annen sang benyttet, Garam shah lā garam shah (گرم شه، لا گرم شه). Etter at det kommunistiske regimet falt, la Taliban ned forbud mot den, i likhet med all annen musikk.
Ifølge Afghanistans grunnlovs paragraf 20, skal nasjonalsangen være på Pashto, med omtale av "Gud er størst", samt navnene på folkegruppene i Afghanistan. Sangen har fem vers, hvor folkegruppene benevnes i vers to og tre. Sangen ble komponert av Babrak Wassa, med tekst av Abdul Bari Jahani.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Soroud-e melli / Meli soroud»
Nasjonalsangens partitur
Waldemar Thrane

Waldemar Thrane (født 8. oktober 1790 i Christiania, død 30. desember 1828) var en norsk komponist, fiolinist og orkesterleder.
Waldemar Thrane var Norges mest betydningsfulle musiker på begynnelsen av 1800-tallet og en pioner i norsk musikk. I 1814–15 studerte han i Paris. Komposisjonene hans har wienerklassisismens kjennetegn, en stil som på denne tiden innebar de nyeste musikkretningene. I syngespillet Fjeldeventyret (1824) ble også norsk folkemusikk brukt som kilde. Han regnes som en pioner i etableringen av en norsk kunstmusikkultur. Han var dirigent for Det musikalske Lyceum og Christiania offentlige Theater inntil han ble syk i 1828 og ble erstattet av Ole Bull.Waldemar Thrane var sønn til Paul Olsen Thrane, bror av David Thrane og onkel til Marcus Thrane.


== Komposisjoner ==
Fjeldeventyret, syngespill med blant annet «Aagots fjellsang»
Fjeldeventyret ble filmatisert i 1927


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Waldemar Thrane – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Waldemar Thrane på Internet Movie Database 
(no) Waldemar Thrane hos Sceneweb 
(en) Waldemar Thrane på Discogs 
(en) Waldemar Thrane på MusicBrainz 
(no) Youtube: Solveig Kringlebotn synger Aagots fjellsang
Carl Nærup

Carl Georg Nicolay Hansen Nærup (født 16. juli 1864 i Ålesund, død 2. januar 1931) var en norsk litteraturkritiker.
Han oppholdt seg flere år i England og Amerika, Frankrike, Italia og Tyskland, og var deretter virksom som kritiker, blant annet i Verdens Gang (1896–1910) og Tidens Tegn (fra 1910). Han var også litterær konsulent i Gyldendal Norsk Forlag, og var ansvarlig for utgivelsene av Henrik Wergelands og Bjørnstjerne Bjørnsons samlede verker. Han fikk i en periode kritikergasje av Det norske Storting, som den eneste rene kritiker.Hans Skildringer og Stemninger fra den yngre Litteratur har vært et meget innflytelsesrikt verk for forståelsen av 1890-åras norske litteratur.
Nærup beskrev for eksempel Knut Hamsun som «den inkommensurable» (tidsskriftet Kringsjaa, 1895).
Glødende febersyner, vanvittig jagende ideassociationer, kvalfulde mareridt, klogelig udtænkte af en kold hjerne, men skrevne ned i et rasende tempo, saa ordene gnistrer, skinner, flammer. Som i drømme en lynstraale, der træffer synsnerven gjennem lukkede øielaag, lader sjælen skue dommedagssyner, saaledes potenseres og mangfoldiggjøres alle virkelighedsindtryk gjennem hans  fantasis forstørrelsesglas.


== Bibliografi ==
Skildringer og stemninger fra den yngre litteratur (1897, digitalisert)
Illustreret norsk Litteraturhistorie. Siste Tidsrum 1890-1904 (1905), en fortsettelse av Henrik Jægers verk fra 1896. Digitalisert i Prosjekt Runeberg
Ord for dagen (1929)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carl Nærup – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Buzkashi

Buzkashi (fra persisk بزکشی buzkashi, buz, «geit» og kashi, «trekking». I Kirgisistan ulak tartiş, eller улак-тартыш, og i Kasakhstan kokpar, eller кокпар) er en tradisjonell afghansk sport, spilt fra hesteryggen. Navnet oversatt bokstavelig er «ta tak i geit» som antyder at spillet kommer fra den gamle praksis med å snappe geiter fra hesteryggen rundt tiden til Djengis Khan. Mongolene var dyktige ryttere som kunne plukke opp en geit mens de red i full galopp. Målet til en Buzkashi-spiller er å gripe kadaveret av en kalv og få den bort fra de andre spillerne eller kaste den over en mållinje.
Konkurransen er vanligvis intens, da andre spillere kan bruke så mye makt de vil, grensen går ved å spenne ben for hesten, for å forhindre scoringsforsøk (selv om bruk av kniver og våpen blir frarådet). Rytterne bruker vanligvis tykke klær og hodebeskyttelse for å beskytte seg mot spillernes pisker og støvler. Spillet kan vare i flere dager.
Spillet består av to hovedformer: Tudabarai og Qarajai. Tudabarai er regnet for å være en enklere form. I denne formen er målet rett og slett å plukke opp kalven og bevege seg fri fra de andre spillerne uansett retning. I Qarajai må spillerne bære kadaveret rundt et flagg eller et merke i en ende av banen, så kaste den inn i en scorings-sirkel i den andre enden.
Kalven i Buzkashi-spillet er vanligvis uten hode, renset for innvoller og uten lemmer, så bløtlagt i kaldt vann i 24 timer før spill for å herde den. Noen ganger blir sand pakket inn i kadaveret for å gi ekstra vekt. Spillerne kan ikke feste kalven til kroppen deres eller til sadelen.
Seriøse Buzkashi-spillere trener intenst i mange år, og mange av mesterne (kalt chapandaz ) er over 40 år. For å kunne spille godt kreves også spesial-trente hester som vet å stoppe når rytteren blir kastet av og å galoppere hardt når rytteren får tak i kalven. Disse hestene kan bli solgt for så mye som 2500 dollar. 


== Buzkashi i populærkulturen ==
Et Buzkashi-spill vises i en tidlig scene av Rambo III.Et Buzkashi-spill vises andre episode i tv-serien Nobel – fred for enhver pris.


== Eksterne lenker ==
Buzkashi from Afghan Network
Spetsnaz

Spetsnaz (russisk Войска специального назначения (спецназ) – Vojska spetsialnogo naznatsjenija (spetsnaz)) er en russisk fellesbenevnelse på militære spesialstyrker. Utenfor Russland er det vanlig at ordet bare viser til russiske spesialstyrker, som ble opprettet av KGB i Sovjetunionen. Styrkenes oppgave er alt fra hemmelige operasjonar til store offentlege kontraterror-aksjoner, for eksempel gisseldramaet i Beslan.
«Spetsnaz» består av flere grupperinger underlagte forskjellige kommandoer: 

Russiske spesialstyrker (SPETSNAZ), eller SOF (russisk: Силы специальных операций; ССО) (Sily spetsial’nykh operatsii; SSO) er spesialstyrker på strategisk nivå underlagt en egen spesialoperasjonskommando (russisk: командование сил специальных операций; KCCO) (Komandovanie sil spetsial’nalnykh operatsii; KSSO) i Generalstaben.Hoveddirektoratet i Generalstaben har 9 brigader og et regiment fordelte på de fire militærdistrikt. Hoveddirektoratet har også etterretningssenter hos alle fire marineflåtene og en brigade (45.) i luftlandestyrkene.
Den russiske nasjonalgarden har 18 enheter, og her er 604. SPETSNAZ-senter med, tidligere del av MVD. Senteret ble opprettet i 2008, og her er både  «Vitjaz» (anti-terrorisme og grensekontroll) og «Rus» (anti-terrorisme og nøytralisering av fiendtlige våpenlagre) flettet inn, og er dermed oppløste som egne organ.FSB har sine enheter, inkludert grensevakt:
«Alfa» 
«Vympel»og tre enheter i tillegg.


== Referanser ==


== Kilder ==
http://newsinphoto.ru/v-rossii/samoe-texnologichnoe-podrazdelenie-specnaza-rossii/ Arkivert 22. mars 2019 hos Wayback Machine.
http://zonwar.ru/shkolaspetsnaza/spetsnsz.html
http://army-news.ru/2011/02/arsenal-specnaza/
http://www.xn---9-6kcpebwr4cwb1a3i.xn--p1ai/%D1%81%D0%BF%D0%B5%D1%86%D0%BD%D0%B0%D0%B7_%D1%80%D0%BE%D1%81%D1%81%D0%B8%D0%B8/
Fiesole

Fiesole er  en kommune med vel 14 000 innbyggere, beliggende ca. 8 km nordøst for Firenze i den italienske regionen Toscana. Stedet er berømt for sin vakre beliggenhet og storslagne utsikt, og er derfor et populært turiststed. 


== Historie og monumenter ==
Fiesole ble antakelig grunnlagt i det 9.-10. århundre f.Kr. av etruskerne. Stedet omtales første gang i 283 f.Kr. i forbindelse med en romersk  erobring. I 405 e.Kr. overtok germanske horder, og ble så uavhengig i flere hundre år. De var alltid overskygget av Firenze; florentinerne erobret dem i 1125. I dag finnes rester av etruskiske murer, romerske bad, et romersk teater samt en kirke (Chiesa di San Francesco) fra 1028 i romansk stil, og et rådhus fra det 14. århundre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Fiesole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Skoggrense

Skoggrensa er en av de mest markerte vegetasjonsgrensene i naturen. I Norge finner vi skoggrense mot den alpine regionen på fjellet og den polare skoggrensa mot den arktiske tundraen i nord. Både i fjellet og mot tundraen er det ofte bjørk (fjellbjørk) som utgjør skoggrensa i Skandinavia. I Alpene og i fjellområder i Øst-Europa er det barskogen som danner skoggrense, og i Russland går barskogen direkte over i den arktiske tundraen. På steder som har blitt brukt mye som beitemark, vil imidlertid ofte barskogen (spesielt gran) utgjøre skoggrensa også i Norge.En vanlig definisjon på skoggrensa er det området der avstanden mellom enkelttrær ikke overstiger 30 m, og trærne har en høyde på minst 3 m. Den klimatiske skoggrensa – dvs. den høyden skoggrensa ville hatt om temperaturen alene avgjør – ligger noe høgere enn den aktuelle skoggrensa på et sted. Næringsmangel, myrdannelse og bratt lende gjør at skogen sjelden når opp til den klimatiske skoggrensa. I tillegg kan menneskelig påvirkning som beiting, slått og hogst ha en virkning. En regner også med en toppeffekt, slik at koller og åser ofte er skogbare på toppen sjøl langt under den klimatiske skoggrensa.
Den høgeste skoggrensa i Norge har Indre Sogn, med 1 200 moh. Skoggrensa faller fra innlandet ut mot kysten, og fra sør mot nord. På sør- og vestlandskysten ligger skoggrensa på 500–600 m. I Troms ligger den på 200–600 m, og lengst nord i Finnmark faller den til havnivå, dvs. at den alpine skoggrensa sammenfaller med den polare.


== Se også ==
Tregrense


== Referanser ==
AdWords

AdWords er Googles annonsesystem, der hvem som helst kan gå inn og by på annonseplass koblet til spesifikke søkeord. Med Google AdWords kan annonsører nå personer som aktivt søker etter deres produkter eller tjenester. 
Google AdWords annonser er også referert til som en sponset lenke. 
AdWords annonsen vises som en sponset lenke i høyremargen av søkeresultatet på Google. Annonser som er vurdert som spesielt relevante, kan også vises i en ramme over søkeresultatet. Tekstannonsene i Google AdWords består av en overskrift med en hyperlenke på maksimalt 25 tegn, to linjer med beskrivende tekst på maksimalt 35 tegn hver, samt en linje med adressen til annonsørens internett side.   
Google AdWords er basert på en PPC-modell, dvs. Pay-Per-Click. På Google AdWords betaler annonsøren kun hvis noen klikker på annonsen, og ikke når annonsen vises. Rangeringen av annonser blir avgjort av flere elementer – blant annet  hvor mye annsonsøren er villig til å betale per klikk, historisk klikkrate, samt kvaliteten og relevansen av annonsen. 
AdWords er Googles hovedinntektskilde og står for over 70 % av selskapets totalinntekter.  


== Se også ==
Google
AdSense
Sponset lenke
Søkemotoroptimalisering


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Google AdWords – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Redd Barna

Redd Barna er en norsk hjelpeorganisasjon som arbeider for barns rettigheter, både langsiktig og ved behov for nødhjelp. Den er tilknyttet Save the Children, som ble grunnlagt i 1919 av Eglantyne Jebb og hennes søster Dorothy Buxton i Storbritannia etter den første verdenskrig.
De var sjokkert av etterspillet etter første verdenskrig og den russiske revolusjon og var bestemt på å sikre forbedringer i barns liv. Deres mål var å skape «en mektig internasjonal organisasjon som kunne utvide sin virkning til de fjerneste stedene i verden».FNs barnekonvensjon ble inngått av FN i 1989 og er nå ratifisert av nesten alle land i verden (med unntak av USA), og har sine røtter i Jebbs pionérinnsats.Redd Barna baserer sitt arbeid på FNs barnekonvensjon og arbeider over hele verden for å bidra med nødhjelp, langsiktige utviklingsprosjekter og for å hindre barnearbeid. De arbeider også indirekte ved å hjelpe familier og samfunn til å være selvforsynt.30 Redd Barna-organisasjoner utgjør internasjonale Redd Barna, verden største uavhengige bevegelse for barn, og hjelper barn i 120 land.Den australske og amerikanske organisasjonen har vært involvert i den humanitære responsen til jordskjelvet i Det indiske hav i 2002 gjennom Redd Barna-alliansen.
Redd Barnas ungdomsorganisasjon i Norge heter Press og ble stiftet i 1995. Nåværende leder er Isaac Elstad Røssnes.Birgitte Lange er generalsekretær for Redd Barna i Norge.
Redd Barna deler ut Barnerettighetsprisen.


== Generalsekretærer i Redd Barna ==
Lillemor Grec-Victor (1948–1950)
Ingolf Cloetta (1951–1961)
Else Skyberg (1961–1963)
Else Hegstad (1963–1972)
Sigmund Groven (1972–1982)
Hans Christian Bugge (1982–1991)
Tor Elden (1991–1999)
Gro Brækken (1999–2009)
Tove Romsaas Wang (2009–2018)
Birgitte Lange (2018–)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Internasjonale Redd Barna
British Save the Children
American Save the Children
PRESS – Redd Barna Ungdom(Norge)
Landespolizei

Landespolizei (norsk: delstatspolitiet) er en betegnelse på politistyrkene i de enkelte forbundsstater i Tyskland. Rikspolitiet kalles Bundespolizei.
Styrkene har sine røtter i det 19. århundre, da hvert av de tyske rikene hadde sine egne politistyrker. De to største var Det prøyssiske hemmelige politi og Det bayerske statspolitiet. Da Tyskland ble forent under Bismarck ble disse samlet i Landespolizei, og underlagt føderal kontroll. De forskjellige statene og byene opprettholdt også egne politistyrker, i tillegg til Landespolizei.
Under Det tredje rike ble Landespolizei tatt opp i Ordnungspolizei, som eksisterte mellom 1936 og 1945. Etter andre verdenskrigs slutt ble Landespolizei gjenopprettet i Vest-Tyskland, mens det som ble DDR beholdt en føderal styrke, Volkspolizei, som ble oppløst ved gjenforeningen av Tyskland i 1990.
Bjarne Lindstrøm

Bjarne Lindstrøm (født 3. juni 1942) er en norsk diplomat.  Han var bl.a. utenriksråd og Norges ambassadør i London.


== Diplomatisk karriere ==
Lindstrøm begynte som assistent og bud i administrasjonsavdelingen i Utenriksdepartementet i 1962. I tiden 1968 til 1970 var han attaché ved Norges ambassade til Nigeria i Lagos. Fra 1970 til 1973 arbeidet han med handelspolitiske spørsmål i Utenriksdepartementet. I tiden 1973 til 1975 var han ambassadesekretær ved ambassaden i Budapest, deretter ved Norges faste delegasjon til FN i New York. Han var byråsjef for FN-kontoret i UD fra 1983 til 1986. Fra 1986 til 1990 var han generalkonsul i Sør-Afrika. Han var ekspedisjonssjef og sjef for UDs admnistrative avdeling fra 1993 til 1996. Lindstrøm var departementets høyeste embetsmann, utenriksråd, i tiden 1996 til 2005. I 2005 til 2010 var han Norges ambassadør i London.
I forbindelse med tsunamikatastrofen i Sørøst-Asia julen 2004 ble Utenriksdepartementet sterkt kritisert av det nedsatte Reinås-utvalget for manglende beredskapsplaner og retningslinjer for håndtering av situasjonen. Utvalget mente at hovedansvaret for denne svikten i første rekke lå hos ledelsen i Utenriksdepartementet.


== Utmerkelser ==
Lindstrøm er kommandør med stjerne av St. Olavs Orden (1996) og kommandør med stjerne av Den Kongelige Norske Fortjenstorden (2001). Han er også innehaver av storkors (første klasse) av den estiske Terra Mariana-korsets orden og av storkors av Den islandske falkeorden (1997).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==