jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Optisk tilbakekobling

Optisk tilbakekobling (engelsk optical feedback) kan sammenlignes med optiske tilsvarighet til akustisk tilbakekobling. Denne type optiske tilbakekoblingen oppstår når man anordner et kretsløp mellom, for eksempel, et videokamera og en monitor eller TV-skjerm. Et annet, enklere eksempel er et bilde reflektert mellom to speil.
I eksemplene til høyre har et stearinlys vært plassert mellom et kamera og en monitor. Lyset er fanget opp av kameraet og sendt videre til monitoren. Kameraet fanger opp lyset fra monitoren og kretsløpet har startet. Stearinlyset kan da slukkes, mens lysinformasjonen fortsetter i kretsløpet, tilbakekoblingen. De elektriske signaler som går mellom kamera og monitor beveger seg med den elektriske strømmens hastighet og elektronstråler deretter treffer monitorens fosforpunkter, som skaper det visuelle bildet. Selv om dette eksemplet utgår fra eldre monitor teknikk er prinsippet det samme for moderne skjermer; monitorens bildepunkter fortsetter å lyse brøkdelen av et sekund etter at den er truffet av elektronet og skaper derfor en fordrøyning i tid. Bildet som oppstår fanges igjen av kameraet og sendes igjen tilbake til monitoren. Beroende på kameraets posisjon i forhold til monitoren kommer, ved hvert omløp, lyspunktet å forskyves litt, og hvert foregående bildepunkt «henger» igjen på monitorens skjerm (på grunn av nevnte fordrøyning oppstår en sammenhengende rask sekvens. Andre innstillinger på kamera og monitor, som lysstyrke, kontrast, avstand, vinkel og vibrasjoner medvirker til å skape form og bevegelse i bildet. Bildet kan derfor med forsiktig manipulering av disse parametrene fås å anta interessante former.
Dette kan sammenlignes med akustisk tilbakekobling som kan kontrolleres av, for eksempel, en gitarist på en scene foran en høyttaler. Tilbakekoblingen kan i begge tilfellene bli ett, eller del av ett, kunstnerisk uttrykk. Dessuten  kan begge effektene kobles sammen til en felles påvirkning. Med andre ord kan lydforandringer styre bildets utformning, og omvendt.
I teknikken for å fremstille laser inngår en spesiell type optisk tilbakekobling. Douglas Hofstadter beskriver hvordan lignende tilbakekobling kan være direkte relatert til sinnet.


== Se også ==
Akustisk tilbakekobling
Tilbakekobling (flervalgsside
Video
Televisjon
Grafikk


== Referanser ==
Hellighet

Hellighet er en egenskap ved personer, gjenstander, steder, handlinger, ord eller forestillinger som er knyttet til en guddom og som er religiøst opphøyde og ikke hverdagslige. 
Adjektivet hellig kan i overført betydning også betegne noe ikke-religiøst som er ukrenkelig, dyrebart og umistelig, noe som ikke må vanæres men behandles med ærefrykt og dyp respekt. Hellig kan dessuten bety rettferdig i uttrykk som «hellig vrede» og «hellig krig».
Både en gud og alt som er i nær kontakt med guden eller tilbedelsen, kan være hellig, for eksempel hellige skrifter, ritualer og helgener. 


== Etymologi ==
Ordet hellig kommer fra norrønt heilagr som stammer fra germansk haila, det vil si «lykke» eller «det som bringer lykke». Ordet er beslektet med hel, det vil si uskadd eller fullstendig, jamfør engelsk holy («hellig») og whole («hel»).


== Teorier ==
I religionsforskninga fra slutten av 1800-tallet og framover har det vært forskjellige teorier omkring det hellige. Det hellige har blitt forklart både som en ubestemmelig makt eller uvanlig utstråling, såkalt mana, som et guddommelig nærvær som fornemmes som et fryktinngytende og fascinerende mysterium, som en religiøs idé til forskjell fra den konkrete, profane dagligdagen, som en religiøs virkelighet i naturen og menneskelivet og som en psykologisk eller samfunnsmessig konstruksjon. Enkelte anser opplevelsen og forståelsen av det hellige som religionens innerste vesen og grunnlaget for all religion.


== Litteratur ==
Raknes, Ola (1972). Møtet med det heilage: ein etterrøknad um det psykologiske grunnlaget for religion (2. utg.). Oslo: Gyldendal. ISBN 82-05-00428-5. 


== Se også ==
Den hellige treenighet
Den hellige ånd
Helgen
Den hellige familie
Det aller helligste
Hans hellighet
Hellig krig
De hellige tre konger
Helligdom
Hellige skrifter
Helliggjørelse
Tabu
Mana
Relikvie
Idol (avgudsbilde)


== Eksterne lenker ==
Søk på ordet «hellighed» i Ordbog over det danske sprog
Søk på ordet «hellighet» i norske ordbøker: Søk etter hellighet i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
Just Like Heaven

Just Like Heaven er en romantisk eventyrkomedie fra 2005, regissert av Mark Waters, med Reese Witherspoon og Mark Ruffalo i hovedrollene. Den er basert på romanen Et si c'était vrai... av Marc Levy.


== Handling ==
Elizabeth Masterson, en ung doktor fra San Francisco, blir alvorlig skadd i en bilulykke når hun var på vei til et stevnemøte. Tre måneder senere flytter David Abbott, en landskapsarkitekt fremdeles i sorg etter hans kones plutselige død, inn i leiligheten som tidligere hadde vært Elizabeth sin. Elizabeths ånd begynner å dukke opp for David i leiligheten som spøkelse. Elizabeth nekter å tro at hun faktisk er død. Fordi det bare David som kan se og høre henne, tror alle andre at han opplever en hallusinasjon.
Elizabeth og David oppdager hvem hun er, hva som har skjedd med henne, og hvorfor de er en forbindelse. Hun er ikke død, men ligger i koma på det samme sykehuset hvor hun tidligere var ansatt. David forsøker å overbevise Elizabeths søster, Abby, at han kan se Elisabeth - og at Abby aldri burde koble fra en respirator som holder Elisabeth i live. Abby tror David er mentalt forstyrret. Desperat ønsker David å forhindre Elizabeths død ved å stjele kroppen hennes fra sykehuset.


== Rolleliste ==
Reese Witherspoon som dr. Elizabeth Masterson
Mark Ruffalo som David Abbot
Donal Logue som Jack
Dina Waters som Abby Brody
Ben Shenkman som dr. Brett Rushton
Jon Heder som Darryl
Ivana Miličević som Katrina
Caroline Aaron som Grace
Rosalind Chao som dr. Fran Lo
Ron Canada som dr. Walsh


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Just Like Heaven på Internet Movie Database 
(no) Just Like Heaven hos Filmfront 
(sv) Just Like Heaven i Svensk Filmdatabas 
(da) Just Like Heaven i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Just Like Heaven på Allociné 
(nl) Just Like Heaven på MovieMeter 
(en) Just Like Heaven på AllMovie 
(en) Just Like Heaven på Turner Classic Movies 
(en) Just Like Heaven på Rotten Tomatoes 
(en) Just Like Heaven på Metacritic
Karin von Welck

Karin von Welck (født 30. april 1947 i Buir ved Köln) har siden 2004 vært kultursenator i bystaten Hamburg. Welck er partiløs.


== Utdannelse og yrke ==
Welck tok artium i 1966 og studerte statsvitenskap, etnologi, germanistikk, gammelamerikanske språk og kultur, etnologi og lingvistikk ved universitetene i Hamburg og Köln. I 1973 tok hun doktorgraden med avhandlingen Untersuchungen zum sogenannten Konservatismus der Pueblo-Indianer in Arizona und Neu Mexiko. Hun arbeidet deretter som vitenskapelig assistent ved institut for etnologi ved universitetet i Köln, og deltok i arbeidet med å bygge opp flere mindre museer. I 1979 kom hun tilbake til instituttet, før hun overtok ledelsen av Indonesia-avdelingen ved Rautenstrauch-Joest-Museum i Köln. Fra 1982 var hun visedirektør ved samme museum. I 1990 ble hun direktør for Reiss-Museum i Mannheim, og fra 1998 til 2004 var hun generalsekretær for de tyske delstatenes kulturstiftelse. Hun ble utnevnt til honorarprofessor ved universitetet i Mannheim i 1994.


== Offentlige verv ==
17. mars 2004 ble hun utnevnt til kultursenator i Ole von Beusts senat i Hamburg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi
Französisches Gymnasium Berlin

Französisches Gymnasium Berlin eller Collège Français er et tradisjonsrikt gymnasium i Berlin. Det ble etablert i 1699 av kurfyrst Fredrik III av Brandenburg for de protestantiske emigrantene fra Frankrike, hugenottene. Gymnasiet har alltid vært tospråklig.
Französisches Gymnasium Berlin ligger idag i ortsteil Tiergarten i bydelen Mitte. De fleste elevene er tyske eller franske, men det går også elever fra 25 andre franskspråklige nasjoner på denne skolen.


== Berømte alumni ==
Jörg-Otto Spiller
Gesine Schwan
Kurt Tucholsky
Ernst von Wildenbruch
Emil Heinrich du Bois-Reymond
Reinhard Mey
Erich Kaufmann
Alexandra Maria Lara
Hartmut von Hentig
Wernher von Braun
Dominique Horwitz
Victor Klemperer
Werner von Siemens


== Tidligere lærere ==
Jean Pierre Erman
Paul Erman
Ernst Lindenborn
Götz Schuffelhauer
Sébastien Dupuy


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Französisches Gymnasium (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Isaac Wolffson

Dr. Isaac Wolffson (født 19. januar 1817, død 12. oktober 1895) var en tysk jødisk politiker og advokat. 
Fra 1859 til 1889 var han en av de fremste medlemmene av Hamburgs borgerskap, og var dets president mellom 1861 og 1863. Fra 1871 til 1881 var han også medlem av den tyske Riksdagen, og var en av de ti juristene som fikk i oppdrag å skrive utkastet til lovboken Bürgerliches Gesetzbuch. I Hamburgs borgerskap gikk han inn for avskaffelse av dødsstraff, reform av forfatningen og reform av strafferetten. I 1879 ble han valgt til den første presidenten for det hanseatiske Rechtsanwaltskammer.


== Referanser ==


== Kilder ==
Deutsche Biographie - Wolffson, Isaac (tysk) Besøkt 22. januar 2016
Arnardo

Arne Otto Lorang Andersen, mest kjent under kunstnernavnet Arnardo eller Arne Arnardo, (født 19. oktober 1912 i Sarpsborg, død 4. mai 1995 i Oslo) var en norsk tryllekunstner, artist og sirkusdirektør for sitt eget sirkus, Cirkus Arnardo. 
Arnardo begynte som trapesartist og annet, men ble landskjent da han i 1949 opprettet Norges femtende omreisende sirkus, Cirkus Arnardo. Der opptrådte han som sirkusdirektør, tryllekunstner, hypnotisør med mer. Arnardo døde under en forestilling på Tøyen i Oslo i 1995. Den ble kun avbrutt av at melodien «The Show Must Go On» ble spilt, før forestillingen, etter Arnardos eget ønske, fortsatte. Arnardo ble hedret med blant annet Kongens fortjenstmedalje i gull. Cirkus Arnardo reiser, per 2018, fremdeles Norge rundt i sommerhalvåret under ledelse av sønnen Arild O. Arnardo og barnebarnet Are Arnardo.Arnardo utga selvbiografien Sirkusliv i 1962. I 1954 spilte han sirkusdirektør i den norske spillefilmen Cirkus Fandango.  I 1966 ønsket han å føre en av sine elefanter som vitne i en erstatningssak mot en tidligere ansatt, men elefanten Jumbo på 2900 kilo slapp ikke inn i Oslo tinghus.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arnardo på Internet Movie Database 
(da) Arnardo på Filmdatabasen 
(en) Arnardo hos The Movie Database 
(no) Cirkus Arnardos hjemmesider
(no) Søkbar digitalkopi av Finn Jor og Jørn-Kr. Jørgensen: I livets manesje – et møte med Arnardo og hans cirkus – i går, i dag og i morgen (utgitt av Grøndahl Dreyer 1998)
Faresymboler

Faresymbolene er en internasjonal standard som brukes for å formidle særskilte fysiske/kjemiske farer og effekter på helse og miljø knyttet til kjemikalier. Symbolene er piktogrammer og ideogrammer som anses å være tilnærmet universelt forståelige, lette å oppfatte og lette å huske. I Norge skal kjemiske produkter som inneholder farlige kjemikalier over en viss mengde, ha faremerking på norsk.


=== Advarselssetninger ===
Farlige kjemikalier skal også merkes med spesielle advarselssetninger i tillegg til faresymbolene. Det finnes to typer slike advarselssetninger: såkalte risikosetninger eller faresetninger som beskriver farene ved kjemikaliet, og såkalte sikkerhetssetninger som beskriver hvordan det kjemiske produktet skal håndteres på en forsvarlig måte.


== Parallelle symboler ==
Fram mot 2015 innføres et nytt globalt system for merking av farlige kjemikalier i EU/EØS. I denne perioden vil to ulike sett med faresymboler brukes parallelt.


=== Nye faresymboler fra 2012 ===
I 2010 kom nye faresymboler (piktogrammer) i henhold til EUs forordning om klassifisering, merking og emballering av stoffer og stoffblandinger (CLP). I Norge ble dette regelverket innført i 2012. Den nye forordningen bygger på et globalt, harmonisert FN-system for klassifisering og merking av kjemikalier (GHS).Disse symbolene skal brukes sammen med varselordene «fare» eller «advarsel» for å gradere faren knyttet til de ulike symbolene.


=== Faresymboler som gjelder fram til juni 2015 ===
Faresymbolene er angitt i Forskrift om klassifisering, merking mv. av farlige kjemikalier ("klass/merk-forskriften"). De europeiske faresymbolene for kjemikalier er definert i tillegg II til Direktiv 67/548/EEC (EUs stoffdirektiv).De er oppdelt i 3 grupper:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Miljødirektoratet: Kjemikalier
Keflavík internasjonale lufthavn

Keflavík internasjonale lufthavn (islandsk: Keflavíkurflugvöllur) (IATA: KEF, ICAO: BIKF) er den største flyplassen på Island. Den ligger nær den mindre byen Keflavík, omtrent  50 km fra Reykjavík. Flyplassen har to rullebaner, en 3 065 meter × 60 m og en 3 054 m × 60 m. Flyplassen dekker ca. 25 kvadratkilometer og omfattes av NATO forsvarsområde.


== Historie ==
Flyplassens historie er interessant på mange måter. Den ble bygget av  USAs flyvåpen (som på den tid var underlagt Hæren) under andre verdenskrig og tatt i bruk den 23. mars 1943. Under krigen tjente den utelukkende militære interesser, men straks etter krigen ble den en meget benyttet flyplass for tekniske mellomlandinger i atlanterhavstrafikken. På grunn av dens strategiske betydning blir plassen fortsatt benyttet av det amerikanske flyvåpen, selv etter den kalde krigen.


== Leifur Eiríksson Air Terminal ==

Keflavík International Airport har en terminal som kalles «Leifur Eiríksson Air Terminal» (Flugstöð Leifs Eiríkssonar eller Leifsstöð på islandsk), oppkalt etter Leiv Eiriksson. Den ble tatt i bruk i 1987 og da ble den sivile og den militære del av flyplassen adskilt. Terminalen er senere utvidet med en ny fløy; «south building», som ble tatt i bruk i 2001 for å imøtekomme kravene til  Schengenavtalen. Den opprinnelige bygning er utvidet og ble tatt i bruk i 2007. Terminalen har Tax-free-handel både i avgangs- og ankomstshallene.
Selv om Islands folketall ikke er større enn 300 000, er det regulære flyvninger til og fra sju amerikanske og 16 europeiske byer. Da er all innenrikstrafikk holdt utenfor, da denne blir betjent av Reykjavík lufthavn som også tar hånd om trafikken til Grønland og Færøyene. De viktigste islandske flyselskaper er Icelandair og Iceland Express.


== Islandsk motstand mot amerikansk tilstedeværelse ==
Gjennom 1960- og 1970-årene var det stor motstand og flere protestdemonstrasjoner på Island mot det amerikanske nærværet, spesielt i Keflavík, og hvert år samlet hundrevis, noen ganger tusenvis av demonstranter seg og gikk den 50 km lange veien til Keflavík og ropte «Ísland úr NATO, herinn burt» («Island ut av NATO, vekk med de militære»). En av de mer kjente demonstrantene var den senere presidenten på Island Vigdís Finnbogadóttir, men da hun senere ble president, støttet hun det militære nærværet.


== Statistikk ==
Passasjerantall, inklusive transittpassasjerer (2017): 8 755 352
Flyfrakt (2016): 49 194 tonn


== Selskaper og destinasjoner ==


== Se også ==
Største flyplasser i Norden


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Keflavík International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Leifur Eiríksson Air Terminal
Lars Sjösten

Lars Sjösten (født 7. mai 1941 i Oskarshamn, død 19. oktober 2011) var en svensk jazzmusiker (piano) og komponist.


== Lasse Gullin ==
Bill Evans er en av Lasse Sjöstens inspirasjonskilder. Han kom tidlig med i miljøet rundt Gyllene Cirkeln og i Lars Gullins diverse orkestre og er etter Gullins død, den fremste pådriver for hans musikk.


== Soloprosjekter ==
I hans egen kvartett spiller han med Gunnar Bergsten på barytonsax, Patrik Boman på bass og Bo Söderberg på trommer. Tidvis har Peter Söderblom på bass og Nils Danell på trommer medvirket. Han har også ledet egen oktett, bl.a. på L.S. Octet featuring Lee Konitz (1983).


== Norgesvenn ==
I Norge hadde han et tett samarbeide med Thorgeir Stubø og spilte på Stubøs plater Flight (Hot Club Records, 1986), og Rhythm-a-ning (Cadence Jazz Records, 1986), samt på flere utgivelser med Bjarne Nerem. Han har i senere tid medvirket i nonetten «A Tribute to Lars Gullin» med bl.a Tore Johansen, John Pål Inderberg, Jukka Perko og Hallgeir Pedersen.


== Som «side man» ==
Sjösten har vært hyppig benyttet akkompagnatør for velkjente amerikanske musikere som Ben Webster, Dexter Gordon (The Rainbow People; Round Midnight; Revelation; After Hours; Swedish Nights; After Midnight), Art Farmer. 


== Stor pianist ==
Sjösten spiller i en elegant, «swingende», sofistikert og lyrisk jazzstil. Hans spill har en sterk identitet med et følsomt anslag og en sjelden evnen til å utvikle lange fantasifulle improvisasjoner av et enkelt musikalsk motiv.


== Utmerkelser ==
1969 - Jan Johansson-stipendet
1970 - SKAP-stipendiatet
1981 - Gyllene Skivan for soloplaten Select Notes
1989 - Gyllene Skivan med sin egen kvartett for Roots and Relations.
1997 - Lars Gullin-prisen
2006 - Christer Boustedt-prisen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lars Sjösten på Discogs 
(en) Lars Sjösten på MusicBrainz 
(en) Lars Sjösten på AllMusic
Aiva Insulander

Aiva Insulander (født 1971 i Göteborg i Sverige) er en svensk folkemusiker. I tillegg til å synge og kvede behersker hun også lokk. Hun spiller også trekkspill. Hun skriver også egne tekster og komponerer musikk.Hun har utdannelse i folkemusikk fra både Sverige og Norge, og teaterutdannelse fra Göteborg.På begynnelsen av 2000-tallet var hun blant annet medlem av det nordiske vokalensemblet Kvedar, sammen med blant annet Halvor Håkanes, Eli Storbecken og Agnes Buen Garnås.Senere ble hun medlem av det svenske musikkollektivet GNISTA, som for øvrig bestod av Hans Insulander, Malin Westling, Linnéa Bruno, Karolina Westling Nordbotten, Clara Hållén, Jerk Elmén, Stina Larsson, Stefan Karlsson, Chanette Borbjerg og Martin Krantz. I 2008 turnerte hun og resten av GNISTA med den musikalske forestillingen Själen i foten.


== Referanser ==
Folkerepublikk

Folkerepublikk er en tittel som har blitt benyttet av mange sosialistiske republikker for å beskrive deres styresett.
Begrepet «folkerepublikk» ble brukt populistisk. Motivasjonen for å bruke dette begrepet lå i påstanden om at myndighetene styrte i tråd med interessen til majoriteten av befolkningen, og derfor er «folkets republikk». Kritikere av disse systemene har derimot ment at navnet «folkerepublikk» kun ble brukt som propaganda. 
Disse landene regner seg i dag som folkerepublikker:

 Algerie (Den demokratiske folkerepublikken Algerie) (siden 1963)
 Bangladesh (Folkerepublikken Bangladesh) (siden 1971)
 Kina (Folkerepublikken Kina) (siden 1949)
 Laos (Den demokratiske folkerepublikken Lao) (siden 1975)
 Nord-Korea (Den demokratiske folkerepublikken Korea) (siden 1948)Følgende ikke-anerkjente utbryterstater (folkerettslig del av Ukraina) kaller seg også folkerepublikker:

 Folkerepublikken Donetsk (siden 2014)
 Folkerepublikken Lugansk (siden 2014)Blant andre historiske eksempler finnes:

 Albania (Den sosialistiske folkerepublikken Albania) (1949–1992)
 Angola (Folkerepublikken Angola) (1975–1992)
 Benin (Folkerepublikken Benin) (1975–1990)
 Bulgaria (Folkerepublikken Bulgaria) (1946–1990)
 Etiopia (Den demokratiske folkerepublikken Etiopia) (1974–1991)
 Guinea (Den revolusjonære folkerepublikken Guinea) (1958–1984)
 Sør-Jemen (Den demokratiske folkerepublikken Jemen) (1967–1990)
 Jugoslavia (Den føderale folkerepublikken Jugoslavia) (1946–1963)
 Kambodsja (Folkerepublikken Kampuchea) (1979–1989)
 Libya (Den store sosialistiske folkerepublikken Libya) (1977–2011)
 Mongolia (Folkerepublikken Mongolia) (1924–1990)
 Mosambik (Folkerepublikken Mosambik) (1975–1990)
 Polen (Folkerepublikken Polen) (1952–1990)
 Romania (Folkerepublikken Romania) (1947–1965)
 Tuva (Folkerepublikken Tuva) (1921-1944)
 Ungarn (Folkerepublikken Ungarn) (1949–1989)
 Zanzibar (Folkerepublikken Zanzibar) (1964)
The Wicker Man

Denne artikkelen handler om filmen fra 1973, for nyinnspillingen fra 2006, se The Wicker Man (2006).The Wicker Man (norsk alternativ tittel: Narrenes konge) er en britisk kultfilm fra 1973 med elementer av thriller, skrekk og musikal. Den er regissert av Robin Hardy og skrevet av Anthony Shaffer. Rollene spilles av Edward Woodward, Christopher Lee, Diane Cilento, Ingrid Pitt og Britt Ekland. Paul Giovanni komponerte lydsporet for The Wicker Man, et verk som har hatt stor innflytelse på neofolk- og psych folk-artister.
Bladet Total Film utnevnte The Wicker Man i 2004 til den sjette beste britiske filmen noensinne.
Brightlight Pictures har produsert en nyinnspilling av filmen satt i Maine. Denne spilles av Nicolas Cage og Ellen Burstyn. Robin Hardy har uttrykt bekymring over nyinnspillingen.


== Handling ==
The Wicker Man handler om Politimannen Sgt. Howie (Edward Woodward) som kommer til en øy utenfor Skottland for å etterforske  ungjenta May Morrisons forsvinning. Til hans fortvilelse gir lokalbefolkningen inntrykk av å aldri ha hørt om jenta, men når Sgt. Howie begynner å grave dypere oppdagere han at lokalbefolkningen med vilje jobber imot ham og at de bindes sammen av en litt spesiell overbevisning.


== Skuespillere ==
Edward Woodward som Neil Howie
Christopher Lee som Lord Summerisle
Britt Ekland som Willow MacGregor
Annie Ross som Willow MacGregor (stemme)
Rachel Verney som Willow MacGregor (sang-stemme)
Diane Cilento som Miss Rose
Ingrid Pitt som bibliotek-ansatt.
Lindsay Kemp som Alder MacGregor.
Russell Waters som Harbour Master
Aubrey Morris som en gammel gartner og grav-røver
Irene Sunter som May Morrison
Jennifer Martin som Myrtle Morrison
Donald Eccles som T.H. Lennox


== Eksterne lenker ==
(en) The Wicker Man på Internet Movie Database 
(no) The Wicker Man hos Filmfront 
(sv) The Wicker Man i Svensk Filmdatabas 
(fr) The Wicker Man på Allociné 
(nl) The Wicker Man på MovieMeter 
(en) The Wicker Man på AllMovie 
(en) The Wicker Man på Rotten Tomatoes 
(en) The Wicker Man på Metacritic 


=== Kilder ===
Hematitt

Hematitt (av greske αιματoεις (haimatoeis), som betyr blodig) er et mineral av typen jernoksid med formel Fe2O3, som er kjent som det viktigste råstoff for fremstillingen av jern. Hematitt ble ofte kalt naturlig jernmalm da dets store jerngehalt (rundt 65%) kunne brukes uforedlet.  Det kalles også jernglans eller jernglimmer.
Hematitt dannes ofte i nærheten av stillestående vann eller geysirer, men kan også komme fra vulkansk aktivitet. Gråfarget hematitt som knuses. gir et rødlig pulver. 
Fargen kan være rødlig, derav tilnavnet blodsten eller rødjernsten, og anvendes ofte som pigment.  Det har vært brukt til farging (rød oker) av malerier og tekstiler.  I eldre tider kunne greske soldater bruke blodstener som amulett for å stoppe blødning.  Forskning har senere påvist mineralets evne i pulverisert form til å bidra til koagulering.
Navnet Speculitt ble på romersk tid brukt på sølvskinnende polert hematitt, som da ville være et speilbilde av sjelen.  Ved å ha sett seg selv i en sammenheng, ville man lettere kunne orientere seg og finne «sin plass på jorden».
Den røde fargen på Mars skyldes store forekomster av finkornet hematitt (først oppdaget i Terra Meridiani), og er en viktig basis i teorier om at planeten kan ha hatt det livsnødvendige vannet.

Utvinning av hematitt har foregått bl.a. i Kiruna, Sydvaranger, Oppdal, Ulefoss og Dunderlandsdalen.
Ved sliping av sorte hematitt-krystaller frembringes «svart diamant».  
Avrundet sliping gir populære rimeligere smykker.
Cadence Jazz Records

Cadence Jazz Records (etablert 1980 i Redwood, New York) (CJR) er et amerikansk plateselskap.  Det ble etablert av tidsskriftet Cadence Magazine for å gi ut ikke-kommersiell musikk i genren jazz.  Av de første utgivelsene kan nevnes
Chet Baker med Per Husby Trio, The Improviser på CJR 1019.
De norske Thorgeir Stubø og Frode Gjerstad utga flere plater på CJR.


== Eksterne lenker ==
cadencebuilding.com
Trust Me Records

Trust Me Records er et norsk plateselskap som drives av journalisten Marit Karlsen. Den første utgivelsen kom i oktober 2000, og var debutalbumet til Laptop. Selskapet har gitt ut album av blant annet The Mormones, Safariari, Adjágas, Whopper, Botnljeda, Rockettothesky, Sleepyard, Monomen og Beezewax.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted