jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Folkwin

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er Folkwin (2830 – 2903 tredje tideverv) den fjortende kongen av Rohan. Han var sønn av Folka, og ble konge etter hans død på jakt i 2864. 
Da han ble konge hadde Rohan og dets folk gjenvunnet styrken og makten som de hadde tapt i hungersnøden og krigen i kong Helm Hammerhands tid. Han gjennerobret vestmarkene (mellom Adorn og Jarna) som hadde vært bebodd av dunnlendinger. 
Rohan hadde fått mye hjelp av Gondor i sine dårlige tider, og da de fikk høre at haradrim hadde angrepet gondor med stor styrke, sendte Folkwin mange menn til Riksforstanderens hjelp. Kongen ville ha dratt selv om han ikke hadde blitt overtalt til å la være, og tvillingsønnene hans, Folkred og Fastred, dro i hans sted. De falt side om side i Ithilien i år 2885. Turin II av Gondor betalte en stor mannebot i gull til Folkwin for sønnene.
Folkwin hadde fire barn: tre sønner og en datter. Hva som skjedde med datteren er uvisst, med etter Folkwins død (i 2903 T.T.) ble han etterfulgt av sin yngste sønn Fengel. Da hadde han regjert i Rohan i 39 år.
Coco Chanel

Gabrielle «Coco» Bonheur Chanel (født 19. august 1883 i Saumur, død 10. januar 1971 i Paris) var en fransk moteskaper som grunnla motehuset Chanel. Hun er mest kjent som skaperen av kjolen «den lille sorte» og parfymen Chanel No. 5. Chanel ble av magasinet The Times kåret til én av århundrets 100 viktigste og mest innflytelsesrike personligheter. I 2008 ble det produsert tre filmer samt en Tv-serie om henne.


== Biografi ==
Chanel selv sa hun var født i 1883 i Auvergne, men hun ble egentlig født i Saumur, i fattighuset hennes mor arbeidet i. Moren døde da Gabrielle bare var tolv år gammel. Som ung forsøkte hun seg som kabaretsangerinne i Paris. Gjennom å sy kostymer til kollegaene ved kabaretteateret utviklet Chanel seg både som syerske og designer.Hun arbeidet som sykepleier i en kort periode under første verdenskrig.
Coco Chanels affære med en tysk offiser under andre verdenskrig resulterte i synkende popularitet og eksil i Sveits.


== Karriere (1912-1971) ==
Coco Chanel startet som hattedesigner, og åpnet den første hattebutikken i 1912. Coco Chanel byttet ut korsettet med komfort og dagligdags eleganse, og moten hennes inkluderte enkle dresser og kjoler, bukser til kvinner, smykker, parfyme og tekstiler.Hun fikk sitt comeback i 1954 med sine første haute couture-kolleksjoner. Kvinnene fikk igjen sansen for den naturlige, hverdagslige stilen med den kjente Chanel-drakten.Hun arbeidet stadig til sin død i 1971. Karl Lagerfeld hadde stillingen som sjefsdesigner hos Chanel fra 1983 frem til sin død i 2019.


== Parfymen Chanel No. 5 ==
I 1922 introduserte Chanel en parfyme, Chanel No. 5, som fort ble populær- noe den er den dag i dag. Pierre Wertheimer ble hennes partner i parfymebusinessen i 1924, og det blir også sagt at han var hennes elsker. Wertheimer eide 70 % av firmaet; Coco Chanel fikk 10 % og hennes venn Bader 20 %. Wertheimer-slekten kontrollerer parfymefirmaet også i dag. Parfymens popularitet økte i USA etter at Marilyn Monroe sa at Chanel No. 5 var det eneste hun hadde på seg i sengen.


== Kjennetegn ==
Coco Chanel introduserte sin signaturcardigan i 1925 og «den lille sorte» året etter. Mesteparten av hennes design forandret seg lite fra år til år - og fra generasjon til generasjon. Typisk for Coco Chanel og hennes design er fargene svart, hvitt og beige. Hun var veldig glad i klassiske perler.


== Sitater ==
«Fashion is not something that exists in dresses only. Fashion is in the sky, in the street, fashion has to do with ideas, the way we live, what is happening.»
«I don’t do fashion. I am fashion.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Coco Chanel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Coco Chanel på Internet Movie Database 
(sv) Coco Chanel i Svensk Filmdatabas 
(fr) Coco Chanel på Allociné 
(en) Coco Chanel på AllMovie 
(en) Coco Chanel hos The Movie Database 
(en) Coco Chanel hos The Peerage 
(en) Women's history: Coco Chanel
Alfonso Petrucci

Alfonso Petrucci (født 1491 i Siena i Italia, henrettet 6. juli 1517 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var en av sønnene til tyrannen av Siena, ble utnevnt til biskop av Sovana i Toscana, man hadde ikke tiltrådt ved sin henrettelse.
Han ble kreert til kardinal i mars 1511 av pave Julius II i hans sjette konsistorium.
Alfonso Petrucci rivaliserte med sin bror Rafaello om å bli guvernør av Siena. Pave Leo X tok brorens parti og innsatte ham i embedet. Som hevn forsøkte Alfonso å snikmyrde paven ved forgiftning, men planene ble røpet. Petrucci ble derfor fratatt kardinalsverdigheten og kastet i fengsel i Castel Sant'Angelo i Roma den 22. juni 1517. Få dager etter ble han dømt til døden av paven og henrettet der ved strupning. Han var da 27 år gammel.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Bandinello Sauli

Bandinello Sauli (født ca. 1494, død 29. mars 1518) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Gerace og Oppido.
Han ble kreert til kardinal i mars 1511 av pave Julius II i hans sjette konsistorium.
Han ble fratatt kardinalverdigheten og kastet i fengsel i Castel Sant'Angelo i Roma den 22. juni 1517 av pave Leo X, fordi han ikke hadde meldt fra til ham om kardinal Alfonso Petruccis planer om pavemord. Men måneden etter gjeninnsatte samme pave ham som kardinal (den 31. juli).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Matthäus Schiner

Matthäus Schiner (født ca. 1465 i Muhlbach i kantonen Wallis i Sveits, død 1. oktober 1522 i Roma – offer for pesten) var sveitsisk statsmann og en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Sion 1499–1511.
Han klarte å samle de sveitsiske kantoner som var alliert med Wallis og ble høyre hånd for pavene Julius II og Leo X i deres bestrebelser for å forene Italia og kaste ut franskmennene. På grunn av hans bestrebelser gikk sveitserne to ganger til angrep på Milano i 1511.
Han ble kreert til kardinal i september 1511 av pave Julius II i hans sjette konsistorium, og ble samtidig også biskop av Novara.
I 1512 ble han som pavelig legat for Italia og Tyskland gjort til kommandør for en sveitsisk-venetiansk hær som klarte å drive franskmennene fra Milano og innsette Massimiliano Sforza som hertug der. Men kong Ludvig XII av Frankrike klarte etter pave Julius IIs død  å gjeninnta byen. Da samlet Schiner på nytt en sveitsisk forbundsstyrke og nedkjempet franskmennene i slaget ved Novara (1513). Hertugen av Milano gav da Schiner som takk markgrevskapet Vigevano.
Kong Frans I av Frankrike krysset så Alpene på nytt, og denne gangen tapte Schiners sveitsere ved slaget ved Marignano (1515). I 1516 samlet han med Englands hjelp en ny hær, men klarte ikke å gjenerobre Milano. Han forsøkte å få istand en bredere allianse mellom paven, keisere, England og Spania og dro i den hensikt til London. Men imens sluttet den sveitsiske konføderasjon og keiseren fred med Frankrike.
Under hans lange fravær fra hjemtraktene klarte det franske parti under hans bitre fiende Georg Supersax å sette i gang et opprør. Kardinal Schiner måtte da ta tilflukt i Zürich, der han oppholdt seg 1517–19, og deretter var han for det meste ved keiserens hoff.
Han støttet Karl Vs valg til keiser i 1519), og ble derpå (november 1520) utnevnt til biskop av Catania på Sicilia, som tilhørte keiserriket.
I 1521 ledet han en hær fra den sveitsiske konføderasjon som del av det keiserlige felttog mot Frankrike. Noen mener at han kunne ha blitt valgt til pave Leo Xs etterfølger, hadde det ikke vært for hans innbitte hat mot franskmennene som gjorde et slikt valg lite opportunt. Den nye pave Hadrian VI kalte ham til Roma og gjorde ham til administrator av Kirkestaten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Francesco Argentino

Francesco Argentino (født ca. 1450, død 23. august 1511) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie, og var også  biskop av Concordia.
Han ble kreert til kardinal i mars 1511 av pave Julius II i hans sjette konsistorium, med San Clemente som tittelkirke.


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Achille Grassi

Achille Grassi (født 16. februar 1456, død 22. november 1523) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie, og var også  biskop av Città di Castello.
Han ble kreert til kardinal i mars 1511 av pave Julius II i hans sjette konsistorium.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
Pave Sixtus IV (1414-1484) * bispeviet 1471
Pave Julius II (1443-1513) *1481
Kardinal Achille Grassi (1456-1523) *1506


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Pietro de Accolti

Pietro de Accolti (født 15. mars 1455 i Firenze i Italia, død 11. desember 1532 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie, og var også  biskop av Ancona.
Han ble kreert til kardinal i mars 1511 av pave Julius II i hans sjette konsistorium.
Det var kardinal Accolti som førte i pennen pavebullen Exurge Domine mot Luther i 1520.
Hans nevø var den senere kardinal Benedetto Accolti.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Den lille sorte

Begrepet den lille sorte ble introdusert i 1926 av Coco Chanel, og først presentert i amerikanske Vogue som en halvlang cocktailkjole med lange ermer og en enkel, rett silhuett. Yves Saint-Laurent har uttalt at selv han har problemer med å tidfeste kjoler av denne typen, fordi stilen er så tidløs.Den er en knekort kjole brukt til fest eller ved andre anledninger der man ønsker et pent, klassisk uttrykk. Kjolen er sydd i svart stoff og virker elegant. 
Få kjoler har endret motebildet like sterkt. Marilyn Monroe bar den i filmen Asfaltjungelen fra 1950.Audrey Hepburn bar den i 1960 i Breakfast at Tiffany's, for anledningen designet av Hubert de Givenchy.Det sies at Coco Chanel gikk i svart mens hun sørget over Arthur «Boy» Capel som døde i 1919, og at hennes første utgaver av den lille sorte var inspirert av de enkle svarte kjolene franske bondekoner trakk på seg i de landsbyene hun kjente som barn. Selv om Chanel gjorde svart til mote, var hun ikke den første som så muligheter i fargen. I 1916 nevnes little black satin dress i det engelske bladet The Queen, og Henry James nevner a little black frock i The Wings of the Dove i 1902.Karl Lagerfeld beskrev antrekket slik: "I «den lille sorte» er man aldri overpyntet eller for enkelt kledd." (One is never overdressed or underdressed in a little black dress).


== Referanser ==
Antonio Maria Ciocchi del Monte

Antonio Maria Ciocchi del Monte (født 1461/1462, død 20. september 1533) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.
Han var biskop av Città di Castello 1503–1506, erkebiskop av Manfredonia 1506–1509, biskop av Pavia 1509–1516, og biskop av Novara 1516–1525.
Bispevielsen fant sted først den 4. januar 1506, ved biskop Tito Veltri de Viterbo.Han ble kreert til kardinal i mars 1511 av pave Julius II i hans sjette konsistorium, med San Vitale som tittelkirke, senere med Santa Croce in Gerusalemme in commendam, opterte senere for Santa Prassede.
Hans nevø, kardinal Giovanni M. Ciocchi del Monte, ble pave ved navn Julius III 1550–1555.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er på bare ett ledd:

Biskop Tito Veltri de Viterbo
Kardinal Antonio Maria Ciocchi del Monte (1461-1533) *1506


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Christopher Bainbridge

Christopher Bainbridge (født ca. 1464 i Hilton nær Appleby i Westmorland i England, død 14. juli 1514 i Roma av forgiftning) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han ble etter kong Henrik VIIIs nominasjon utnevnt til biskop av Durham i 1507, men ble allerede neste år promovert til erkebiskop av York.
I 1509 sendte Henrik VIII ham som ambassadør til Roma, og var en ivrig talsmann for kongens interesser. Han ble kreert til kardinal i mars 1511 i pave Julius IIs sjette konsistorium, i takknemlighet for at han hadde bidratt til at paven og kongen fortsatt skulle stå sammen mot Frankrike. Paven gav ham senere i oppgave å lede en militærekspedisjon mot den norditalienske bystaten Ferrara, en ekspedisjon som var vellykket.
Omstendighetene rundt Bainbridges død er uklare. Etter at han døde under mysteriøse omstendigheter 14. juli 1514,falt mistanken på hans tjener Silvestro Gigli om at han skulle ha forgiftet ham. Richard Pace og John Clerk var blant dem som granske t saken. Gigli tilstod riktignok etterhvert, men han var blitt torturert.


== Litteratur ==
Dictionary of National Biography, 1885.
David Chambers, Cardinal Bainbridge in the Court of Rome,1509–1514, London: Oxford University Press, 1965.


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Sisto Gara della Rovere

Sisto Gara della Rovere (født 1473 i Savona som var en egen bystat, død 8. mars 1517 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal i september 1507 av sin onkel pave Julius II, med San Pietro in Vincoli som tittelkirke. Det var hans femte konsistorium.
Han var halvbror til kardinal Galeotto Franciotto della Rovere.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church Arkivert 27. september 2015 hos Wayback Machine.
Jacinto Benavente

Jacinto Benavente (født 12. august 1866 i Madrid, død 14. juli 1954 i Madrid) var en spansk forfatter og mottager av Nobelprisen i litteratur i 1922.
Benavente fikk nobelprisen «for the happy manner in which he has continued the illustrious traditions of the Spanish drama.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jacinto Benavente – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jacinto Benavente – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jacinto Benavente på Internet Movie Database 
(no) Jacinto Benavente hos Nationaltheatret 
(en) Jacinto Benavente hos The Movie Database 
(en) Jacinto Benavente hos Internet Broadway Database 
(en) Jacinto Benavente hos Internet Broadway Database 
(en) Jacinto Benavente på Discogs 
(en) Nobelprisen i litteratur 1922 hos Nobelprize.org
(en) Jacinto Benavente hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i litteratur 1922
(en)  Nobel-winners.om (engelsk)
Tradisjonelt grevskap (England)

Et tradisjonelt grevskap er i England en eldre administrativ enhet. Det er 39 slike grevskap, med noe forskjellig indre struktur og styreform. De kalles også historiske grevskap, og i lovmessig forstand refereres de gjerne til som geografiske grevskap eller old-grevskap.
De ble brukt som administrative enheter i flere århundrer, og ble dermed også viktige geografiske referanser. Selv om de etter reformen av Englands lokalstyre på slutten av 1800-tallet ikke lenger brukes i offisielle geografiske sammenhenger, er det fortsatt mange som refererer til dem, og flere av postverkets grenser følger de gamle grevskapene.
Opprettelsen av grevskapene startet i det 12. århundre, og de endelige grensene ble trukket i det 16. århundre.
I historieskrivning brukes navnene ofte, ettersom de refererer til de geografiske og administrative enhetene som eksisterte i perioden man skriver om. Det samme gjelder for slektsforskning, ettersom det ofte er enklere å følge slektens gang dersom man forholder seg til de gamle enhetene.


== Grevskapene ==
Kartet viser ikke eksklaver med unntak av Furness (Lancashire) sør for Cumberland og Westmorland.
Monmouthshire ble tidligere oftest regnet som et engelsk grevskap, men er nå allment regnet som en del av Wales.
Marco Vigerio della Rovere

Marco Vigerio della Rovere (født 1446 i den italienske byen og bystaten Savona, død 18. juli 1516 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop og prefekt av Sinigaglia i 1476, og senere kalt til Roma der han ble guvernør på Engelsborgen.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var sønn av Ubano Vigerio og Nicoletta Grosso della Rovere, en niese av pave Sixtus IV. På grunn av morens adelsslekts betydning fikk han i tillegg til etternavnet Vigerio også morens etternavn – della Rovere.


=== Fransiskaner, prest ===
Vigerio studerte teologi i Savona. Han sluttet seg til fransiskanerkonventualene mens hans grandonkel Francesco della Rovere (den fremtidige pave Sixtus IV) var ordenens generalminister. I den forbindelse endret han sitt fornavn, som egentlig var Emmanuele, til Marco, til minne om sin onkel, Marco Vigerio, som var biskop av Noli.Han ble så presteviet. I 1471 ble han studium ved abbediet Santa Giustina i Padova og professor i teologi ved universitetet i Padova.  I 1474 ble han professor i teologi  ved La Sapienza i Roma.


=== Biskop, erkebiskop ===
6. oktober 1476 ble han biskop av Senigallia. Han ble teolog for det pavelige hushold i 1484. 24. januar 1502 ble han forflyttet til bispedømmet Ventimiglia og innehadde dette embedet til 1511. Han var guvernør av Castel Sant'Angelo fra 12. november 1503 til 31. juli 1506.  I 1506 ble han erkebiskop av Trani.


=== Kardinal ===
Han ble kreert til kardinal i september 1507 av sin onkel pave Julius II. Det var hans femte konsistorium.
Fra 20. september 1508 til mars 1514 var han guvernør av Capranica i Lazio. Han var engasjert i pavens kriger mot Venezia og hertug Alfons av Ferrara og beviste sin store militære begavelse ved erobringen av Concordia den 17. desember 1510 og beleiringen av Mirandola i januar 1511.I 1511 fratrådte han embetet i Sinigaglia da han ble utnevnt til suburbikarbispedømmet Palestrina, et embede han avstod i 1513 til fordel for sin nevø og navnebror Marco Vigerio (død 1560).
Ved Det femte Laterankonsil i 1512 ledet han en rekke kommisjoner, blant annet en for reform av den romerske kurie. Under konsilet spilte hans apologia for Julius II en betydelig rolle for avvisningen av det skismatiske motkonsilet i Pisa året før. Hans forslag til kalenderreform godtok ikke konsilet, men han forsket videre på saken. Dette var lenge før Aloysius Lilius tok opp de samme tankene og utviklet det som ble den gregorianske kalenderen (innført ved pavelig dekret 1582).
Som teolog forfattet kardinal Vigerio mange verker om Jesu Kristi liv, lidelse og oppstandelse, og arbeider om Santa Veronikas svetteduk og Longinus' lanse. Hans teologi antas å ha influert Rafaels maleri La disputa del sacramento, kardinalen opptrer til høyre i maleriet, med fransiskanerhabitt og kardinalshatt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Westmorland

Westmorland er et av de tradisjonelle grevskapene i England. De viktigste byene i området er Ambleside, Appleby-in-Westmorland (administrasjonsby), Kendal, Kirkby Stephen, Milnthorpe og  Windermere. Det ble i 1974 slått sammen med grevskapet Cumberland og deler av Lancashire og Yorkshire, som sammen utgjør det nye grevskapet Cumbria.
Grevskapet skilte seg fra flertallet ved at det ikke var delt inn i hundrede, men i de to baroniene Westmorland (også kalt Appleby) og Kendal. Begge var delt inn i to kretser (wards). 
Området omfatter store deler av Lake District nasjonalpark. 
Westmorland har mange spor etter bronsealderen, og romerne bygget en rekke hovedveier gjennom området.Westmorland er fortsatt i bruk som stedsnavn, f.eks. i avisnavnet Westmorland Gazette og Westmorland Shopping Centre.


== Referanser ==
Kilotonn

Kilotonn er et mål på masse, og tilsvarer 1000 metriske tonn. 
Kilotonn og megatonn brukes også som mål på energi, spesielt ved angivelse av eksplosivers sprengkraft. Grunnlaget for denne bruken er sprengkraft omregnet til mengde TNT (se megatonn for tekniske spesifikasjoner.)
Megatonn

Megatonn er et mål på masse, og tilsvarer en million metriske tonn. Symbolet for megatonn et Mt.
Megatonn (og kilotonn) brukes også som mål på energi, spesielt ved angivelse av eksplosivers sprengkraft, spesielt for kjernefysiske våpen. Grunnlaget for denne bruken er sprengkraft omregnet til mengde TNT. Denne bruken av måleenheten Megatonn har som utgangspunkt at ett gram TNT avgir energi som tilsvarer 1000 termokjemiske kalorier, som igjen tilsvarer 4184 Joule. Den virkelige målte energien fra et gram TNT er noe lavere, 652 kalorier eller 2724 J.
Sammenhengen mellom Megatonn og Joule blir dermed:

Et gram TNT  defineres til 1000 kalorier, som tilsvarer 4,184 kilojoule (KJ).
Et tonn TNT (1000 kg) er dermed  4,184 x 109 J = 4,184 gigajoule (GJ).
Et kilotonn TNT (1000 tonn) er dermed 4,184 x 1012 J = 4,184 terajoule (TJ).
Et megatonn TNT (1000 000 tonn) er dermed 4.184 x 1015 joule = 4.184 petajoule (PJ).
Kontrabassklarinett

Kontrabassklarinett er et musikkinstrument i treblåserfamilien, og er en stor variant av klarinetten. Den er vanligvis stemt i B, og har grunntone B1 – to oktaver under en vanlig sopranklarinett, og noteres i G-nøkkel som transponerende instrument. Rekkevidden spenner fra Dess1 eller B2 og ca. tre oktaver oppover. Den finnes også stemt i Ess, men kalles da gjerne kontraaltklarinett.
Kontrabassklarinetten er et sjeldent instrument, bortsett fra i klarinett-ensembler og store janitsjarkorps. Den bygges enten i loop, eller med omtrent utseende som en stor bassklarinett.


== Se også ==
Klarinett
Kontraaltklarinett

Kontraaltklarinett er et musikkinstrument i treblåserfamilien, og er en stor variant av klarinetten. Den er stemt i Ess, med grunntone Ess en oktav under altklarinetten, derav navnet, skjønt den kalles også E♭-kontrabassklarinett. Rekkevidden spenner fra Gess1 eller Ess1 og ca. tre oktaver oppover. Den noteres i G-nøkkel som transponerende instrument. Kontraaltklarinetten har oppnådd en viss popularitet innen janitsjarorkester, mye fordi den – i motsetning til bassklarinetten – når dypt nok til å kunne spille dype tuba-, fagott- og kontrabass-partier, og at det er lett å transponere noter skrevet for disse instrumentene.
Kontraaltklarinetten ser ut som en stor bassklarinett.


== Se også ==
Klarinett
2. arrondissement

2. arrondissement i Paris ble en del av byen etter byutvidelser på 1400- og 1500-tallet. Den første bybebyggelsen stammer fra 1300-tallet. På Karl Vs tid lå byens murer ved Rue d'Aboukir. Ludvig XIII anla murer omtrent der Les grands Boulevards går i dag.


== Kvarterer ==
Gaillon
Vivienne
Quartier du Mail
Quartier de Bonne-Nouvelle
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Paris 2e arrondissement – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Alle presidentens menn

For filmen fra 1976, se Alle presidentens menn (film)Alle presidentens menn (originaltittel: All the President's Men) er en amerikansk bok fra 1974 av Washington Post-journalistene Carl Bernstein og Bob Woodward.
Den omhandler deres avsløring av Watergate-skandalen. De ble tildelt Pulitzerprisen for boken.
Deler av teksten var først publisert i bladet Playboy.


== Film ==
Alle presidentens menn ble filmatisert i 1976, i regi av Alan J. Pakula, med Dustin Hoffman og Robert Redford i hovedrollene. Filmmanuskriptet ble skrevet av William Goldman, som vant Oscar-prisen for dette (både Bernstein og hans ektefelle, Nora Ephron, hadde arbeidet på utkast). Filmen mottok også Oscar i tre andre kategorier.


== Eksterne lenker ==
rogerebert.com: anmeldelse av filmen All the President's Men (1976)
Internet Movie Database: All the President's Men Arkivert 22. januar 2005 hos Wayback Machine.
Oktokontraaltklarinett

Oktokontraaltklarinett er et musikkinstrument i treblåserfamilien, og er en ekstremvariant av klarinetten. Den er svært sjelden – det ble kun bygget tre stykker. Den er stemt i Ess, med grunntone Ess1 en oktav under kontraaltklarinetten, derav navnet. Rekkevidden spenner fra Ess2 og ca. tre oktaver oppover.


== Se også ==
klarinett
Oktokontrabassklarinett

Oktokontrabassklarinett er et musikkinstrument i treblåserfamilien, og er en ekstremvariant av klarinetten. Det er kun bygget ett instrument av denne typen, og det befinner seg nå i den private samlingen til George Leblanc. Den er stemt i B♭, med grunntone B♭2(den dypeste B♭-en på et piano) en oktav under kontrabassklarinetten, derav navnet. Rekkevidden spenner fra B3 og ca. tre oktaver oppover.


== Se også ==
klarinett