jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Andromeda (mytologi)

Andromeda (gresk: Ἀνδρομέδα) var i gresk mytologi en figur som var lenket til en klippe for å bli spist av et sjømonster og ble reddet av Persevs som hun senere giftet seg med. Andromeda er den latiniserte formen av det greske Ανδρομέδη (Andromedē). Betydningen av navnet er «å tenke på en mann» fra ανδρας (andros) «av mann», satt sammen med μηδομαι (mēdomai), «å tenke, å være opptatt av» [1].
Andromeda var datter av Kefevs og Kassiopeia, konge og dronning av det fønikiske kongedømmet Etiopia. Kassiopeia hadde skrytt av å være like skjønn som nereidene og fikk Poseidons hevn over seg. Han sendte en oversvømmelse og et sjømonster som drepte både mennesker og dyr. Orakelet i Ammon annonserte at det ikke ville finnes hjelp før kongen utsatte sin datter Andromeda for monsteret, derfor ble hun lenket til en klippe ved kysten.
Persevs returnerte etter å ha drept gorgonen Medusa, fant Andromeda, drepte monsteret, satte henne fri og giftet seg med henne til tross for at hun var lovet til Finevs. I bryllupet fant det sted en krangel mellom rivalene, og Finevs ble til en stein da han fikk se hodet til gorgonen.
Andromeda fulgte sin mann til Tiryns i Argos. Persevs og Andromeda hadde seks sønner (perseidene som har gitt navn til meteorittsvermen Perseidene): Perses, Alkaios, Helevs, Mestor, Sthenelos og Elektryon. De hadde også datteren Gorgofone. Deres etterkommere hersket over Mykene fra Elektryon til Eurystevs. Etter ham fikk Atrevs kongedømmet. Ifølge denne mytologien er Perses stamfar til perserne.
Etter at hun døde ble hun plassert blant stjernebildene i den nordlige stjernehimmelen av Athene, nær Persevs og Kassiopeia, kjent som stjernebildet Andromeda. De antikke dramatikerne Sofokles og Evripides (og i mer moderne tider Pierre Corneille) gjorde fortellingen til emnet i tragedier. Fortellingen er også visualisert i tallrike antikke kunstverk.


== Litteratur ==
Pseudo-Apollodorus: Bibliotheke II, iv, s. 3-5
Ovid: Metamorfoses IV, s. 668-764.
Edith Hamilton: Mythology, del tre, s. 204-207


== Eksterne lenker ==
(en) Andromeda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Andromeda (mythology) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
USS «Lexington» (CV-16)

USS «Lexington» er et amerikansk hangarskip av Essex-klassen. Hun er det femte amerikanske krigsskipet som er kalt «Lexington», oppkalt etter slagene ved Lexington og Concord under uavhengighetskrigene. Hun skulle egentlig hete «Cabot», men etter at hangarskipet USS «Lexington» (CV-2) ble senket under slaget i Korallhavet 8. mai 1942 fikk hun navnet til denne.
Siden 1992 har det ligget i Corpus Christi i Texas og er musemsskip.


== Galleri ==
Jefferson County (Vest-Virginia)

Jefferson County er et fylke i den amerikanske delstaten Vest-Virginia. Det ligger lengst øst i staten og det grenser mot Berkeley County i nordvest. Det har også grense mot delstatene Virginia i vest og Maryland i nord.
Jefferson Countys totale areal er 548 km² hvorav 5 km² er vann. I 2000 hadde fylket 42 190 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i Charles Town. I fylket ligger også den historiske byen Harpers Ferry.
Fylket ble grunnlagt i 1801 av land fra Berkely County, og det er oppkalt etter Thomas Jefferson, forfatter av USAs uavhengighetserklæring og USAs tredje president, som besøkte fylket i 1783. 
Det er det eneste fylket i Vest-Virginia der både Blue Ridge Mountains og Shenandoah River finnes, som i sangen til John Denver: «Take me home, country roads».


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Jefferson County, West Virginia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Røsslyng

Røsslyng (Calluna vulgaris) er ei plante i lyngfamilien, den er eneste arten i slekten Calluna. Slekten er nær beslektet med poselyngslekta (Erica). Røsslyng ble kåret til Norges nasjonalblomst av radioprogrammet Nitimen i 1976. Lyngarten kan lokalt ha andre navn.Røsslyng er ei eviggrønn dvergbusk med oppstigende og halvkuleaktig vekstform som blir 20-50 cm høy. Barken er først grønn eller lysebrun med fine hår. Senere blir den brun med tynne striper, og til slutt er den gråbrun og skaller av i strimler. Knoppene sitter skjult under bladene. Bladene er meget små, nåleformede, korsvis motsatte. Bladrandene er innrullet oppover, randen er hel med fine hår. Blomstene sitter i et endestilt aks og er klokkeformete med rødfiolette beger og krone. Duften er fin og krydret. Frukten er kapsler med mange frø.
Røsslyng er en viktig næringskilde for hjortedyr og villsauer om vinteren. Lirype spiser unge skudd og frø. Det første leddet i navnet kommer av norrønt hross, «hest», og viser til at planten ble brukt til hestefôr.
Røsslyng er også en viktig trekkplante for bier og gir en mørk, gul lynghonning. 


== Utbredelse ==
Røsslyng vokser i Europa og Lilleasia på myrer og heier. Den er vanlig i hele Norge med unntak av Finnmark hvor den fins kun ved spredte lokaliteter.
Arten har også blitt spredt til USA, Australia, New Zealand, og Falklandsøyene hvor den regnes som en uønsket art. 
Langs vestkystene av Europa har røsslyng dominert vegetasjonen i en kulturlandskapstype som kalles lyngheilandskapet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Røsslyng – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Røsslyng i Encyclopedia of Life 
(en) Røsslyng i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Røsslyng hos Artsdatabanken 
(sv) Røsslyng hos Dyntaxa 
(en) Røsslyng hos ITIS 
(en) Røsslyng hos NCBI 
(en) Røsslyng hos The International Plant Names Index 
(en) Røsslyng hos Tropicos 
(en) Kategori:Calluna vulgaris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Calluna vulgaris – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Engene kirke

Engene kirke er en langkirke oppført på sin nåværende tomt i 1882. Kirken ligger i Arendal kommune, Agder fylke. 
Kirken ble opprinnelig oppført av tømmermester Hans Henrik Struck fra Christiania og innviet som Grimstad kirke i 1849. Den viste seg snart å være for liten for den voksende byen, som fikk ny kirke i 1881.
Samme år ble den første kirken tatt ned og flyttet til Nedenes av Christian Andersen. Den ble innviet året etter. Kirken ble bekostet av rederbøndene på Nedenes og var i privat eie til utpå 1940-tallet. Den Den ble tidligere omtalt som Nedenesengenes kapell. Nedenes var inntil 1992 en del av Øyestad kommune, som ble slått sammen med Arendal. Engene kirke er i empirestil.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Erling Ruud: Kirkeliv og kirker. I bygd og by i Norge. Bind Agder. Oslo 1977
Eldal, Jens Christian og Havran, Jiri (2002). Kirker i Norge, bind 3: Med historiske forbilder. 1800-tallet. Oslo: ARFO. s. 104-105. ISBN 82-91399-11-5. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Nenseter, Bjarne (1992). «Nedenesengene kirke». På kirkevandring i Aust-Agder. Arendal: Kilden forlag. s. 28-29. ISBN 82-7627-003-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 475. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Engene kirke». Kirkesøk. Den norske kirke.   Kirkesøk
«Engene kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Bjorbekk kirke

Bjorbekk kirke ligger på gården Bjorbekk, på Bjorbekk i Arendal kommune, tidligere Øyestad kommune.
Kirken er oppført 1884 i reisverk og kostet 40 000 kr å bygge. Arkitekt var J. C. Reuter. Den ble omtalt som Øiestad kirke da den var ny, i motsetning til Øiestad gamle kirke.
Orgelet er fra 1876 og ble bygget av den dansk-norske orgelbyggeren Claus Jensen etter råd fra datidens kirkemusikalske autoritet, Ludvig Mathias Lindemann. Det ble opprinnelig bygget til Trefoldighetskirken i Arendal, men ble flyttet til Bjorbekk kirke da kirken i Arendal ble revet og erstattet av dagens kirke i 1888. Orglet kostet da 2000 kroner.

Klokkene ble ringt manuelt frem til midten av 1990-tallet, da ble det installert elektronisk klokkeringing, som en av de første i distriktet. Klokkene er like gamle som kirken, og kostet 4 000 kr, en tiendedel av kirkens byggekostnad. De er såpass tunge at det var ringeforbud i en periode, da klokketårnet svaiet ved ringing. Etter forsterkning av tårnet kunne de settes i bruk igjen.Altertavlen er malt av Leonard Rickhard d.e. i 1934, mens omrammingen ble snekret av Kristoffer Gunstensen da kirken var ny.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rimstad, Lødve, red. (1984). Bjorbekk kirke 1884-1984, festskrift til kirkens 100-årsjubileet. Øyestad menighetsråd. 
Nenseter, Bjarne (1992). «Bjorbekk kirke». På kirkevandring i Aust-Agder. Arendal: Kilden forlag. s. 30-31. ISBN 82-7627-003-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 475. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Bjorbekk kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Bjorbekk kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Øyestad kirke

Øyestad kirke er en langkirke fra ca. 1280 på Rykene i Øyestad sogn, Arendal kommune.


== Beskrivelse ==

Kirken er en gotisk langkirke bygd i stein. Detaljene er hugget i kleberstein. Veggene var innvendig dekorert med murmalerier. Den hadde tårn av tre. Den har bevart en rektangulær del som måler utvendig 22x11 m. En vet ikke om kirken hadde et eget kor eller om koret var en del av den bevarte delen. Østveggen ble revet sannsynligvis på 1600-tallet, og da ble det bygget et kor av tømmer. Kirken 300 sitteplasser.
I den bevarte delen er der to portaler en i sør og en i vest. Vestportalen har to halvsøyler på hver side og en inntrappet spissbue som er innrammet av en dekklist over denne. Den har søylekapitel med bladverk. Midt over portalen var der et kongehode som ble ødelagt under brannen i 1900. Sørportalen har en søyle på hver side og en spissbue over. Denne har også søylekapitel med bladverk. Midt over portalen er et bispehode med mitra.


== Datering ==
Kirkens datering er usikker, men professor i kunsthistorie Lorentz Dietrichson antok at den er bygd ca. år 1200. Menigheten feiret kirkens 800-årsjubileum i år 2000.
Øystein Ekroll mener at kirken er inspirert av byggearbeidene i Stavanger domkirke etter brannen i 1272. Bispehodet har også likhetstrekk med et bispehode i korgavlen i Stavanger. Den rekangulære formen finner en også i kirkene i Ogna og Orre på Jæren.Den gotiske stil og Ekrolls datering gjør det troverdig med en datering til ca. år 1280. 


== Restaurering ==
Kirken ble ødelagt av brann 18. mai 1900. Koret, sakristiet, tårn, altertavle og prekestol ble ødelagt sammen med maleriene på veggene. Kirken ble restaurert og gjeninnviet i 1902.
Kirken ble vernet i 2000 etter lov om kulturminner. I 2008 gjennomgikk kirken omfattende restaurering. Veggene fikk ny puss. Tårnet ble båndtekket med ny sink. Og det gamle spiret fra 1709 ble gjenskapt av en smed. Spiret ble gitt av en rik herre i Øyestad med navn Søren Larsøn Lindtveit og bærer hans initialer samt årstallet det ble gitt kirken (SLSL 1709).


== Bruk av kirken ==
Kirkens navn på gammelnorsk var Eyjarsstada kirkja. Øyestad var tidligere hovedkirke for flere sogn: Øyestad, Fjære, Grimstad, Froland og Hisøy, disse er senere utskilt som egne prestegjeld. Øyestad kirke ligger i dag nær ved kommunegrensen mellom Grimstad, Froland og Arendal, opprinnelig et sentralt sted for det store opprinnelige Øyestad sogn. 
Men på slutten av 1800-tallet lå kirken usentralt i forhold til den mest tettbygde del av det nye Øyestad sogn, ved Strømmen og på Nedenes. Det ble derfor bygd ny kirke på Nedenes, og ny kirke på Bjorbekk.
Øyestad kirke kalles også «Øyestad gamle kirke», i motsetning til Bjorbekk kirke, som da den var ny også ble kalt Øyestad kirke.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ekroll, Øystein; Med kleber og kalk,Norsk steinbygging i mellomalderen 1050 – 1550, Gjøvik 1997, ISBN 82-521-4754-2
Ruud, Erlig; Kirkeliv og kirker. I bygd og by i Norge. Bind Agder. Oslo 1977


== Eksterne lenker ==
(no) «Øyestad kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Øyestad kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Dvergschnauzer

Dvergschnauzer (FCI #183) Liten, kraftig, mer tettbygd enn slank, strihåret hunderase av tysk opprinnelse. Elegant og en forminsket utgave av en schnauzer, men uten dvergpreg. Den minste av schnauzervariantene.


== Opprinnelse og alder ==
Rasen er godkjent fra ca. 1903. Pinscher og Affenpinscher var sannsynligvis med på å danne rasen sammen med schnauzeren. 


== Utseende, anatomi og fysikk ==
Dvergschnauzeren er den minste av schnauzerne. Den blir ca. 30-35 cm i skulderhøyde. Vekten er på ca. 6 - 10 kg. Kvadratisk, mankehøyde tilsvarer ca. kroppslengde. Hodelengden tilsvarer halve lengden fra manken til haleansatsen. Har stri, hard og tett pels. Består av tett underull og ikke for kort hard dekkpels.
Den finnes i fire godkjente farger: salt/pepper, sort/sølv, sort og hvit. De to første er vanligst i Norge. 
Tidligere var det vanlig å kupere både hale og ører på denne hunden, men dette er nå forbudt i Norge.


== Bruksområde ==
Egner seg godt som vakt- og familiehund. Den er en god turkamerat, og kan brukes i lydighet og agility.


== Lynne og væremåte ==
Tøff, aktiv, robust, "frisk" rase som er leken hele livet. Utholdenhet og årvåkenhet gjør den til en god familiehund (er glad i barn) Egner seg i en liten bolig. Har en del vaktinstinkt og vil gjerne gjøre seg opp sin egen mening først, før den f.eks. hilser på folk, men da det er overstått er den meget hengiven og "kosete".


== Annet ==
Pelsen vokser og må trimmes regelmessig. Stelles pelsen regelmessig, vil hunden ikke røyte.


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Schnauzer
Riesenschnauzer


== Eksterne lenker ==
Norsk Schnauzer Bouvier Klubb
NSBK avd. Oslo og Akershus
NSBK Gruppe Rogaland
NSBK Gruppe Hordaland
NSBK Gruppe Aust / Vest – Agder
NSBK Gruppe Trøndelag
NSBK Gruppe Vestfold
Dvergschnauzer Hvit på nett
Dvergschnauzer på nett
Dvergschnauzers på nett
Walid al-Kubaisi

Walid al-Kubaisi (født 9. februar 1958 i Bagdad i Irak, død 31. juli 2018) var en norsk forfatter, journalist, oversetter og sivilingeniør.Han kom fra Irak til Norge som flyktning i 1986. I Irak vokste han opp i en velstående familie og utdannet seg til sivilingeniør. Faren var politimester og andre familiemedlemmer ble drept i et opprør mot Saddam Hussein. Ifølge egen beretning smuglet faren ham over grensen til Syria og ble deportert til Libanon der han var i seks år. I Beirut arbeidet han som journalist blant annet for PLOs aviser og flyktet videre til Norge. I Arendal ble han kjent med blant andre Arne Myrdal.Han utga sin første bok i 1996, essaysamlingen Min tro, din myte: islam møter norsk hverdag. Kubaisi ble tildelt Skjervheimprisen i 2003 og han ble statsstipendiat i 2007 som første ikke-vestlige innvandrer. I 2016 ble han sammen med Loveleen Rihel Brenna tildelt Fritt Ords honnør for «innspill i innvandrings- og integreringsdiskusjoner (…) sekulære (ikke-religiøse) premisser, og bidratt til nyansering og vitalisering av mangfoldsdebatten».
Han var styremedlem av Ex-Muslims of Norway fra oppstarten i 2016 og inntil sin død i 2018.


== Bibliografi ==
Blekk og blod: ei familiekrønike frå Midtausten og Noreg, Dreyers forlag, 2016
Allahs lille brune: Koranen og profetens ord i utvalg, redaktør Walid al-Kubaisi og Ronnie Johanson, Religionskritisk forlag, 2004, ISBN 82-7265-015-0
Rasisme forklart for barn: en bok for barn i alle aldre, og med alle hudfarger, Pantagruel, 2001, ISBN 82-7900-127-1
Norske Poteter og Postmodernistiske Negre. Kulturbro Forlag, 2000
Halvmånens hemmeligheter. Pantagruel, 1998
Gleden er ikke mitt yrke. Pantagruel, 1998
Sinbads verden. barnebok. Pantagruel, 1997
Min tro, din myte. Aventura, 1996


=== Artikler ===
Han skrev fast for Dag og Tid i 15 år og hadde publisert flere kronikker om blant annet Irak, innvandring, islam og ytringsfrihet.


=== Film ===
Frihet, likhet og Det muslimske brorskap (Dokumentar, 2010)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell blogg 
Artikler i Dag og Tid: https://web.archive.org/web/20180501225921/https://www.dagogtid.no/author/kubaisi/
Artikler av Walid al-Kubaisi på HonestThinking.org
Presentasjon av Walid al-Kubaisi i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
pluto.no kort selvbiografi
https://www.nettavisen.no/nyheter/--norge-har-ingen-erfaring-med-integrering/3423236027.html (Nettavisen 18.06.16) av Trond Lepperød
Vestens bin Laden (Aftenposten, 01.04.03) av Walid al-Kubaisi
Den sanne historien om slør og skaut i islam (Aftenposten, 03.02.04)  av Walid al-Kubaisi
Wergelands toleranse (Aftenposten, 03.05.08) av Walid al-Kubaisi
Innenfor og utenfor islam (Aftenposten, 25.10.02) av Inger Anne Olsen
Hisøy kirke

Hisøy kirke er en korskirke fra 1849 på Hisøy i Arendal kommune, Agder fylke. Kirken er sognekirke for Hisøy sogn i Arendal prosti. Arkitekt var Gustav Adolph Lammers og byggmester var John Bakken. Altertavlen er malt av Christen Brun. Kirken har to kirkeklokker som er støpt i Sundsvall i Sverige. 
Byggverket er i tømmer og har 500 plasser.
Det er kirkegård ved kirken samt parseller på sørsiden av fylkesvei 213 og sørsiden av fylkesvei 215.


== Historikk ==
Kanskje var det kirke på Hisøy allerede i middelalderen; egen prest nevnes i 1320. 
Hisøy sogn ble opprettet 1847, og i 1871 ble Hisøy eget prestegjeld, utskilt fra Øyestad.  


== Litteratur ==
Olav Rune Ekeland Bastrup og Ulrik Sissener Kirkedam (1999). Fra gård til gudshus. Hisøy kirke 150 år. Hisøy menighetsråd og Hisøy historielag. ISBN 8291990026. 
Nenseter, Bjarne (1992). «Hisøy kirke». På kirkevandring i Aust-Agder. Arendal: Kilden forlag. s. 32-33. ISBN 82-7627-003-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 473. ISBN 82-7527-022-7. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) «Hisøy kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Hisøy kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Arkivverket om fylkets sognehistorie
Exact

Exact var en norsk gratisavis med månedlige utgivelser. Den ble grunnlagt i april 1995 og lagt ned i desember 2009. Første utgave kom på gata i 28. mai i stiftelsesåret, med distribusjon til Gjøvik, Hamar og Lillehammer, samt tettsteder i omegnen. Opplaget var i starten 5000 aviser og økte til 8000 i løpet av få måneder. Deretter ble distribusjonsområdet gradvis økt til å omfatte store deler av Hedmark, Oppland samt deler av Buskerud, Oslo og Lillestrøm. Siste utgave kom 4. desember 2009.
Målgruppen var unge mennesker mellom 15 og 35 år. Innholdet har fokusert på film, musikk, kultur og intervju med skuespillere, musikere og lignende med alt fra lokale helter til verdensstjerner.


== Historikk ==
Utgiverselskapet Mjøsa Avismedia ble stiftet av sju personer fra Gjøvik: Audun Berger Nielsen, Erlend Refsdal, Frode Hermanrud, Kenneth Dahlby, Kim Thomas Jægersen, Odd Atle Dahlby og Anders Baksetersveen. Alle hadde da mange års bakgrunn fra lokalradio og sto for alt redaksjonelt og grafisk arbeid. Frode Hermanrud kom med navneforslaget som gav avisen navn.
Starten ble gjort uten store investeringer. Samarbeid med Høgskolen i Gjøvik gav tilgang til produksjonsutstyr og praksismulighet for ingeniørstudentene ved grafisk linje. En tid hadde Exact kontor ved høgskolen, men flyttet snart inn i kontorlokaler i Gjøvik sentrum. Fra 2003 fungerte Exact også som praksisplass for elever ved studieretningen for medier og kommunikasjon ved Gjøvik videregående skole. Formatet startet som tabloid, men var en lang periode nedskjært tabloid (magasinformat).
Exact tok initiativet til et annonsesamarbeid mellom flere gratisaviser i 2000 – Gratisavisenes samkjøring (GAS) – mellom Exact, PlanB (Trondheim), Filter (Bergen) og Scooter (Oslo) – gav et samlet opplag på 150 000 aviser. Det gjorde gratisavisene til et mer interessant annonsemedium for større annonsører. Samarbeidet varte til Scooter og Filter gikk konkurs i 2001. Etter dette var opplaget til Exact 25 000.
I 2001 var økonomien i Exact også anstrengt, og eierne vedtok å selge avisen til Hamar Media, et konsern som utgir dagsavisen Hamar Arbeiderblad, driver lokalradioene Exact HitFM i Hamar og Elverum samt er medeier i TV Innlandet. Dette gav nye muligheter til å fremme kunst og kultur i Mjøsområdet. Konkrete eksempler er LandsbyLarm og PopPartner som har blitt virkelighet takket være lokalt samarbeid. Avisen trykkes i konsernets eget avistrykkeri på Hamar.
I mai 2005 feiret man tiårsjubileum med stort arrangement og gratis konsert i Gjøvik. På den måten levde man opp til det som var avisens slagord siden starten: gratis nytelse.Dårlig økonomi var grunnen til at konsernstyret i Hamar Media i 2009 valgte å legge ned avisen.


== Kilder ==
Siste nummer for Exact (Oppland Arbeiderblad)


== Eksterne lenker ==
Gratisavisen Exact
PopPartner
David Bedford

David Vickerman Bedford, (født 4. august 1937 i London, død 1. oktober 2011) var en engelsk komponist som har komponert både innen populærmusikk og klassisk musikk. 


== Biografi ==
Etter å ha studert på Royal Academy of Music under Lennox Berkely studerte han i Venezia med Luigi Nono. På 1960-tallet ble han bedt om å orkestrere Kevin Ayers album Joy of a Toy, noe som introduserte ham for Ayers band The Whole World, hvor han også spilte keyboardinstrumenter. Gjennom dette møtte han Mike Oldfield, som var bassist i bandet. Han orkestrerte Orchestral Tubular Bells for Oldfield, og siden arbeidet han for flere musikere, blant annet Elvis Costello, Lol Coxhill, A-ha, Frankie Goes to Hollywood, Robert Wyatt, Madness og Billy Bragg. Han orkestrerte også Camels konseptalbum «The Snow Goose» samt ledet London Symphony Orchestra under bandets fremføring av verket i Royal Albert Hall den 17. oktober 1975. Denne konserten finnes i sin helhet på liveutgivelsen «A Live Record» fra 1978.
Samtidig skrev han samtidsmusikk i klassisk stil. Star Clusters, Nebulae and Places in Devon for kor og messinginstrumenter, With 100 Kazoos, hvor publikum spiller med, Seascapes, hvor skolebarn er med, og Stories From The Dreamtime for 40 døve barn og orkester er noen av stykkene i denne sjangeren. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) David Bedford på Internet Movie Database 
(en) David Bedford på Discogs 
(en) David Bedford på MusicBrainz 
(en) David Bedford på AllMusic
Pocahontas County (Vest-Virginia)

Pocahontas County er et fylke i den amerikanske delstaten Vest-Virginia. Det ligger øst i staten og det grenser mot Randolph County i nord, Pendleton County i nordøst, Greenbrier County i sørvest og mot Webster County i nordvest. Det har også grense mot delstaten Virginia i øst.
Pocahontas Countys totale areal er 2 439 km² hvorav 4 km² er vann. I 2000 hadde fylket 9 131 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i Marlinton.
Fylket ble grunnlagt i 1821 og har fått sitt navn etter indianerprinsessen Pocahontas.  


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Pocahontas County, West Virginia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pocahontas County (Iowa)

Pocahontas County er et fylke i den amerikanske delstaten Iowa. Det ligger i den nordvestlige delen av staten og grenser mot Palo Alto County i nord, Humboldt County i øst, Webster County i sørøst, Calhoun County i sør og mot Buena Vista County i vest.
Pocahontas Countys totale areal er 1 500 km² hvorav 4 km² er vann. I 2000 hadde fylket 8 662 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Pocahontas.


== Navn ==
Fylket er oppkalt etter indianerkvinnen Pocahontas.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Pocahontas County, Iowa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons