jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hungerford Bridge

Hungerford Bridge er en bro, eller egentlig en gruppe på tre broer, over Themsen i London, mellom Waterloo Bridge og Westminster Bridge.I sin nåværende form består den av en jernbanebro – iblant kjent som Charing Cross Bridge – omgitt på sidene av to gangbroer som deler jernbanebroens grunnutstikkere og som egentlig kalles Golden Jubilee Bridges.
Broens sydlige side ligger nær Waterloo stasjon, County Hall, Royal Festival Hall og London Eye. Den nordlige siden er i nærheten av Embankment undergrunnsstasjon, Charing Cross stasjon og Victoria Embankment.
Hungerford Bridge var opprinnelig tegnet av Isambard Kingdom Brunel og åpnet i 1845 som en hengebro for fotgjengere. I 1859 ble broen oppkjøpt for å forlenge South Eastern Railway til den nyåpnede Charing Cross stasjon. Jernbaneselskapet erstattet hengebroen med en konstruksjon tegnet av John Hawkshaw. En gangvei på hver side ble tilføyet, men den ene ble senere fjernet da jernbanen ble utvidet. I 1951 fikk den en ny, midlertidig gangvei i form av en gangbro bygget av hæren for den store britiske festivalen. Hungerford Bridge er den eneste i sentrale London som kombinerer gangbro med jernbanebro.


== Se også ==
Liste over broer i London


== Referanser ==
Lidia Zamenhof

Lidia Zamenhof (født 29. januar 1904 i Warszawa, død antagelig 5. september 1942 i konsentrasjonsleiren Treblinka) var tredje datter av Klara og Ludwik Zamenhof, esperantos skaper.


== Liv og virke ==
Født i en sekularisert jødisk familie i Polen hadde Lidia sett effekten av brutale pogromer, krig, rasisme, religiøse og nasjonale strider.
I sin ungdom bestemte hun seg for å gjøre alt i sin makt for på utbre sin fars universelle språk. Dette var de farer som hennes far strevde for å forinte når han skapte esperanto; et nøytralt og lettlært verdensspråk som alle mennesker kunne kommunisere med, og dermed bryte ned barrierene av fiendtlighet og misforståelser. Hun ble også en ivrig forkjemper for homaranismo, en medmenneskelighetslære som ble utviklet av faren og bygde opp under esperantos prinsipper.
Høsten 1925, i Genève, kom Lidia for første gang kom i kontakt med bahai-bevegelsens esperantoklubb som støttet utviklingen av et internasjonalt hjelpespråk. Hun ble attrahert til bahaien, journalisten og esperantisten Martha Root som inspirerte henne meget.
I 1932, Da Lidia var 28 år med utgangspunkt fra Warszawa, begynte hun en seksårig reise gjennom Europa og Amerika som en reisende lærer i esperanto – og en av dets mest hengivne tilhengere og talskvinne. I en tid med fanatisk nasjonalisme og krigshets begynte hun å propagere kraftfullt for internasjonalt samarbeide og fred, for menneskehetens enhet og for likestilling mellom mann og kvinner.
Hennes oversettelse av verket Quo Vadis av Henryk Sienkiewicz ble publisert i 1933 og ble meget godt kjent.
Med sin jødiske bakgrunn møtte hun sin skjebne under den tyske okkupasjon av Polen. Først ble hun og fire av hennes familiemedlemmer satt i fengsel for seks måneders tid i Pawiak-fengselet – grunnen er ikke kjent. Broren Adam så henne aldri igjen. I november 1940 ble hun og andre familiemedlemmer send inn i Warszawaghettoen. Derfra ble hun den 5. september 1942 med flere andre sendt med krøttervogn til konsentrasjonsleiren Treblinka. Det formodes at hun ble drept ved ankomsten dit samme dag, eller temmelig snart etter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Wendy Heller: Lidia. The life of Lidia Zamenhof, Daughter of Esperanto. George Ronald, Oxford, 1985.
Wendy Heller: Lidia. La vivo de Lidia Zamenhof, Filino de Esperanto. Flandra Esperanto-Ligo, 2007.


== Se også ==
Ludwik Lejzer Zamenhof
Esperanto
Språk
Justisdepartementet (USA)

Det amerikanske justisdepartementet (engelsk: Department of Justice) er et departement i den amerikanske regjeringen med ansvar for rettshåndhevelse. Departementet ledes av generaladvokaten, et embede opprettet i 1789.
Departementet har mer enn 115 000 ansatte, herunder 10 000 advokater.


== Organisasjon ==
Office of the Attorney General
Office of the Solicitor General
Office of the Pardon Attorney
Office of Legal Counsel
Executive Office for Immigration Review
Executive Office for U.S. Attorneys
Executive Office for U.S. Trustees
Antitrust Division
Civil Division
Civil Rights Division
Criminal Division
Environment and Natural Resources Division
Tax Division


== Se også ==
Liste over Amerikas forente staters justisministre


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) United States Department of Justice – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
U.S. Marshals Service

U.S. Marshals Service (USMS) er en amerikansk føderal politietat underlagt Justisdepartementet. Den ble opprettet i 1789 og er USAs eldste føderale politietat, med ansvar for å beskytte det føderale rettsvesenet. Etaten skal vokte domstolene, transportere fanger, beskytte vitner, samt forvalte innsattes eiendeler. U.S. Marshals Service er også den etaten som pågriper flest rømte innsatte fra føderale fengselsinstitusjoner.
I Antarktis representerer U.S. Marshals Service føderale politimyndigheter.


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		


== Stillinger ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) United States Marshals Service – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) United States Marshals Service – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Alv Erlingsson (eldre)

Alv Erlingsson av Tornberg (født ca. 1190 – død ca. 1240) var en mektig grunneier og politiker på Ringerike. Han var lendmann og gift med Ingeborg Bårdsdatter av Rein, søster til hertug Skule. Alv bodde ifølge Håkon Håkonssons saga på storgården Tornberg, som i dag er kjent som Tanberg på Norderhov, som ligger like ved Norderhov kirke i Ringerike kommune.I åra 1220–1231 var Alv sysselmann til hertug Skule  i Borgund på Sunnmøre, og nevnes der som en av vårbelgeres ledere. 
Fra 1232 hadde ikke lenger hertug Skule en maktposisjon som tilsa at han kunne klare å beholde tredjedelen av landet under sitt styre. Kongen krevde da en reduksjon av hertugdømmet under riksmøtet i Bergen i 1233, mellom hertug Skule og kong Håkon. Alv Erlingsson støtte hertug Skule. 
I 1239 var Alv blant hertug Skules ivrigste tilhengere, da Skule ville ta kongenavn og innstevnet de mektigste bøndene i hele Trøndelag til Øreting. Alv deltok også i Skules oppstand i 1240 og var en av hans mest trofaste menn under kampene mot birkebeinerne, som ble slått det året. Da han ikke nevnes etter dette, døde han trolig kort tid etter.Hans sønn var Erling Alvsson. Sønnesønnen Alv Erlingsson (yngre) var sentral i formynderkretsen rundt kong Eirik Magnusson. Han ble så sjørøver, og gjorde opprør mot kongen.


== Referanser ==
EnergiMølla

EnergiMølla er Kongsbergs musikk- og kulturscene. Huset er bygget på 1800-tallet, og var opprinnelig en gammel mølle. Den ble etter hvert overtatt av det lokale energiverket, og ble fram til 2000 benyttet som kontorer og lagerlokale. Huset er nå renovert og bygget om til en kulturscene. Den gamle stilen med teglstein og støpejern er beholdt og blir spennende uttrykk sammen nye, minimalistiske detaljer.
EnergiMølla hadde prøveåpning under Kongsberg Jazzfestival 2002, og ble offisielt åpnet i oktober samme år. 
EnergiMølla er drevet som en stiftelse der de ulike stifterne skal fylle huset med innhold.
Stifterne i EnergiMølla Drift er:

Kongsberg Jazzfestival
Jazz Evidence
K:Rock
Kongsberg Spel- og dansarlag
Ung Musikk Kongsberg
Poesiverkstedet
Kongsberg Teaterlag
Kongsberg Bluesklubb
Tilflukt
Studentsamfunnet i Kongsberg
Østnorsk Jazzsenter Buskerud
Studentsamskipnaden i Buskerud


== Se også ==
Andre spillesteder under Kongsberg Jazzfestival

Tubaloon
Pavescenen
Festivalgata
Kongsberghallen


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Kongsberg Jazzfestivals offisielle sider
Studentsamfunnet i Kongsberg
En glad gut

En glad gut er en fortelling av Bjørnstjerne Bjørnson, utgitt i 1860. Den er en av Bjørnsons bondefortellinger.

Øyvind hette han, og gråt da han ble født. Men alt da han satt oppreist på morens fang, lo han, og når de tente lys om kvelden lo han så det sang, men gråt når han ikke fikk komme bort til det. «Av den gutten må der bli noe rart,» sa moren

Hovedpersonen Øyvind Plassen er en husmannsgutt som ad utdanningens vei – utdanning på landbruksskole – omsider vinner et fotfeste i livet, og derigjennom også sin elskede Marit, gårdjenta. Ved siden av de to og deres foreldre er det særlig Øyvinds eldre venn og rådgiver Bård skolemester som trer frem i historien.
Edvard Beyer skriver i Norges litteraturhistorie at «Historien har lyrisk stemning, særlig scenene fra barndommen. Bård skolemester hører til Bjørnsons fineste portretter. Men tegningen av hovedpersonen lodder ikke så dypt som i Arne, og de siste kapitlene er preget av hastverk. […] Kritikerne hadde mange godord, og med sin freidige tone og sitt enkle budskap – «Løft ditt hode, du raske gutt», «Elsk din neste, du kristensjel» – er En glad Gut kanskje den mest avholdte av alle Bjørnsons fortellinger.»


== Film og TV ==
En glad gutt ble filmatisert i 1932 i anledning hundreårsjubiléet for Bjørnstjerne Bjørnsons fødsel. Tore Foss spilte hovedrollen som Øyvind. Dette var en av de første lydfilmene i Norge.
Filmen har blitt vist en rekke ganger på TV, sist gang søndag 24. desember 1978.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Utgaven fra 1868 hos Nasjonalbiblioteket.
Utgaven fra 1907 hos Prosjekt Runeberg.
Slalåm

Slalåm er en idrett der utøveren kjører på ski ned en bakke, i sikksakk mellom hinder. Ordet stammer opprinnelig fra Morgedal i Telemark, stedet kjent som «skisportens vugge». 


== Opprinnelse ==
De første skiløperne i Morgedal skilte løypene sine mellom slalåm, ufsilåm og uvyrdslåm. Slalåm var betegnelsen på en løype eller et spor (låm) i en slak bakke eller skråning (sla), mest for kvinner og barn. Ufsilåm var en bratt løype med ett hinder som kunne være et hopp, gjerde, en vanskelig unnamanøver, et juv, en fjellskrent eller annet. Uvyrdslåm var en løype som startet langt oppe og hadde flere slike hinder. Dagens «offpiste»- eller løssnøkjøring, eller ekstremkjøring utfor klipper og stup, er nok sammenliknbar med disse variantene fra den opprinnelige telemarkskjøringen.


== Moderne slalåm ==
Slalåm i moderne form er en konkurransegren i alpin skiidrett som går ut på at utøveren må ta seg ned en bakke og passere mellom oppsatte porter.
Nest etter telemarkskjøring regnes slalåm som den mest tekniske av de alpine skidisiplinene fordi det er i denne grenen portene står tettest, det vil si med kortest avstand mellom hverandre. Svingene slalåmkjøreren må ta gjennom portene blir derfor hurtige og korte.
Øvelsen har stått på det olympiske programmet siden OL i 1948 i St. Moritz.


== Slalåm i andre sammenhenger ==
Selv om slalåm først og fremst forbindes med å kjøre på ski, har uttrykket med tiden også blitt brukt om andre typer konkurranser der man må passere en bane eller løype i sikksakk, for eksempel slalåm-padling (kajakk), vindsurfing, rullebrett etc.
Uttrykket «å kjøre slalåm» kan også brukes i overført betydning. Det beskriver da å ta seg fram ved å smyge seg utenom problemer og hindringer underveis, for eksempel i karrieresammenheng.
Super-G

Super-G (av engelsk super giant slalom, det vil si «super-storslalåm») er en konkurransegren i alpin skiidrett der utøveren skal ta seg ned en bakke på ski og i likhet med slalåm passere mellom oppsatte porter. 
Sammen med utfor regnes super-G som en fartsdisiplin, i motsetning til de tekniske disiplinene slalåm og storslalåm. Sammenliknet med slalåm og storslalåm er portene i super-G satt opp med større avstand, og bakken er lengre. Dermed ligner super-G-løyper mer på utfor-løyper, men har flere svinger. 
Super-G ble introdusert i Crans-Montana i 1987. Pirmin Zurbriggen vant herrenes renn, mens Maria Walliser vant kvinnenes renn.
Øvelsen har stått på det olympiske programmet siden OL i 1988 i Calgary.


== Se også ==
Slalåm
Storslalåm
Utfor
Alpin kombinasjon


== Referanser ==
Sult-prisen

Sult-prisen er en litterær pris som fra 1998 utdeles årlig av Gyldendal Norsk Forlag. Ifølge statuttene skal prisen gå til et eminent yngre forfatterskap, uavhengig av hvilket forlag forfatteren er tilknyttet. 
Prisen er på 250 000 kroner.


== Prisvinnere ==
1998 – Jonny Halberg
1999 – Hanne Ørstavik
2000 – Thure Erik Lund
2001 – Øyvind Rimbereid
2002 – Trude Marstein
2003 – Tone Hødnebø
2004 – Nils-Øivind Haagensen
2005 – Pedro Carmona-Alvarez
2006 – Steinar Opstad
2007 – Kyrre Andreassen
2008 – Carl Frode Tiller
2009 – Gunnhild Øyehaug
2010 – Ingrid Storholmen
2011 – Gaute Heivoll
2012 – Ingvild H. Rishøi
2013 – Eirik Ingebrigtsen
2014 – Alfred Fidjestøl
2015 – Lars Petter Sveen
2016 – Johan Harstad
2018 – Maria Parr
2020 – Morten Langeland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Dmitrij Mendelejev

Dmitrij Ivanovitsj Mendelejev (russ. Дмитрий Иванович Менделеев; født 27. januarjul./ 8. februar 1834greg. i Tobolsk i Russland, død 20. januarjul./ 2. februar 1907greg. i St. Petersburg) var en russisk kjemiker, best kjent for å ha vært en av to som laget det første utkastet til periodesystemet (1869). I motsetning til andre bidragsytere til periodesystemet klarte Mendelejev å forutsi egenskapene til grunnstoffer som ennå ikke hadde blitt oppdaget. I flere tilfeller satte han også spørsmålstegn ved riktigheten til de aksepterte atomvektene på bakgrunn av at de ikke samsvarte med de lovene man kjente til.
Mendelejevbreen på Svalbard er oppkalt etter ham, likeledes også Mendeleevbreen i Antarktis.


== «Periodesystemets far» ==
Mendelejev vokste opp i en stor søskenflokk i Sibir. Faren var rektor på en videregående skole, men ulykker innhentet stadig familien. Først ble faren blind og måtte slutte å arbeide. Moren gjenåpnet og drev en gammel glassfabrikk, men faren døde, og fabrikken brant ned. 
Mendelejev fikk tidlig et stipend ved Universitetet i St. Petersburg, der han senere ble professor. Han tok studiene svært alvorlig og fikk tidlig priser for sitt allsidige arbeid. Han var opptatt av teknologiske spørsmål, blant annet utnyttelsen av kull, olje og salt. Læreverket Principles of chemistry kom i mange opplag og ble oversatt til flere språk. 
Mendelejev var også på andre områder forut for sin tid. Han opponerte sterkt mot at kvinner ikke hadde adgang til å studere ved universitetene. Naturvitenskapens svake stilling i den videregående skolen sammenliknet med de døde språkene gresk og latin, var han også sterkt imot. Dette bidro til at han ble mindre verdsatt i hjemlandet enn i utlandet. 
I 1869 klarte han å konstruere et periodesystem bygd på de 63 grunnstoffene som da var kjent. Han forbedret periodesystemet flere ganger i årene framover. Han forutså i tillegg eksistensen av flere ukjente grunnstoffer og kunne komme med detaljerte egenskaper til de ukjente stoffene. Et eksempel er grunnstoffet gallium. Først da grunnstoffene som Mendelejev hadde forutsett egenskapene til, ble oppdaget, begynte kjemikerne å ta periodesystemet på alvor. Det periodesystemet som han utviklet i 1872, ble brukt i lærebøker i nesten 80 år.
Mendelejevs periodesystem var basert på grunnstoffenes økende atommasser. I dette systemet framkom en slags perioder (vannrette linjer) der for eksempel grunnstoff nr. 1 i en periode liknet grunnstoff nr. 1 i den etterfølgende perioden. Slik oppsto det grupper eller familier av grunnstoffer som liknet hverandre i viktige kjemiske og fysiske egenskaper. 


== Priser (utvalg) ==
1905 – Copleymedaljen


== Referanser ==
Theo Koritzinsky

Theo Müller Koritzinsky (født 2. november 1941) er en norsk statsviter og  SV-politiker. 
Han var leder i Sosialistisk Venstreparti 1983–1987 samt leder i Sosialistisk Ungdomsforbund 1965–1966. Han var stortingsrepresentant fra Oslo 1985–1993. 
Koritzinsky ble magister i statsvitenskap 1968 og arbeidet som universitetslektor ved Universitetet i Oslo 1969-75. Han var lektor, senere førsteamanuensis, ved Sagene lærerhøgskole / Høgskolen i Oslo fra 1975 til 2009. Han sa opp denne stillingen på grunn av byråkratiseringen ved høyskolen. Han har gitt ut flere bøker, både innen politikk, fagdidaktikk og skolebøker; blant annet Samfunnskunnskap. Fagdidaktisk innføring (2006).
Han har vært gift med Oslo-politikeren Kari Pahle. Hans far var kirurgen og sykehusdirektøren Ephraim Wolff Koritzinsky.
På slutten av 1950-årene så var Koritzinsky en aktiv aker og deltok i junior-EM i både Liezen i Østerrike i ultimo januar 1956 og i Oberhof i Øst-Tyskland i ultimo januar 1958.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Theo Koritzinsky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Theo Koritzinsky hos Stortinget 
(no) Theo Koritzinsky hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Theo Koritzinsky hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
(en) Theo Koritzinsky – TheSports.org 
(en) Theo Koritzinsky – TheSports.org 
(no) Publikasjoner av Theo Koritzinsky i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Theo Koritzinsky i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin Wikiquote: Theo Koritzinsky – sitater
Evanger

Evanger er en tidligere selvstendig kommune i Hordaland fylke som fra 1837 var del av Voss formannskapsdistrikt.
1. januar 1885 ble Evanger skilt ut fra Voss som egen kommune. Evanger hadde da 2 045 innbyggere.1. januar 1964 ble det meste av Evanger (unntatt Bergsdalen og Eksingedalen) med 1 075 innbyggere slått sammen med Voss og Vossestrand til den nye Voss kommune. 
Fra samme dato ble resten av kommunen (kretsene Bergsdalen og Eksingedalen) med 251 innbyggere samt deler av Bruvik og Modalen kommuner slått sammen til den nye Vaksdal kommune.
Evanger er også navnet på tettstedet som fra 1964 inngår i Voss kommune. Tettstedet brant ned til grunnen i 1923, kirken ble reddet.


== Referanser ==
Vossestrand

Vossestrand er en tidligere selvstendig kommune i Hordaland fylke som fra 1837 var del av Voss formannskapsdistrikt.
1. januar 1868 ble Vossestrand skilt ut fra Voss som egen kommune. Vossestrand hadde da 2 009 innbyggere.
21. august 1869 ble en ubebodd del av Voss overført til Vossestrand ved Kongelig resolusjon.
1. januar 1964 ble Vossestrand, det meste av Evanger kommune (unntatt Bergsdalen og Eksingedalen) samt Voss slått sammen til den nye Voss kommune. Vossestrand hadde ved sammenslåingen 1 573 innbyggere.


== Se også ==
Liste over ordførere i Vossestrand
Afshan Rafiq

Afshan Rafiq (født 25. februar 1975 i Oslo) er en norsk politiker (H). Hun var innvalgt på Stortinget fra Oslo 2001–2005, og var Norges første faste stortingsrepresentant med ikke-vestlig innvandrerbakgrunn.


== Familiebakgrunn og utdannelse ==
Hun er datter av sporveisansatt Mohammed Rafiq (1947–) og lærer Khajasta Khatoon (1945–), begge pakistanske innvandrere. Afshan Rafiq er fra 2003 gift med forretningsmann og Høyre-politiker Aamir J. Sheikh. Giftermålet fikk oppmerksomhet i media på grunn av motstand fra Sheikhs familie. 
Rafiq har studiekompetanse fra Grefsen videregående skole fra 1994, og er cand.mag. med sosiologi, kriminologi og mellomfag i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo fra 1999. Hun har påbegynte studier i medisin fra samme universitet. Som barn gikk hun også ett år på grunnskole i Pakistan, og er tospråklig med norsk og urdu. Hun var vikarlærer ved Grefsen og Kjelsås skoler 1995–1997.


== Politisk virke ==
Rafiq meldte seg inn i Unge Høyre i 1992. Hun var 1. nestleder i Sentrum Unge Høyre 1992–1995, ansatt i Oslo Høyre som valgkampsekretær i 1995, 1999 og 2001 samt medlem av Oslo bystyre 1995–2001. Hun var Oslos første kvinnelige bystyrerepresentant av pakistansk herkomst da hun ble innvalgt som 20-åring. Allerede i 1996 var hun på tale som kandidat til Stortinget. Rafiq var innvalgt på Stortinget fra Oslo 2001–2005 og ble således Norges første faste stortingsrepresentant med ikke-vestlig innvandrerbakgrunn. Athar Ali og Shahbaz Tariq hadde tidligere møtt som vararepresentanter. Med dette ble hun også den første innvandrerkvinnen. I denne perioden var hun medlem av Stortingets familie-, kultur- og administrasjonskomité. Siden 2005 har hun vært vararepresentant til Stortinget.
Hun har deltatt i flere utvalg knyttet til innvandringsspørsmål. Av hennes mange offentlige verv kan også nevnes dommer i Oslo forliksråd fra 2008, medlem av Kringkastningsrådet fra 2010, styremedlem ved Wergelandsenteret fra 2010, styremedlem i Akershus universitetssykehus HF fra 2012 og styremedlem i Sunnaas sykehus HF fra 2012.


== Selvbiografi ==
I 2008 ga Afshan Rafiq i samarbeid med journalisten Bente Bakken ut boken Utfordringer og muligheter på CappelenDamm forlag. I boken fortalte hun om sin egen bakgrunn og vei inn i politikken, og redegjorde for sitt politiske syn på saker som integrering og tvangsekteskap.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Afshan Rafiq – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Afshan Rafiq på Internet Movie Database 
Afshan Rafiq på Twitter 
(no) Afshan Rafiq hos Stortinget 
(no) Afshan Rafiq hos Norsk senter for forskningsdata
Heidi Larssen

Heidi Larssen (født 8. november 1951 i Oslo) er en norsk politiker (H) og kommunal tjenestekvinne. 
Hun satt på Stortinget fra Oslo fra 2001 til 2005 og var medlem av Finanskomitéen. I perioden 2005–2009 var hun første vararepresentant.  
Heidi Larssen har vært leder i Oslo Høyre og finansbyråd i Oslo. Hun var bydelsdirektør i Bydel Grünerløkka fra 2006 til 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Heidi Larssen hos Stortinget 
(no) Heidi Larssen hos Norsk senter for forskningsdata
Deutsches Eck

Deutsches Eck er en landtunge i Koblenz der hvor Mosel munner ut i Rhinen. I 1897 ble det bygget en monumental 37 meter høy rytterstatue av keiser Wilhelm I. Deutsches Eck ble i 2002 oppført på UNESCOs verdensarvliste som en del av Øvre mellomrhindal.

Erkebiskop Diether av Trier tilkalte i 1216 ridderne i den Den tyske orden til Koblenz og skjenket dem en del av landet ved Kastorkirken. Umiddelbart der hvor Mosel og Rhinen flyter sammen ble ordensprovinsens sete bygget. Denne ordensprovinsen var direkte underlagt stormesteren. Området hvor ordensridderne holdt til ble på folkemunne kalt Deutscher Ordt og senere Deutsches Eck. På 1800-tallet ble landtungen bygget på en bestående sandbanke for å skaffe en nødhavn ved Moselmundingen. I 1888 ble havnen nedlagt for å skaffe et representativt sted for rytterstatuen av Wilhelm I i den prøyssiske Rhinprovinsen. Dermed oppstod Deutsches Eck i sin nåværende form.

Minnesmerket var uttrykk for den wilhelmistiske tidsånd, og ble allerede i samtiden kritisert for sin overladede, nasjonalistiske symbolikk. Under den kalde krigen tjente det som statlig monument for den tyske enhet, og alle statene og de prøyssiske provinsenes (inkludert østprovinsenes) flagg ble satt opp. Selve Rytterstatuen var blitt ødelagt av en granat under annen verdenskrig, men ble restaurert i 1990. Monumentet er en viktig turistattraksjon, og området brukes ofte til forskjellige utendørsarrangementer som konserter.


== Eksterne lenker ==
(en) Deutsches Eck – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Deutsches Eck – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Privat internettside om Deutsches Eck