jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hjelp Jødene Hjem

Hjelp Jødene Hjem (forkortet HJH) er en norsk humanitær organisasjon som hjelper jøder med å utvandre til Israel. HJH startet som en ad-hoc gruppe for å hjelpe Sovjet-jødene ut av Sovjetunionen.  Formålet med Aksjonskomitéen Hjelp Jødene Hjem er å kanalisere støtte til jøder fra det tidligere Sovjetunionen og andre utsatte områder for å hjelpe dem med å reise til Israel, lette overgangen til et nytt liv og bistå i tilpasning til et nytt hjemland.
I dag kanaliserer HJH støtte til prosjekter som hjelper nye immigranter til og i Israel. HJH sender støtte til organisasjoner som driver med forskjellig type hjelp til nye immigranter, fra før de har forlatt landet de kommer fra til de er blitt integrert inn i det israelske samfunnet. HJH driver også informasjonsarbeid om antisemittisme og dens følger.
Organisasjonen er upolitisk samarbeidsorganisasjon bestående av humanitære, kristne og jødiske organisasjoner. 10 organisasjoner står i dag bak og støtter HJHs arbeid.


== Historie ==
Hjelp Jødene Hjem oppsto som en aksjonskomité våren 1990, for å hjelpe sovjetiske jøder med å få utreisetillatelse og muligheten til å flytte til Israel. Michael Melchior ble engasjert til å finne passende prosjekter i Israel som Hjelp Jødene Hjem kunne støtte. Kai og Jackie Feinberg, Kristoffer Gjøtterud, Helge Aarflot var også viktige i HJHs arbeide.
Den profilerte Israelvennen Kåre Kristiansen var i alle år med i styret i Hjelp Jødene Hjem.
Øyvind Bernatek har vært styreleder i HJH siden 2007. Rebekka Herberger Rødner er daglig leder. Eli Finsveen var daglig leder 2007-2014. Anne Sender var daglig leder 
Anne-Marie Gravdahl var styreleder for Hjelp Jødene Hjem i en årrekke.


== Deltagende organisasjoner ==
Pr. 2015 er ti foreninger med i Hjelp Jødene Hjem:

Det Norske Baptistsamfunn
Det Norske Misjonsforbund
Den Evangelisk Lutherske Frikirke
Fellesinnsamlingen for Israel/ Magbit
Den Norske Israelsmisjon
Norge-Israel-foreningene
Med Israel for fred
Ordet og Israel
Det Mosaiske Trossamfund
De Frie Evangeliske Forsamlinger


== Eksterne lenker ==
Nettsidene til Hjelp Jødene Hjem
Intervju med styreleder i HJH Anne-Marie Gravdahl, i Dagen 08.08.2001
Mineralogi

Mineralogi er læren om mineralene, som igjen er byggestener for bergartene. Mesteparten av jordskorpa består av de bergartsdannende mineralene kvarts, feltspat, kalkspat, dolomitt, glimmer, pyroksen og hornblende. I tillegg inneholder bergarter også aksessoriske mineraler som utgjør et par prosent. Noen mineraler finnes i sin rene form, eksempelvis kvarts og glimmer, men nesten alltid er de blandet sammen til bergarter hvor egenskapene må utledes gjennom mineralogisk analyse av de enkelt-mineraler bergarten består av. Mineralogisk analyse kan også brukes til å identifisere bergarter, eksempelvis ved Streckeisens klassifikasjonssystem.


== Hardhet ==
Mineralene kan enkelt klassifiseres ved sin hardhet: 

Talk
Gips
Kalk
Flusspat
Apatitt
Feltspat
Kvarts
Topas
Korund
DiamantDet er verdt å merke seg at denne skalaen ikke er linjeær. Diamant er cirka 10 ganger sterkere enn Korund, mens Feltspat er cirka dobbelt så sterkt som Apatitt.
Mineralogien kan i tillegg klassifiseres etter ulike skjemaer for å beskrive bergartene. Disse metodene avhenger av hvilke typer av bergarter som vi analyserer: Sedimentære, metamorfe eller vulkanske.


== Analysemetoder ==
Mineralogien til en bergart kan bestemmes i laboratorium ved hjelp av:

Mikroskop – Tynnslipsmikroskop
XRD – Røntgendiffraksjon
SEM – Scanningelektronmikroskop


== Eksterne lenker ==
 (en) Mineralogy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Benjamin Limo

Benjamin Limo (født 23. august 1974 i Eldoret) er en kenyansk friidrettsutøver.
I VM 1999 tok han sølv 3000 meter hinder, og ble verdensmester på samme distanse under VM 2005 i Helsingfors.


== Resultater ==
1998: Verdensmester i gateløpstafett
1999: Verdensmester i terrengløp, VM-sølv på 5000 meter
2005: Verdensmester på 5000 meter


== Bestenoterintger ==
1500 meter: 3.37,59 min, 1999
3000 meter: 7.28,67 min, 4. august 1999 i Monaco
5000 meter: 12.54,99 min, 4. juli 2003 i Paris
10000 meter: 27.42,43, 21. mai 2004 i Hengelo, Nederland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Benjamin Limo – Commonwealth Games Federation 
(en) Benjamin Limo – World Athletics 
(en) Benjamin Limo – Track and Field Statistics
Asperferar

En Asperferar (lat. aspergere «bestenke» og ferre «bære») er i den katolske kirkes liturgiske bruk en ministrant, som bærer på aspersoriet, et bøttelignende kar med vievann til bruk ved den velsignelse som går under navnet asperges. Presten går med asperferaren rundt i kirkerommet og bestenker menigheten med vievann; presten må dyppe den såkalte aspergilen i dette karet underveis for å fylle den opp med mer vievann. Asperferaren kan også stå til tjeneste når for eksempel graver, hus, kirkegårder, ringer (under bryllup), biler og annet velsignes.
Naturkatastrofe

En naturkatastrofe er en naturlig (ikke-menneskeskapt) endring i jordas overflate eller atmosfære som får katastrofale følger for mennesker og andre organismer. En naturkatastrofe kan sette tydelige spor i den sedimentære lagrekken til tross for at hendelsen utgjør en mikroskopisk andel av den geologiske tidsregningen. Slike hendelser kan derfor ofte gjenkjennes ved paleontologiske eller sedimentologiske undersøkelser.
Studier av naturkatastrofer omfatter å vurdere, forebygge og avhjelpe hendelser som skyldes geologiske forhold eller prosesser, og som er til fare for mennesker, eiendom eller det naturlige miljø. De største farer oppstår ved skred i løsmasser og berg forårsaket av nedbør, vulkanutbrudd, flom, jordskjelv og menneskelig påvirkning. Skred ut i innsjøer og fjorder, undersjøiske skred og jordskjelv kan forårsake ødeleggende flodbølger (tsunamier).
Avdelingen for miljøgeologi, hydrologi og naturkatastrofer ved Institutt for Geofag ved UiO har et nært samarbeid med International Centre for Geohazards (ICG) på Norges Geotekniske Institutt (NGI). Sammen har disse institusjonene stor kompetanse innen analytisk og numeriske modellering og eksperimentelle metoder, og har omfattende praktisk erfaring med feltobservasjoner og forebyggende tiltak.


== Naturkatastrofer i Norge ==
Vi har ikke hatt noen hendelser som kan betegnes naturkatastrofe i Norge i nyere tid. Imidlertid har naturskade rammet liv og eiendom. Noen kjente naturskader:

Borregaard Hovedgård jordskred
Gauldalsraset
Hatlestad-raset
Lofot-stormen 1849
Rasulykken i Loen i 1905
Rasulykken i Loen i 1936
Rissaraset
Storeggaraset
Storofsen
Tafjord-ulykka
Tiller-raset
Tjelle-skredet
Verdalsraset
VesleofsenSlik skade omfattes ikke av private forsikringer. I stedet gir staten naturskadeerstatning.


== Galleri ==

		
		


== Litteratur ==
Henrik Svensen: Enden er nær. En bok om naturkatastrofer og samfunn. Aschehoug 2006.
Rudstad stasjon

Se også Rustad stasjon (Østfoldbanen)Rudstad stasjon er en jernbanestasjon på Rørosbanen. Stasjonen ligger ved Rudstad i Østerdalen, i Elverum kommune, 17 kilometer nord for Elverum stasjon og 15 kilometer sør for Rena stasjon. Fra Oslo S er det 175,90 kilometer.
Stasjonen har hatt vekslende status: Fra 1871 lasteplass, fra 1916 betjent stoppested for ekspedering av passasjerer og gods, men uten togkrysninger, fra 1929 ubetjent holdeplass, fra 1966 fullverdig stasjon med betjening som ekspederte passasjerer og gods, samt foretok togkrysninger ved behov. I 1982 ble Rudstad ubetjent stasjon uten passasjertrafikk, men kunne betjenes for togkrysninger. Fra 1984 kunne passasjerene igjen benytte stasjonen. I 1992 ble stasjonen fjernstyrt fra Hamar, men etter Åsta-ulykken i 2000 og fram til sikkerhetssystemet på Rørosbanen var gjennomgått i 2002, var Rudstad igjen betjent av togekspeditør.Passasjertrafikken ble innstilt ved ruteskiftet i juni 2000, men passasjerer kunne igjen reise til og fra stasjonen fra ruteskiftet i januar 2006.Pr 2007 er Rudstad en fjernstyrt, ubetjent stasjon med krysningsmuligheter og behovsstopp for passasjertrafikk. Stasjonsbygningen ble revet på 1980-tallet, og stasjonen kan betjenes lokalt fra et reléhus på samme sted. Det er pr august 2007 ingen rutemessige krysninger på stasjonen.Rudstad stasjon kom i søkelyset i januar 2000 etter Åsta-ulykken, da nordgående tog angivelig skal ha kjørt ut fra stasjonen mot rødt utkjørssignal.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 102–103. ISBN 82-90286-28-7. 
Thor Bjerke og Roar Stenersen (2002). Rørosbaneboka. s. 221. ISBN 82-90286-24-4. 
Aasmund Dahl, red. (1988). Bygningsregistrering: Rørosbanen, Hamar distrikt. NSB Arkitektkontoret. s. 115–122. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Rudstad stasjon
(no) Rudstad stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Rørosbanen (Hmr.)
Aspergil

En aspergil (eller aspergilium) er et hjelpemiddel som benyttes for å bestenke vievann. Den brukes særlig i katolsk liturgi, og finnes der i to grunnformer. Den opprinnelige form er rett og slett en kvast (ikke ulik en stiv feiekost men kortere) som dyppes i vievann og deretter slås i luften mot de personer eller den gjenstand som ønskes velsignet. En vanligere form for aspergil er en perforert hul kule med et kort håndtak. Når den dyppes i aspersoriet (et bøttelignende vievannskar som gjerne holdes av den ministrant som kalles asperferaren) fylles den raskt med vann, som så kommer ut når den rystes. 
Noen aspergiler av kuletype rommer et reservoar for vievann i håndtaket, slik at det blir hendigere i bruk for eksempel ved husvelsignelser eller ved velsignelse av graver.
Petrografi

Petrografi er læren om bergartene. Bergartene klassifiseres for det første som enten sedimentære, metamorfe eller erruptive. Disse hovedtypene av bergarter har så egne system for klassifikasjon. Bergartene består av mineraler som kan identifiseres ved hjelp av mikroskop eller røntgen-metoder.
Ceroferar

En ceroferar (lat.: cera «voks» og ferre «bære») er i den  katolske liturgi en ministrant som bærer et lys.
Ceroferarene gjør dette i inngangs- eller utgangsprosesjonene foran eller ved siden av den diakon eller ministrant som bærer evangelieboken og cruciferaren (som bærer prosesjonskrusifikset). I evangelieprosesjonen ledsager de evangeliaren til amboen og står ved siden av diakonen/presten under evangelieforkynnelsen. Ved den eukaristiske bønn er det også vanlig at ceroferarene knelende eller stående holder lysene.
Cruciferar

En Cruciferar (krusifiks og lat. ferre «bære») er i katolsk liturgi en  ministrant som bærer et krusifiks. Som regel er krusifikset på en lang stav og kan derfor løftes høyt. Det føres slik under gudstjenestens inngangs- og utgangsprosesjon, eller under andre prosesjoner som for eksempel begravelser.
Hulløya

Hulløya, på lulesamisk Ulli, er ei øy i den østlige delen av Hamarøy kommune i Nordland. Øya ligger i Tysfjorden, sørvest for Kjøpsvik. Hulløya har et areal på 22,1 km² og høyeste punkt er Veten på 675 moh. Hulløya hadde fire innbyggere i 2001.
Like sørvest for Hulløya ligger Lille Hulløya hvorfra Hellmofjorden går sørover inn i landet. På sørøstsida av Hulløya går de to fjordene Grunnfjorden og Mannfjorden sørøstover, mens Indre Tysfjorden går østover på nordøstsida av Hulløya. Nord for Hulløya skiller Kjøpsviksundet øya fra fastlandet, mens Hulløysundet skiller den fra Mannfjordneset mot sør.


== Referanser ==
Libriferar

En libriferar eller bokbærer (lat. liber «bok» og ferre «bære») er i katolsk liturgi en ministrant som har som oppgave å se til at den celebrerende prest alltid får bragt til seg de rette liturgiske bøker til rett tid, gjerne oppslått på riktig side. Han kan også holde boken mens presten leser, og det kan da også forekomme at han kneler ned og bruker sitt eget hode som bokstøtte.
Aspersorium

Et aspersorium er et bærbart bøttelignende kar som benyttes i katolsk liturgi ved bestenkelse av  vievann.
Steinvik stasjon

Steinvik stasjon er en jernbanestasjon på Rørosbanen. Stasjonen ligger ved grenda Steinvik i Stor-Elvdal kommune og ble åpnet i 1875, to år før Rørosbanen stod ferdig. Stasjonsbygningen er tegnet av arkitekten Georg Andreas Bull og ble oppført i 1873. Bryggerhuset ved siden av stasjonsbygningen er tegnet av arkitekt Peter Andreas Blix og ble oppført i 1874.

Stasjonsnavnet var Stenvigen fra åpningen i 1875 og ble skrevet Stenviken fra 1878. Fra 1. september 1922 har navnet vært Steinvik.Stasjonen ble avbemannet og nedgradert til holdeplass i 1985. Stasjonsbygningene ble solgt til private eiere. Etter 2002 stopper lokaltogene her bare ved henvendelse direkte til konduktøren. Fra Steinvik stasjon til Oslo S er det 203,8 km.


== Fredning av stasjonen ==
Steinvik stasjon ble fredet av Riksantikvaren i 2002 med begrunnelse i at stasjonen er et av de best bevarte anleggene fra sin periode. Fredningen omfatter stasjonsbygningen med eksteriør, godshuset med eksteriør og interiør, privétbygningens eksteriør og bryggehusets eksteriør og interiør samt et område rundt bygningene.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 102–103. ISBN 82-90286-28-7. 
Thor Bjerke og Roar Stenersen (2002). Rørosbaneboka. s. 225–226. ISBN 82-90286-24-4. 
Aasmund Dahl, red. (1988). Bygningsregistrering: Rørosbanen, Hamar distrikt. NSB Arkitektkontoret. s. 141, 145–158. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Steinvik stasjon
(no) Steinvik stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Rørosbanen (Hmr.)
Riksantikvaren
«Steinvik stasjon». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Opphus stasjon

Opphus stasjon er en jernbanestasjon på Rørosbanen. Stasjonen ligger ved tettstedet Opphus i Stor-Elvdal kommune og ble åpnet i 1876, ett år før Rørosbanen stod ferdig. Stasjonen er fjernstyrt og bemannet. Togene stopper bare her ved henvendelse direkte til konduktøren. Fra Opphus stasjon til Oslo S er det 213,85 km. 


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 102–103. ISBN 82-90286-28-7. 
Thor Bjerke og Roar Stenersen (2002). Rørosbaneboka. s. 226. ISBN 82-90286-24-4. 
Aasmund Dahl, red. (1988). Bygningsregistrering: Rørosbanen, Hamar distrikt. NSB Arkitektkontoret. s. 161–166. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Opphus stasjon
(no) Opphus stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Rørosbanen (Hmr.)
Kjøpsvik

Kjøpsvik (lulesamisk: Gásluokta) er et tettsted i Narvik kommune i Nordland. Inntil 2020 var stedet administrasjonssenteret i Tysfjord kommune. Tettstedet har 803 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger på østsiden av Tysfjorden.


== Samferdsel og industri ==
Kjøpsvik har fergeforbindelse over Tysfjorden til Drag. Veiforbindelsen til E6 på Sætran i Ballangen ble åpnet i 1992.
En viktig bedrift i Kjøpsvik er Norcems sementfabrikk på stedet, tidligere Nordland Portland Cementfabrik. Sementproduksjonen startet i 1918 med råstoff fra et stort kalksteinsfelt som strekker seg nordover fra Kjøpsvik. I dag er sementfabrikken den nest største arbeidsplassen i Tysfjord.


== Se også ==
Kalk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon av Kjøpsvik


== Galleri ==
Evenstad stoppested

Evenstad stoppested på Rørosbanen (ved tettstedet Evenstad i Stor-Elvdal kommune) åpnet i 1934. Evenstad var betjent for ekspedering av passasjerer og gods fram til 1970, men har siden vært en ubetjent holdeplass.
Stasjonsbygningen var en ombygget vokterbolig som var flyttet til stedet. Den ble revet i 1979. Holdeplassen består nå av et venteskur og to spor. Regiontogene stopper ved henvendelse direkte til konduktøren. Fra Evenstad stasjon til Oslo S er det 227,68 km. 


== Litteratur ==
Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 102–103. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Bjerke, Thor og Stenersen, Roar (2002). Rørosbaneboka. s. 228. ISBN 82-90286-24-4. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Evenstad stoppested
(no) Evenstad stoppested i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Rørosbanen (Hmr.)
Stai stasjon

Stai stasjon er en jernbanestasjon på Rørosbanen. Stasjonen ligger ved Stai i Stor-Elvdal kommune og ble åpnet i 1875, to år før hele Rørosbanen ble åpnet. Stasjonsbygningen er tegnet av arkitekten Georg Andreas Bull og ble oppført i 1873 og ble fredet av Riksantikvaren i 2002 med begrunnelse i å bevare et arkitektonisk, bygningshistorisk og jernbanehistorisk verdifullt anlegg fra åpningen av Rørosbanen. Stasjonen er ubetjent og lokaltogene stopper bare her ved henvendelse direkte til konduktøren. Fra Stai stasjon til Oslo S er det 237,42 km.


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 102–103. ISBN 82-90286-28-7. 
Thor Bjerke og Roar Stenersen (2002). Rørosbaneboka. s. 229. ISBN 82-90286-24-4. 
Aasmund Dahl, red. (1988). Bygningsregistrering: Rørosbanen, Hamar distrikt. NSB Arkitektkontoret. s. 187, 191–203. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Stai stasjon
(no) Stai stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Rørosbanen (Hmr.)
«Stai stasjon». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Lumbago

Se også Lumbago (band).Lumbago eller hekseskudd er en diagnose og samlebetegnelse på uspesifikke korsryggsmerter og inkluderer mange tilstander som har til felles at de gir smerter i lumbalcolumna (korsryggen). 
I de fleste tilfeller er det vanskelig å si nøyaktig hvor smertene sitter. Det er flere strukturer i og rundt den lavere delen av ryggsøylen som kan gi opphav til smerte. Lumbago skilles fra isjias ved at lumbago er lokalisert smerte i korsryggen, mens isjias er smerter som stråler fra ryggen og nedover i ene benet.
Lumbago er en akutt innsettende smertetilstand som ofte blir bra av seg selv innen få dager. Likevel kan den i sjeldnere tilfelle ha flere ukers varighet.


== Årsak ==
I korsryggen er det flere muskler som kan være årsak til smerte, særlig ved inaktivitet og over- eller feilbelastning. Ryggsøylen i korsryggen er ofte utsatt for holdningsfeil og skjevheter, skoliose. Dette kan gi overbelastning av muskulaturen langs ryggraden. Slitasjeforandringer i mellomvirvelskiver gir ofte smerter. Dette kan sees på røntgenbilder som reduserte skivehøyder og som forkalkninger langs kanten av rygghvirvlene. Ryggsmerter, nedsatt funksjon, svekket muskulatur og/eller svakheter i muskelsamspillet i hofte/rygg er veldig vanlig og skyldes ofte inaktivitet.  
Langs ryggsøylen går det ligamenter som kan bli betente og forårsake smerte.


== Behandling ==
Overordnet mål for behandling er å oppnå tilstrekkelig smertelindring til at pasienten kan gjenoppta normal aktivitet, fordi aktivitet i seg selv er et viktig tiltak for tilhelning. Kortvarig medikamentbehandling eller annen symptomlindrende tiltak som for eksempel manipulasjon kan være nødvendig. Prognosen er god ved akutte korsryggsmerter (grønne flagg), men symptomlindrende tiltak kan være nødvendig, selv om ingen spesifikke behandlingstiltak har dokumentert stor effekt på gruppenivå.
Tranøy fyr

Tranøy fyr (fyrnummer 719500) er et ledfyr som ligger om lag 2,5 kilometer vest for grenda Tranøy i Hamarøy kommune i Nordland. Fyret ligger på Stangholmen i Vestfjorden, og er forbundet med Nordneset på fastlandet med en litt over 270 meter lang støpt gangbru.Fyrstasjonen ble opprettet, og første gang tent den 19. september 1864 med en fyrlykt som ble plassert på taket av fyrvokterboligen. Opprinnelig ble det foreslått å plassere fyret på skjæret Æggeløysa, men etter undersøkelser ble det slått fast at Stangholmen var et mer hensiktsmessig sted. I 1936 ble fyret bygd om, og et 27,3 meter høyt fyrtårn av støpejernstårn, opprinnelig bygd i 1914, ble flyttet fra Moholmen fyr utenfor Kabelvåg til Tranøy. Det nye fyret ble satt i drift den 1. november samme år. Fyret ble elektrifisert i 1959, og i 1983 ble tåkesignalet lagt ned. Gangbruen over sundet fra fyret til fastlandet kom i 1969.

Tranøy fyr ble automatisert i 1986, og ble avfolket 5. juni 1991. 13 fyrvoktere hadde da tjenestegjort på fyrstasjonen. Siden sommeren 1993 har det vært drevet kafé og overnattingsvirksomhet på fyret.
I 1997 fattet riksantikvaren vedtak om fredning,etter lov om kulturminner, av bygningene og deres hovedkonstruksjoner, interiøret i støpejernstårnet, gangbro og andre konstruksjoner på Stangholmen.Klokken 03.50, natt til 13. september 1941 ble hurtigruteskipet «Barøy» senket av en torpedo fra et britisk fly, to sjømil vest for Tranøy fyr. Anslagsvis 112 mennesker omkom.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Norsk Fyrhistorisk Forening: Tranøy fyr
Kristoffersen, Tore: Fyrstasjonene i indre Vestfjorden


== Eksterne lenker ==
Tranøy fyr
Kystverket – Norsk fyrliste 2008 (pdf, 15 MB) side 558
«Tranøy fyr». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Ulf Ekman

Ulf Gunnar Ekman (født 8. desember 1950 i Göteborg, Sverige) er grunnlegger og tidligere pastor i menigheten Livets Ord i Uppsala, Sverige. Han er utdannet cand. theol. og cand. fil.
Ulf Ekman er vert for programmet «Another Day Of Victory» som sendes på blant annet GOD TV.
Under gudstjenesten på Livets Ord den 9. mars 2014 informerte Ulf Ekman at han forlater forsamlingen for å bli katolikk. Han konverterte 22. mai 2014.Under Oslo Symposium 2015 mottok han Kaare Kristiansens minnepris for sitt arbeide for Israel og jødene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Ulf Ekman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Muhammed Rafiq Tarar

Muhammed Rafiq Tarar (født 2. november 1929) var president i Pakistan fra 1. januar 1998 til 20. juni 2001.  
Under Pakistans uavhengighetskrig i 1947 så var Rafiq Tarar frivillig nødhjelpsarbeider i flyktningleirer satt opp av Muslim Students Federation, for flyktninger som kom fra India til Pakistan.


== Referanser ==
Tolvan Big Band

Tolvan Big Band (etablert i Malmö, 1979) er et svensk jazzorkester, et av Europas mest anerkjente sådan.
Allerede i 1983 ledet initiativtaker Helge Albin bandet til internasjonale konserter og utgivelser; Montreaux Jazz Festival avstedkom utgivelsen Montreaux and More (Dragon, 1983) som endatil fikk Gyllene Skivan samme året; fra festival i Wien laget man dokumentarprogram for riksdekkende fjernsyn.  Samarbeid med Dizzy Gillespie og Michael Brecker ble også gjennomført.
Andre utgivelser er Tommy Körberg & Tolvan Big Band (1985), 
David Liebman & Tolvan Big Band – guided dreams (1985),
Colours (1989),
Live in London (1993),
The touch (1996),
Tolvan Big Band plays the music of Helge Albin (1997), og
A walk in the centerpoint.  Flere av disse har inneholdt komposjoner av bandets medlemmer.
Besetningen i senere tid har inkludert

trompetistene Roy Wall, Anders Gustavsson, Fredrik Davidsson, Christer Gustavsson og Anders Bergcrantz
saksofonistene Helge Albin, Ronny Stensson, Cennet Jönsson, Inge Petterson og Bernt Sjunnesson
trombonistene Vincent Nilsson, Ola Åkerman, Olle Tull, Ola Nordqvist og Björn Hängsel
Anders Lindvall gitar, Jörgen Emborg piano, Lars Danielsson bass, og Lennart Gruvstedt, trommer.


== Eksterne lenker ==
(en) Tolvan Big Band på Discogs 
(en) Tolvan Big Band på MusicBrainz 
(en) Tolvan Big Band på Songkick 
(en) Tolvan Big Band på AllMusic 
(en) Tolvan Big Band