jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Seminar (kirkelig)

Et seminar (ofte kalt presteseminar) er en høyere utdanningsinstitusjon som tilbyr en religiøs utdanning. Begrepet hører hjemme i den kristne sfære, men brukes til tider også om tilsvarende institusjoner innen andre religioner. 
Seminarer finnes innen mange forskjellige kirkesamfunn, og har som hovedoppgave å utdanne personer til tjeneste som prest. Det er også mulig for andre å studere ved et seminar, f.eks. for personer som er engasjert i kirkelig arbeid og ønsker å bedre sine kvalifikasjoner.
Katolske seminarer tilbyr gjerne universitetsgrader, noe de har mulighet til ved at de er knyttet til et universitet. De fleste er knyttet til et av de pavelige universiteter. 
På 1800-tallet var det et katolsk presteseminar i Trondheim, men dette ble nedlagt etter få år. Et nytt seminar, St. Eystein seminar, ble opprettet av Oslo katolske bispedømme i 2006.  


== Juniorseminar ==
Et juniorseminar er en skole på nivå med ungdomsskole eller videregående skole, som forbereder til studier ved et presteseminar. Det er dog ingen forpliktelse til å fortsette på presteseminar etter endt utdannelse ved et juniorseminar. Mange steder i verden er juniorseminarene de eneste skoler som gir utdannelse av godt nok nivå til å kvalifisere til universitetsstudier. 


== Se også ==
Menighetsfakultetet
Det teologiske fakultet
Bibelskole
Liste over norske geografiske ytterpunkter

Oversikt over norske geografiske ytterpunkter er en liste over største og minste avstander og andre norske geografiske ytterpunkter.


== Kongeriket Norge ==
I Kongeriket Norge inngår fastlandet, samt Jan Mayen og Svalbard.

Nordligste punkt er på Rossøya i Sjuøyane, Svalbard (80°49′44,41″N 20°20′32,29″Ø)
Vestligste punkt er Hoybergodden, Jan Mayen (70°51′49,05″N 09°04′38,86″V)
Sørligste punkt er på øya Pysen i Lindesnes (57°57′30,64″N 07°33′52,30″Ø)
Østligste punkt er på Kræmerpynten på Kvitøya, Svalbard (80°13′45,28″N 33°30′58,74″Ø)


=== Avstander ===

Største avstand: Sørspissen av Lindesnes – Kvitøyas nordøstkyst: 2635,96 km
Største avstand (Fastlandet): Sørspissen av Lista, Farsund – Hornøya øst for Vardø: 1813 km
Største bredde: Vardetangen - Rr126 Mellomfjellrøysa: 431,7 km
Minste bredde: Elvenes, Sør-Varanger – Russegrensen: 1,58 km
Lengst fra fastland: Nordvestligste skjær på Nordskjortbaken, Røst – Kunna, Meløy: 92,14 km (67°29′04,72″N 11°51′40,59″Ø)
Lengst fra sjø: Riksgrensen mot Sverige, mellom Østerfjellet og Litjfjellet i Engerdal: 210,42 km fra Trondheimsfjorden og Oslofjorden (hhv. Hommelvik i Malvik og Bispevika i Oslo) (61°38′54,15″N 12°15′45″Ø)


== Fastlands-Norge ==
Nordligste punkt er på Kinnarodden i Gamvik og Lebesby (71°08′02,4780″N 27°39′13,6274″Ø).
Vestligste punkt er på Vardetangen i Austrheim (60°48′36,5760″N 4°56′43,3680″Ø).
Sørligste punkt er på Lindesnes i Lindesnes kommune (57°58′46,2797″N 07°03′19,1840″Ø).
Østligste punkt er på Kibergsneset i Vardø (70°17′20,96″N 31°03′51,55″Ø).


== Fastlands-Norge med øyer og skjær ==

Nordligste punkt er Knivskjelodden, Nordkapp (71°11′08,5676″N 25°40′30,7970″Ø).
Vestligste punkt er på Holmebåen ved Utvær fyr i Solund 61°04′24,0727″N 04°29′57,0166″Ø
Sørligste punkt er på øya Pysen i Lindesnes (57°57′30,6353″N 07°33′52,3010″Ø).
Østligste punkt er på Hornøya øst for Vardø (70°23′12,64″N 31°10′06,94″Ø).


== Norges geografiske midtpunkt ==
Norges geografiske midtpunkt ligger i Steinkjer kommune i Trøndelag. (63°59′26″N 012°18′28″Ø)


== Norge medregnet Svalbard og biland ==
Svalbard og Jan Mayen inngår i Kongeriket Norge, mens Bouvetøya, Peter 1.s øy og Dronning Maud Land regnes som biland (inngår ikke i kongeriket).

Nordligste punkt er på Rossøya i Sjuøyane, Svalbard (80°49′44,41″N 20°20′32,29″Ø).
Vestligste punkt er på Peter 1.s øy i Antarktis (68°51′00″S 90°45′00″V).
Sørligste punkt er Sydpolen, Dronning Maud Land (90°00′00″S 00°00′00″Ø). (Dronning Maud Lands utstrekning mot sør er ikke fastsatt, men det er alminnelig akseptert at den strekker seg helt til polpunktet)
Østligste punkt er Dronning Maud Lands grense mot Australias Antarktisterritorium (45°00′00″ Ø).


== Se også ==
Liste over norske øyer
Liste over norske fjell
Liste over norske fjorder
Liste over norske isbreer
Norges geografi


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Statistisk årbok 2004: Oversikt over geografiske forhold
Toothing

Toothing (eng.) var opprinnelig en mediebløff om bruk av blåtann på mobiltelefoner eller PDAer til å elektronisk signalisere overfor andre at man er tilgjengelig for seksuelt samkvem, ofte offentlig og med ukjente mennesker. Konseptet toothing ble iscenesatt som en avart av det virkelige fenomenet dogging, der tilfeldig sex på offentlig sted med fremmede er hovedkonseptet, men altså ikke ved hjelp av blåtannteknologien som kommunikasjonsmiddel.
Funksjonen man angivelig nyttiggjorde seg av er muligheten til å søke etter andre mobile enheter i nærheten som har blåtann (rekkevidden er rundt 10 meter), for eksempel mobiltelefoner eller lommedatamaskiner. Dersom man ønsker å gjøre apparatet tilgjengelig for søk, må man navngi enheten. Det er dette navnet eller referansen som blir brukt til å signalisere at man er tilgjengelig for toothing. Man kan dermed søke etter apparater med blåtann og således finne ut om det er andre med interesse for toothing i nærheten (eksempel: «toothing?»). Videre kan modifisering av navnet på samme måte fungere som en kommunikasjonsmedium for nærmere avtale, omtrent som ved SMS over mobilnettet. Den tekniske funksjonen er fortsatt reell, det som derimot ble avslørt som usant var bruken av teknologien i forbindelse med seksuelle aktiviteter. 


== Den store bløffen ==
Det kan se ut som toothing begynte i mars 2004 i form av et falskt forum opprettet av Ste Curran, sjefredaktør for spillmagasinet Edge og eks-journalist Simon Byron. Etter de første medieoppslagene kom det frem påstander om at fenomenet toothing aldri hadde eksistert. Etter en kritisk artikkel på Slashdot innrømmet grunnleggerne av forumet 4. april 2005 at hele saken var oppdiktet. Kameratgjengen hadde overtalt sine venner til å delta i fiktive fora på nettet og således skapt et inntrykk av at toothing virkelig foregikk. 


== Toothing likevel ==
Selv om idéen om toothing ble opprettet som en bløff koblet den sammen de svært reelle konseptene trådløse nettverksforbindelser over korte avstander og ønsket om seksuelle partnere. Nyere informasjon fra mer troverdige kilder viser imidlertid at fenomenet virkelig eksisterer, men grunnet Blåtanns innskrenkede funksjonalitet og brukervennlighet er det ikke uventet at toothing først og fremst forekommer i ekstreme datingsituasjoner.


== Populærkulturelle referanser ==
I en episode av CSI: Miami refereres det til toothing når en av personene mister sitt politiskilt i forbindelse med en toothing-kontakt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==


=== Produkter som muliggjør kontaktsøking lik toothing ===
BuZZone Programvare for laptoper og PDA-er som kan brukes til toothing
Jambo
Enpresence
MobiLuck
Easy Jack
Sensor fra Nokia
Jan Johansson

Jan Johansson (født 16. september 1931, død 9. november 1968) var en svensk jazzpianist, komponist og arrangør. I begynnelsen av 1960-årene markerte han seg som en av Europas mest fremtredende jazzpianister. Han er kjent for sine jazzversjoner av svenske og andre folkemelodier.


== Liv og arbeid ==
Johansson begynte å spille piano i 1942. Han studerte elektronikk ved Chalmers tekniska högskola i Göteborg i begynnelsen av 1950-årene, men avbrøt studiene for å hengi seg til musikken på heltid. I perioden 1958–1960 spilte han sammen med Stan Getz og andre amerikanske musikere. Johansson var det første europeiske medlemmet i Jazz at the Philharmonic. 
I 1961 begynte Johansson samarbeidet med svenske musikere som Arne Domnérus, Georg Riedel og andre. Albumet Jazz på svenska, som opprinnelig ble utgitt i 1963, har blitt en moderne klassiker med sin blanding av jazz og svenske folkemelodier. Johansson utgav siden jazzversjoner av russisk og ungarsk folkemusikk på LP-platene Jazz på ryska (1967) og Jazz på ungerska (1968). Også på Musik genom fyra sekler (1968) presenterer han sine tolkninger av iørefallende og folkelige melodier. Disse samlingene har kommet i flere opplag. 
Som komponist er Johansson best kjent for kjenningsmelodien til den svenske fjernsynsserien om barnebokfiguren Pippi Langstrømpe som ble sendt første gang i 1969. 
I 1957 giftet han seg med Else Bergström. De fikk to sønner, heavy metal-musikerne Jens Johansson (født 1963) og Anders Johansson (født 1962).
I 1968 døde Jan Johansson i en bilulykke på vei til en kirkekonsert.


== Plateutgivelser ==


=== LP-er ===
1961 – 8 Bitar Johansson
1962 – Innertrio
1963 – Jazz på svenska (med Georg Riedel på bass)
1963 – Rörelser
1964 – In pleno
1964 – Spelar musik på sitt eget vis
1965 – Barnvisor
1965 – Adventures in jazz and folklore (med Georg Riedel, Bengt-Arne Wallin, Bengt Hallberg)
1966 – Live in Tallinn (med Rune Gustafsson og Georg Riedel)
1967 – 300.000
1967 – Jazz på Ryska (med Georg Riedel, Egil Johansen, Arne Domnérus, Bosse Broberg, Lennart Åberg)
1968 – Jazz på ungerska (med Svend Asmussen)
1968 – Musik genom fyra sekler (tre LP-plater)


=== CD-er (utvalg) ===
1988 – Folkvisor (Jazz på svenska og Jazz på ryska på samme CD)
1968/1991 – Den korta fristen – med Jan Johansson og Radiojazzgruppen (ikke utgitt på LP?)
2006 - Musik genom fyra sekler Dobbel-CD digitalt omredigert. Heptagon Records HECD-032


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jan Johansson (musician) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jan Johansson på Internet Movie Database 
(sv) Jan Johansson i Svensk Filmdatabas 
(da) Jan Johansson på Filmdatabasen 
(en) Jan Johansson på AllMovie 
(en) Jan Johansson hos The Movie Database 
(en) Jan Johansson på Discogs 
(en) Jan Johansson på MusicBrainz 
(en) Jan Johansson på Spotify 
(en) Jan Johansson på Songkick 
(en) Jan Johansson på AllMusic 
Plateselskapet Hectagon Records reklameside for Jan Johanssons musikkutgivelser (på engelsk)
Magne Landrø

Magne Landrø (født 24. august 1937 i Heimdal, død 10. mars 2022) var en norsk skytter og forretningsmann. Han var trippel skytterkonge for Oslo Østre Skytterlag. Fra 1965 drev han eget firma som børsemaker og våpenforhandler på Lillestrøm.Landrø ble skytterkonge første gang under Landsskytterstevnet i Øverbygd i Målselv i 1961. Som en av få skyttere klarte han å kopiere bedriften to ganger: neste gang var i 1976 i Alta, og siste gang i 1981 i Bodø.Landrø ble rangert som nummer 77 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.


== Andre titler ==
Skytterprins (1963 og 1989)
Norgesmester i feltskyting (1964 og 1970)
Officerspokalen (1981)
Nordisk mester i baneskyting (1962)
VM-sølv frigevær
EM frigevær
EM-sølv luftgevær
Fire nordiske sportsskyttermesterskap
47 norske sportsskyttermesterskap (tre med kongepokal)


== NM-gull ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
(en) Magne Landrø – Olympedia 
(en) Magne Landrø – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
Hjemmesidene til firmaet Magne Landrø AS
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
Gangnihessou

Gangnihessou var den første av de tradisjonelle «tolv kongene av Dahomey». Gangnihessou kan ha styrt Dahomey rundt 1620. Hans symboler var gangihessoufuglen, en tromme og noen kaste- og jaktkjepper. Det er ikke helt avklart om han faktisk var konge, eller om han bare var en innflytelsesrik leder som rådgav sin yngre bror, Dakodonou, som ble sett på som kongelig i samtiden.
Kees Verkerk

Cornelis Arie «Kees» Verkerk (født 28. oktober 1942 i Maasdam) er en tidligere nederlandsk skøyteløper.


== Karriere ==
Han ble olympisk mester på 1500 meter i 1968 i Grenoble. Han har i tillegg tre OL-sølv, tatt i tre forskjellige olympiske leker, på tre forskjellige distanser. Han ble verdensmester i 1966 og 1967, og mottok Oscarstatuetten begge disse årene. I løpet av karrieren satte han åtte verdensrekorder. 
Sammen med Ard Schenk og et dusin andre skøyteløpere, var han profesjonell skøyteløper i to sesonger fra 1973.
Etter at han la opp som aktiv skøyteløper, var han en tid trener for det svenske landslaget. Han møtte sin norske kone i 1972, og etter skøytekarrieren flyttet han til Hamresanden i Kristiansand. 
I 1994 ga han en pokal til Norsk Dysmeliforening, som han hadde vunnet for førsteplass på 3 000 m i 1963. Bakgrunnen for dette var at han ble «veldig fascinert og rørt over at barn og unge med dysmeli, til tross for sine små kamper, var så sterke, flinke og lykkelige». Pokalen er i dag i deres eie, og blir gitt til et nytt barn/ungdom hver sommer på bakgrunn av hvem som har utmerket seg i løpet av året eller på sommerseminaret.


== Øvrige meritter ==
1966: Verdensmester
1967: Verdensmester og europamester


== Personlige rekorder ==


== Litteratur ==
Verkerk, Kees; Ger Bestebreurtje (1970). Heia Keessie – Verkerk forteller til Ger Bestebreurtje. Aschehoug.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digital utgave på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket.]
Bjørnsen, Knut (1932–2008) og Jorsett, Per (1920–2019) (1971). «Kees Verkerk – Den glade gjøgler fra Puttershoek». Skøytesportens stjerner. Oslo: Cappelen. s. 162–165. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) [Tilgang for norske IP-adresser / Digital utgave på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket.]
Samuelsen, Ørnulf, red. (1973). «Kees Verkerk – Den glade gjøgler fra Puttershoek». Skøytehistorikk. Oslo. s. 70–73.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digital utgave på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket.]


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Kees Verkerk – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Kees Verkerk – Olympics.com 
(en) Kees Verkerk – Olympic.org 
(en) Kees Verkerk – Olympedia 
(en) Kees Verkerk – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kees Verkerk – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Kees Verkerk – Speedskatingbase.eu 
(en) Kees Verkerk – SpeedSkatingNews.info 
(en) Kees Verkerk – SpeedSkatingStats.com 
(en) Kees Verkerk på Internet Movie Database 
(en) Kees Verkerk på Internet Movie Database 
(no) Kees Verkerk hos Filmfront
Johann Esch og Heinrich Voes

Johann Esch og Heinrich Voes var to augustinermunker som ble henrettet ved brenning for sin lutherske tro i 1523. De var de første to Luther-tilhengere som ble henrettet.
Johann Esch og Heinrich Voes var to unge munker fra et augustinerkloster i Antwerpen (i dag i Belgia) der alle munkene i 1522 bekjente seg offentlig til den lutherske lære. Biskopen av Cambrai fikk alle munkene arrestert, og de satt fengslet i Vilvorden nær Brussel. Her ble de forhørt av generalinkvisitoren Jakob van Hoogstraten i Köln og av noen professorer fra universitetet. Da munkene forstod at de risikerte kjetterbålet dersom de ikke avsverget, trakk alle unntatt tre av dem tilbake sin bekjennelse. De ble frigitt, men ble ikke sendt tilbake til klosteret, fordi det ble erklært for vanhelliget og snart revet. 
De tre, Johann Esch, Heinrich Voes og Lampertus Thorn ble så avhørt på nytt av den kirkelige inkvisisjonsdomstolen, men de nektet å avsverge. De ble deretter overlatt til en verdslig domstol og dømt til døden. De ble ført til Brussel og holdt fengslet frem til dagen for henrettelsen den 1. juli 1523. Først ble det gjort nye forsøk for å få dem til å avsverge. Heinrich Voes ble ført frem først, men han avslo å avsverge. Deretter spurte Hoogstraten de siste to: Johann Esch nektet også å avsverge, mens Lampertus Thorn bad om fire dagers betenkningstid. Deretter ble Johann Esch og Heinrich Voes overlatt til bøddelen og ført til markedsplassen i Brussel og brent.
Martin Luthers salme "Ein neues Lied wir heben an" er en skildring av de to munkenes bekjennelse og henrettelse.
Petroleumstilsynet

Petroleumstilsynet (Ptil) er et norsk, statlig tilsyn underlagt Arbeids- og sosialdepartementet. Petroleumstilsynet har myndighetsansvar for sikkerhet, beredskap og arbeidsmiljø i petroleumsvirksomheten i Norge.
Petroleumstilsynet ble 1. januar 2004 skilt ut fra Oljedirektoratet, og ble etablert som et selvstendig, statlig tilsynsorgan. Tilsynet holder til i Stavanger.
Petroleumstilsynets myndighetsansvar inkludert petroleumsanlegg og tilknyttede rørledningssystemer på Melkøya, Tjeldbergodden, Nyhamna, Kollsnes, Mongstad, Sture, Kårstø, Slagentangen og eventuelle framtidige, integrerte petroleumsanlegg. Videre rørledningssystemer som går til utlandet, i samsvar med traktater. 
Myndighetsansvaret dekker alle faser av virksomheten; som ved planlegging, prosjektering, bygging, bruk og fjerning.


== Oppgaver ==
Kronprinsregenten har tillagt Petroleumstilsynet følgende oppgaver:
Petroleumstilsynet skal føre tilsyn med sikkerhet, beredskap og arbeidsmiljø, samt ivareta oppgaven som koordinerende myndighet for HMS-myndighetene for petroleumsvirksomheten på norsk kontinentalsokkel.
Petroleumstilsynet skal føre tilsyn med sikkerhet, beredskap og arbeidsmiljø, samt ivareta oppgaven som koordinerende myndighet for HMS-myndighetene for den samlede virksomheten ved petroleumsanleggene på Kårstø, Kollsnes, Sture, Tjeldbergodden, Mongstad, Melkøya og Slagentangen.
Petroleumstilsynet skal føre tilsyn med sikkerheten i forbindelse med planlegging og gjennomføring av petroleumsvirksomhet på Svalbard.Rammene for Petroleumstilsynets myndighetsområde følger av delegasjoner i henhold til
Lov 29. november 1996 nr. 72 om petroleumsvirksomhet
Lov 4. februar 1977 nr. 4 om arbeidervern og arbeidsmiljø mv
Lov 24. mai 1929 nr. 4 om tilsyn med elektriske anlegg og elektrisk utstyr
Lov 14. juni 2002 nr. 20 om vern mot brann, eksplosjon og ulykker med farlig stoff og om brannvesenets redningsoppgaver
Lov 9. mars 1973 om vern mot tobakkskader
Lov 17. juli 1925 nr. 11 om Svalbardsamt utdypende forskrifter til disse lovene.
Petroleumstilsynet er delegert myndighet til å fastsette utdypende forskrifter for sikkerhet og arbeidsmiljø i virksomheten, og å fatte enkeltvedtak i form av tillatelser og samtykker, pålegg.


== Tilsynsmetoder ==
I videste forstand er hele Petroleumstilsynets virksomhet innrettet mot å sørge for at petroleumsvirksomheten drives forsvarlig med hensyn til helse, miljø og sikkerhet. Departementet har gitt følgende føringer for hvordan Petroleumstilsynet skal ivareta sine oppgaver:

Oppfølgingen skal være systemorientert og risikobasert.
Oppfølgingen skal komme i tillegg til, og ikke som erstatning for, den oppfølging av egen virksomhet som gjennomføres av næringen selv.
Det skal være en balansert avveining mellom Petroleumstilsynets rolle som høyrisiko-/teknologitilsyn og arbeidstilsyn.
Medvirkning og partssamarbeid inngår som viktige forutsetninger for og prinsipper i Petroleumstilsynets virksomhet.


== Hovedprioriteringer ==
Med bakgrunn i kunnskap og erfaring om virksomheten blinker Petroleumstilsynet hvert år noen områder som "de viktigste av de viktige".


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Petroleumstilsynets hjemmeside
Statens arbeidsmiljøinstitutt

Statens arbeidsmiljøinstitutt (STAMI) er et norsk statlig forskningsinstitutt organisert under Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Instituttet utgjør et tverrfaglig kunnskapsmiljø med kompetanse innen blant annet medisin, fysiologi, kjemi, biologi, psykologi og statistikk. Instituttet retter seg mot alle deler av norsk arbeidsliv, og kartlegger miljø- og helseforhold, vurderer faremomenter og foreslår forebyggende tiltak på arbeidsplassene. Instituttet har en arbeidsmedisinsk klinikk som utreder pasienter med mulige arbeidsrelaterte sykdommer. Dessuten gis opplæring til verne- og helsepersonale og andre fagfolk.
Statens arbeidsmiljøinstitutt er organisert i følgende forskningsgrupper og områder:

Forskningsstrategi og -administrasjon
Gruppe for arbeidsmedisin og -epidemiologi
Gruppe for arbeidsfysiologi og -psykologi
Gruppe for arbeidsmiljøkjemi
Gruppe for arbeidstoksikologi
Nasjonal overvåkning av arbeidsmiljø og -helse (NOA)
Kommunikasjon og opplæring
Administrasjon
InformasjonsteknologiStatens arbeidsmiljøinstitutt er en videreføring av Yrkeshygienisk institutt (etablert 1963), Arbeidsfysiologisk institutt (etablert 1964) og Muskelfysiologisk institutt (etablert 1981), som fra 1964 til 1987 inngikk i Arbeidsforskningsinstituttene. I 1986 ble Arbeidspsykologisk institutt, som hovedsakelig drev med samfunnsvitenskapelig forskning, skilt ut under navnet Arbeidsforskningsinstituttet, og de andre instituttene skiftet navn til Statens senter for arbeidsmedisin og yrkeshygiene og deretter til Statens arbeidsmiljøinstitutt i 1989.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Rikslønnsnemnda

Rikslønnsnemnda er en permanent lønnsnemnd som behandler interessetvister som partene i arbeidslivet frivillig bringer inn til avgjørelse, og tvister som Stortinget vedtar skal løses ved tvungen lønnsnemnd. Rikslønnsnemnda oppnevnes av regjeringen for tre år av gangen og er sammensatt av nøytrale medlemmer og representanter fra partene i arbeidslivet.
Nemnda er satt sammen av følgende medlemmer:

Utpekt av Kongen
1 formann
2 nøytrale medlemmer
1 representant for arbeidstakerinteresser etter arbeidstvistloven (Uten stemmerett) eller
1 representant for arbeidstakerinteresser etter tjenestetvistloven (Uten stemmerett)
1 representant for arbeidsgiverinteresser etter arbeidstvistloven (Uten stemmerett) eller
1 representant for statens interesser etter tjenestetvistloven (Uten stemmerett)
Utpekt av konfliktens parter
2 representanter for arbeidstakersiden i konflikter etter arbeidstvistloven (1 med stemmerett) eller
1 representant for arbeidstakersiden i konflikter etter tjenestetvistloven
2 representanter for arbeidsgiversiden i konflikter etter arbeidstvistloven (1 med stemmerett) eller
1 representant for arbeidsgiversiden i konflikter etter tjenestetvistlovenFølgelig møter 7 representanter ved konflikter etter tjenestetvistloven og 9 representanter ved konflikter etter arbeidstvistloven, mens i alle tilfeller har kun 5 av de møtende stemmerett.
Nemnda er hjemlet i lønnsnemndloven av 2012.


== Formenn ==
Ragnar Christiansen
Charles Philipson (1982-1984)
Trygve Leivestad
Georg Fr. Rieber-Mohn
Oluf Skarpnes (setteformann sak 1/1985)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Rikslønnsnemnda
Morten Øverbye

Morten Øverbye (født 27. mai 1972) er en norsk journalist. Han var nyhetsredaktør og stedfortredende sjefredaktør i Dagbladet under Anne Aasheim, og senere under Lars Helle, og har vært redaktør for Dagbladet.no.
Som redaktør for Dagbladets nettutgave var Øverbye en av arkitektene bak avisens fornyede satsing på nyheter, sport og underholdning. Han la ned forbrukeravdelingen og flyttet journalistene over til nyhetsavdelingen. Dagbladet.no hadde under hans ledelse en årlig vekst på 41 prosent på sin forside. Morten Øverbye sluttet i Dagbladet i august 2010. Lars Helle ga senere gitt Øverbye mye av æren for at opplagsutviklingen i Dagbladets papirutgave snudde første halvår 2010. Etter at Øverbye sluttet i Dagbladet økte antallet forbrukersaker på førstesiden igjen.Før han begynte i Dagbladet arbeidet han som frilanser i Romerikes Blad og Eidsvoll Ullensaker Blad, som frilansreporter i Bosnia (1995–1996) og som journalist i digi.no (1996–1998), VG (1998), CNN Norge (1998–2001) og VG Nett (2001 – 2006). Han har utdanning fra Journalistutdanningen i Stavanger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Overbye.no