jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Mark Kirchner

Mark Kirchner (født 4. april 1970 i Neuhaus am Rennweg, Thüringen) er en tidligere tysk skiskytter.
Han ble juniormester individuelt alt som 17-åring i 1988.
Kirchner tok medaljer i samtlige tre øvelser under OL 1992 i Albertville (gull på 10 km og stafetten, sølv på 20 km), en bragd Eirik Kvalfoss og Peter Angerer gjorde under lekene i Sarajevo-84, og også Aljabjev og Ullrich i Lake Placid-OL 1980. Under OL på Lillehammer-94 deltok Kirchner på det vinnende tyske stafettlaget.
I tillegg har Kirchner blitt verdensmester flere ganger:

1990: Verdensmester på 10 km og i lagkonkurransen
1991: Verdensmester på 10 km, 20 km og stafett
1993: Verdensmester på 10 km
1995: Verdensmester på stafettKirchner la opp relativt tidlig, som 28-åring i 1998. Han har siden 2014 vært trener for det tyske herrelandslaget i skiskyting.


== Se også ==
Liste over mestvinnende vinterolympiere


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Mark Kirchner – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Mark Kirchner – Olympedia 
(en) Mark Kirchner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mark Kirchner – FIS (langrenn) 
(en) Mark Kirchner – IBU
Kapp det gode håp

Kapp det gode håp (afrikaans: Kaap die Goeie Hoop; nederlandsk: Kaap de Goede Hoop; portugisisk: Cabo da Boa Esperança) er en berglendt odde ved kysten av Atlanterhavet på Cape-halvøya i Sør-Afrika, ikke langt fra Cape Town.
Tradisjonelt har dette stedet vært betraktet som vendepunktet mellom Atlanterhavet og Indiahavet. Dette stemmer ikke da skillet mellom de to havene ligger rundt 150 km mot sørøst ved Kapp Agulhas. Havstrømmene for de to havene møtes på det punkt hvor varmvannet til Agulhas-strømmen møter kaldvannet til Benguelastrømmen og snur tilbake til seg selv, et punkt som veksler mellom Kapp Agulhas og Kapp Point (som ligger rundt 1,2 km øst for Kapp det gode håp).Den portugisiske oppdageren Bartolomeu Dias er kreditert som de første til å runde Kapp det gode håp i 1488. Han kalte stedet «Stormkapp» (Cabo das Tormentas). Kong João II av Portugal gav det senere navnet «Kapp det gode håp» som skulle angi at man etter forbiseilingen hadde et godt håp om å nå India.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cape of Good Hope – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Mandelas land - bilder fra Kapp det gode håp
List over fugler i naturreservatet ved Kapp det gode håp, med avsnitt som beskriver hver art
Kapp det gode håp, panoramisk utsikt
Linda Grubben

Linda Grubben (født Tjørhom 13. september 1979 i Sirdal) er en norsk tidligere skiskytter. Hun er oppvokst på Tjørhom i Sirdal kommune.
Hun gikk på Sinnes skule i 9 år, og syklet ofte til skolen. Senere har hun uttalt at dette la grunnlaget for hennes senere suksesser. Hun begynte med skiskyting da hun var rundt 12 år gammel, da hadde hun allerede drevet på med langrenn en god del år. Etter endt grunnskole flyttet hun 3 mil til kommunesenteret Tonstad, for å gå på skigymnaset Sirdal videregående skole. Her møtte hun sin nåværende ektemann, Roger Grubben, som var lærer ved skolen. Hun har sykdommen cøliaki, og har bevist at det er mulig for enkelte som har sykdommen å prestere på toppidrettsnivå.
Hun vant gull i junior-VM på stafett, sammen med blant andre Gro Marit Istad Kristiansen. Linda Grubben var på det norske elitelaget fra 2000 til 2007. Samtidig som hun satset på skiskyting, tok hun en førskolelærerutdanning ved Dronning Mauds Minne.
Under VM i skiskyting 2005 tok Linda Tjørhom bronse på 15 km. Med det norske stafettlaget tok hun sølv under OL 2002 i Salt Lake City, og gull i VM 2004 i Oberhof. Under VM i skiskyting 2007 tok hun gull på 15 km etter et perfekt løp og 20 treff på standplass. I 2007 tok hun også sølv på jaktstarten etter å ha gått seg opp fra 18.-plassen i sprintrennet.
Hun vant åtte enkeltrenn i verdenscupen.
Etter å ha tatt bronse på stafetten i VM i skiskyting 2007 11. februar 2007, erklærte Grubben til NRK at hun satte karrierepunktum.


== OL- og VM-medaljer ==
OL-medaljer:

Salt Lake City 2002 – sølv på 4 x 7,5 km stafettVM-medaljer:

Antholz 2007 – gull (15 km)
Oberhof 2004 – gull (4 x 6 km stafett)
Antholz 2007 – sølv (10 km jaktstart)
Hochfilzen 2005 – bronse (15 km)
Antholz 2007 – bronse (4 x 6 km stafett)


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Linda Grubben – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Linda Grubben på Internet Movie Database 
(en) Linda Grubben – Olympedia 
(en) Linda Grubben – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Linda Grubben – IBU 
(en) Linda Grubben – biathlon.com.ua 
(en) Om Linda Grubben på Biathlonworld Wikiquote: Linda Grubben – sitater
Tyin

Tyin er en innsjø i den sørvestlige delen av Jotunheimen. Innsjøen er privateid av 3 grunneiere. Mesteparten av innsjøen ligger i Vang kommune i Innlandet fylke, mens mindre deler langs vestbredden ligger i Årdal i Vestland. Den nordlige bredden følger stort sett grensa mellom Vang og Årdal. Sjøen er magasin for Tyin kraftverk og høyden reguleres mellom 1 082,84 og 1 072,50 moh. Volumet er 313 millioner kubikkmeter.
Langs sørsiden av sjøen går 53Fylkesvei 53 (Tyin–Årdal) og langs østsiden går riksvei 252 (Tyin–Eidsbugarden).


== Se også ==
Liste over innsjøer i Oppland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tyin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Suiyuan

Suiyuan (kinesisk: 綏遠, pinyin: Suíyuǎn) var en historisk provins i Kina. Suiyuans provinshovedstad var Guisui (nå Hohhot). 
Provinsen omfattet omtrent det som nå er byprefekturene Hohhot, Baotou, Ordos, Wuhai og Bayan Nur, og deler av det som nå er Ulanqab.
Enkelttegnsforkortelsen var 綏 Suī.
Suiyuan ble opprettet av Republikken Kina. Tidlig i 1930-årene ble den okkupert av krigsherren i Shanxi,  Yan Xishan, som utvant Suiyuans jerngruver, reorganiserte provinsens finanser, og fikk lagt 16 km² land under plogen for første gang. Det meste av arbeidet og immigrasjonen til Suiyuan i denne tiden var bondesoldater fra Shanxi som ble ledet av pensjonerte generaler fra Yans hær.Suiyuan ble i 1937 del av den japantro marionettstaten Mengjiang fra 1937 til 1945. Under Folkerepublikken Kina ble Suiyuan inkorporert i Indre Mongolia i 1954.
Provinsens navn kommer fra en bydel i hovedstaden som ble til under Qing-dynastiet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Donald G. Gillin: Warlord: Yen Hsi-shan in Shansi Province 1911-1949.  Princeton, New Jersey: Princeton University Press.  1967
Luan

Luan kan sikte til:

Fylket Luan i byprefekturet Tangshan i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
Byprefekturet Changzhi i provinsen Shanxi, fordi det i lang tid bar navnet Luan.
Tatung

Tatung Company (kinesisk: 大同股份有限公司; pinyin: Dàtóng Gǔfèn Yǒuxiàn Gōngsī), også kjent som Tatung, er et internasjonalt elektronikkselskap. Selskapet ble etablert i 1918 og har sitt hovedkontor i Taipei, Taiwan. For det europeiske markedet produserer de LCD-TV i sin fabrikk i Plzeň i Tsjekkia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tatung – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Karita Bekkemellem

Karita Bekkemellem (født 15. januar 1965 på Lillehammer, tidligere Bekkemellem Orheim) er en norsk næringslivsleder og tidligere politiker (Ap). Hun satt fem perioder på Stortinget for Møre og Romsdal (1989–2009) og var statsråd i to regjeringer. 
Nå er hun administrerende direktør i NHO Geneo, landsforeningen for helsenæring, velferd og oppvekst. Bekkemellem var fra 2009 til 2022 administrerende direktør i Legemiddelindustrien. 


== Liv og arbeid ==
Karita Bekkemellem var statsråd og leder av Barne- og familiedepartementet i Stoltenbergregjeringen 2000–01. Hun var i 2001–05 medlem og fraksjonsleder i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen. I Jens Stoltenbergs andre regjering var hun fra 17. oktober 2005 til 18. oktober 2007 statsråd og leder for Barne- og likestillingsdepartementet. Hun var også leder av Arbeiderpartiets kvinnebevegelse. 
Kort tid etter at hun sluttet i regjeringen, ble hun styremedlem i meglerhuset Carasa, sammen med tidligere Hydro-direktør Cecilie Ditlev-Simonsen. Bekkemellem er også en av flere faste programledere i talkshowet Studio 5 som går på TV-kanalen FEM.
I sin selvbiografi som kom ut i 2009, forteller hun om Arbeiderpartiets indre liv og om at hun forsøkte å ta sitt eget liv på 1990-tallet. I boka er hun også sterkt kritisk til statsministerens lederstil (Jens Stoltenberg) og det hun oppfatter som hans manglende evne til å takle vanskelige personalsaker.
Bekkemellem er født i Lillehammer, flyttet senere til Molde og er bosatt i Rygge. Hun var gift med Jon Thorvald Orheim fra 1994 til 2005 og giftet seg på nytt med Stein Røsberg i Paris 23. juni 2007.


== Statsråd ==
Barne- og familiedepartementet, 17. mars 2000 – 19. oktober 2001
Barne- og familiedepartementet, 17. oktober 2005 – 18. oktober 2007 (departementet skiftet navn til Barne- og likestillingsdepartementet 1. januar 2006)


== Stortingskomiteer ==
1989-97: medlem i kommunal- og miljøvernkomiteen
1997-2001: medlem i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen fram til 17. mars 2000
2001–05: andre nestleder i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen
2005–09: medlem i transport- og kommunikasjonskomiteen fra 24. oktober 2007


== Bibliografi ==
Mitt røde hjerte, 240 sider, Aschehoug 2009 ISBN 978-82-03-29128-9


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karita Bekkemellem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Karita Bekkemellem på Internet Movie Database 
(en) Karita Bekkemellem hos The Movie Database 
(no) Karita Bekkemellem hos Stortinget 
(no) Karita Bekkemellem hos Norsk senter for forskningsdata 
Karitas blogg
Artikkel i SNL Wikiquote: Karita Bekkemellem – sitater
Hallgeir Opedal

Hallgeir Opedal (født 29. september 1965 på Kongsberg) er en norsk journalist og forfatter. Han var en tid journalist i Hardanger Folkeblad, og begynte deretter som journalist i Dagbladet i Oslo. I desember 2012 forlot han Dagbladet for å begynne i Fredrik Skavlan sitt produksjonsselskap, Monkberry.


== Utgivelser ==
2001: Er det farlig å ha et lite hjerte? og andre ting du ikke visste du lurte på, oppslagsverk redigert sammen med Torbjørn Lysebo Ekelund  ISBN 82-10-04663-2
2001: 11, fotballbok skrevet sammen med Joachim Førsund ISBN 82-05-27812-1
2004: Flekkmonsteret bygger harefelle, barnebok sammen med sønnen Vetle ISBN 82-521-6402-1
2004: Jøss, roman  ISBN 82-05-33095-6
2019: Heim : Ei vandrehistorie  978-82-521-9793-8


== Referanser ==
Oversersjant

Oversersjant er en grad i det norske Forsvaret.


== Historikk i Norge ==
Oversersjant fantes tidligere i Hæren og som tilsvarte vingsersjant i Luftforsvaret og kvartermester I klasse i Sjøforsvaret. Det var den nesthøyeste sersjantgrad i Norge og befant seg mellom sersjant og stabssersjant. En oversersjant var som regel en sersjant, ofte med teknisk bakgrunn, med flere års tjenestetid. Distiksjonen var tre vinkler med en vannrett stripe over.
Gradene oversersjant og stabssersjant opphørte 1. juli 1975 og befalet fikk henholdsvis offisersgradene fenrik og løytnant. Hærordningen av 1. januar 1977 gjorde at de eldste av de gamle stabssersjantene fikk kapteins grad.


== Militærordningen fra 1. januar 2016 ==
Oversersjant ble gjeninnført i Norge på OR 6 nivå i Hæren, Luftforsvaret og Heimevernet ifm innføringen av den nye ordningen for militært tilsatte
Det vil da være 41 år etter at den sist ble avviklet.


== Oversersjant (OR-6) i ulike land ==
Canada: Sergeant
Danmark: Ingen tilsvarende grad
Finland: Översergeant
Frankrike: Sergent-chef
Nederland: Sergeant der 1e klasse
Sverige: Sergeant / Översergeant
Tyskland: Oberfeldwebel / Feldwebel
Storbritannia: Sergeant
USA: Staff Sergeant


== Se også ==
Militære grader i Norge


== Referanser ==
Mokenfolket

Mokenfolket er et nomadefolk som lever på øyene i Andamanhavet. Mange har bosatt seg mer eller mindre permanent på Surinøya utenfor Thailands vestkyst. Mokenfolket ble tidligere ommtalt som sjøsigøynere, selv om de ikke har noen forbindelse med de europeiske sigøynerene.


== Levesett ==
Mokenfolket lever i hovedsak av fiske, plukke grønnsaker og samle honning fra bier. De holder ikke styr på fødselsdager eller alder.


=== Surinøya ===
Mokenfolket levde mer som nomader før i tiden, men mange har slått seg ned på Surinøya. 216 av dem bor der nå. De har bodd der i to generasjoner. Før levde de mye mer som et nomadefolk på grunn av sjørøvere som kidnappet dem og solgte dem som slaver i Penang i Malaysia.
På Surinøya heter alle Klathalay til etternavn. Høvdingen heter Salama Klathalay og er omkring 60 år gammel. Han arvet tittelen etter sin far.


== Religion ==
Mokenfolket er animister.
På fullmånedagen i april blir det arrangert en fest for åndene. De laster en båt med ris, fisk, krydder og klær. Så sendes båten ut på havet for å mette åndene.
For å kommunisere med åndene bruker de en totempåle. Pålen kan bare brukes én gang, så en ny må lages for hver gang.


== Jordskjelvet i Indiahavet 2004 ==
Før flodbølgene andre juledag 2004 ble mokefolket sett på som problematiske for myndighetene i Thailand, men fordi de forutså flodbølgene har de fått flere rettighter og goder.
Professor Thorolf Raftos Minnepris

Professor Thorolf Raftos Minnepris (også kjent som Raftoprisen) er en pris som utdeles av Raftostiftelsen til enkeltpersoner, organisasjoner eller grupper som kjemper for ideer og prinsipper som underbygger FNs charter om menneskerettighetene. Thorolf Rafto var professor i økonomisk historie ved Norges Handelshøyskole.
Raftoprisen deles ut hvert år den første søndagen i november på Den Nationale Scene i Bergen. 
Raftoprisen har vært delt ut hvert år siden 1987, og har etter hvert oppnådd stor internasjonal oppmerksomhet og prestisje. Prisen blir gitt til personer, grupper eller organisasjoner som ikke er kjent på verdensbasis. Meningen er å skape fokus rundt dem slik at arbeidet de gjør blir lettere. Fire av mottakerne eller sakene som har fått Raftoprisen, er senere blitt tildelt Nobels fredspris – Aung San Suu Kyi, José Ramos-Horta, Kim Dae-jung, Shirin Ebadi.


== Prismottakere ==
1987 – Jiří Hájek, Tsjekkoslovakia
1988 – Trivimi Velliste, Estland
1989 – Doina Cornea, Romania og Fidesz, Ungarn
1990 – Aung San Suu Kyi, Burma
1991 – Jelena Bonner, Russland
1992 – Preah Maha Ghosananda, Kambodsja
1993 – Folket på Øst-Timor (Prisen ble mottatt av José Ramos-Horta)
1994 – Leyla Zana,Tyrkia
1995 – Komiteen for Soldatmødre i Russland, Russland / Tsjetsjenia
1996 – Palermo Anno Uno, Italia
1997 – Sigøynerne/Romanifolket representert ved Ian Hancock
1998 – ECPAT, Thailand
1999 – Gennadij Grusjevoj, Hviterussland
2000 – Kim Dae-jung, Sør-Korea
2001 – Shirin Ebadi, Iran
2002 – Mohammed Daddach, Vest-Sahara
2003 – Paulos Tesfagiorgis, Eritrea
2004 – Rebiya Kadeer, fra den uighuriske minoriteten i Kina
2005 – Lidija Jusupova, Tsjetsjenia, Russland
2006 – Thich Quang Do, Vietnam
2007 – The National Campaign on Dalit Human Rights, India
2008 – Bulambo Lembelembe Josué, Den demokratiske republikken Kongo
2009 – Malahat Nasibova, Aserbajdsjan
2010 – José Raúl Vera López, Mexico
2011 – Sexual Minorities Uganda (SMUG), representert ved Frank Mugisha, Uganda
2012 – Nnimmo Bassey, Nigeria
2013 – Bahrain Centre for Human Rights, Bahrain
2014 – Agora, Russland
2015 – Padre Melo, Honduras
2016 – Yanar Mohammed, Irak
2017 – Parveena Ahangar og Imroz Parvez, Kashmir
2018 – Adam Bodnar, Polen
2019 – Rouba Mhaissen, Syria/Libanon
2020 – Egyptian Commission for Rights and Freedom (ECRF), Egypt
2021 – Human Rights Data Analysis Group, USA
2022 – Nodjigoto Charbonnel, Tsjad


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Raftoprisen- norsk side
Raftoprisen - engelsk side
Downpatrick

Downpatrick (fra irsk: Dún Pádraig, i betydningen «Patricks festning») er en mellomstor by som ligger rundt 33 km sør for Belfast i grevskapet Down i Nord-Irland. Byen har gitt navn til grevskapet og har vært et viktig sted siden oldtiden. Dens katedral hevdes å være gravstedet til helgenen Patrick. I dag er Downpatrick administrasjonsby for grevskapet og felles hovedkvarter for distriktsrådene i Newry, Mourne og Down. I henhold til folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 10 874 innbyggere.Patricks grav i katedralen er fortsatt et pilegrimsmål, spesielt på St. Patricks dag, 17. mars. Det er mulig at graven ikke er hans egentlige gravsted, men et sted hvor det ble plassert relikvier fra ham; det er blant annet sannsynlig at han kan ha blitt gravlagt i Saul like ved Downpatrick. St. Patrick's Centre er et besøkssenter som forteller historien om helgenen. Stedsnavnet betyr «Patricks festning».
Andre severdigheter er Down County Museum og Downpatrick Steam Railway.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Downpatrick – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Distriktsråd Newry, Mourne & Down
Armagh & Down-turisme
Downpatrick & County Down Railway
Thorolf Rafto

Thorolf Thistel Rafto (født 6. juli 1922 i Bergen, død 4. november 1986) var en norsk friidrettsutøver og professor i økonomisk historie ved Norges Handelshøyskole. Han var en aktiv tikjemper, og tjenestegjorde i RAF i England under den andre verdenskrig. Han studerte språk og historie ved Universitetet i Bergen etter krigen.
Rafto hadde et sterkt engasjement for undertrykte og forfulgte, spesielt bak jernteppet. Under et besøk i Praha i 1979 trosset han de kommunistiske myndighetene og holdt private forelesninger for studenter som var utvist fra universitetet for politisk aktivisme. Dette førte til at han ble arrestert og mishandlet av det tsjekkoslovakiske politiet. Blant annet ble Rafto slått kraftig i hodet. Han kom seg aldri etter skadene og døde etter lang tids sykeleie i 1986. 


== Raftoprisen ==
Kort tid etter Raftos død ble Thorolf Raftos stiftelse for menneskets rettigheter stiftet. Raftostiftelsen deler hvert år ut Raftoprisen.


== Familie ==
Thorolf Rafto var far til journalisten Egil Rafto.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==
Killyleagh

Killyleagh er en by i Down i Nord-Irland. Navnet betyr «Heltenes etterkommeres kirke». 
Byen er mest kjent for et slott fra det 12. århundre, og for å være fødestedet til sir Hans Sloane, grunnleggeren av British Museum.


== Bilder ==

		


== Eksterne lenker ==
(en) Killyleagh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
MF Doom

Daniel Dumile, bedre kjent som MF Doom, (født 9. januar 1971, død 31. oktober 2020) var en britisk-amerikansk rapper. Han er også kjent under artistnavnene Zev Love X, King Geedorah, Viktor Vaughn og Metal Fingers.
Han gav ut mange album, de fleste av dem ble godt mottatt blant anmeldere, blant annet Operation: Doomsday, Vaudeville Villain, Take Me To Your Leader og Madvillainy. Det sistnevnte lagde MF Doom sammen med produsenten Madlib; duoen kalte seg Madvillain. Det har fått både kult- og klassikerstatus.På starten av 1990-tallet var Dumile med i rapgruppa KMD, da under navnet Zev Love X.


== Diskografi ==


=== Solo studio album ===
Operation: Doomsday (1999)
Take Me to Your Leader (2003) (som King Geedorah)
Vaudeville Villain (2003) (som Viktor Vaughn)
Venomous Villain (2004) (som Viktor Vaughn)
Mm..Food (2004)
Born Like This (2009) (som DOOM)


=== Studio album i samarbeid med andre artister ===
Madvillainy (2004) (med Madlib som Madvillain)
Special Herbs + Spices Volume 1 (2004) (med MF Grimm)
The Mouse and the Mask (2005) (med Danger Mouse som Danger Doom)
Key to the Kuffs (2012) (med Jneiro Jarel som JJ Doom)
NehruvianDoom (2014) (med Bishop Nehru som NehruvianDoom)
Czarface Meets Metal Face (2018) (med Czarface)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) MF Doom – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MF Doom på Internet Movie Database 
(en) MF Doom hos Rotten Tomatoes 
(en) MF Doom på Apple Music 
(en) MF Doom på Discogs 
(en) MF Doom på Discogs 
(en) MF Doom på Discogs 
(en) MF Doom på Discogs 
(en) MF Doom på Discogs 
(en) MF Doom på Discogs 
(en) MF Doom på MusicBrainz 
(en) MF Doom på SoundCloud 
(en) MF Doom på Spotify 
MF Doom på Twitter 
MF Doom på Facebook 
MF Doom på Instagram 
MF Doom på YouTube 
MF Doom på Myspace
Riksvei 80

Riksvei 80 (Rv80) er en 53,8 kilometer lang riksvei mellom Fauske og Bodø i Nordland med fergeforbindelse til ytre Lofoten.
Riksveien følger nordsiden av Skjerstadfjorden og Saltfjorden og passerer tettstedene Valnesfjord og Løding. Fergeforbindelsen til Røst, Værøy og Moskenes er del av riksveien og representerer de fire lengste fergestrekningene i Norge:
Bodø – Røst, 109,0 km
Bodø – Moskenes, 94,3 km
Bodø – Værøy, 86,3 km
Røst – Moskenes, 73,0 kmRiksvei 80 ved Hunstad er den mest trafikkerte veien i Nordland med 18800 kjøretøy (2019).Før forvaltningsreformen trådte i kraft den 1. januar 2010 hadde veien status som stamvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Nordland fylke ===

FauskeSkjerstadfjordveien 

Valnesfjordveien 

BodøBodøveien 

Røst

Værøy

Moskenes


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kartverkets norgeskart
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Rv80
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldingerFergeruter Bodø – Røst – Værøy – Moskenes
Fergeruter Bodø – Røst – Værøy – Moskenes
Regionale hurtigbåter (Nordland fylkeskommune) Arkivert 29. september 2018 hos Wayback Machine.
Hurtigbåter – Midtre Nordland (Nordland fylkeskommune) Arkivert 2. oktober 2018 hos Wayback Machine.
Yin (familienavn)

Yin er et alminnelig kinesisk slektsnavn som går tilbake til 1000-tallet før Kristus. Da ble Shang-dynastiet nedkjempet av Zhou-dynastiets første konge, "krigskongen" Wu Wang. Etter Shang-dynastiets fall sverget det beseirede kongehusets medlemmer troskapsed til de nye Zhou-kongene.  De ble vasaller under Zhou-dynastiet og mange av dem tjente i viktige ministerposter. De tok navnet Yin, og dette er hvordan dette navnet kom inn i kinesisk navneskikk.
Digi.no

digi.no er en norsk nettavis med fokus på informasjons- og kommunikasjonsteknologi. Den opprinnelige målgruppen var IT-bransjen, samt profesjonelle IT-brukere. digi.no var en av de første nettavisene da den ble lansert 26. august 1996.digi.no ble utgitt av selskapet Internett Kanal 1 som ble etablert 26. februar 1996 av Paal Leveraas, Frode Nielsen og Per Øyvind Elvebakk.
I 2000 skiftet utgiverselskapet navn til digitoday Norway og tjenesten til digitoday.no, i forbindelse med planer om å etablere nyhetstjenesten i andre nordiske og europeiske land. Det første datterselskapet ble etablert i Finland og for å styrke børs- og finansfokuset ble finanstjenesten Aksjeforum.com kjøpt.
I 2001 kjøpte Telenor selskapet og bremsene ble satt på. Internasjonaliseringen ble skrinlagt, datterselskapet i Finland ble solgt til de ansatte, Aksjeforum.com ble lagt ned og digitoday.no fikk tilbake sitt gamle navn digi.no og staben kraftig nedbemannet.
I 2002 ble digitoday Norway og digi.no en del av mediehuset Katalysator Media, med Møllergruppen og Telenor på eiersiden. I 2004 kjøpte Norsk Aller hele selskapet og tvangsutløste alle minoritetsaksjonærer. Selskapet skiftet deretter navn til Aller Internett. I forbindelse med Aller Medias oppkjøp av Dagbladet så ble blant annet digi.no underlagt Dagbladet, men etter kun en kort periode i havnelageret, ble digi.no solgt til Teknisk Ukeblad Media AS i 2014.


== Ansvarlig redaktør ==
Personer som har vært og er ansvarlig redaktør i digi.no:

Jan M. Moberg, 2014 – nåværende
Terje Johansen, 2012 – 2014
Petter Danbolt, 2006 – 2012
Einar Ryvarden, 2003 – 2006
Øystein Kvistad, 2000 – 2003
Jens Kanden, 1998 – 2000
Paal Leveraas, 1996 – 1998


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted