jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Murray Bookchin

Murray Bookchin (født 14. januar 1921 i New York City, død 30. juli 2006 i Burlington i Vermont) var en amerikansk marxist og etterhvert anarkist som hadde stor innflytelse på amerikansk radikalisme i 1960-årene og senere. Særlig bidrog han til miljøbevegelsens fremvekst med teksten Our synthetic Enviroment (1962).
Det særegne med Bookchin er at han kombinerer økologisk tankegang med anarkistisk filosofi. Denne retningen ligger også på sett og vis til grunn for det amerikanske politiske partiet Green Party.
Bookchins tanker har heller ikke vært uten innflytelse på det norske Miljøpartiet De Grønne. I Norge var Bookchin opprinnelig en de viktigste inspirasjonskildene for den grønne anarkistiske organisasjonen Sosial-økologisk prosjekt i Grenlandsområdet. Med bakgrunn i hans tanker gikk de vekk fra å kalle seg anarkister, og kalte seg istedenfor «kommunalister» på slutten av 1990-tallet. Da byttet de navn til Demokratisk Alternativ.


== Bibliografi (utvalg) ==
Økologi og revolusjon (Pax, 1973) ISBN 82-530-0535-0
Veier til en grønn framtid (Nisus Forlag, 1995)
Direkte demokrati som alternativ (Ariadne forlag, 2001) ISBN 82-90477-42-2
Økologibevegelsen ved et veiskille (Nisus Forlag, 2014)
Byens begrensninger (Nisus Forlag, 2014) ISBN 97882-91612-157
Frihetens økologi (Nisus Forlag, 2014) ISBN 97882-91612-263


== Referanser ==
Saalforste

Saalforste er en del av den bayerske statsskogen, og ligger i Pinzgau i delstaten Salzburg i Østerrike. Skogen på 18 000 hektar har fra 1228 vært i Wittelsbachfamiliens og senere Bayerns eie. Skogen ligger likevel på østerriksk territorium. Skogen har historisk vært gjenstand for stridigheter, og bruken av den ble første gang regulert i 1529 gjennom den såkalte Mühldorf-traktaten og igjen i 1781 gjennom det såkalte Salinenhauptvertrag. Da Salzburg ble en del av Østerrike klarte Ludwig I av Bayern gjennom Salinerkonvensjonen i 1829  å sikre Kongeriket Bayerns forstrettigheter for alltid. Den østerrikske keiseren erklærte at Die Saalforste gehören auf unwiderrufliche Zeiten zu Bayern og gav nabostaten enkelte andre rettigheter. Saalforste forvaltes av de bayerske forstmyndighetene i Sankt Martin bei Lofer som bayersk eiendom.


== Eksterne lenker ==
Den bayerske skogforvaltningen
175 Jahre Salinenkonvention
Ivan Gašparovič

Ivan Gašparovič (født 27. mars 1941 i Poltár i Banská Bystrica-provinsen) er en slovakisk politiker, og president i Slovakia siden 15. juni 2004. Han representerer partiet Hnutie za demokraciu (Bevegelsen for demokrati), som han var med å stifte i 2002, etter å ha forlatt tidligere president Vladimír Mečiars parti Hnutie za demokratické Slovensko (Bevegelsen for et demokratisk Slovakia). Han ble valgt med 59,9 % av stemmene med Mečiar som motkandidat i andre runde av presidentvalget, etter å ha kommet på andreplass i første runde med 22,3 % av stemmene.
Han stilte til gjenvalg ved presidentvalget i 2009, og fikk 55,53% av stemmene i andre valgomgang. Hans motkandidat var Iveta Radičová.
Gašparovič mottok i 2010 storkors av St. Olavs Orden. I 2009 ble han tildelt Den hvite ørns orden av Polens president.


== Referanser ==
Konsistoriet april 1969

Konsistoriet april 1969 var det tredje konsistorium hvor pave Paul VI kreerte kardinaler. Det ble holdt 28. april 1969 i Vatikanet.
Det ble kreert 34 kardinaler, hvilket brakte det totale antall kreert av Paul VI til 88. En av de 34, Stepán Trochta, ble kreert in pectore, og annonsert ved konsistoriet mars 1973.
Egentlig ble også en 35. kardinal utnevnt ved dette konsistoriet. Iuliu Hossu, biskop av Cluj-Gherla for rumenerne, ble reservert in pectore. Ettersom han døde i fangenskap den 28. mai 1970, før dette var avslørt, ble han formelt aldri kardinal. Utnevnelsen ble avslørt under konsistoriet mars 1973, uten av denne annonseringen hadde noen tilbakevirkende kraft. 


== Kilder ==
Paul VI (1963-1978) – The Cardinals of the Holy Roman Church Arkivert 29. januar 2015 hos Wayback Machine., besøkt 18. november 2015
Black Room

Black Room er en norsk rockegruppe fra Bergen. Gruppa ble dannet som «Lorraine» i 2000 og ga ut sitt første album, The Perfect Cure, i 2003. De flyttet fra Bergen til London tidlig i 2006 og skiftet navn til Black Room i 2009. Gruppa består av trioen Pål Myran Håland, Ole Gunnar Gundersen og Anders Winsents.
Black Room har varmet opp for a-ha og Pet Shop Boys og har spilt inn en coverversjon av låten Heaven av bandet The Psychedelic Furs.


== Diskografi ==
Lorraine EP (2003)
The Perfect Cure (2003)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lorraine på Discogs 
(en) Lorraine på MusicBrainz 
(en) Lorraine på Songkick 
(en) Lorraine på AllMusic
Arne Heli

Arne Vilhelm Heli (født 17. september 1924, død 9. august 2006) var en norsk sosionom og homopolitisk aktivist, som var sentral i dannelsen av Det norske forbundet av 1948. Var i perioden 1949–1966 samboer med Øivind Eckhoff som i 1957 ga ut Vi som føler annerledes: homoseksualiteten og samfunnet under pseudonymet Finn Grodal. Boka var Norges første sakprosaverk om homofili. Heli hjalp til med å samle inn relevant materiale og redigere boken. Han var også æresmedlem i KROM (Norsk forening for kriminalreform) og medforfatter på boken Murer og mennesker: en KROM-bok om fengsel og kriminalpolitikk sammen med Thomas Mathiesen.    
Mot slutten av sitt liv skrev Heli boken Åpen om det forbudte, der han beskrev tiden fra han ble oppmerksom på sin seksuelle orientering på 1940-tallet til han sto fram som homofil i Studentersamfundet i 1965. Boka ble utgitt noen uker før hans død i 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
gaysir.no Arne Heli: Homopolitisk historietime
Store norske leksikon/Norsk biografisk leksikon Biografiartikkel om Øivind Eckhoff
Kilden Viktig homobok fyller femti artikkel om Vi søm føler annerledes.
Norsk filminstitutt Dokumentarfilmen Den Hemmelige klubben
NRK Intervju i Bokprogrammet
Pax Åpen om det forbudte
Aftenposten Omtale av Åpen om det forbudte
Herbert von Bose

Carl Fedor Eduard Herbert von Bose (født 16. mars 1893 i Strassburg, Alsace, død 30. juni 1934 i Berlin) var en tysk embedsmann og politisk sekretær for Franz von Papen.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han tilhørte en gammel katolsk saksisk adelsslekt og var sønn av den keiserlige regjeringsråden Fedor von Bose (1856–1919), avdelingssjef i den keiserlige generaldireksjonen for jernbanen i Elsass-Lothringen, og hans første kone Johanna Dill (1859–1888).
Bose ble 7. oktober 1919 gift i Kassel med Therese Kühne (født 10. november 1895 i Jüterbog, Brandenburg, død 4. desember 1963 i Schopfloch i Schwarzwald), datter av infanterigeneralen Viktor Kühne og Maria von Eschwege.


=== Karriere ===
Bose var først kongelig prøyssisk kaptein. Som politisk sekretær for visekansler Franz von Papen ble han sjef for visekanslerens presseavdeling. I denne funksjonen var han en av forfatterne av Marburgtalen, som tydelig formulerte den konservative kritikken mot nasjonalsosialismen. Det var forhåpningen at talen skulle få i stand en standhafighet blant alle opposisjonelle i Tyskland, og få dem til å yte motstand mot nazismen.  Man ønsket også å utnytte spliden mellom Reichswehr og SA og dessuten å få den aldrende Hindenburg med på det Hitler-fiendtlige laget.
Marburgtalen var i og for seg en suksess – som den amerikanske ambassadør i Berlin, William Dodd, noterne seg, ble den provokative hilsen «Heil Marburg»  allesteds nærværende i landet - men Boses, Jungs og Tschirschkys plan ble likevel ikke virkelighet. Papen vaklet, og fikk seg ikke til å reise rett til  Hindenburg straks talens gjennomslagskraft ble åpenbar for folk. Dessuten var Hindenburgs sønn såpass klossete at han røpet Bose-Tschirschky-planen overfor hærminister von Blomberg og hans stabssjef von Reichenau. Sistnevnte var på parti med Heinrich Himmler og Reinhard Heydrich, og dermed glapp sjansen ved at nazistene fikk summet seg. Da Papen noe senere gjorde seg klar til avreise til Hindenburg, var det for sent. Han ble arrestert.
Som resultat av denne talen ble også Bose skutt og drept av SS ved sitt skrivebord i 1934 i forbindelse med de lange knivers natt. Bose, Jung, Klausener og Röhm ble drept, mens Papen ble skånet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Genealogisches Handbuch des Adels, Adelige Häuser A Band VIII, Seite 144, Band 38 der Gesamtreihe, C. A. Starke Verlag, Limburg (Lahn) 1966, ISSN 0435-2408
Max Power

Max Power var et britisk bilmagasin som dekket stoffområdene styling og tuning av bil, samt miljøet rundt disse. Mot slutten av 1990-tallet ble magasinet det mestselgende bilmagasinet i England. Første utgave i England ble utgitt i mai 1993, det siste i januar 2011.
I tillegg til England gis magasinet ut i Hellas og Sør-Afrika. Det har tidligere blitt utgitt i Norge og Danmark, samt under navnet «ADDX» i Frankrike. Magasinet ADDX kommer fortsatt ut i Frankrike, men etter at det britiske forlaget EMAP solgte sin virksomhet i Frankrike er det et selvstendig magasin, og ikke en lisensiert utgave av Max Power.


== Norsk utgave ==
Frem til november 2007 gav forlaget Bonnier Media ut en norsk utgave av magasinet. Det kom ut med første nummer den 13. juni 2005, og var Norges første magasin som dedikerte seg til stoffområdene styling og trimming av bil. Magasinet kom ut månedlig, og det ble utgitt 30 nummer av magasinet før det gikk inn.


== Eksterne lenker ==
Engelske Max Powers offisielle nettsider
Sørafrikanske Max Powers offisielle nettsider
Greske Max Powers offisielle nettsider
Brukte narkorusede sjåfører i kjøretest
Sophia Naturalization Act

Act for the Naturalization of the Most Excellent Princess Sophia, Electress and Duchess Dowager of Hanover, and the Issue of her Body var en lov vedtatt av Englands parlament i 1705.
Gjennom Act of Settlement var det i 1701 bestemt at kurfyrstinne Sophia av Hannover og hennes etterkommere hadde arverett til den britiske tronen.
Sophia, som var tysk, ble imidlertid ikke ansett som engelsk, og loven naturaliserte henne og «the issue of her body» som engelske undersåtter. Naturalisering ble likevel begrenset til de av protestantisk tro.
En hvilken som helst etterkommer av Sophia kunne gjøre krav på å være «issue of her body» og kreve å bli naturalisert, altså få engelsk (senere britisk) statsborgerskap. Loven ble brukt etter annen verdenskrig da den tyske statsborgeren prins Ernst August IV av Hannover klarte å oppnå britisk statsborgerskap etter en omfattende rettssak. Prinsen var overhode for huset Hannover, eldste etterkommer etter kong Georg III av Storbritannia og gjorde dessuten gjorde krav på tittelen prins av Storbritannia som han hadde fått tildelt av kong Georg V av Storbritannia kort etter sin fødsel i 1914. I henhold til Titles Deprivation Act 1917 hadde han også rett til å få gjenopprettet den britiske tittelen hertug av Cumberland og Teviotdale og dermed få sete i Overhuset hvis han gav avkall på sine tyske titler, noe han likevel ikke gjorde.
Sophia Naturalization Act ble opphevet gjennom British Nationality Act 1948.


== Fotnoter ==


== Eksterne lenker ==
Det britiske innenriksministeriet om kurfyrstinne Sophia av Hannover
Lindon

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er Lindon landet som ligger bortenfor Ered Luin i nordvestre delen av Midgard. Det er det vestligste landet på det kontinentet. Lune gulfen deler den inn i Forlindon (Nord Lindon) og Harlindon (Sør Lindon).
Lindon er et navn som har overlevd fra det første tidevervet, da det ble gitt til Ossiriand etter at dette landet ble bebodd av Laiquendi eller Grønn alver. Lindon betydde Sangernes land, etter det gamle navnet Lindar (sangerne) for Telerialvene.
Lindon er det siste av landene som var igjen etter Beleriands undergang etter Vredens krig på slutten av det første tidevervet, mens resten av landene ble ødelagt og sank i havet. Det er ikke helt sikkert, men det blir antatt at Lindon var større før Númenors fall enn det det var i det tredje tidevervet.
Mange av alvene fra Beleriand dro til Lindon på begynnelsen av det andre tideverv, hvor de ble styrt av Gil-galad. Noldoene holdt for det meste til i Forlindon, mens Sindaene (og de overlevende Laiquendi) bodde i Harlindon. Sammen bygget de Mithlond (Gråhavnene) i lunegulfen, og mange alver reiste derfra til Valinor. Lindon var et av de to kongerikene som Noldoene hadde i det andre tidevervet (det andre var Eregion), helt til Gil-galad ble drept av Sauron i krigen med den Siste alliansen mellom alver og menn. Etter det dro de fleste av Noldoene endelig tilbake til Valinor, og Lindon ble bebodd av langt færre enn før, og nå ble det styrt av Gil-Galads løytnant, Sinda-alven Círdan Skipsbyggeren, som fortsatte å bygge skip for de alvene som reiste fra Midgard for godt.
I litteraturen dukker Lindon for det meste opp som et sted hvor de Uvillige alvene holdt til før de dro for alltid fra Midgard.
Slaget ved Khafji

Slaget ved Khafji var den første store landtrefningen under Gulfkrigen. Det foregikk i den saudiarabiske havnebyen Khafji fra 29. januar til 1. februar 1991. Slaget begynte da irakiske styrker uventet angrep byen Khafji. Styrker fra Saudi-Arabia og Qatar, støttet av amerikanske luftstyrker og artillerienheter rykket inn i byen, fordrev de irakiske styrkene og befridde to beleirede rekonoseringsenheter fra US Marines.


== Slaget ==
Det irakiske angrepet overrasket koalisjonsstyrkene og skapte de første timene stor forvirring. Flere enheter fra US Marines og amerikanske spesialstyrker ble overrent av den irakiske offensiven. Khafji ble inntatt med liten motstand. To lag fra U.S. 3rd Marine Regiment ble beleiret i selve byen. At disse var fanget inne i byen gjorde gjenerobringen vanskeligere, selv om disse gav etterretning om irakiske stillinger og dirigerte flere luftangrep. Etter et intenst motangrep ble byen gjeninntatt.
Fra irakisk side var angrepet mest sannsynlig et forsøk på å sinke det kommende koalisjonsangrepet mot det irakisk-okkuperte Kuwait og for å teste koalisjonsstyrkene. Den irakiske hæren og spesielt Republikanergarden var ansett som den beste militærstyrken i Persiagulfområdet, særlig på grunn av Iran-Irakkrigen. Dessuten var det tvil om hvordan det amerikanske militæret ville fungere i strid, siden det ikke hadde deltatt i en større militæroperasjon siden Vietnamkrigen, nesten 20 år tidligere.
Slaget avslørte at den irakiske hæren ikke var i stand til å gjennomføre større operasjoner. USA måtte angripe Irak med 33 andre land og derfor klarte de å få ut Irak ut av Kuwait, noe som medvirket til at koalisjonsstyrkene la om sine planer for å kunne håndtere store mengder krigsfanger.
Bølgeblikk

Bølgeblikk er en tynn jernplate som er valset ut i langsgående bølgemønster og deretter forsinket. Dette skjer ved at man legger på et tynt belegg med sink ved hjelp av elektrolyse eller varmgalvanisering.
Bølgeblikk ble oppfunnet i 1840-årene. Det ble tidlig utbredt på De britiske øyer og i USA, Canada, Australia og britiske kolonier. Til Norge kom import av bølgeblikk i gang på slutten av 1800-tallet. Bølgeformen øker bøyemotstanden vesentlig og gjør platene egnet til taktekking og veggkledning på lette skjelettkonstruksjoner. Platene har liten vekt, er vanntette, rustbestandige, forholdsvis lette å skjære til, og lett transportable. De ble snart meget populære på uthus og lagerskur, ikke minst for landbruket, industrien og for militære formål. Ved å la platebølgene overlappe kunne store flater beskyttes mot regn. Kjent, men mindre vanlig, var skur i hel bølgeblikk. Bølgeblikk ble også forsøkt brukt som kledning på flyskrog, men ble raskt avløst av bølget aluminium, som var lettere.
Bølgelengden har variert, men er vanligvis rundt 3" eller 7,5 cm. Bølgene må ha helt ensartet form i hele lengden for at platene skal kunne stables og skjøtes problemfritt. Skruer eller spiker for feste til bærekonstruksjonen plasseres alltid på en bølgetopp for å hindre vanninnsig, og hullene vanntettes som regel ytterligere med egne pakninger. Platetykkelsen er vanligvis 0,5 til 0,6 mm.


== Bølgeblikk til militærbygg ==
The Nissen hut var en prefabrikkert brakke av bølgeblikk som ble bøyd (på tvers av bølgeretningen) til en halvsylinder og anbrakt på bakken med horisontal akse, så den fikk form som et tønnehvelv. Gavlveggene ble oppført av murverk. Konstruksjonen ble skapt for det britiske forsvar i 1916 av kanadieren Peter Norman Nissen. Utallige Nissen huts ble utplassert for militært bruk på slutten av første verdenskrig. I andre verdenskrig fikk de enda større anvendelse hos de allierte. 
Den amerikanske marine utviklet under 2. verdenskrig Nissen huts videre under navnet The Quonset Hut, også den bestående av tak og vegger av bølgeblikk i en tunnelbue, med flate endevegger. Størrelser fra hytte til hangar med tilsvarende dører. «Hytta» var svært anvendelig og passet like godt i alle slag klima fra Antarktis til tropene. De menige klaget over varme eller kulde til man fikk isolasjonen på plass. 
Dagens utgave er kledt med  glassfiberarmert plast eller gummi ( populært kalt Rubb- hall ).
Den store innvendingen var at det var omtrent umulig å lage bygg i bølgeblikk som var pene å se på. Akustikken var så som så. En haglbyge på blikktak var hørbart. Akustikken er blitt utnyttet blant annet  av Trinidad & Tobago Association of Steelbandsmen i en del innspillinger omkring 1960.


== Kilder ==
Maihaugen: Bølgeblikk på museum (publisert 2. mai 2014) Besøkt 8. april 2015
Slaget ved Fort Cumberland

Slaget ved Fort Cumberland resulterte i nederlaget til en amerikansk armé som forsøkte å invadere og inspirere til opprør i den britiske kolonien Nova Scotia under den amerikanske uavhengighetskrigen. Det vellykkede forsvaret av Fort Cumberland i november og desember i 1776 gjorde at britiske autoritet vant i de territorielle kravene til sine maritime områder. Nova Scotia forble lojalistisk gjennom hele krigen.
Nova Scotia var generelt dårlig befestet i de tidlige stadiene av konflikten med de tretten koloniene, og uro i de østlige regionene fremprovoserte frykt for et amerikansk-ledet opprør. Selv om forsterkninger hadde begynt å nå Halifax i 1776, var de østlige regionene bare marginalt beskyttet da amerikanerne slo til.
Fort Cumberland var i lignende forfallen tilstand. Det ble tatt fra franskmennene i 1755, men ble forlatt på slutten av syvårskrigen og forfalt til ruiner. Oberst Goreham og hans garnison av lojalister ankom i august 1776 og gjorde hva som kunne gjøres for å gjenopprette det til en tilstand der det kunne forsvares, og brukte til og med gammelt fransk utstyr fra den tidligere krigen. Men Goreham var ikke godt nok utstyrt og hans menn manglet alt fra forsyninger til uniformer.
500 amerikanere under Jonathan Eddy nådde området den 22. november. Amerikanerne manglet artilleri og stormet fortet den 13. desember, men ble slått tilbake. Nattangrep den 22. og 23. desember gjorde at de lyktes i å erobre og brenne ned flere bygninger, men Goreham stod fast, og invasjonsstyrken ble igjen tvunget ut. Den 28. desember dukket HMS Vulture opp i Fundybukta med en kontingent av canadiske regulære soldater og marinesoldater. Fort Cumberland var forsterket og invasjonsstyrken ble spredt.
Økt tilstedeværelse av den britiske marine frustrerte også amerikansk kaperfart i regionen. Amerikanerne hadde tidligere foretatt raid langs St. Lawrence-bukta rimelig uhindret, og plyndret og ødela flere landsbyer inkludert dagens Charlottetown, Prince Edward Island. Ved siden av tapet av Liverpool i 1778, unnslapp Nova Scotia krigen uten videre skader.
Paul Gascoigne

Paul John «Gazza» Gascoigne (født 27. mai 1967 i Dunston i Gateshead) er en engelsk tidligere fotballspiller.
Innledningsvis i karrièren spilte Gascoigne for den lokale klubben Redheugh Boys Club. Under oppholdet i småklubben var han på prøvespill i Ipswich FC, Middlesbrough FC og Southampton FC, men uten at noen av disse klubbene ville tilby han kontrakt.
I løpet av karrièren spilte han for Newcastle United FC, Tottenham Hotspur FC, SS Lazio, Middlesbrough FC, Everton FC, Burnley FC og Rangers FC. I tillegg spilte han 57 landskamper for England, og scoret ti mål i perioden fra 1988-98. Gascoignes talent gjorde ham til en av landets største idrettskjendiser på 1990-tallet, men i den senere delen av karrieren, og spesielt etter at han la opp, ble Gascoignes liv dominert av alvorlige mentale og følelsesmessige problemer, spesielt alkoholproblemer. 
Han har blitt fengslet og innlagt ved flere anledninger, som har fått jevnlig dekning i britisk presse. Han har ofte forsøkt å kutte ut alkohol, men hans  rehabilitering har bare gitt midlertidig lindring. Hans personlige problemer avsluttet trenerkarrieren hans, og han har siden ikke hatt noe toppverv eller trenerkarriere i fotball siden han ble avskjediget som manager for Kettering Town i 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Paul Gascoigne – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Paul Gascoigne – FIFA 
(fr) Paul Gascoigne – LÉquipe 
(en) Paul Gascoigne – Transfermarkt 
(en) Paul Gascoigne – Transfermarkt (manager) 
(en) Paul Gascoigne – national-football-teams.com 
(en) Paul Gascoigne – WorldFootball.net 
(en) Paul Gascoigne – Soccerbase.com 
(en) Paul Gascoigne – FootballDatabase.eu 
(en) Paul Gascoigne – EU-Football.info
Skittles

Skittles er en type godteri som produseres av Mars, Incorporated. Opprinnelig var det dragépastiller med fruktsmak, men i dag finnes også mange andre smaker, samt tyggegummi. Skittles solgt i Nord-Amerika er tilsatt gelatin, noe de ikke er i Europa, smaken vil derfor være litt forskjellig.
Det finnes også Skittles drikke med de forskjellige smakene. Det finnes også spesiallagde Skittles tilpasset veganere og glutenalergikere, men disse kan være vanskelige å få tak i og er ofte dyrere.


== Historie og markedsføring ==
Skittles ble først laget kommersielt i 1974 av et britisk selskap. De ble først introdusert i Nord-Amerika i 1979 via import og i 1982 begynte den innenlandske produksjonen av Skittles i USA. 
Skittles' «taste the rainbow»-tema ble laget av reklamebyrået D'Arcy Masius Benton & Bowles i New York. 2. mars 2009 lanserte Skittles en nettbasert markedsføringskampanje der deres offisielle nettsted hadde alternativer for å se forskjellige sosiale medie-sider i hovedområdet, inkludert deres offisielle YouTube-kanal, en Facebook-profil og en Twitter-konto. 
Skittles' markedsføring har blitt kjent for sine avantgarde virale markedsførings-teknikker, spesielt i forbindelse med Super Bowl. I 2018 produserte den en Super Bowl-reklame som bare ble sett av en person. I 2019 gjennomførte den en pre-Super Bowl-kampanje med Skittles Commercial: The Broadway Musical, som ble fremført en gang bare på rådhuset i New York City.


== Ulike Skittles-typer ==
Original (rød pakke) – Fruktsmak. (Appelsin, sitron, lime, jordbær og solbær)
Wild berry (lilla pakke) – Smak av ville bær. (Bringebær, kirsebær, jordbær, punsj, melon)
Tropical (blå pakke) – Smak av tropiske frukter. (Banan, kiwi og lime, jordbær og vannmelon, mango og fersken, punsj)
Smoothie mix (rosa pakke) – Smak av smoothie.
Skittles sour (grønn pakke) – Sure skittles.Solbær er byttet ut med drue i USA og Canada.

		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Skittles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons