jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Xhosa-krigene

Xhosa-krigene er en samlebetegnelse for ni kriger som stod mellom amaXhosa–folket og europeiske nybyggere (boere, og etter hvert, også briter) fra 1779 til 1879 i det som nå er provinsen Eastern Cape i Sør-Afrika. Krigene førte til at Xhosaene mistet det meste av sitt land.
Uenigheter mellom boerne og xhosaene stod om det gode beitelandet, og endte i flere trefninger og krig. Boerne hadde skytevåpen og møtte et xhosafolk som ikke var forberedt på denne typen strid. Da Storbritannia gikk inn i Kappkolonien i 1806, ble det sendt styrker for å hjelpe boerne, og i 1811 begynte de å renske landet for xhosaer. Rundt 4 000 britiske kolonister ble plassert ved Fish River. 
Xhosaene ble drevet bort fra distriktet mellom Fish og Sundays kjent som Zuurveld. Dette distriktet ble deretter et slags nøytralt område. Men i en tid før 1811 hadde xhosaene tatt kontroll over det nøytrale området, og dermed lagt seg ut med kolonistene på nytt. For å kaste dem ut fra Zuurveld, gikk oberst John Graham ut i felten med en blandet styrke i 1811 for å iverksette sin plan av «nødvendig grad av terror.» Til slutt ble xhosaene drevet over på den andre siden av Fish. På stedet for oberst Grahams hovedkvarter vokste det frem en by som nå bærer hans navn, Grahamstown.
Det vokste på nytt frem vanskeligheter mellom myndighetene i Kappkolonien og xhosaene i 1817. Den umiddelbare årsaken var et forsøk fra kolonimyndighetene på å skaffe tilbake stjålet kveg. 22. april 1817 angrep xhosaene Grahamstown, ledet av profethøvdingen Makana. Grahamstown ble holdt av en håndfull hvite styrker. Hjelpen ankom tidsnok og xhosafolket ble slått tilbake. Det ble da avtalt at landet mellom Fish og Keiskamma skulle være nøytralt territorium.
Faktor

Faktor kan sikte til: 

En medvirkende omstendighet
Faktor, banker og andre selskaper som bedriver faktoring; en form for finansiering til næringslivet
Faktor, matematisk del av en ligning eller et tall i faktorisering
Faktor (bok), serie lærebøker om matematikk
Faktor (TV-program), dokumentarserie på NRK
Faktor (yrke), teknisk leder i et trykkeriFactor kan sikte til:

Factor (programmeringsspråk), stakkorientert programmeringsspråk
Hammered

Hammered er det 17. studioalbumet til heavy metal-bandet Motörhead.
WWE-wrestleren Triple H (også kjent som «The Game») som er en stor fan av Motörhead har bakgrunnsstemme på sangen «Serial Killer», og sangen «The Game» ble brukt som Triple Hs tittelsang. Bandet hadde lovet Triple H å få være med på albumet, men da de ble usikre på om han egentlig kunne synge fant de ut at det enkleste bare var å la han snakke på albumet.


== Sporliste ==
«Walk a Crooked Mile» (5:53)
«Down the Line» (4:25)
«Brave New World» (4:05)
«Voices from the War» (4:30)
«Mine All Mine» (4:14)
«Shut Your Mouth» (4:08)
«Kill the World» (3:41)
«Dr. Love» (3:51)
«No Remorse» (5:19)
«Red Raw» (4:05)
«Serial Killer» (1:57)
«The Game» (3:31)
«Overnight Sensation (Live)» (4:16)


=== Bonusspor på Limited Edition digipak-utgave ===
«Shoot You in the Back» (Live)
«R.A.M.O.N.E.S.» (Live)
«The Game»
«Boneshaker – 25 & Alive» (Motörhead DVD preview)


== Personell ==
Lemmy – Vokal, bass
Phil Campbell – Gitar
Mikkey Dee – Trommer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hammered på Discogs 
(en) Hammered på MusicBrainz 
(en) Hammered på Encyclopaedia Metallum
Europipe

Europipe er to rørledninger fra Norge til Tyskland.

Europipe I
Europipe II
Inferno (album)

Inferno er det 18. studioalbumet til heavy metal-bandet Motörhead.


== Sporliste ==
«Terminal Show» (3:47)
«Killers» (4:16)
«In the Name of Tragedy» (3:05)
«Suicide» (5:09)
«Life's a Bitch» (4:15)
«Down on Me» (4:14)
«In the Black» (4:33)
«Fight» (3:44)
«The Year of the Wolf» (4:19)
«Keys to the Kingdom» (4:48)
«Smiling Like a Killer» (2:46)
«Whorehouse Blues» (3:52)


=== Bonusspor ===
Bonus-DVD på Digipak-utgaven
«Interview & Making of Inferno» (Dokumentar)
«Brave New World» (Videoklipp)
«Serial Killer» (Videoklipp)
«We are Motörhead» (Videoklipp)Bonus-DVD på 30th Anniversaty Edition (2005)
Live in Hammersmith 30th Anniversary Show 2005 (27:34)
«Killers»
«Love for Sale»
«Tragedy»
«(We Are) The Road Crew»
«Whorehouse Blues»
«Bomber»
«Whorehouse Blues» (03:54) (Musikkvideo)
«Making of 'Whorehouse Blues'» (16:59) (Dokumentar)
«The Guts and the Glory 'Motörhead's Story'» (1:04:01) (Intervjuer med Lemmy, Phil Campbell, Mikkey Dee, Philthy Animal Taylor, Fast Eddie Clarke og Joe Petagno)
«About Joe Petagno» (20:13) (Intervju med kunstneren Joe Petagno, skaperen av Snaggletooth B. Motörhead)


== Personell ==
Lemmy – Vokal, bass
Phil Campbell – Gitar
Mikkey Dee – Trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Inferno på MusicBrainz 
(en) Inferno på Encyclopaedia Metallum 
(en) Inferno på AllMusic
Piret Järvis

Piret Järvis (født 6. februar 1984 i Tallinn) er en estisk musiker. Hun er mest kjent som gitarist i det populære bandet Vanilla Ninja.
I Tallinn gikk hun på skole med Katrin Siska, en av de andre jentene i Vanilla Ninja. Piret studerte media ved det internasjonale universitetet, og var også vert for de estiske TV-programmene The Crazy World og SuveFizz.
Hun lærte å spille gitar og piano, og sang i forskjellige kor i 13 år. I dag er hun Vanilla Ninjas gitarist og er et av de tre medlemmene som har vært i gruppen helt siden den startet i 2002. Fra å ha en tilbaketrukket rolle i bandet, har hun fått en stadig mer sentral rolle, og sang flere av de 14 sangene på bandets tredje album, Blue Tattoo. Etter at bassist Maarja Kivi forlot gruppen i 2004, har Järvis blitt den personen som snakker mest under intervjuer.
Järvis kjæreste er Kallervo Karu (Kalle), trommeren i Slide Fifty.


== Priser ==
 Sexiest Woman Of 2005 av Kroonika magasin 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Piret Järvis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Piret Järvis på Internet Movie Database 
(en) Piret Järvis på Discogs 
(en) Piret Järvis på MusicBrainz
Sinderkjegle

Sinderkjegle er en bratt, kjegleformet høyde bestående av vulkanske fragmenter som samler seg rundt og medvinds fra en vulkansk åpning. Steinfragmentene, som gjerne kalles vulkansk slagg, er glassaktige og inneholder et stort antall gassbobler, som størkner på stedet ettersom magma presses eksplosivt ut fra en vulkan og raskt størkner. Sinderkjegler varierer i størrelse fra et titalls til flere hundre meter høye.
Mange sinderkjegler har et skål-formet krater på toppen. Lavastrømmer bryter vanligvis ut ved sinderkjegler, enten via et gjennombrudd på en side av krateret, eller fra en åpning på siden av kjeglen. Dersom en lavastrøm får et fullstendig gjennombrudd i et krater, danner de gjenværende veggene et amfiteater eller hesteskolignende form rundt åpningen. Lava kommer sjelden ut fra toppen (unntatt i form av en fontene) fordi den løse, uherdede steinen er for svak til å motstå presset fra magmaen ettersom den stiger mot overflaten gjennom den sentrale åpningen.
Sinderkjegler finnes vanligvis på siden av skjoldvulkaner, stratovulkaner og kalderaer. Geologer har for eksempel funnet snart 100 sinderkjegler på sidene til Mauna Kea, som er en skjoldvulkan som befinner seg på Hawaii.
Den kanskje mest kjente sinderkjeglen, Paricutín, steg opp fra en ny åpning i en maisåker i Mexico i 1943. Utbruddet vedvarte i 9 år, og bygget opp en kjegle på 424 meter, og dannet lavastrømmer som dekket 25 km².
Historisk sett er jordens mest aktive sinderkjegle Cerro Negro i Nicaragua. Den er en del av en gruppe på fire unge sinderkjegler nordvest for Las Pilas-vulkanen. Siden den ble dannet i 1850 har den hatt over 20 utbrudd, der de siste forekom i 1992, 1995 og 1999.


== Referanser ==
Nybyggerne i 1820

Nybyggerne i 1820 var flere grupper av hvite, britiske kolonister som ble plassert av britiske myndigheter og Kappkoloniens myndigheter i dagens Eastern Cape i Sør-Afrika i 1820.
Nybyggerne ble oppmuntret til å slå seg ned i et forsøk på å stenge, konsolidere og forsvare det østlige grenseområdet mot nabofolket xhosaene. Den skulle også heve andelen av engelskspråklige i befolkningen. Den var en av de største etappene i britisk bosetning i Afrika og dannet det anglo–afrikanske kulturelle området Albany, dermed var den en milepæl i dannelsen av det anglo–afrikanske folket.
Rundt 5 000 nybyggere ankom Kapp i rundt 60 forskjellige grupper mellom april og juni 1820. Nybyggerne fikk gårder nær landsbyen Bathurst og fikk utstyr, men mangel på landbrukserfaring førte til at mange av dem oppgav landbruket og trakk seg tilbake til Bathurst og andre bosetninger som Grahamstown, East London og Port Elizabeth hvor mange av dem ble handelsmenn.
De blir minnet i Grahamstown gjennom et nasjonalt monument som åpnet i 1974, 1820 Settlers National Monument, hvor det arrangeres skuespill, konserter og kulturelle hendelser.


== Litteratur ==
Mitford-Barberton, I., 1968. Some Frontier Families, Cape Town: Human & Rousseau
Rosenthal, E., 1978. Encyclopedia of Southern Africa, Cape Town: Juta & Co.


== Eksterne lenker ==
Grahamstown Foundation and 1820 Settlers National Monument
1820Settlers.com, slektsforskning
King William’s Town

King William's Town er en by i provinsen iMpuma-Koloni i Sør-Afrika og ligger ved Buffalo rundt 50 km vest–nordvest for East London. 
King som byen kalles lokalt, ligger på 389 moh ved foten av Amatola-fjellene, midt i et tett befolket landbruksdistrikt. De fleste offentlige bygninger og forretninger er bygget i stein. Byen har produksjon av godteri, stearinlys, såpe, fyrstikker og lær og har stor handel med East London i ull, skinn og korn. 
Byen var et viktig sentrum for handel med de innfødte i Kaffraria. Den ble grunnlagt av Benjamin d'Urban i mai 1835 under xhosa-krigen det året og er oppkalt etter Vilhelm IV av Det forente kongerike Storbritannia og Irland. Den ble forlatt i desember 1836, men ble bosatt på nytt i 1846 og var hovedstad i Britisk Kaffraria fra det ble opprettet i 1847 til det ble innlemmet i Kappkolonien i 1865. Mange av kolonistene i nabodistriktene er etterkommere av medlemmer av den tyske legion som ble oppløst etter Krimkrigen og gitt landområder i Kappkolonien. Derfor er navn som Berlin, Potsdam, Braunschweig, Frankfurt am Main og Stutterheim gitt til bosetningene i denne delen av landet.
Opprinnelig ble byen erklært som provinshovedstad for det omkringliggende distriktet Adelaide, og områdets økonomi var avhengig av kveg og sauehold. Dens nærhet til den nye provinshovedstaden Bhisho har ført ny utvikling til området etter apartheids fall i 1994.
M’Zab-dalen

M'Zab (eller Mzab) er en region i provinsen Ghardaïa i Algerie. Den 10 km lange dalen, som ligger i Sahara i sentral-Algerie har ca. 120,000 innbyggere som fortsatt lever i tradisjonelle bysamfunn med egne lover og skikker.
Mozabittene, som innbyggerne kalles, er en berbisk folkegruppe, og tilhører ibadiretningen innen islam. Mozabittene har bodd i området siden steinalderen, og ble omvendt til islam gjennom møte med Rostomiddynastiet. Rostomidene ble etter hvert integrert med Mozabittene.

Innbyggerne bor ksour, befestede byer. Hver av de fem byene har en sentral moské som inneholder matlager og er bygget som et siste, indre festningsverk innenfor bymuren. Minareten fungerte som vakttårn. Utenfor bymuren ligger særpregede gravplasser som avspeiler den samme egalitære samfunnsstruktur som byene gjør. Mozabittene har sommertilhold i særskilte leirer utenfor byen.  Den største byen er Ghardaïa. De øvrige er: Beni Isguen, Melika, Bou Noura og El Ateuf. Spesielt for Beni Isguen er at bare muslimer tillates å overnatte i byen.
Ettersom M'zab ligger langt fra andre bebodde deler av Algerie, er både den materielle og den samfunnsmessige kulturen forholdsvis uforandret.


== Eksterne lenker ==
chris-kutschera.com The changing world of Mzab; fra The Middle East magazine, 1983
Amores

Amores er en samling kjærlighetsdikt i opprinnelig fem bøker av den romerske dikter Ovid. Det var hans første utgitte samling. Dikteren beskriver sin kjærlighet til en kvinne ved navn Corinna. Diktene, som er skrevet i elegiske distika, er kjennetegnet ved sin ironi. 


== Norsk utgave ==
Amores – kjærlighetseventyr. Gjendiktet av Thea Selliaas Thorsen. Gyldendal, 2001
.travel

.travel er et generisk toppnivådomene, godkjent av ICANN 8. april 2005, som et sponset toppnivådomene.  Det er forbeholdt til bruk for reisebyråer, flyselskaper, hoteller, turistbyråer og andre innen reiselivsbransjen.  Det sponses av Tralliance Corporation, et heleid datterselskap av TheGlobe.
En uavhengig evaluering gjort for ICANN anbefalte å ikke godkjenne Tralliance's søknad om å sponse .travel, men ICANN's styre godkjente delegeringen av .travel den 8. april 2005. Samme dag krevde reiselivsjournalisten og forbrukertalsmannen Edward Hasbrouck, med henvisning til ICANN's eget regelverk, at avgjørelsen om å godkjenne .travel måtte henvises til et uavhengig granskningsutvalg, for å avgjøre om beslutningen ble gjort på en måte som var i samsvar med ICANN's regler om åpenhet og innsyn, og at beslutningen ble stilt i bero i påvente av granskningen. Disse kravene er under behandling.
Den offisielle lanseringen begynte i oktober 2005, med et utvelgelsesprosess for å bestemme valgbarhet for registrering i hver av tre månedlige grupper for oktober, november og desember.  Normale registreringer begynte i januar 2006.
Registreringer behandles via akkrediterte registrarer.


== Eksterne lenker ==
Nettsted for .travel
Request for independent review of ICANN's decision to approve .travel
Sverige under Sommer-OL 1984

Sverige under Sommer-OL 1984. Sportsutøvere fra Sverige deltok i flere sporter under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Sverige kom på 16.-plass med to gull- elleve sølv og seks bronsemedaljer.


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==
Thomas Blood

Thomas Blood (født 1618, død 23. august 1680) var en irskfødt oberst i British Army som er mest kjent for sitt forsøk på å stjele Storbritannias kronregalier fra Tower of London i 1671. 


== Tidlig liv ==
Blood ble født i Meath i Irland. Som mange av sine landsmenn ble han utdannet i England. Under de tre rikers krig gikk han i tjeneste under Oliver Cromwell, og på Cromwells forespørsel reiste han tilbake til Irland hvor han fikk en eiendom som betaling for sine tjenester. Da Karl II kom på tronen i 1660 ble eiendommen inndratt, og Blood flyktet med sin kone og sønn. 
En tid etter inndragelsen av eiendommen la han en plan om å kidnappe James Butler, 1. hertug av Ormonde, som var Irlands stattholder. Planen ble avslørt, men Blood klarte å unngå myndighetene og kom seg til Nederland. I 1670 forsøkte han igjen å kidnappe Ormonde, men mislyktes igjen. 


== Kronregaliene ==
I 1671 gjorde han sitt beryktede forsøk på å stjele kronregaliene. Gjennom flere uker hadde han bygget opp en vennskap med vokteren, Talbot Edwards. Den 9. mai klarte han å overtale Edwards til å vise frem regaliene, som da var i Martin Tower, til to av sine venner. De slo Edwards i hodet med en hammer, og bandt, kneblet og knivstakk ham. Blood brukte så hammeren til å slå St. Edvards krone flat, slik at han kunne gjemme den under prestekjolen han hadde forkledd seg i. En av de andre brukte en fil til å dele scepteret med kors i to, mens den tredje stappet monarkens rikseple ned i buksene. Edwards' sønn, som hadde vært i hæren i Flandern, hadde tilfeldigvis valgt akkurat den dagen til å besøke sin far for første gang på mange år. Da de så at han var på vei mot Martin Tower flyktet tyvene. Den unge Edwards slo alarm, og tyvene ble tatt mens de forsøkte å komme seg ut av Tower of London. 
Blood ble tatt med til palasset, hvor han ble forhørt av Karl II og flere medlemmer av kongefamilien. Kongen spurte: «Hva om jeg gir deg ditt liv?», hvorpå Bloood svarte: «Jeg vil forsøke å fortjene det, herre!». Ikke bare ble han benådet, han fikk til Ormondes fortvilelse en eiendom i Irland med årlig inntekt på 500 pund. I årene som fulgte ble han en kjent person i London, og var ofte ved hoffet.


== Død ==
Blood døde i sitt hjem i Bowling Alley i Westminster den 23. august 1680, og ble gravlagt ved St. Margarets kirke (kirkegården er nå Christchurch Gardens) nær St James's Park. Det ble i ettertid hevdet at myndighetene gravde opp liket for å sjekke at han virkelig var død, ettersom det gikk rykter om at dødsfallet og begravelsen hadde blitt fingert for å unngå å måtte betale en stor erstatning etter et søksmål. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Colonel Blood – The Theft of the Crown Jewels
Time and History 7:00 A.M. British Crown Jewels Stolen
A Story of Thomas Blood's attempted theft of St. Edward's Crown, The Sceptre with the Cross and The Sovereign's Orb
Vingnesbrua

Vingnesbrua er ei veibru i Lillehammer kommune i Innlandet. Brua krysser Mjøsa mellom Vingnes og Lillehammer. Den ble bygd i 1934 og er 816 meter lang, med lengste spenn 67 meter. 22. april 1940 (rundt kl. 04:00) ble Vingnesbrua sprengt av norske ingeniørsoldater i et forsøk på å forsinke den tyske invasjonen, men brua ble senere gjenoppbygd.
I mars 2017 bestemte kommunestyret i Lillehammer at brua skulle stenges for biltrafikk og bli en gang og  sykkelvei fra 12. mai 2017. Trafikken over Mjøsa/Gudbrandsdalslågen ved Lillehammer går nå over den nyere Lillehammer bru, som er del av Europavei 6, E6.
I september 2020 begynte utplassering av en kunstinstallasjon med kopier av benker fra steder i verden som ligger omtrent langs en tenkt linje rundt jorda forlenget i begge retninger fra brua.

		


== Se også ==
Lillehammer bru
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==
Lillehammer bru

Lillehammer bru er ei veibru på europavei 6 i Lillehammer kommune i Innlandet. Brua krysser Gudbrandsdalslågen mellom Vingnes og Lillehammer. Brua er 543 meter lang, med lengste spenn 54 meter. Den ble åpnet i 1984.


== Se også ==
Vingnesbrua
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==
Fuji T-3

Fuji T-3 er et japansk treningsfly. T-3 er basert på KM-2 som var en videreutvikling av det amerikanske treningsflyet T-34 Mentor.
Fuji T-3 har vært brukt for grunntrening av piloter for det japanske flyvåpenet, men er nå erstattet av Fuji T-7. De siste T-3 ble pensjonert 23. april 2007.


== Spesifikasjoner ==


== Kilder ==
Encyclopedia of World Military Aircraft, Aerospace. ( ISBN 1-874023-95-6 )
Air International, Volume 72/6, Juni 2007
Eagle (krater)

Eagle-krateret er et lite nedlagskrater som Mars-roveren Opportunity landet i på Mars i 2004. Krateret er lokalisert på Meridiani Planum. Vitenskapsfolk var glade for at Opportunity landet der den gjorde, da krateret inneholder utspring av steiner, som hjalp til med å bevise at Meridiani hadde en gang vært bunnen av en sjø.


== Navnet ==
Navnet har tre ulike referanser: til ære for den første bemannede romskip som landet på Månen; til ære for landet som sendte Opportunity dit (USA), hvis symbol er en ørn; og den tredje er golf-referansen "eagle", der en refererer til et golfslag to under par. Den tredje referanse begynte med at vitenskapsfolk beskrev landingen av Opportunity i Eagle til å være "a hole in one".


== Oppdagelser i krateret ==

Vitenskapfolkene involvert i ferden var fascinerte av mengden av stein-utspring overalt i krateret og materialene i selve krateret. Ved nærmere undersøkelser av utspringene, viste lagene seg å være ikke noe tykkere enn en menneskelig finger, ble det bekreftet at Meridiani Planum var en gang en gammel, men syrlig og salt-holdig sjø, selv om mye av denne informasjonen om dette ikke ville bli funnet før flere måneder senere, når Opportunity besøkte det mye større Endurance-krateret lenger øst. Hematitten, som en hadde observert fra verdensrommet, noe som var med på å bestemme hvor Opportunity skulle landes, ble funnet til å være innekapslet i millioner av små hematitt sfærer, som fikk kjølenavnene "blåbær" av vitenskapsfolkene, på grunn av dere form, selv om de var svært mye mindre enn riktige blåbær. Disse sfærene ble funnet, ikke bare i selve Eagle-krateret, men ut over hele området ellers. Opprinnelsen av "blåbærene" ble snart funnet. De så ut til å bli erodert ut av stein-utspringene av vinden. Bilder fra roverens mikroskop avdekket "blåbær" i ulike stadier i denne prosessen, med mesteparten fullstendig separert fra steinen, men noen fremdeles festet med en liten "stilk".


=== Detaljer i krateret ===
Flere steiner og utspring ble undersøkt av Opportunity sine instrumeneter. De ble gitt uformelle navn av vitenskapsfolkene, bl.a: 

«Berry Bowl», et utspring rikt på Marsiske sfærer
«Carousel», et lagvist utspring som mest trolig har blitt laget i et vått miljø.
«Cookies 'N' Cream», en mørk jordområdet nær «Carousel»
«El Capitan», et annet lagvis utspring
«Last Chance», et annet lagvis utspringDisse kan alle sees i panoramaet overfor.


== Andre kratere besøkt av Opportunity ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Official Mars Rovers website
Thomas de Beauchamp, 12. jarl av Warwick

Thomas de Beauchamp, 12. jarl av Warwick (født 16. mars 1338 eller 1339, død 8. april eller 8. august 1401) var en engelsk adelsmann som ble en av Rikard IIs fremste motstandere. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var sønn av Thomas de Beauchamp, 11. jarl av Warwick og Catherine Mortimer, datter av Rogert Mortimer, 1. jarl av March. I 1369 etterfulgte han sin far som jarl av Warwick. 


=== Virke ===
I 1373 deltok han i John av Gaunts felttog i Frankrike, og på denne tiden ble han ridder av Hosebåndsordenen. I parlamentene i 1376 og 1377 var han en av de som ble utpekt til å følge reformen av Rikard IIs regjering. Da reformen ikke ble så effektiv som man hadde håpet ble Beauchamp utnevnt til guvernør over kongen. Han tok med seg en stor avdeling soldater og bueskyttere under Rikards felttog i Skottland i 1385.
Warwick var i 1389 en av Lords Appellant, som forsøkte å skille kongen fra hans favoritter. Etter at Rikard tok tilbake makten trakk Warwick seg tilbake til sine eiendommer, men i 1397 ble han siktet for høyforræderi, angivelig fordi han hadde vært med på jarlen av Arundels angivelige konspirasjon. Han ble fengslet i Tower of London, i tårnet som senere fikk navnet Beauchamp Tower. Warwick sa seg skyldig og ba kongen om nåde. Han måtte gi fra seg sine titler og eiendommer, og ble forvist til Man for livstid. Men allerede året etter ble han igjen satt i Tower, inntil han ble sluppet fri i august 1399 etter Henry Bolingbrokes innledende seiere over Rikard II. 
Da Bolingbroke avsatte Rikard og ble kronet som kong Henrik IV fikk Beauchamp sine titler og eiendommer tilbake. Han var en av de som oppfordret Henrik IV til å henrette Rikard, og kjempet for den nye kongen under opprøret i 1400. 
Han døde i 1401, enten den 8. april eller 8. august. Hans ble etterfulgt som jarl av sønnen Richard, som han hadde med hustruen Margaret, datter av William Ferrers, 3. baron Ferrers av Groby.


== Referanser ==
Toklev kraftverk

Toklev kraftverk er et vannkraftverk ved Vanebu i Farrisvassdraget i Siljan kommune i Vestfold og Telemark fylke.
Kraftverket ble satt i drift i 1921  og utnytter et fall på  85 meter mellom Sporevatnet og Toklev.
Det er installert en francisturbin på 5 MW. Midlere årsproduksjon er på 20 GWh.
Initiativ til byggingen av kraftverket ble gjort av F. M. Treschow.
Kraftverket ble modernisert i 2007. To peltonturbiner ble erstattet med en francisturbin og det ble lagt ny tilløpstunnel.
Eier er Skagerak Kraft.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Skagerak Kraft