jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Josef Hymneskriveren

Josef Hymneskriveren (født 816 i Syrakus, Sicilia, død 3. april 886 i Konstantinopel) var en siciliansk prest og basilianermunk. Sammen med sin venn Gregor Dekapolites var han blant de fremste motstanderne av ikonoklasmen (billedstormen) i østkirken på 900-tallet. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han ble født på Sicilia av fromme foreldre, Plotinus og Agatha. Josefs familie måtte flykte fra Sicilia da muslimene invaderte øya. Det nøyaktige sted de bodde, varierer i kildene. Men det anses som mest sannsynlig at han kom fra Val Demone, der et flertall av de østlig-ortodokse gruppene var bosatte. Muligens dro familien fra øya i 831, fra havnebyen Palermo, som han selv oppfattet som sin hjemby. Hagiografen Theodor Pediasimos mener på den annen side at han kom fra Siracusa og at de reiste ut derfra. Ifølge hagiografen Theophanes dro de til Peloponnes. 
I en alder av 15 år ble han tonsurert og dermed opptatt som munk ved Latomosklosteret i Thessalonica.


=== Prestemunk ===
Omkring år 840 ble han ordinert til prestemunk av biskopen av Thessalonica. Under et besøk i Tessalonika ble den fremstående Gregor av Dekapolis så imponert av Josef at han inviterte ham til å tilslutte seg hans kloster, Stoudiosklosteret i Konstantinopel.
Under en reise til Roma en gang før 850 ble han tatt til fange av sjørøvere. Etter å ha blitt satt fri vendte han tilbake til Konstantinopel, hvor han i nærheten av graven til St. Johannes Krysostomos grunnla et kloster. Han diktet der en rekke hymner, noe som ga ham tilnavnet «Hymneskriveren». I den bysantinske kirke regnes han som en av de fremste liturgiske poetene.
Mellom 858 og 867 var han forvist fra Konstantinopel av patriark Ignatius av Konstantinopel, antagelig på grunn av sitt standpunkt i billedstriden. Etter å ha kommet tilbake ble han administrator i Hagia Sofia, et embete han hadde til sin død.
Hans helgenkult bredde seg mest i østkirken, men han regnes også som helgen av Den katolske kirke. Minnedagen er dødsdagen, 3. april, men den har tidligere også vært feiret 14. juni.


== Litteratur ==
Follieri, Enrica (1961). «Un canone di Giuseppe Innografo, per S. Fantino " il vecchio " di Tauriana». Revue des études byzantines. 19: 130–151. doi:10.3406/rebyz.1961.1248. 
Hillier, Richard (1985). «Joseph the Hymnographer and Mary the Gate». The Journal of Theological Studies. 36: 311–320. JSTOR 23962461. 
Stiernon, Daniel (1973). «La vie et l'œuvre de S. Joseph l'Hymnographe. À propos d'une publication récente». Revue des études byzantines. 31: 243–266. doi:10.3406/rebyz.1973.1468. 
Tomadakes, Evtychios I. (1971). «Ἰωσὴφ ὁ Ὑμνογράφος. Βίος καὶ ἔργον». Athens: University of Athens.
Kletus

Kletus (eg. Anakletus, men på norsk tradisjonelt kjent i kortformen) (død tradisjonelt satt til 13. juli 88) var pave fra ca. 76 til sin død. Han var den tredje pave.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Navnet hans, på gresk Anenkletos, betyr «ulastelig», og var et navn som stort sett ble brukt av slaver. Det er derfor regnet som mulig at han var en frigitt slave, eller at hans far hadde vært slave.


=== Biskop av Roma - tredje pave ===
Opplysningene som finnes om ham er sparsomme og usikre. Han skal ha ordinert en del prester, delt inn Roma i 25 kirkesogn, satt opp regler for vigsling av biskoper og for presteskapets klesdrakt, og bygget et oratorium ved apostelen Peters grav på Vatikanhøyden. 
Noen eldre pavelister regner ham ikke som pave, men som stedfortreder for Klemens I i hans lange fravær fra Roma. I andre lister dukker han opp to ganger, både som Kletus og Anakletus. I en lang periode hadde han to minnedager i den liturgiske kalenderen: 26. april som Kletus og 13. juli som Anakletus. Sistnevnte minnedag er nå avskaffet. 
Ifølge tradisjonen led han martyrdøden under keiser Domitian (81–96), men det finnes ikke historisk belegg for dette.


=== Hellig ===
Han ble regnet som helgen umiddelbart etter sin død. I kunsten har han attributtene palme (martyrsymbol), pavekors og en mynt som han knuser.
Den tridentinske kalender avsatte 26. april som festdag for Sankt Kletus, som da ble minnet i kirken sammen med Sankt Marcellinus, og den 13. juli for Sankt Anakletus alene (den samme). I 1960 bestemte pave Johannes XXIII (Rubricarum instructum av 25. juli 1960) at feiringen den 13. juli skulle bortfalle. Men 26. april-minnedagen ble beholdt, og da med bruk av navnet Kletus, som er det som er i bruk i den katolske messes kanonbønn. 
Den 14. februar 1961 instruerte Rituskongregasjonen i en forordning for nasjonale og andre lokalkalendere at Rubricarum instructum skulle reguleres slik at «Festen for den helluige Anacletus, .. er å flytte til 26. april, under dens rette navn, den kellige Kletur.» Bruken av denne kalender, som er medtatt i 1962-utgaven av Missale Romanum, fortsetter imidlertid å være autorisert under de betingelser som er indikert i det pavelige motu proprio Summorum Pontificum; selv om festen er fjernet fra den romerske kalender av 1969. Although the day of his death is unknown, Sankt Kletus/Cletus er fortsatt oppført i det romerske martyrologium blant helgene tilknyttet 26. april.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på katolsk.no
Wessex

Wessex var et av de syv store angelsaksiske kongedømmene (Heptarkiet) i middelalderens England. Det hadde sitt navn fra vestsakserne, og lå i det sørlige og sørvestlige England. Det eksisterte fra 6. århundre til dannelsen av den engelske nasjon i 9. århundre, og fortsatte som jarledømme til 1066.
Fra omkring 829 tok Wessex over for Mercia som det dominerende angelsaksiske riket. Under Alfred av Wessex (Alfred den store, død 899) kom riket til å være det eneste som klarte å gjøre kraftfull motstand mot danskene, særlig ved det befestningssystem som nevnes i Burghal Hidage. Under ham og hans ettertredere ble vikingenes områder erobret, og slik ble England forenet.
I 927 sluttet Athelstan av England å bruke tittelen konge av Wessex, og det ble i stedet utnevnt en jarl.


== Kongenavnene ==
Det gamle kongehuset i Wessex brukte bare personnavn som begynte med bokstaven C. Den eldste kjente kongen er Cerdic, som døde i 551, fulgt av Cynric, Ceawlin, Ceolric, Ceolwulf og Cynegisl, som regjerte fra 611 til 641 og hadde datteren Cyneberga og sønnene Cwichelm, Coenwealh og Centwine. Dette fortsatte til 802, da en ny slekt kom på tronen. De hadde tvert om navn som begynte på vokal: Ecgbeort, Æthelwulf, Æthelbeald, Æthelbeorth, avsluttet med Eadweard (= Edvard bekjenneren). Denne skikken deltes av Uppsala-kongene, som alle hadde navn som startet med vokal: Erik, Olav, Anund og Emund.


== Jarlen av Wessex ==
Ulikt flere andre angelsaksiske kongedømmer, er Wessex ikke bevart som et administrativt område i dagens England. Etter at den siste jarlen i middelalderen, Harald Godwinson, døde i slaget ved Hastings, ble ikke tittelen brukt før i 1999, da prins Edward ble utnevnt til jarl av Wessex og viscount Severn, i forbindelse med at han giftet seg med Sophie Rhys-Jones.


== Se også ==
Liste over konger av Wessex


== Referanser ==
Heptarkiet

Heptarkiet (fra gresk επτα, hepta, «sju» + αρχη, arkho, «å herske») er et begrep som brukes av historikere som fellesnavn på perioden i Englands historie etter at angelsakserne hadde tatt kontroll og fram til de norrøne vikingenes maktovertagelse begynte. Det refererer til de angelsaksiske kongerikene i sør, øst og sentralt i England i tidlig middelalder. Normalt regnes perioden for å vare fra ca. 500 til ca. 850.
Ordet refererer til de syv kongedømmer man tradisjonelt har telt med blant de angelsaksiske riker som tidlig på 900-tallet ble nasjonen England. Disse er Northumbria, Mercia, East Anglia, Essex, Kent, Sussex og Wessex. Disse rikene var til tider samlet under en bretwalda, en konge som fungerte som overherre over alle rikene. Bretwaldaenes reelle makt utenfor sitt eget kongedømme var dog svært begrenset, og det var ikke en tittel som ble formelt tildelt eller gikk i arv, men mer en anerkjennelse av at en konge var dominerende, særlig i militær forstand. Disse små kongerikene ble til sist samlet i kongeriket England.Betegnelsen har vært i allmenn bruk siden 1500-tallet, men den opprinnelige ideen om at det var sju angelsaksiske kongeriker er tilskrevet den engelske historikeren Henry av Huntingdon på 1100-tallet og ble først benyttet i hans verk Historia Anglorum.


== Nyere forskning ==
Selv om begrepet fortsatt er i en viss bruk, har nyere forskning vist at det omfatter en sannhet med modifikasjoner. Betegnelsen heptarkiet slår fast at det eksisterte sju kongeriker, men antallet var vekslende da kongene tevlet om overmakt i ulike tider innenfor den konvensjonelle perioden. Dels har man forstått at noen av rikene hadde en betydelig lavere status enn de andre; dette gjelder spesielt Essex og Sussex. På slutten av 500-tallet var kongen av Kent en dominerende herre i sør; på 600-tallet var herskerne i Northumbria og Wessex mektige; på 700-tallet hadde Mercia oppnådd overherredømme over andre overlevende kongerikene, særlig hadde Offa av Mercia en framherskende posisjon.
Samtidig har man også sett at det var kongedømmer utenom de syv som spilte en betydelig rolle, slik som Lindsey, Hwicce, Magonsaete, Wihtware (folket på Isle of Wight, Middle Anglia, Hæstingas og Gewisse (forløper for Wessex). Selv så sent som styrene til Edwy og Edgar (955–975), er det mulig å snakke om adskilte kongeriker innenfor den angelsaksiske befolkning.
I dag brukes begrepet først og fremst som et bekvemmelighetsord for å sette navn på en periode i engelsk historie, uten at man legger noen vekt på om det rommer tallet sju eller flere kongedømmer.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Stenton, F.M. (1971): Anglo-Saxon England, 3. utg., Oxford University Press.
Campbell, J. et al. (1991): The Anglo-Saxons, Harmondsworth: Penguin


== Eksterne lenker ==
The Burghal Hidage; Alfred's towns - Wessex' befestede burher
Danske Lov

Danske Lov (Christian 5s Danske Lov av 1683), også kjent som Den Danske Landslov af 1683, ble underskrevet av kong Christian V den 15. april 1683. Danmark fikk dermed en lov som gjaldt for hele kongeriket, og som omfattet sivilrett såvel som strafferett, prosess, kirkerett og andre deler av den offentlige rett. Hittil hadde det vært 3 forskjellige landskapslover: Jyske Lov for Fyn og Jylland, Sjællandske Lov for Sjælland, Møn, Lolland og Falster og Skånske Lov for Skåne, Halland, Blekinge og Bornholm. Jyske Lov var den yngste og ble derfor også brukt utenfor Jylland.
Danske Lov ble utstedt på bakgrunn av enevoldsmakten (jus majestatis), som ble innført i forbindelse med Kongeloven av 1665.
Danske Lov er detaljert og utførlig i sine bestemmelser, ganske i overensstemmelse med datidens kasuistiske metode. Det var tale om en sammenskrivning av en rekke samfunnsmessig viktige problemstillinger, som før enten hadde vært regulert utfra sedvane eller ved landskapslovene.
Danske Lov var nyskapende på mange områder, bl.a. ble straff begrunnet utfra et forebyggelsessynspunkt. Den vakte stor oppsikt i utlandet og ble oversatt til tysk, latin, russisk og engelsk.
Norge fikk i 1687 sin Norske Lov, som i form og innhold stort sett baserte seg på Danske Lov, men inneholdt en hel rekke særbestemmelser og innrømmelser overfor norske, økonomiske interesser. Det norske forarbeidet med å få revidert hadde startet med forslag fra Jens Bjelke om å revidere lovverket. Stattholderne Hannibal Sehested og Ulrik Fredrik Gyldenløve støttet også bestrebelsene, men først i 1680 kom en kommisjon igang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Danske Lov i digital form
Kyoto

Kyoto (japansk: 京都市; Kyōto-shi) er en by i  prefekturet Kyoto i Japan. Tidligere var Kyoto hovedstad i Japan (794–1868) før den ble flyttet til Edo (nå Tokyo).
I dag blir Kyoto ansett som Japans uoffisielle kulturhovedstad da 60 % av Japans kulturarv ligger i dette området. Kyoto er byen der Kyoto-avtalen, avtalen om reduksjon av verdens klimagassutslipp, ble vedtatt i 1997.Kyoto har fem geisha-kvartaler: Gion Kobu (den største), Miyagawa-chō, Ponto-chō, Kamishichiken (den eldste) og Gion Higashi.I 2015 besøkte 56,84 millioner mennesker byen.


== Se også ==
Den internasjonale Kyoto-avtalen om utslipp av klimagasser
UNESCOs verdensarv, Historiske bygninger i Kyoto


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Kyoto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 京都市 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Randsfjorden

Randsfjorden er den fjerde største innsjøen i Norge og den nest største i Innlandet fylke. Randsfjorden ligger i kommunene Jevnaker i Viken og Gran, Søndre Land og Nordre Land i Innlandet. I nord har innsjøen tilsig av elvene Etna og Dokka, og i Røykenvika kommer Vigga ut. Randsfjorden dreneres av Randselva som renner ut ved Jevnaker i sørenden av innsjøen.

Randsfjorden ligger 135 moh., er 77 km lang og har et areal på 140 km². Dybden varierer noe, den største dybden er mellom 131 og 134,5 meter.Randsfjordferga krysser Randsfjorden mellom Horn og Tangen.
Snorre skriver at en gang kong Halvdan Svarte hadde vært på besøk på Hadeland, reiste han over Randsfjorden på vei hjem. Da gikk han gjennom isen med sin hest og slede, og druknet.


== Tilløp ==
Etna
Dokka
Vigga ved Røykenvika
Fallselva


== Geologi ==
Randsfjorden er en fjordsjø som ble dannet av isen i og etter siste istid. Området utgjør en svakhetssone i jordskorpa på grunn av en forkastning, der østsiden har sklidd ned mens vestsiden er presset opp. Bergartslagene er dermed best bevart i øst der vi finner kambrosilurske skifre og i høyereliggende områder permiske lava bergarter. Disse lagene er erodert på vestsiden og vi finner  prekambrisk grunnfjell.


== Dyreliv ==
Dokkadeltaet naturreservat i nordenden av fjorden er et ramsarområde på grunn av områdets betydning som biotop for trekkfugler og overvintrende vadefugler.
Randsfjorden har flere stammer med storørret. Den som blir fysisk størst av dem gyter i Dokka/Etna og kalles gjerne Dokkaaure. Nesten hvert år fanges det fisk på over 10 kg i dette vassdraget eller fjorden.


== Bebyggelse ==
Randsfjorden var en viktig årsak til bosettingsmønsteret på Hadeland. Utenfor Eidsand ligger flere øyer, blant annet Kongeøya og Sandøya. Rundt innsjøen finnes flere golfbaner.
Randsfjorden strekker seg fra Jevnaker i sør til Dokka i nord. På vestsiden finner vi stedene Onsaker, Tangen, Bjoneroa, Ringelia og Ligarda.
På østsiden finner vi Grymyr, Brandbu, Røykenvik, Horn, Fall, Hov, Fluberg og Odnes.


== Se også ==
Liste over innsjøer i Skandinavia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Randsfjorden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
DivX

DivX, forkortelse for Digital Video Exchange er en videostandard laget av DivXNetworks Inc. DivX er en av verdens mest utbredte teknologier innen video, og har per i dag over 200 millioner brukere verden over. DivX er kjent for å kunne komprimere lange og store videoer, typisk komprimeres DVD-videoer fra 5 gigabyte til ca. 700 megabyte.


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Divx – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
DivXNetworks, Inc.
DivX Digest
DivX Movies
Open Directory Project: DivX
Sebastian Brant

Sebastian Brant, på latin Sebastian Henricpetrus (født 1457/58, død 10. mai 1521 i Strasbourg) var en tysk forfatter.
Brant er mest kjent for sin bok Das Narrenschiff («Narrenes skip») som ble utgitt for første gang i Basel i Sveits i 1494. Boka er et satirisk og moraliserende diktverk som framstiller menneskenes dårskap, og den kan sammenlignes med Erasmus av Rotterdams Encomium morae og Dantes Divina Commedia. Boka ble en stor suksess i Tyskland og ble oversatt til latin.

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sebastian Brant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sebastian Brant – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Volker Braun

Volker Braun (født 7. mai 1939 i Dresden) er en tysk forfatter og dramatiker.


== Liv ==
Braun ble født i Dresden. Der arbeidet han som trykker før han begynte å studere filosofi i Leipzig. Først var han lyriker, men senere skrev han stadig mer prosa. Hans mest kjente verk er Unvollendete Geschichte, som er inspirert av Heinrich von Kleist og Georg Büchner og har som idé at (den virkelige) sosialismen ikke er fullendt.


== Verker (utvalg) ==
Der Schlamm (1959, først publisert 1972)
Provokation für mich (1965 i DDR, 1966 i Forbundsrepublikken Tyskland)
Unvollendete Geschichte (1975)
Hinze-Kunze-Roman (1981, publisert 1985)
Iphigenie in Freiheit (1992)


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
2000 – Georg Büchners pris


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Volker Braun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Volker Braun på Internet Movie Database 
(en) Volker Braun på AllMovie 
(en) Volker Braun på Discogs
Palace of Westminster

Palace of Westminster er et palass i Westminster i London som huser Det britiske parlamentet.
Palasset opptar en tomt på 32 400 m² på vestbredden av Themsen. Tomten er omgitt i øst av 266 meter elvebredd og i vest av Westminster Abbey, Parliament Square og Millbank. I nord ligger Portcullis House, en moderne kontorbygning for parlamentsmedlemmer og deres stab, og under bakken ligger Westminster undergrunnsstasjon. I sør er Victoria Tower Gardens, en liten triangulær park mellom Millbank og Themsen.
Bygningen har omkring 1100 rom, 100 trappeoppganger og 3 km med korridorer. Andre fremstående særpreg er:

det 98 meter høye klokketårnet, som huser klokken «Big Ben».
Underhuset og Overhuset med sine respektive vestibyler, og med en sentralvestibyle i bygningens hjerte.
Victoria Tower, et firkantet tårn sydvest for bygningen, som utgjør palassets høyeste element.
Westminster Hall er palassets eldste del, bygget 1097 av Vilhelm Rufus, Vilhelm Erobrerens sønn, og fullført to år senere.


== Se også ==
Liste over Londons høyeste byggverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Palace of Westminster – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Palace of Westminster – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Metropolitan Police Service

Metropolitan Police Service (MPS), ofte kalt Scotland Yard etter navnet på hovedkvarteret, er Stor-Londons politistyrke. Metropolitan Police District (MPD), består av 32 kommuner og dermed mer enn 8 millioner mennesker. Politistyrken har ikke ansvar for City of London, som voktes av City of London Police.MPS ble etablert 29. september 1829. Styrken ledes av en kommissær (Commissioner of Police of the Metropolis). 
I tillegg til det lokale politiansvaret for London, har MPS en del riksdekkende oppgaver, blant annet innenfor terrorbekjempelse og beskyttelse av diplomater, ministre og kongelige.


== Organisasjon ==
Den ordinære politivirksomheten i London utføres av 33 geografiske divisjoner (borough operational command units, BOCUs), som hver dekker en av Londons 32 bydeler samt Heathrow lufthavn. De geografiske divisjonene har ansvaret for lokale polititjenester, inkludert etterforskning. Hver divisjon har flere politistasjoner.
MPS hadde i 2021 33128 politibetjenter, 9 804 kontorister, 1 179 vektere og 1 838 spesialbetjenter.

På sentralt nivå har MPS en rekke spesialenheter og to store spesialavdelinger som dekker hele byen. Spesialenhetene inkluderer Trafikkenheten (600 mann), Flyenheten (3 helikoptre), Enhet for offentlig orden, Rytterenheten, Hundeenheten og Båtenheten. De to store spesialavdelingene er Direktoratet for spesiell kriminalitet og Avdelingen for spesialoperasjoner.


== Politistasjoner ==
Det er i tillegg til hovedkvarteret 140 politistasjoner i London. Disse inkluderer både distriktshovedkvarterene som er store og døgnåpne, og mindre stasjoner med kortere åpningstider. 
Den eldste bevarte politistasjonen, som lå i Bow Street, ble åpnet i 1881. Den ble nedlagt i 1992, og i 2006 la man også ned Bow Street Magistrates Court ved siden av. Den eldste politistasjonen som er operativ er i Wapping, og ble åpnet i 1908. Den er hovedkvarter for Marine Support Unit, og huser også et bårehus og River Police Museum.
De fleste politistasjoner kan gjenkjennes ved at det er en eller flere blå lamper ved inngangen. Disse ble innført i 1861. 
En vanlig politistasjon har en inngang for ansatte og en for publikum, et lite resepsjonsområde, glattceller, avhørsrom og kontorer. Det har blitt foreslått å revurdere måten man bygger og innreder politistasjoner på, slik at man gjennom det fysiske miljøet oppnår bedre kontakt med publikum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en-GB) Offisielt nettsted 
(en) Metropolitan Police – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Majuro

Majuro er det politiske og økonomiske senteret på Marshalløyene, og ligger på atollen av samme navn.


== Geografi ==
Majuro er en atoll bestående av. Den er en del av Ratak-kjeden. 


== Demografi ==
Folketellingen i 2011 viste at Majuro hadde en befolkning på 27 797. Dette utgjorde 52,3 % av befolkningen i landet.


== Historie ==

Tyskland gjorde Marshalløyene til koloni i 1884. I 1914, under kamphandlingene i Asia og Stillehavet under første verdenskrig, tok Japan kontroll, og øyene ble en del av mandatområdet Folkeforbundet ga Japan ansvar for å forvalte etter krigen. Begge land styrte øyene fra atollen Jaluit.
Japan etablerte en sjøflybase på atollen. Majuro-atollens dype lagune var egnet som flåtehavn og mot slutten av andre verdenskrig ble atollen benyttet som flåtebase av USA. Atollen ble erobret av amerikanske styrker sist i januar 1944, uten kamp, da japanerne hadde evakuert sine styrker. USA tok i bruk sjøflybasen og bygget flyplass på land. Det ble først en landingsstripe på 1768 meter, så en annen på  1341 meter. Noen mindre anlegg for å støtte orlogsskip ble bygget og det ble anlagt veg mellom noen av øyene i atollen. 4000 evakuerte marshallesere fra andre øyer ble flyttet til Majuro. USAs militærbase på Majuro ble nedlagt 23. juni 1947.Etter dette ble atollen til administrasjonssted for USAs tilsynsområde i Stillehavet. Stedet vokste utover 1960-tallet som følge av arbeidsmulighetene den amerikanske tilstedeværelsen ga. Folk flyttet fra andre av øyene til Majuro, der omkring halvparten av landets befolkning var bosatt i 1988. I 1958 bodde to tredeler på de ytre øyene.Opprinnelige bodde folk i landsbyen Laura vest på atollen, mens USA etablerte og bygde ut sin virksomhet på den østlige delen. Der ble det også bygget skoler, sykehus og forretningslokaler. Inntil en 5 mil lang veg mellom de to delene ble fullført på 1970-tallet, foregikk trafikken mellom dem med båt. Økonomien på Majuro har også vært stimulert av tilskudd som kom som følge av Compact of Free Association mellom Marshalløyene og USA.I 1982 ble et kraftverk på 12 mW åpnet. Telekommunikasjonene ble på 1990-tallet bedret av installasjon av satellittutstyr og fiberoptisk kabel. Havnen er omlastingssted for kontainertransport og benyttes av tunfisikeflåten. Det drives fra 1990-tallet av også reiselivsvirksomhet på Majuro.


== Referanser ==
Liste over isbreer i Norge

Dette er ei liste over Norges største isbreer basert på NVEs kartlegging av alle norske breer ved hjelp av satellittbilder fra perioden 1999–2006. 
På bakgrunn av tellingen ble det definert 2534 isbreer, hvorav 1252 lå i Sør-Norge og 1282 i Nord-Norge. Det samlede arealet som var dekket av breer og flerårige snøfelt var 2692 km², noe som tilsvarer 0,7 % av Norges samlede landareal. 57 % av isbrearealet befant seg seg i Sør-Norge. De to foregående breatlasene inkluderte kun 1627 brer, den store forskjellen skyldes i hovedsak en metodeendring og at det nye breatlaset har tatt med flere små enheter. Den nye kartleggingen anslår så langt at Norges brearealet har minket med ca. 12 prosent i perioden fra 1960-tallet til den nye kartleggingen fra tiden 1999 til 2006.Isbreene på Svalbard ikke er med på denne listen. Svalbards 2100 isbreer dekker nesten 60 % av landarealet. Den største  er Austfonna på Nordaustlandet, som med sine omtrent 8450 km² er den nest største i Europa.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Liss M. Andreassen og Solveig H. Winsvold (eds.), 2012: Inventory of Norwegian glaciers. NVE Rapport 38-2012, Norges vassdrags- og energidirektorat, 236 s.L. Ryvarden og B. Wold: Norges isbreer. Universitetsforlaget 1991.