jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Arne Lyngstad

Arne Lyngstad (født 10. mai 1962 i Verdal, død 30. mai 2019 i Trondheim) var en norsk historiker, organisasjonsmann og politiker (KrF) som var stortingsrepresentant for Nord-Trøndelag 1997–2005.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Arne Lyngstad var sønn av rektor og KrF-politiker Arnolf Lyngstad og lærerinne Svanhild Aasen.Arne Lyngstad gikk grunnskole i Verdal 1969–1978 og allmennfaglig linje ved Verdal videregående skole 1978–1981. Han var utdannet cand.mag. og adjunkt med mellomfag i historie fra Levanger lærerskole fra 1988 og cand.philol. med hovedfag i historie fra Universitetet i Trondheim fra 1992. Lyngstad ble tildelt Arkivprisen av Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek for sin hovedoppgave, Europa-debatt i den Sosialistiske Internasjonale 1955–63.


=== Yrke, politikk ===
Lyngstad arbeidet med politikk på heltid i det meste av sitt voksne liv. Han hadde lokale og regionale tillitsverv i Kristelig Folkepartis Ungdom (KrFU) og Det Norske Totalavholdsselskaps Ungdomsforbund (DNTU) allerede i 1970-årene. Han var også medlem av DNTUs landsstyre 1981–1983, ungdomssekretær i Nord-Trøndelag KrF 1981–1982, organisasjonssekretær i DNTU 1982–1983, medlem av KrFUs sentralstyre og skolepolitisk leder 1982–1983, leder i Nord-Trøndelag KrFU 1983–1986, medlem av Det Norske Totalavholdsselskaps landsstyre og studieleder 1983–1985 og leder i DNTU 1985–1987. Han var utredningssekretær, utvalgsleder og politisk rådgiver i KrF i 1990-årene og ledet Sør-Trøndelag KrF 1990–1992.Som folkevalgt var han varamedlem av Verdal kommunestyre 1984–1987, Nord-Trøndelag fylkesting 1988–1991 og Trondheim bystyre 1992–1995. Han var stortingsrepresentant for Nord-Trøndelag 1997–2005, medlem av Stortingets kirke-, utdannings- og forskningskomité hele perioden (nestleder 1997–2001) samt leder av Stortingets delegasjon til Nordisk råd i 2003. Etter tiden på Stortinget var Lyngstad styremedlem i RUSfri fra 2006, politisk rådgiver for KrFs stortingsgruppe 2006–2007 og direktør for den diakonale Lukasstiftelsen fra 2007.Han døde i 2019 etter mange års kreftsykdom.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arne Lyngstad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Arne Lyngstad hos Stortinget 
(no) Arne Lyngstad hos Norsk senter for forskningsdata
Liste over landbruksredskaper

Liste over Landbruksredskap:


== Jordbearbeiding ==
Gravemaskin
Grubb
Harv
Jordfreser
Plog
Slodd
Steinplukker
Steinrive
Steinsvans
Åkertrommel


== Gjødsel- og sprøyteredskap ==
Gjødselpumpe
Gjødselskrue
Kalkvogn
Kunstgjødselspreder
Naturgjødselspreder
Gjødselvogn
Tørrgjødselvogn
Tørrgjødselskuffe
Åkersprøyte


== Såing og planting ==
Potetsetter
Rotvekstplanter
Såmaskin
Radsåmaskin
Enfrøsåmaskin
Direktesåmaskin


== Grasredskap ==
Avlesservogn
Ballegaffel
Firkantpresse
Fôrhøster
Rundballepakker
Rundballepresse
Silosvans
Slåmaskin
Høykanon
Høysvans
Høyvender
Sidevenderive
Rotorrive
Høyvogn
Vossakasso


== Rotvekstredskap ==
Hyppe
Potetopptaker
Risknuser
Rotrasper
Rotvekstopptaker


== Skogs- og vedredskap ==
Kappsag
Lunneskjær
Tømmerklo
Tømmertilhenger
Vedkløyver
Vedmaskin
Vinsj


== Annet ==
Klettskuffe
Maishøster
Skjær
Skurtresker
Snøfreser
Tilhenger


== Gammeldags redskap ==
Børetau
Halmkutter
Hestehakke
Høyrive
Piggmaskin
Selvbinder
Sleperive
Treskeverk
Troll (landbruk)
Tømmerdoning


== Eksterne lenker ==
Gunnar Weseth: Glimt fra mekaniseringen av vårt landbruk 1850–2000 (Ås, 2007)
Gian Girolamo Albani

Gian Girolamo Albani  (født 3. januar 1504 i Bergamo i Italia, død 25. april 1591 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og ble som sådan sendt på en rekke diplomatiske oppdrag, som for eksempel å forsøke å forene de kristne fyrster til et forbund mot tyrkerne.
Han kom fra en italiensk familie som nedstammet fra innvandrere fra Albania på 1400-tallet. Andre kardinaler i slekten var Gianfrancesco Albani (kreert 1690 – ble pave Klemens XI i 1700), Annibale Albani (1711), Alessandro Albani (1721), Gian Francesco Albani (1747) og Giuseppe Albani (1801).
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1570 av pave Pius V, med San Giovanni a Porta Latina som tittelkirke; men ble aldri diakonviet. Han deltok ved konklavet i 1585 som valgte pave Sixtus V.
Han var en venn av dikteren Torquato Tasso, var en anerkjent kanonist, og utgav blant annet studiene

De donatione Constantini (Köln, 1535)
De cardinalatu (Roma, 1541)
De potestate papae et concilii (Venezia, 1544)
De immunitate ecclesiarum (Roma, 1553).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Gian Girolamo Albani – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Mal:Miranda
Mal:CE
Flower of Scotland

«Flower of Scotland» (skotsk-gælisk: Flùr na h-Alba) er en av Skottlands uoffisielle nasjonalsanger. I likhet med England har heller ikke Skottland noen offisiell nasjonalhymne, men «Flower of Scotland» benyttes som nasjonens fremste sang sammen med «Scotland the Brave».
«Flower of Scotland» ble skrevet av Roy Williamson i 1967. Sangen viser til en militær skotsk seier over den engelske kong Edvard II. Slaget ved Bannockburn i 1314 ble ledet av skottenes konge, Robert Bruce, som ifølge sangteksten sendte Edvards hær hjem til England for å tenke seg om. 


== Eksterne lenker ==
(en) Flower of Scotland på MusicBrainz
Michael Momyr

Michael Jan Momyr (født 8. august 1956 i Trondheim) er en norsk politiker (H). Han er leder i Trøndelag Høyre fra 2017, og var stortingsrepresentant for Sør-Trøndelag 2001–2005 og Åfjords ordfører 1990–1995.


== Familie og yrkesliv ==
Han vokste opp på slektsgården Nordre Momyr i Norddalen i Åfjord som sønn av landpostbud og gårdbruker Melkior Momyr og kontorfullmektig Jorunn Johansen. Han er gift med sykepleier Jorunn Windspoll.Han tok en militær utdannelse, og fungerte som befal ved BRIG N i Harstad i 1977 samt befal og instruktør ved Befalsskolen for Infanteriet i Trøndelag 1977–1979. Mellom 1979 og 1995 var han gårdbruker med melkeproduksjon på Nordre Momyr, hvoretter han forpaktet bort jorden. Etter ti år som politiker på heltid var Momyr seniorrådgiver i et prosjekt om internasjonalisering i NHO 2005–2007 og rådmann i Roan kommune 2007–2013. Fra 2013 er han rådgiver i vindkraftselskapet Sarepta Energi.


== Politisk arbeid ==
Momyr var medlem av Åfjord kommunestyre og formannskap 1988–1999, varaordfører 1988–1990 og ordfører 1990–1995. Han var også leder i Åfjord Høyre 1980–1988, leder i Sør-Trøndelag Høyre 1994–2002 og medlem av Sør-Trøndelag fylkesting og fylkesutvalg 1995–2001.Momyr var vararepresentant til Stortinget fra Sør-Trøndelag 1993–2001 og 2005–2009 samt fast innvalgt representant 2001–2005, og har til sammen fem års ansiennitet fra Stortinget. Momyr var medlem av Stortingets næringskomité 2001–2005, og fungerte som Høyres landbrukspolitiske talsmann.I 2015 ble han innvalgt i Trondheim bystyre, hvor han har vært nestleder i byutviklingskomiteen og nestleder i finans- og næringskomiteen. I 2017 ble han valgt til leder for det sammenslåtte Trøndelag Høyre.
Momyr har vært styremedlem i TrønderEnergi, medlem av SpareBank 1 Midt-Norges forstanderskap 1995–2005 og leder i det regionale brukerutvalget for Helse Midt-Norge. Han var lagrettemann, doms- og skjønnsmann ved Frostating lagmannsrett 1983–1995.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Michael Momyr hos Stortinget 
(no) Michael Momyr hos Norsk senter for forskningsdata
AT&T Pebble Beach Pro-Am

AT&T Pebble Beach National Pro-Am er en golfturnering på PGA-touren. Den avholdes vanligvis i februar på rekreasjonsstedet Pebble Beach i California, på tre forskjellige baner: Pebble Beach, Poppy Hills og Spyglass Hill.
Turneringen ble arrangert for første gang i 1937 med Bing Crosby som vert, da med navnet National Pro-Amateur Golf Championship, i Rancho Santa Fe i California. Sam Snead vant det første året, der førsteprisen var en sjekk på 500 dollar. Formatet er «pro–am», hvor lag med profesjonelle og amatører spiller sammen. De fleste amatørene er kjendiser.
Etter annen verdenskrig ble turneringen relansert i Pebble Beach som Bing Crosby Pro-Am. Etter at Crosby gikk bort overtok teleselskapet AT&T som tittelsponsor i 1986. AT&T Pebble Beach National Pro-Am er stadig en stor suksess på PGA-touren, til tross for regnværet som nesten hvert år skaper forsinkelser i arrangementet. Turneringen har likevel kun blitt utsatt én gang, i 1999 da sisterunden ble flyttet til april.
Blant de største stjernene som har vunnet de siste årene er Tiger Woods, Vijay Singh, Phil Mickelson, Mark O'Meara, Davis Love III og Payne Stewart.


== Vinnere ==

1 = Turneringen forkortet til 3 runder på grunn av dårlig vær


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) AT&T Pebble Beach Pro-Am – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Pebble Beach Resorts
Informasjon på PGATOUR.com
Pebble Beach

Pebble Beach er et rekreasjonssted, og et lite samfunn i seg selv, i den amerikanske delstaten California. Tettstedet inngår i landområdet Del Monte Forest, eiet av selskapet Pebble Beach Corporation, og drives som en liten by. Innbyggerne betaler derfor en avgift i stedet for skatt. Ved folketellingen i 2000 var det 4531 innbyggere.

Pebble Beach er spesielt kjent for golf og har syv golfbaner, inkludert Spanish Bay, Del Monte, Spyglass Hill, Poppy Hills og Pebble Beach Golf Links. Turneringen AT&T Pebble Beach National Pro-Am arrangeres i Pebble Beach.
En annen attraksjon i Pebble Beach er den årlige bilutstillingen Pebble Beach Concours d'Elegance, som fokuserer på veteranbiler.


== Eksterne lenker ==
Pebble Beach Resorts
Christopher Stensaker

Christopher Stensaker (født 22. januar 1945 i Trondheim, død 31. juli 2018) var en norsk politiker (FrP). Han var stortingsrepresentant for Sør-Trøndelag 1997–2005.
Han var sønn av byarkitekt Christopher J.R. Stensaker og korrespondent Astrid Wakefield (født Qvam). Han giftet seg i 1970 med hud- og fotpleier Lillian Taftø. Han gikk framhaldsskole, militær forskole og yrkesrettede skoler og kurs, og arbeidet som funksjonær og butikksjef, sjåfør og maskinfører, bygningsarbeider, kjølemontør, kokk og hjelpestuert, fisker, med mer.Han var medlem av Sør-Trøndelag fylkesting 1981–1997, fra 1984 som medlem av fylkesutvalget, og medlem av Trondheim bystyre 1988–1991. Han ledet Trondheim FrP og Sør-Trøndelag FrP i to omganger i 1980-årene.Han var innvalgt på Stortinget i periodene 1997–2001 og 2001–2005 og satt sin første periode i Stortingets samferdselskomité, deretter i Stortingets utenrikskomité. Han var med i Stortingets delegasjoner til Europaparlamentet og OSSEs parlamentariske forsamling. Etter at han trådte ut av Stortinget, var Stensaker varamedlem av Den Norske Nobelkomite 2006–2014.Han døde i 2018, 73 år gammel, etter lang tids sykdom. Han ble begravet fra Børsa kirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Christopher Stensaker hos Stortinget 
(no) Christopher Stensaker hos Norsk senter for forskningsdata
Alumn

Alumn er et latinsk ord som brukes om tidligere studenter ved et universitet eller en høgskole. På latin er formen alumnus, flertall alumni, hankjønnsformer og alumna, flertall alumnae, hunkjønnsformer. På norsk er Språkrådets anbefaling å bruke det kjønnsnøytrale alumn i entall og alumner i flertall. Alumnus- brukes i sammensetninger som alumnusarrangement eller alumnusnettverk.
Alumnene er ved en del læresteder organisert i alumnusorganisasjoner, som gjerne arrangerer studentgjenforeningstreff og pengeinnsamlinger. Ved noen universiteter sitter representanter for alumnusorganisasjonene i universitetsstyret.  
Medlemskap i en alumnusorganisasjon er ofte en selvfølge i engelsktalende land. Universitetene bruker også sitt nettverk av alumner til å samle inn penger. Ved norske læresteder er alumnusarbeid relativt nytt, og det er i liten grad økonomisk rettet. I stedet tenker man at kontakt med sine alumner er en viktig del av samfunnsengasjementet til et universitet, og at universitetets egne alumner kan være dets beste ambassadører, særlig med tanke på studentrekruttering, og som en «møteplass for kunnskapsdeling og erfaringsutveksling mellom universitetet og samfunns- og arbeidsliv».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
BI Alumni Handelshøyskolen BI
NTNU Alumni
NHH Alumni
HiB Alumni (Høgskolen i Bergen)
ANSA Alumni – karrierenettverket for tidligere utenlandsstudenter
NMBU Alumni
Palais-Royal

Palais-Royal er et slott i Paris. Det ligger vis-à-vis nordfløyen på Louvre. Til slottet hører en park, Le Jardin de Palais-Royal.
Slottet ble tegna av Jacques Lemercier og bygd for kardinal Richelieu i 1629, som i sin tur overdrog det til den franske kronen. Palais Royal har stort sett ikke vært kongebolig. Etter at Ludvig XIII døde, bodde dronningmora Anne av Østerrike, kardinal Mazarin og den unge Ludvig XIV her. Senere ble slottet brukt av yngre sønner av Huset Bourbon. 
Ludvig Philip II åpna under revolusjonen slottshagen for publikum, og fikk dermed kallenavnet «Philippe-Egalité». Han fikk også regulert kvartalene rundt hagen med «gallerier», der butikker og casinoer etter hvert flyttet inn og prostitusjonen blomstret. Ved hver ende av galleriene var det et teater; her oppførte bl.a. Molière sine stykker og  Jean-Baptiste Lully sine operaer. I det ene teatret holder i dag det franske nasjonalteatret, Comédie-Française, til.
Under februarrevolusjonen i 1848 inntok folkemassene slottet og plyndret det.
I dag huser Palais Royal Conseil d'État, konstitusjonsrådet og kulturdepartementet. Galleriene langs hagen har småbutikker, restauranter og kunstgallerier. Bygningen lengst bak i hagen eies av det franske nasjonalbiblioteket, men samlingene er flyttet andre steder.


== Eksterne lenker ==
Palais-Royal
Ola T. Lånke

Ola Torgeir Lånke (født 18. mars 1948 i Rennebu) er en norsk prest og politiker (KrF). Han var stortingsrepresentant for Sør-Trøndelag fra 1993 til 2009 og ordfører i Rennebu kommune fra 2011 til 2015.
I sin tid på Stortinget arbeidet Lånke lengst og mest med kultur- og mediaspørsmål. Han var saksordfører for ulike saker som ABM-meldingen (arkiv, bibliotek og museum), for Operasaken i flere omganger, opprettelsen av digitalt bakkenett for fjernsyn og utflytting av statlige tilsyn m.fl..
Før han ble valgt til Stortinget var han stiftskapellan med ansvar for personalspørsmål i Nidaros bispedømme, og før det residerende kapellan i Lademoen menighet i Trondheim. Han er gift med prest og tidligere leder for Nidaros pilegrimsgård Berit Lånke, som har vært nevnt ved flere bispenominasjoner.
Han var leder for Kristelig Folkepartis Ungdom fra 1975 til 1976.


== Stortingets presidentskap ==
2006–2009 visepresident i Lagtinget


== Stortingskomiteer ==
2006-2009 medlem av Kontroll og konstitusjonskomiteen
2006-2009 medlem av Den utvidede utenrikskomiteen
2005–2006 medlem av Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen
2001–2005 medlem av Familie-, kultur- og administrasjonskomiteen
2001–2005 varamedlem av Valgkomiteen
1997–2001 medlem av Familie-, kultur- og administrasjonskomiteen
1993–1997 sekretær i Kommunalkomitéen


== Styreverv ==
Medlem av «Stemmerettskomiteen» som skal forberede stemmerettsjubileet i 2013, fra 2009.
Språkrådet, styremedlem fra 2010.
Nidaros bispedømmeråd, leder fra 2010.
TrondheimSolistene, styremedlem fra 2009, styreleder fra 2010.
Birka, Nasjonalt senter for kunst og håndverk, styremedlem fra 2009, nestleder i styret fra 2010.
Vitenskapsmuseet i Trondheim, styremedlem fra 2009.
Pilegrimssenter Dovrefjell, Hjerkinn, styremedlem fra 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ola T. Lånke hos Stortinget 
(no) Ola T. Lånke hos Norsk senter for forskningsdata
Gunn Karin Gjul

Gunn Karin Gjul (født 26. juli 1967 i Stavanger) er en norsk jurist og politiker (Ap) som i oktober 2021 ble statssekretær i Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Hun var i perioden 2014–2021 en av fem riksrevisorer utpekt av Stortinget. Hun var innvalgt på Stortinget fra Sør-Trøndelag 1993–2013. I 2013 ble hun leder for samfunnspolitisk avdeling i Fagforbundet.


== Biografi ==
Gjul er datter av kaptein Ivar Gjul og gårdbruker Karen Ragnhild Moen, og vokste opp på Ørland, der faren hadde sitt virke på Ørland hovedflystasjon. Hun deltok i gårdsdriften hjemme på Opphaug.  Gjul har studiekompetanse fra Fosen videregående skole fra 1986 og juridisk embedseksamen fra Universitetet i Oslo fra 2001. 
Gjul fikk ansvaret for å reetablere Ørland AUF i 1983, og satt senere som nestleder 1987–1990 og leder 1990–1991 i Sør-Trøndelag AUF. Gjul kom i kretsen rundt blant andre Trond Giske, Rita Ottervik og Tore O. Sandvik, og delte deres motstand mot norsk EU-medlemskap. Gjul var medlem av Sør-Trøndelag fylkesting 1988–1993, og satt i hovedutvalget for undervisning. Hun var ellers engasjert i blant annet likestillings- og miljøvernspørsmål. Hun var leder i Ørland Arbeiderparti 1996–1997 og kvinnepolitisk leder i Sør-Trøndelag Arbeiderparti 1999–2004.
Gjul ble innvalgt på Stortinget fra Sør-Trøndelag i 1993, og satt de neste åtte årene i Stortingets energi- og miljøkomité. I 2001 ble hun medlem av Arbeiderpartiets gruppestyre og 1. nestleder i Stortingets justiskomité. I perioden 2005–2009 var hun 1. nestleder i Stortingets familie- og kulturkomité og medlem av den norske delegasjonen til Europarådets parlamentarikerforsamling. I sin siste periode ledet hun Stortingets familie- og kulturkomité. Våren 2012 varslet Gjul at hun ikke ville søke renominasjon til Stortinget, og ønsket å nominere et AUF-medlem på en antatt sikker plass. Etter å ha trådt ut av Stortinget året etter, ble hun oppnevnt til medlem av Riksrevisjonen for perioden 2014–2017, og hun ble gjenvalgt for perioden 2018–2021.Den 22. oktober 2021 ble Gjul utnevnt som statssekretær i Kommunal- og moderniseringsdepartementet i Jonas Gahr Støres regjering.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Gunn Karin Gjul hos Stortinget 
(no) Gunn Karin Gjul hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Gunn Karin Gjul hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
(no) Gunn Karin Gjuls stemmegivning på Stortinget (arkivert) siden 2009 systematisert av organisasjonen Holder de ord
Khaironeia

Khaironeia (gresk: Χαιρώνεια) er en landsby og en tidligere kommune i provinsen Boiotia i Hellas. Siden reformene for lokalstyre i 2011 er stedet i dag en del av kommunen Lebadeia (Livadeia), hvor det er en kommunal enhet. Befolkningen i området var på 2 218 ved folketellingen av 2001. Khaironeia er lokalisert ved fjellet Thourion og i dalen til elven Kifisós, nordvest for Theben. 
Det har vært flere historiske slag i dette området, og den antikke forfatteren Plutark ble født her.


== Historie ==

Området ble først gang bosatt i forhistorisk tid ved det stedet som i dag er kjent som Magoula Balomenou (Μαγούλα Μπαλωμένου). Dets eldre navn var Arne. I tiden rundt 600 f.Kr. var Khaironeia underlagt byen Orkomenos som var et medlem av det boiotiske forbund. På slutten av 400-tallet tilhørte Khaironeia, sammen med Akraifnio og Kopia, et av de 11 distriktene i Boiotia.
Khaironeia var lokaliseringen for flere historiske slag. Best kjent er slaget i 338 f.Kr. hvor Filip II av Makedonia beseiret styrkene til en rekke allierte fra sørlige Hellas, hovedsakelig Athen og Theben (se slaget om Khaironeia). I løpet av slaget ble en elitegruppe av soldater fra Theben, kjent som Thebens hellige bande, utslettet fullstendig.
Forfatteren Plutark ble født her og han henviste flere ganger til dette og andre fakta om sitt fødested i sine tekster.
Andre slag ved Khaieroneia:

Mellom Khaieroneia og Athen i 447 f.Kr. da athenerne lyktes å underlegge seg Khaieroneia.
I 146 f.Kr. beseiret den romerske general Matellus en enhet på rundt 1000 arkadiere.
I 86 f.Kr. gikk Archelaos og Taxilos, hærførere av Mitridates VI av Pontos, i land i Boiotia. De ble møtt av den romerske hærføreren Lucius Cornelius Sulla i nærheten av Khaieroneia og i det påfølgende slaget ble hæren fra Pontos beseiret og trakk seg tilbake til Khalkis. Se slaget ved Khaieroneia.
I et slag mellom katalanere og frankere den 15. mars 1311 beseiret den katalanske avdeling sine frankiske motstandere og tok kontroll over det meste av sørlige Hellas. Slaget er beskrevet av Ramon Muntaner, en katalansk soldat.
Det var to slag her mellom grekere og tyrkere under den greske selvstendighetskrigen (1821–1829), en gang i 1823 og deretter i 1825.


== Arkeologi ==
I 1818 ble et 6 meter høyt gravmonument kalt for «Khaironeias løver», reist til ære for Thebens hellige bande, gjenoppdaget av engelske reisende. De fragmentariske levningene av monumentet ble satt sammen og opprettet på nytt i 1902 av en organisasjon som kalte seg for Khaironeias orden på toppen av en pidestall på det samme stedet hvor den sto tidligere.I årene 1879-1880 ble en massegrav for soldater fra Theben utgravd under ledelse av arkeologen P. Stamatakis. Det forhistoriske stedet Magoula Balamenou ble 23 år senere undersøkt av arkeologen G. Soteriadis.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Chaeronea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Annibale Albani

Annibale Albani  (født 15. august 1682 i Urbino det som den gang var Kirkestaten, død 21. oktober 1751 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn, slekt ===
Han kom fra en italiensk familie som nedstammet fra innvandrere fra Albania på 1400-tallet. Hans far var Orazio (bror av pave Klemens XI) og Maria Bernardina Ondedei-Zonghi.Andre kardinaler i slekten var Gian Girolamo Albani (kreert 1570), Gianfrancesco Albani (kreert 1690 – ble pave Klemens XI i 1700), Alessandro Albani (1721), Gian Francesco Albani (1747) og Giuseppe Albani (1801).


=== Kardinal ===
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1711 av pave Klemens XI, med San Clemente som tittelkirke. Han var da legmann, men fikk etter hvert alle vigsler.
Albani var guvernør av Frascati og for Castel Gandolfo-området 1712–1726. Han bosatte seg i Urbino der han skrev en biografi om sin onkel, pave Klemens XI.
Han deltok ved konklavet i 1721 som valgte pave Innocens XIII, konklavet i 1724 som valgte pave Benedikt XIII, konklavet i 1730 som valgte pave Klemens XII, og konklavet i 1740 som valgte pave Benedikt XIV.
Han redigerte i to bind pave Klemens XIs brev, skriv og buller (1724), verket Menologium Græcorum (1727) og byen Urbinos historiske memoarer (1722–24).


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504–1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532–1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566–1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595–1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) *1666
Kardinal Gasparo Carpegna (1625–1714) *1670
Kardinal Fabrizio Paolucci (1651–1726) *1685
Kardinal Francesco Barberini den yngre (1662–1738) *1721
Kardinal Annibale Albani (1682–1751) *1730


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bramante Ligi: Il cardinale Annibale Albani 1682-1751. I: Urbinum 10, 1936, s. 14–25.
T.H. Clarke: Die „römische Bestellung“. Die Meißener Altar-Garnitur, die August III. dem Kardinal Annibale Albani im Jahre 1736 schenkte. I: Keramos 86, 1979, s. 3–52.
Maria B. Guerrieri Borsoi: Dalla fabbrica di San Pietro alla chiesa di San Domenico a Urbino. copie di originali vaticani riutilizzate per volontà del Cardinale Annibale Albani. I: Antichità viva 28, 1989, s. 32–40.
Cristiana Parretti: Un dipinto di Andrea Casali e la committenza del cardinale Annibale Albani nella cattedrale di Magliano Sabina. i: Studi romani 58, 2010, s. 276–297.


== Eksterne lenker ==
(en) Annibale Albani – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
The Cardinals of the Holy Roman Church
Sofri, Gianni (1960). «Albani, Annibale» (italiensk). Dizionario Biografico degli Italiani. Besøkt 23. november 2015.