jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Riccardo Riccò

Riccardo Riccò (født 1. september 1983 i Formigine i Italia) er en italiensk landeveissyklist. I 2012 ble han utestengt i 12 år for doping.


== Karriere ==


=== 2005-2006 ===
Etter to framgangsrike år som amatørsyklist forsøkte han først å bli profesjonell i det italienske laget Ceramica Panaria-Navigare i 2005, men fikk ikke tillatelse på grunn av for høy hematokritverdi. Saunier Duval-Prodirs sportdirektør Mauro Gianetti foreslo at han skulle tilbringe en uke på UCIs laboratorium i Lausanne for å vise at hans hematokritverdier naturlig var over 50 prosent.


=== 2007 ===
Riccòs gjennombrudd kom i Tirreno-Adriatico 2007, der han vant to etapper og poengkonkurransen. Han tok også en etappeseier og ble nummer to sammenlagt i Settimana internazionale di Coppi e Bartali. I sin første opptreden i Ardenne-klassikerne tok han en niendeplass i Amstel Gold Race og sjetteplass i La Flèche Wallonne. Han syklet Giro d'Italia som hjelperytter for Gilberto Simoni, og vant den 15. etappen til Tre Cime di Lavaredo foran lagkamerat Leonardo Piepoli. Han endte opp på sjetteplass sammenlagt. I sesongavslutningen Lombardiet rundt ble han nummer to etter å ha blitt slått i spurten av Damiano Cunego.


=== 2008 ===
Det virket lovende for Ricco foran Tour de France 2008 etter å ha blitt nr.2 i Giro d'Italia 2008 etter Alberto Contador sammenlagt.
Han vant både den 6. og den 9. etappen i Tour de France før han ble tatt i doping.
17. juli 2008 ble det kjent at Ricco har testet positivt på det forbudte stoffet EPO. Prøven skal være tatt i begynnelsen av juli, før Tour de France startet. Laget Saunier Duval-Scott trakk seg fra Tour de France, og Ricco fikk sparken. 2. oktober 2008 ble han dømt til to års utestengelse, fram til 31. juli 2010. I mars 2009 reduserte CAS straffen til 20 måneder. I juli 2009 justerte UCI straffen til 24 måneder, men i oktober 2009 ble den igjen redusert til 20 måneder, til 18. mars 2010.


=== 2010 ===
Etter suspensjonen syklet han for Ceramica Flaminia. Han var raskt tilbake på vinnersporet og vant blant annet Østerrike rundt sammenlagt etter to etappeseire på de hardeste etappene. I september fikk han kontrakt med Vacansoleil.


=== 2011 ===
I februar ble Riccò lagt inn på sykehus med nyre-, hjerte- og lungeproblemer etter det som angivelig skulle være en blodtransfusjon med for gammelt blod, og ble deretter sparket fra Vacansoleil.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Riccardo Riccò – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Riccardo Riccò – ProCyclingStats 
(en) Riccardo Riccò – Cycling Archives 
(en) Riccardo Riccò – Cycling Quotient 
(en) Riccardo Riccò – CycleBase 
(it) Riccardo Riccò på Twitter
Brasøy bedehuskapell

Brasøy bedehuskapell var en langkirke fra 1955 i Herøy på Helgeland kommune, Nordland fylke.
Byggverket er i tre og hadde 100 plasser.
Kapellet er solgt og huser etter det annen virksomhet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Brasøy bedehuskapell, Prestøy i Brasøy». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 179. ISBN 82-75-27022-7.
Anders Venger

Anders Venger (født 5. januar 1872 på Tønsaker i Eidsvoll, død 23. februar 1935 i Oslo) var en norsk gårdbruker og politiker (H). Han var landbruksminister 1923–1924, arbeidsminister i 1926 og innvalgt på Stortinget fra Akershus 1919–1930. Venger var forøvrig Høyres viseformann 1920–1925 og mangeårig medlem av partiets sentralstyre.


== Yrkeskarrière ==
Han ble født på familiegården Venger Nordre (eller Vengerbakken) på Tønsaker i Eidsvoll kommune i 1872, som sønn av gårdbruker Johan Amundsen Venger (1846–1921) og Marte Olava Aas (1848–1907). Han var dermed av slekten Røkholt-Venger og farfar til Amund Venger. Venger var aktiv i Eidsvoll dramatiske forening i sin ungdom, og var med i forestillinger som «En søndag paa Amager», «Peter og Inger» og «Fjeldeventyret» under ledelse av instruktøren Hans Aanrud. Venger var elev ved Sem landbruksskole 1890–1892.
Venger var bruksfullmektig i Hommelvik 1893–1896, forvalter av kammerherre H. Mathiesens eiendommer i Eidsvoll 1896–1927 (Eidsvold Verk 1896–1902, Berger Bruk 1902–1927) og gårdbruker på Venger Nordre fra 1916. Han hadde flere verv i ulike bonde- og landbruksorganisasjoner, blant annet som styreformann i Akershus Landhusholdningsselskap 1914–1923 samt styreformann i Felleskjøpet og nestformann i styret i Bøndernes Bank inntil sin død i 1935.


== Politisk arbeid ==
Venger var medlem av Eidsvoll herredsstyre 1907–1934, herav ordfører 1913–1934. Han var også formann i Eidsvoll Høyre 1921–1933, etter mange år som viseformann. Han var innvalgt på Stortinget fra Akershus 1919–1930, visepresident i Odelstinget 1925–1926 og 1928–1930 samt formann i Stortingets post- og telegrafkomité 1922–1923 og 1925–1926. 
Han var statsråd i Landbruksdepartementet i Otto B. Halvorsens andre regjering fra 6. mars til 30. mai 1923, og fortsatte i Abraham Berges regjering fra 30. mai 1923 til 25. juli 1924. Han var også fungerende statsråd i Kirke- og undervisningsdepartementet fra 24. november til 11. desember 1923. Venger kom senere tilbake som statsråd i Arbeidsdepartementet i Ivar Lykkes regjering fra 5. mars til 26. juli 1926. Han trakk seg da Abraham Berge og de tidligere statsrådene ble stilt for riksrett, hvor samtlige tiltalte senere ble frifunnet.


== Utmerkelser ==
Venger ble i 1924 utnevnt til kommandør av 1. klasse av St. Olavs Orden «for statsborgerlig fortjeneste».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Holmsen, Andreas: Eidsvoll Bygds Historie. Eidsvoll Bygdebokkomite, Oslo 1950-1961. Bd. I del 1 – Bygdehistorien til omkring 1700/Bd. II del 1 – Gardene på østsiden av Vorma/Kirkeby, Birger: Bd. II del 2 og 3 – Gardene på vestsida av Vorma [sc]
Holmsen, Andreas: Røkholt-Venger ætten. En slektsoversikt. Flekkefjord 1943. 45pp. [MH]


== Eksterne lenker ==
(en) Anders Venger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Anders Venger hos Norsk senter for forskningsdata
Bizkaia

Bizkaia (spansk: Vizcaya) er et historisk territorium og en provins i Baskerland, i det nordlige Spania. Hovedstaden er Bilbao (Bilbo). Bizkaia er en av de rikeste provinsene i Spania takket være den massive industrialiseringen på begynnelsen av 1900-tallet. I dag har tjenestenæringen tatt over, særlig etter deindustrialiseringen på 1970-tallet. Provinsen har et innbyggertall på 1 139 863 (2006). Provinshovedstaden er Bilbao. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Biscay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Vizcaya/Bizkaia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Gåsvær kapell (Herøy)

Gåsvær kapell er et kapell fra 1951 i Herøy kommune i Nordland.Byggverket er kledd med eternitt og har ca. 100 plasser.  Det er en sommergudstjeneste i kapellet i juli måned.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Gåsvær kapell (Herøy)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Astana Qazaqstan Team

Astana Qazaqstan Team er et sykkellag, sponset av en kasakhstansk investorgruppe og oppkalt etter hovedstaden Astana. Laget fikk ProTour-lisens foran 2007-sesongen. 


== 2023 ==


=== Ryttere ===


=== Seire ===


== 2007 ==


=== Tour de France 2007 ===
Lagets kaptein Aleksandr Vinokurov var den største forhåndsfavoritten, men han var utsatt for en velt på en tidlig etappe. Han kom sterkt tilbake og vant den 13. (tempo) og 15. etappen. Dagen etter ble det offentliggjort at Vinokurov hadde testet positivt for bloddoping etter den 13. etappen, og det endte med at hele laget måtte laget trekke seg ut av rittet. Andreas Klöden og Andrej Kasjetsjkin var på det tidspunkt henholdsvis nummer fem og åtte i sammendraget, og Astana ledet lagkonkurransen. Senere ble Vinokurov kastet ut av laget, og laget valgte å ta én måneds pause.


== 2008 ==
Før 2008-sesongen ble det foretatt store endringer i laget. Hele ledelsen og mange av rytterne ble byttet ut. Inn kom Johan Bruyneel som ny manager og han hadde med seg hele åtte ryttere fra det tidligere Discovery-laget, inkludert Tour de France-vinner Alberto Contador og treer Levi Leipheimer.
I februar 2008 annonserte ASO at Astana ikke ville få delta i Tour de France på grunn av tidligere tilknytning til dopingskandaler. Det betød at Contador ikke fikk sjansen til å forsvare sin Tour-seier fra 2007. Astana var heller ikke invitert til Giro d'Italia, men fikk likevel invitasjon kun en uke før start. Contador vant Giro d'Italia, og tok også seieren i Vuelta a España, med lagkamerat Levi Leipheimer på andreplass. 


== 2009 ==
25. september 2008 ble det bekreftet at tidligere Tour de France-vinner Lance Armstrong ville gjøre comeback og kjøre for laget i 2009-sesongen. I tillegg til Armstrong kom også en annen tidligere Discovery-rytter, Jaroslav Popovytsj, på plass. Haimar Zubeldia var også blant nykomlingene på laget.
I mai ble det kjent at laget hadde store økonomiske problemer, og de hadde problemer med å betale sine ansatte. UCI satte frist til 31. mai for å få løst situasjonen, ellers ville laget bli suspendert. På 7. etappe i Giro d'Italia startet lagets ikke-kasakhiske ryttere i trøyer der navnene til sponsorene som ikke hadde oppfylt sine forpliktelser var fjernet. I juni klarte de å komme fram til en løsning.


=== Rytterne ===


=== Store seire ===


== Se også ==
Liste over Astanas proffseire


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Team Astana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Aleksandra Sokolovskaja

Aleksandra Lvovna Sokolovskaja (russisk: Александра Львовна Соколовская) (født 1872, død 29. april 1938) var en russisk revolusjonær marxist, og var Lev Trotskijs første kone. Hun døde under de store utrenskingene Stalin gjennomførte på 1930-tallet, dog tidligst 1938. 
Hun var revolusjonær marxist i den ukrainske byen Nikolajev på 1890-tallet. Hun ble gift med Trotskij i 1899, da de begge satt i fengsel i Sibir. De fikk to døtre sammen, Nina Nevelson (1901) og Zinaida Volkova (1902). Sommeren 1902 rømte Trotskij fra Sibir, og senere samme år møtte han Natalia Sedova som senere skulle bli hans andre kone. Da ble Aleksandra og Lev skilt. De beholdt imidlertid et vennskapsforhold til hans død. 
Man vet lite om Sokolovskajas liv etter 1902. Hennes døtre ble stort sett oppdradd av David og Anna Bronstein, Trotskijs velstående foreldre, i Janovka, en liten by i Ukraina. Sokolovskaja oppdro sitt barnebarn Aleksandra i 1932–35, etter at Aleksandras mor fikk lov til å forlate landet, samtidig som Aleksandras far, Sakhar Moglin, ble arrestert i 1932. Ifølge familien var hun en god pedagog og oppdrager, og stod Lenins enke, Nadezjda Krupskaja, nær på 1930-tallet. 
Sokolovskaja ble arrestert og sendt i eksil i 1935. Hun ble sist sett i Kolyma arbeidsleir, av Nadezjda Joffe, Adolf Joffes datter.


== Litteratur ==
Vadim S. Rogovin: 1937 : Jahr des Terrors, ISBN 3-88634-071-6
SjKAS

SjKAS (ШКАС) er en sovjetisk mitraljøse utviklet for bruk i fly.
Den var i utstrakt bruk under den andre verdenskrig. Våpenet har en utgangshastighet på 825 m/s og en skuddtakt på 1800 skudd/min (1625 skudd/min hvis synkronisert).


== Se også ==
Liste over maskingeværer
Husvær bedehuskapell

Husvær bedehuskapell er en langkirke fra 1936 i Herøy på Helgeland kommune, Nordland fylke.
Byggverket er i tre og har 80 plasser.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Husvær bedehuskapell, Husvær». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 178. ISBN 82-75-27022-7.
Mio, min Mio

Mio, min Mio er en roman av Astrid Lindgren første gang utgitt i 1954. 


== Handling ==
Boken handler om den foreldreløse gutten Bosse som ikke føler seg hjemme hos sine adoptivforeldre i Stockholm og i stedet drar til «Landet i det fjerne» hvor han møter sin virkelige far. Det viser seg at Mio egentlig er en prins, og faren har ventet og lett etter ham helt fra han ble født. Nå må Mio ta opp kampen mot Ridder Kato, som kidnapper barn og undertrykker folk. Sammen med kameraten JumJum og hesten Miramis rir han ut for å bekjempe Ridder Kato. 


== Fortellerteknikk og sjanger ==
Boken gjør bruk av mange eventyrtrekk i oppbyggingen av fortellingen, som for eksempel de forskjellige hjelperne Mio treffer i boken og de ulike gjentakelsene. Boken kan likevel klassifiseres som en roman, basert på den mer komplekse historien og ikke minst fortellerstemmen, som ligger hos Mio selv.


== Filmatisering ==
Filmen Mio min Mio (1987) var en sovjetisk-svensk-norsk-britisk samproduksjon, med Vladimir Grammatikov som regissør. Linn Stokke og Sverre Anker Ousdal hadde biroller i filmen; Christian Bale filmdebuterte som Bosses venn Benka/JumJum, og den onde ridder Kato ble spilt av Christopher Lee.


== Eksterne lenker ==
(en) Mio, min Mio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Mio, min Mio hos IMDB
PV-1

PV-1 (russisk: ПВ-1) er en sovjetisk 7,62 x 54R mitraljøse utviklet for bruk i fly. 
Mitraljøsen var en versjon av Maxim M1910, og har en utgangshastighet på 800 m/s og en skuddtakt på 780 skudd/min. PV-1 ble i løpet av tredveårene erstattet av den mer effektive SjKAS. 


== Se også ==
Liste over maskingeværer
Sandvær bedehuskapell

Sandvær bedehuskapell er en langkirke fra 1947 i Herøy på Helgeland kommune, Nordland fylke.
Byggverket er i tre og har 70 plasser.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Sandvær bedehuskapell, Nordøy i Sandvær». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 178. ISBN 82-75-27022-7.
Pilgrims’ Way

Pilgrims' Way («Pilegrimsveien») er ruten pilegrimer antas å ha brukt fra Winchester til Thomas Beckets grav i Canterbury i England. 


== Historie ==
Ruten er ikke opprinnelig en pilegrimsvei, men følger en langt eldre sti, en oldtidsvei. Den er gjennom arkeologiske funn datert til 500–450 f.Kr., men er antagelig flere århundrer eldre enn dette. Den fikk fra øst til vest på sørhellingen av North Downs, og fulgte de naturlige konturene. Veien unngår derfor områder med bløt leire i lavlandet, og områder med skarpe steiner nær toppene. Noen steder finner man to parallelle veier, som man vekslet mellom i forskjellige årstider. Veien gikk langs hele North Downs frem til Folkestone. Der begynner den siste etappen, en middelaldervei nordover langs Great Stour frem til Canterbury. 
Beckets grav var lenge det viktigste pilegrimsmålet i England, og trakk også til seg kristne fra andre land. Erkebiskopen ble helligkåret i 1173, og graven bestod inntil oppløsningen av Englands klostre i 1538. Årsaken til at det finnes en egen vei fra Winchester er at denne byen var et viktig regionalt sentrum, og et knutepunkt for veifarende fra havnebyene lands kysten. Alternativet til Pilgrim's Way var å følge Watling Street fra London; det er denne som brukes i Geoffrey Chaucers The Canterbury Tales, og den er både av bedre standard og bedre belagt i samtidige kilder.
Tanken om at det var en spesifikk rute som ble fulgt av pilegrimene ser ut til å ha dukket opp først i det 19. århundre. I 1871 utgav Edward Renouard James, som virket som landmåler i Surrey for Ordnance Survey, en pamflett kalt Notes on the Pilgrims' Way in West Surrey. Han skrev der at veien var «lite studert» og at «svært mange mennesker i området» ikke var klare over at den fantes. Men han la inn navnet på kartet, noe som ble tolket som en offisiell anerkjennelse av tolkningen. Ruten som oppgis i moderne kart er lite egnet for store grupper av vandrere, og det er svært få spor etter slik aktivitet. 


== Traseen ==
På moderne kart fra Ordnance Survey er traseen angitt som østgående fra Farnham, passerende sør for Guildford, nord for Gomshall, nord for Dorking, Reigate, Merstham, Chaldon, Godstone, Limpsfield og Westerham, gjennom Otford, Kemsing og Wrotham, nord for Trottiscliffe og mot Cuxton hvor den krysser Medway. 
Sør for Rochester går den gjennom Burham, Boxley og Detling, og fortsetter så sørøstover nord for Harrietsham og Lenham. Den går så sørøstover forbi Charing til Wye, og vender nordover langt Great Stour til Chilham og Canterbury.
Store deler av traseen er innlemmet i det moderne veinettverket, og egner seg derfor sårlig for fotvandring. Det er derfor anbefalt at man bruker North Downs Way, en national trail som går mer eller mindre parallelt med den.
Asbjørn Slettemark

Asbjørn Øiestad Slettemark (født 17. mars 1975 i Lillehammer) er en norsk musikkjournalist og tidligere programleder i tv-programmet Lydverket. Han vokste opp blant annet på Husnes i Hordaland, før han flyttet til Bergen i 1993. Tidlig på 1990-tallet var han gitarist i bandet «Jim was a Junkie», hvor Gunnar Emmerhoff var vokalist. Bandet hadde en låt med på Rec 90 – samleplaten «1992».


== Karriere ==
Slettemark begynte som musikkanmelder etter en omtale av en konsert med rockebandet Ingenting for Bladet Sunnhordland i 1992. Han var også musikkanmelder i underholdningsmagasinet Absolutt Underholdning på TV 2. I perioden 7. september 2002 til 7. juli 2015 var Slettemark programleder i hardrockprogrammet Pyro på radioens NRK P3. I tillegg har han vært redaktør i musikkens bransjeblad, Faro Journalen.
Høsten 2007 var han en del av dommerpanelet i den femte sesongen av TV 2-programmet Idol.
Han har også ved flere anledninger vært gjesteprogramleder for Radioresepsjonen på NRK P3 og ledet NRKs Super Bowl-sendinger.
Siden 2010 har Slettemark sammen med Aslak Nore vært skribent og medeier av bloggen OP-5, som skriver om krim i populærkulturen. OP-5 har også en egen spalte i Aftenposten.
Høsten 2018 startet Slettemark podcasten Dritte Halbzeit, sammen med fotballkommentator Eivind Bisgaard Sundet og Josimar-skribent og bibliotekar Runar Skrøvset, som omhandler tysk fotball. 


== Privatliv ==
Slettemark var gift med yogainstruktør Gry Zakariassen, men de gikk fra hverandre etter 11 år samliv i 2011. I 2012 stod han frem med den nye kjæresten Aslaug Nygård.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Asbjørn Slettemark – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Asbjørn Slettemark på Internet Movie Database
Bardal kirke

Bardal kirke er en langkirke fra 1887 beliggende i Bardal i Leirfjord kommune og sogn i Nord-Helgeland prosti, Nordland fylke.
Byggverket er i tre og har 250 plasser.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Bardal kapell, Bardal». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 177. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Bardal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Bardal kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Jamie Burnett

Jamie Burnett (født 16. september 1975 i Hamilton, Skottland) er en skotsk profesjonell snookerspiller og er den første spilleren, og hittil eneste, som har laget en serie på over 147 i en profesjonell kamp.
Et maksimum break i snooker er normalt 147, men i en kvalifiseringskamp til UK Championship 2004 mot Leo Fernandez gjorde han 148. Dette var mulig som en følge av at Burnett ble tildelt en free ball. På grunn av at serien ble gjort i kvalifiseringsrunden fikk ikke Burnett nyte godt av de store pengepremiene som gis til maksimum break som gjøres i hoveddelen av rankingturneringer.
I kvalifiseringen til Grand Prix 2007 gjorde Burnett et «vanlig» maksimum break i en kamp mot Liu Song.
Hans beste plassering i en rankingturnering kom i 2010 da han spilte seg frem til finalen i Shanghai Masters, hvor han tapte 7–10 for Allister Carter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jamie Burnett – CueTracker
Leirfjord kirke

Leirfjord kirke (også omtalt som Leland kirke) er en korskirke fra 1867 i Leirfjord kommune, Nordland fylke. Den står på gården Leland ved Leirfjorden. Stedet hadde ikke kirke tidligere og den ble oppfattet som hjelpekirke til Stamnes kirke i Sandnessjøen.Byggverket er i tre og har 450 plasser. Den ble innviet 27. august 1867.Grunnplanet er et kors med brutte hjørner som danner en innvendig åttekant. Kirkegården ble tatt i bruk noen år før kirken ble reist. Tømmeret ble hugget i Grane eller i Namdalen (og trolig laftet ferdig der før den ble demontert fraktet til Leirfjorden). Den er laget av laftet tømmer på grunnmur av gråstein. Veggene er kledd med stående kledning med over og underliggere. Arkitekt var Niels Stockfleth Darre Eckhoff og byggmester var Listad fra Namdalen. Den østre korsarmen er 11 alen lang og 12 bred, de øvrige er 5 alen lange og 12 brede. Det er inngangsdører i alle korsarmene.Vedovner var plassert i kirkerommet og lekkasje langs skorsteinen skadet bygget. Frostbevegelser i grunnen bidro også til skader på konstruksjonen. På 1950-tallet var bygget forfallent (restaureringen som ble planlagt i 1937 stanset opp på grunn av krigen og trang økonomi) og det ble gjennomført en stor restaurering og utbedring. Bygget fikk grunnmur ned til frostsikkert dyp og det ble samtidig gravd ut kjeller under kirkerommet. Tårnet var i svært dårlig stand og ble skiftet ut. Ny skorsteiner ble murt opp utenfor veggene og gulvet ble skiftet og isolert. Arbeidet kostet i alt nær 150.000 kroner. Kirkegården var opprinnelig omgitt av et solid steingjerde. Ved restaureringen på 1950 mente kommunen at istandsetting ville bli for dyrt og steingjerdet ble fjernet og erstattet med et gjerde av flettet smijern.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) «Leirfjord kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Leirfjord kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Umeälven

Umeälven, eller Ume älv (svensk; umesamisk: Ubmejeiednuo), er en om lag 450 km lang elv i Västerbottens län i det nordlige Sverige. Elven har sitt utspring i den norsk-svenske innsjøen Över-Uman. Innsjøen befinner seg i sørvestre Lappland i Storuman kommune, ved grensen til Umbukta i Rana kommune i Nordland. Den renner ut i havet i Bottenviken  ved Umeå. Elva passerer innsjøen Storuman. Den største sideelven er Vindelälven. I motsetning til Vindelälven er Umeälven nesten i sin helhet utbygget til kraftproduksjon. Den største kraftstasjonen er Stornorrfors. Elven har et nedbørsfelt på 26 814,8 km2.Andre sideelver regnet medstrøms:

Jovattsån
Tärnaån
Gejmån
Kirjesån
Juktån
Ramsån


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Umeälven.com
Aldersund kirke

Aldersund kirke, tidligere Aldersund kapell, er en langkirke fra 1971 i Lurøy kommune og sogn i Nord-Helgeland prosti, Nordland fylke.
Byggverket er i tømmer og har 230 sitteplasser. Arkitekt for kirken var John Tverdahl.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Aldersund kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Raivis Belohvoščiks

Raivis Belohvoščiks (født 21. januar 1976) er en latvisk landeveissyklist. I oktober 2006 skrev han under en toårskontrakt med UCI ProTour-laget Saunier Duval-Prodir. Han regnes som spesialist på tempoetapper. Han ble latvisk mester på landevei i 2002 og mester på tempo hvert år i perioden 2002-2010 med unntak av 2004.


== Lag ==
Lampre (1999–2002)
Marlux (2003)
Chocolade Jacques (2004)
Universal Caffe (2005–2006)
Saunier Duval-Scott (2007–2008)
Betonexpressz 2000-Limonta (2009)
Ceramica Flaminia (2010–)
Team Vorarlberg (2011–)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Raivis Belohvoščiks – Olympedia 
(en) Raivis Belohvoščiks – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(lv) Raivis Belohvoščiks – Latvias olympiske komité 
(en) Raivis Belohvoščiks – ProCyclingStats 
(en) Raivis Belohvoščiks – Cycling Archives 
(en) Raivis Belohvoščiks – Cycling Quotient 
(en) Raivis Belohvoščiks – CycleBase