jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Denílson Pereira Neves

Denílson Pereira Neves (født 16. februar 1988) er en brasiliansk fotballspiller.


== Klubbkarriere ==


=== São Paulo ===
Denílson startet sin karriere i  São Paulo, og tok del i klubbens Copa Libertadores i 2005. Han var for det meste reservespiller i tiden han var i São Paulo, han fikk bare 12 kamper for klubben, åtte av dem som innbytter.


=== Arsenal ===
Den 31. august 2006 ble Denílson kjøpt av Arsenal for £3,4m. Mange var overrasket over hans overgang til Arsenal på grunn av liten erfaring innen fotball på høyt nivå. Av Arsène Wenger har han blitt beskrevet som en mellomting mellom Tomáš Rosický
 og Gilberto SilvaDenílson fikk sin debut for Arsenal i Ligacupkampen mot West Bromwich Albion den 24. oktober 2006. Han var etter det så å si fast på Arsenals ligacuplag. Han fikk sin Premier League-debut for Arsenal som innbytter i 1–0 tapet mot Sheffield United FC den 30. desember 2006 på Bramall Lane. Denilson scoret sitt første mål i Arsenaltrøya i ligacupkampen hjemme mot Newcastle United FC, hvor Arsenal vant 2–0.
Denílson har gjort seg bemerket som en spiller som er god til å vinne ballen, har gode pasningsferdigheter, og har en spillestil som ligner litt på Cesc Fàbregas. Denílson blir sett på som en framtidig stjerne for Brasil, og et lovende talent klar for utvikling.


== Landslagskarriere ==
I november 2006 ble Denílson for første gang innkalt til landslaget som erstatter for Gilberto Silva i vennskapskampen mot Sveits Men Denílson ble bare ubenyttet reserve i denne kampen. Denílson har vært kaptein på flere av U-landslagene i Brasil.


== Troféer ==
U-17 Sør-Amerika Mesterskap 2005
Copa Libertadores 2005
FIFA klubb-VM 2005
Ligacupen, 2.-plass 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Denílson Pereira Neves – FIFA 
(en) Denílson Pereira Neves – Transfermarkt 
(en) Denílson Pereira Neves – Soccerbase.com 
(en) Denílson Pereira Neves – FootballDatabase.eu 
(en) Denílson Pereira Neves – Soccerway 
(es) Denílson Pereira Neves – as.com
Ringeriksregionen

Ringeriksregionen er et regionråd som omfatter medlemskommunene Hole, Ringerike, Krødsherad, Modum og Jevnaker i Viken. Det interkommunale politiske Rådet for Ringeriksregionen består av kommuner som tradisjonelt har samarbeidet på ulike plan gjennom lang tid. Kommunene grenser til hverandre.
Regionen er oppkalt etter landskapet Ringerike og følger til en viss grad landskapets tidligere grenser. Ringerike, Hole, Krødsherad og Modum inngår i distriktet mens Jevnaker tradisjonelt har vært regnet til Hadeland i Vestoppland. Sigdal inngår i distriktet, men deltar istedenfor i regionrådet for Kongsbergregionen.


== Referanser ==
Aleph

Aleph er dataprogram som er utviklet for katalogisering og utlånsforvaltning i bibliotek og informasjonssentre. Aleph var ett av flere biblioteksystem i bruk i norske bibliotek ved siden av Bibliofil, Bibsys og Micromarc. ALEPH var utbredt i alle verdensdeler og i hele Skandinavia. Det israelske selskapet Ex Libris utviklet løsningen på begynnelsen av 1990-tallet. ALEPH sto for Automated Library Expandable Program Hebrew University of Jerusalem. Det er også navnet på en bokstav i det hebraiske alfabetet. Det norske firmaet Bibliotekenes IT-senter hadde ansvaret for tilpassing til norske forhold, slik at bibliotekløsningen oppfyllte norske biblioteks krav til funksjonalitet, brukervennlighet og standarder. I 2011 startet de å fase ut pruken av programmet til fordel for micromarc, og etter 2013 har det ikke vært i bruk ved norske biblioteker. I Norge hadde på det meste tre fylkesbibliotek, ca. 30 folkebibliotek og over 60 grunnskole- og VGS-bibliotek valgt løsningen. Mange av disse bibliotekene samarbeidet om fellesløsninger. 


== Referanser ==
Slamutskiller

En slamutskiller eller slamavskiller er en innretning som oftest i form av en tank med ett eller flere kammer for
separering av partikler og fett (slam) fra en husholdnings avløp fra toalett (brun-/svartvann) 
og bad-, oppvask- og vaskevann (gråvann)
Noen moderne slamutskillere har sofistikerte rensesystemer som ved hjelp av ekstra lufttilførsel og 
naturlige mikroorganismer og noen ganger også spesielle kjemikalier kan rense vannet til en grad 
hvor det kan resirkuleres til bruk i husholdningen igjen for eksempel til spyling 
av toaletter eller til vanning av hage.


== Eksterne lenker ==
informasjonsside for mindre avløpsanlegg
Biovac Minirenseanlegg - Avløpsrenseanlegg for hus og hytter.
Litebuilt Sewage(engelsk)
Odin Maskin, leverandør av renseanlegg
Klaro renseanlegg
Biorens Skandinavia
Greenrock – Renseanlegg basert på filtrering gjennom steinull
Engelsk info om forskjellige systemer for slamutskillere
Sandfilter
Sandfilter (engelsk)
Toppidrettsgymnaset i Telemark

Toppidrettsgymnaset i Telemark er et privat toppidrettsgymnas i Skien. Skolen startet høsten 2005 og har fra høsten 2010 studieretning for fotball, bryting, håndball, boksing, svømming, sprangridning, nanbudo, golf og utholdenhetsidretter (langrenn, friidrett og orientering). Skolen samarbeider med flere idrettsklubber i området, blant annet Odd Grenland, Urædd, Gjerpen IF, Fossum IF, Grenland Ski, Grenland Sykleklubb, Grenland Golfklubb, Skien Ishockey og SK Poseidon.
Nåværende og tidligere elever ved skolen er Odd Grenland-spillerne Fredrik Gulsvik, Marius Lundeberg Enger, Magnus Lekven, Torgeir Børven, Fredrik Semb Berge, Emil Jonassen og Snorre Krogsgaard og svømmeren Oda Marie Siljan.


== Eksterne lenker ==
Skolens hjemmeside
Chuck Schumer

Charles Ellis «Chuck» Schumer (født 23. november 1950 i Brooklyn i New York) er en amerikansk politiker og jurist fra Det demokratiske parti som sitter i senatet for New York. Fra 2017 er Schumer demokratenes fraksjonsleder i senatet., og fra 2021 er han majoritetsleder i Det amerikanske senatet. Schumer giftet seg med Iris Weinshall 21. september 1980 i nordtårnet i World Trade Center. Sammen har de to døtre.


== Biografi ==
Schumer tok eksamen ved Harvard Law School i 1974. I 1974 ble han valgt inn i New Yorks delstatsforsamling i en alder av 23 år, og ble dermed det yngste medlemmet av forsamlingen siden Theodore Roosevelt. I 1980 ble han valgt inn i representantenes hus. Han ble gjenvalgt åtte ganger, før han ble valgt inn i senatet for første gang i 1998, og han ble gjenvalgt til nye seksårsperioder i 2004, 2010 og 2016. Etter den store valgseieren for demokratene i 2006 ble han valgt til nestleder for demokratenes fraksjon i senatet.
I 2005 ble han leder for the Democratic Senatorial Campaign Committee (DSCC), som har til oppgave å sørge for at demokrater vinner valg til senatet. Han sluttet som leder for DSCC etter kongressvalget i 2008. Han ble sett på som en vellykket leder av komiteen, ettersom Demokratene vant seks nye seter under valget i 2006 og minst syv nye seter i valget i 2008. Under hans komitéledelse gikk Demokratene fra å ha 44 senatorer til å ha minst 58.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Charles Schumer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Chuck Schumer på Twitter 
Chuck Schumer på Twitter 
(en) Chuck Schumer på Facebook 
Chuck Schumer på Facebook 
Chuck Schumer på Instagram 
Chuck Schumer på Instagram 
(en) Chuck Schumer på YouTube 
Chuck Schumer på YouTube 
(en) Chuck Schumer hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek
Muhammed Alim Khan

Emir Muhammed Alim Khan (født 3. januar 1880 i Bukhara, død 28. april 1944) var den siste emiren av Manghit-dynastiet i Emiratet Bukhara. Selv om byen var et protektorat under det russiske keiserdømmet fra 1873, ledet emiren de interne forhandlingene i emiratet som absolutt monark, og regjerte fra 3. januar 1911 til 30. august 1920. Han var en direkte etterkommer av Djengis Khan, som var den første khagan.


== Litteratur ==
Seyyid-Mir Mohammed Alim Khan (3 January 1880–28 April 1944). In: Jonathan D. Smele: Historical Dictionary of the Russian Civil Wars 1916–1926. Rowman & Littlefield, Lanham 2015, ISBN 978-1-4422-5281-3, S. 974.


== Eksterne lenker ==
(en) Mohammed Alim Khan, Emir of Bukhara – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Matobo Hills

Matobo Hills er et landskapsområde i Zimbabwe som er preget av egenartede kopjer, små avrundede fjelltopper av granitt. Landskapet ble oppført på UNESCOs verdensarvliste i 2003.
Dette en av de plassene i det sørlige Afrika som har tettest konsentrasjon av bergkunst fra steinalderen.  Bildene viser mennesker i bevegelse, som jegere, dansere, lekende og løpende. Arkeologiske utgravningene har avdekket gjenstander som er over 35 000 år gamle i dette området.
För Matabelefolket er Matobo Hills en helligdom. Mzilikazi, som grunnla Ndebeleriket, ga stedet dets navn, amaTobo – de skallete hodene. Hans grav finnes i området. Men også Cecil John Rhodes er begravet her, ettersom Den andre Matabelekrigen ble utkjempet i dette området.
Matobo Hills-området ligger ca. 35 km sør for Bulawayo og omfatter mer enn 3 000km². Av dette utgjør Matobo nasjonalpark 424 km2


== Eksterne lenker ==
(en) Matobo Hills – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
UNESCO: Matobo Hills Besøkt 14. mai 2022
Tøyen stasjon (jernbane)

Tøyen stasjon er i dag en holdeplass på Gjøvikbanen. Den ligger på Keyserløkka (østre plattform) og i Tøyenparken (vestre plattform) i Oslo, omtrent 1400 meter nordøst for «sentrum» av Tøyen der kjøpesenteret og Tøyen T-banestasjon er lokalisert. Før 1921 ble navnet skrevet Tøien. Her ble det opprettet et stoppested i 1904. Dette ble oppgradert til stasjon i 1910. I 1963 ble stasjonen nedgradert til holdeplass. Denne trafikkeres av lokaltogene på Gjøvikbanen. 
Ekspedisjonsbygningen fra 1904 var tegnet av arkitekt Paul Armin Due og hadde sterke likhetstrekk med små mellomstasjonsbygninger på Skreiabanen. Bygningen ble i 1913 utvidet etter tegninger av arkitekt Gudmund Hoel, og den ble utvidet og ombygget et par ganger i tiden rundt første verdenskrig. Bygningen ble revet i 1965. En stasjonsmesterbolig tegnet av Gudmund Hoel ble oppført omkring 1918 og revet i 1986 sammen med et par uthus. Stasjonen hadde i tidligere tider en rekke spor og større aktivitet, men mistet noe av sin betydning da strekningen forbi Tøyen fikk dobbeltspor. I dag tilbys de reisende kun leskur.
Like ved Tøyen stasjon er også en bussholdeplass ved samme navn som betjenes av Ruters busslinje 60 Vippetangen–Tonsenhagen.


== Fremtid ==
Grunnet usentral beliggenhet og lav trafikk ble det i 2007 foreslått fra byrådet i Oslo kommune og Oslo Sporveier å legge ned Tøyen stasjon og samle jernbane og T-bane ved en ny kollektivterminal ved Ensjø stasjon. Dette har blitt gjentatt fra Ruters side i deres strategiplaner i alle følgende år.Jernbaneverket skrev i 2012: Ved Ensjø vil man kunne få kort overgang til Ensjø T-banestasjon, området er også under utvikling med nye arbeidsplasser og boliger. Å flytte Tøyen til Ensjø vil være et viktig tiltak for reisende på Gjøvikbanen og for utvikling av Ensjø-området. Et grovt anslag av kostnadene ved å flytte Tøyen st. til Ensjø er vurdert til 30-40 millioner.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nils Carl Aspenberg, Trond Børrehaug Hansen, Øyvind Reisegg (2009). Gjøvikbanen. Baneforlaget. s. 35–38. ISBN 978-82-91448-48-0. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Thor Bjerke, Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 146–147. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1992). NSBs bygningsregistrering: Oslo distrikt: Gjøvikbanen. 1. NSB Arkitektkontoret. s. 23–30. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Tøyen stasjon (jernbane)
(no) Tøyen stasjon (jernbane) i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Gjøvikbanen
Eurokommunisme

Eurokommunisme er betegnelsen på den politiske retningen enkelte vesteuropeiske tradisjonelt Moskvaorienterte kommunistiske partier, fremfor alt de spanske og italienske partiene, inntok på 1970- og 1980-tallet. Eurokommunismen er kjennetegnet ved sin vektlegging av en fredelig overgang til sosialismen, gjerne gjennom parlamentariske kanaler, og sin vektlegging av sivile politiske rettigheter. De eurokommunistiske partiene gikk også bort fra sine tradisjonelle organisasjonsformer som vektla enkeltmedlemmenes aktivitet og partiets demokratisk sentralistiske struktur.
Teoretisk baserte eurokommunistene seg på Antonio Gramscis skrifter og fremfor alt den italienske kommunistlederen Palmiro Togliatti sine fortolkninger av disse. I henhold til dette teoretiske grunnlaget gikk partiene inn for å bygge bredere allianser, og i Italia gikk endog kommunistpartiet inn for regjeringssamarbeid med kristendemokratene. Eurokommunismen var også en av inspirasjonskildene for Mikhail Gorbatsjovs reformer i Sovjetunionen.
Eurokommunismen fikk aldri noe betydelig fotfeste i Norge da mange av de viktigste prinsippene allerede var ivaretatt av Sosialistisk Venstreparti og deres forløpere. Imidlertid kan Marxistisk Forum og senere også Bevegelsen for Sosialisme beskrives som eurokommunistiske.


== Bibliografi ==
Antonio Gramsci, Prison Notebooks: Selections, Lawrence and Wishart, 1973, ISBN 0-85315-280-2
Santiago Carrillo, Eurocommunism and the State, Lawrence and Wishart, 1977, ISBN 0-85315-408-2
Michael R. Krätke,Otto Bauer and the Third Way,Early Inspiration to the Eurocommunist Movement,Michael R. Krätke
Detlev Albers u.a. (Hg.), Otto Bauer und der "dritte" Weg. Die Wiederentdeckung des Austromarxismus durch Linkssozialisten und Eurokommunisten, Frankfurt/M 1979
Enrico Berlinguer, Antonio Bronda, Stephen Bodington, After Poland, Spokesman, 1982, ISBN 0-85124-344-4
Richard Kingsley (ed.), In Search of Eurocommunism, Macmillan Press, 1981, ISBN 0-333-27376-1
Roger Simon, Stuart Hall, Gramsci's Political Thought: An Introduction, Lawrence and Wishart, 1977, ISBN 0-85315-738-3
Ernesto Laclau, Chantal Mouffe, Hegemony and Socialist Strategy: Towards a Radical Democratic Politics, Verso, 2001, ISBN 1-85984-330-1
Ernest Mandel, From Stalinism to Eurocommunism: The Bitter Fruits of 'Socialism in One Country', NLB, 1978, hardcover, ISBN 0-86091-005-9; trade paperback, ISBN 0-86091-010-5
Robert Harvey, "A Short History of Communism." New York: St. Martin's Press, 2004.  ISBN 0-312-32909-1
Pusteventil

En pusteventil er en ventil som i dykkesammenheng blir brukt til å levere pustegass ved omgivende trykk fra en eller flere dykkeflasker. Ventiler blir også brukt for å levere draktgass for de som har separate systemer for dette.


== Deler ==
En pusteventil består av flere separate deler.


=== Kobling mot flaskekran ===
Ved apparatdykking med åpne systemer har pusteventilen, førstetrinnet, en kobling for å kunne kobles mot en flaskekran. Det finnes i hovedsak to typer, klokobling eller DIN-kobling.


==== Klokobling ====

Denne blir også kalt yoke. Består av en bøyle som blir skrudd fast over flaskekranen og klemmer hullet i førstetrinnet mot hullet i flaskekranen. Maksimalt trykk er 232 bar.


==== DIN-kobling ====
Denne blir også kalt skrukobling. Førstetrinnet blir skrudd inn i flaskekranen. Maksimalt trykk er 300 bar.


=== Førstetrinn ===
Førstetrinnet er en reduksjonsventil som skal redusere trykket på gassen til et mellomtrykk. Vanligvis 8-10 bar over omgivende trykk.
Førstetrinnet har en høytrykkside og en mellomtrykkside. Uttak på høytrykksiden vil levere gass med trykk lik flasketrykket. Uttak på mellomtrykksiden vil levere gass med trykk lik mellomtrykket.


=== Andretrinn ===
Andretrinnet leverer gass ved omgivende trykk.
Fylkesvei 4232

Fylkesvei 4232 går mellom Brennevinsmyra Miljøpark og Dyrstad i Lindesnes kommune. Dette er hovedveien på Skjernøy
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av det meste av den tidligere fylkesvei 230 (Vest-Agder). Strekningen mellom Eskelandsmyra og Brennevinsmyra Miljøpark ble del av fylkesvei 230


== Kommuner og knutepunkter ==

 Lindesnes

Skjernøyveien 

Dyrstadveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv230
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldingerBrennevinsmyra Miljøpark
Findel lufthavn

Luxembourg-Findel lufthavn (IATA: LUX, ICAO: ELLX) ligger 6 km utenfor Luxembourg by i Luxembourg og er landets hovedflyplass.
Luxair, Luxembourgs største flyselskap og Cargolux har base på flyplassen.


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Luxembourg-Findel International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Luxembourg Airport Authority
Flyplassinformasjon om ELLX hos World Aero Data
Ispigging under Paralympiske vinterleker 1994

Under Paralympiske vinterleker 1994 var ispigging en av de øvelsene det ble konkurrert i. Både kvinner og menn deltok. 


== Resultater - menn ==


=== 1 000 m LW10-11 ===
Atle Haglund satte verdensrekord med sin vinnertid. 
Andre norske plasseringer: Svein Haug på 6.-plass og Sture Bjørkås på 8.-plass. Terje Johansen startet, men fullførte ikke løpet.


=== 1 500 m LW10-11 ===
Atle Haglunds vinnertid var ny verdensrekord. 
Andre norske plasseringer: Erik Sandbråten på 4.-plass, Terje Johansen på 5.-plass og Svein Haug på 7.-plass.


=== 100 m LW10-11 ===
Andre norske plasseringer: Atle Haglund på 4.-plass, Erik Sandbråten på 5.-plass, Terje Johansen på 8.-plass og Uno Frantzen på 10.-plass.


=== 500 m LW10-11 ===
Andre norske plasseringer: Erik Sandbråten på 4.-plass, Sture Bjørkås på 9.-plass og Uno Frantzen på 10.-plass.


== Resultater - kvinner ==


=== 1 000 m LW10-11 ===
Kirsti Hoøien satte ny verdensrekord med sin vinnertid. 
Evy Gundersen kom på 4.-plass.


=== 100 m LW10-11 ===
Brit Mjaasund Øjen satte ny verdensrekord med sin vinnertid. 
Kirsti Hoøen deltok også, men ble diskvalifisert.


=== 500 m LW10-11 ===
Brit Mjaasund Øjen satte ny verdensrekord med sin vinnertid. 
Evy Gundersen kom på 4.-plass.


=== 700 m LW10-11 ===
Evy Gundersen kom på 4.-plass.
Rullestadtunnelen

Rullestadtunnelen er en 2 920 meter lang vegtunnel på europavei 134 i Etne kommune i Vestland. Tunnelen går mellom Rullestad og Langebu, og leder trafikken utenom Rullestadjuvet. Tunnelarbeidet begynte i august 2004, gjennomslaget kom 20. juli 2005 og tunnelen ble åpnet 30. juni 2006. Den samlede lengden for tunnelen og ny vei i dagen er 6050 meter. Tunnelen har to kjørefelt oppover (østover) og ett kjørefelt nedover. Stigningen i tunnelen er 6,6 %.
Det er ikke tillatt for fotgjengere og syklister å ferdes i Rullestadtunnelen.


== Trafikkutvikling ==
Årsdøgntrafikken i tunnelen siden 2010.


== Se også ==
Veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Statens vegvesen: Strålande opning av Rullestadparsellen
Statens vegvesen: Kart med den nye veiparsellen
Haugesunds Avis: Her spares 117 timer i døgnet
.biz

.biz er et generisk toppnivådomene (TLD) på Internett, beregnet til bruk for nettsteder for kommersielle virksomheter. Navnet er en fonetisk stavelse av det første leddet i «business».


== Historie ==
Domenet ble opprettet for å lette noe av etterspørselspresset på gode domenenavn tilgjengelig på toppnivådomenet .com, og for å gi et alternativ til selskaper hvis foretrukne .com-domenenavn allerede hadde blitt registrert av andre. Domenet ble opprettet i 2001 sammen med flere andre, som første gruppe av nye gTLD'er godkjent av ICANN som følgen av Internett-boomen på 1990-tallet.  Det blir administrert av Neulevel.
I motsetning til sunrise-perioden på .info, så fikk ikke eierne av varemerker muligheten til å registrere først på .biz. Man valgte i stedet en prosedyre hvor igjennom de kunne legge inn et krav om intellektuell eiendomsrett på forhånd, og for deretter å utfordre en eventuell registrant gjennom en policy kalt «STOP» (Startup Trademark Opposition Policy).  Et betydelig antall domener ble med hell ervervet av varemerkeeiere fra andre registranter på denne måten. Blant de mere kontroversielle sakene, hvor generiske ord ble overtatt basert på varemerkekrav i en prosess kalt «reverse hijacking» av kritikere, var paint.biz og canadian.biz. Den siste ble senere reversert gjennom en rettsavgjørelse.


== Bruk ==
Til tross for domenets formål om å være et domene forbeholdt forretningsvirksomhet, så blir .biz-domenet i praksis drevet som et domene uten restriksjoner, tilgjengelig for alle, for all slags bruk. Ingen mekanismer for håndhevelse er planlagt eller tilsiktet, i hvert fall ikke direkte av registreringsenheten eller registrarene. Det er dog i teorien mulig for tredjeparter å utfordre ikke samsvarende registreringer gjennom en konfliktløsningpolicy.
Selv om .biz har fått mange registreringer (kun slått av .info blant de nye gTLD'ene), så peker kritikerne på at domenet fremdeles har liten navnegjenkjennelse blant folk flest.


== Registrering ==
Registrering foregår direkte på andre nivå.
Det er ingen spesifikke juridiske eller geografiske kvalifikasjoner for å registrere et domenenavn på .biz, bortsett fra at det må være for «bona fide forretnings- eller kommersielt bruk» (dvs. ingen personlige eller «talestol»-nettsteder, og ingen cybersquatting), samt at de vanlige juridiske hjelpemidler mot krenkelser av varemerker er gjeldende.
Registreringer behandles via akkrediterte registrarer. 


== Alternative DNS-røtter og .biz ==
Før ICANN godkjente .biz som et toppnivådomene var det allerede i bruk av en eller flere alternative DNS-røtter. Dette muliggjorde at et .biz-domene kunne peke til forskjellige IP-adresser avhengig av hvilken DNS-server som ble brukt. På grunn av dette krever Neulevel, som for tiden har kontroll over .biz-roten, at en DNS-server må være offisielt registrert hos dem på deres liste over godkjente DNS-servere før en domene-registrar kan registrere den i WHOIS som DNS-serveren for et bestemt domene.


== Se også ==
.bz
Internett
Toppnivådomene


== Eksterne lenker ==
.biz-registreringsenhetens nettsted
Liste over .biz-akkrediterte registrarer
Emiratet Bukhara

Emiratet Bukhara (tadsjikisk: Аморати Бухоро) var en sentralasiatisk stat som eksisterte fra 1785 til 1920. Den okkuperte landområdet mellom elvene Amu-Darja og Syr-Darja, tidligere kjent som Transoxiana. Dens kjerneterritorium var landområdet langs nedre del av elven Zeravsjan, og dens urbane sentrum var oldtidsbyene i Samarkand og emiratets hovedstad, Bukhara. Staten eksisterte på samme tid som Khanatet Khiva i vest, i Khoresm, og Khanatet Kokand i øst, i Fergana.


== Historie ==
Emiratet Bukhara ble offisielt grunnlagt i 1785, og staten skulle styres av Manghit-dynastiets emir, Shah Murad. I løpet av det 18. århundre, hadde emirene gradvis tatt kontroll over Khanatet Bukhara, fra deres posisjon som ataliq. Omkring 1740-tallet, da khanatet ble overvunnet av Nadir Shah av Persia, var det tydelig at emirene satt på makten for alvor. I 1747, etter Nadir Shahs død, hadde ataliq Muhammad Rahim Bi drept Abulfayz Khan og hans sønn, og dermed satte han en stopper for Astrakhanid-dynastiet. Fra da av tillot emirene at khanene «lekte seg» med makten, helt til Shah Murad tok over tronen som en følge av Abu l-Ghazi Khans død.I 1868 tapte emiratet en krig med det russiske keiserdømmet, som hadde planer om kolonialisme i regionen. Russland overtok store deler av emiratets territorium, inkludert Samarkand.  I 1873 ble de resterende delene til russisk protektorat,[1] og var snart omringet av guberniaet Turkestan.

I 1920 ble Emiratet Bukhara overvunnet av bolsjevikene og erstattet med Den usbekiske sosialistiske sovjetrepublikk. Reformistene innen emiratet hadde vendt seg til de russiske revolusjonære for å få militær assistanse, etter at den konservative emiren, Muhammed Alim Khan, nektet å gi slipp på makten. Den røde armé gjennomførte et mislykket angrep i mars 1920 og deretter et vellykket et i september samme år.  I dag er territoriet til det oppløste emiratet hovedsakelig Usbekistan, med unntak av visse deler i Tadsjikistan, Turkmenistan og Kasakhstan.


== Kultur ==
Europeerne kom til Sentral-Asia omkring 1600-tallet, og der fikk de se jøder som levde i Emiratet Bukhara. De hadde navngitt dem de bukhariske jødene. Senere flyttet de bukhariske jødene seg til land som bl.a. Tadsjikistan og andre deler av Usbekistan, fordi muslimene ville tvinge dem til å konvertere til islam — eller dø. Store horder med jøder ble nødt til å flytte på seg til stadighet, for å holde seg selv og sin religion i live.


== Referanser ==