jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Oddvar J. Majala

Oddvar Johansen Majala (1932–2022) var en norsk fisker, forretningsmann og politiker (Ap). 
Han var stortingsrepresentant fra Finnmark i to perioder 1981–1985 og 1985–1989. Majala var varaordfører i Måsøy i perioden 1975–1979 og ordfører 1979–1981.Utenfor politikken var Majala utdannet som kystskipper. Han arbeidet som fisker og senere fiskebåtreder, før han trakk seg tilbake i 2002 og overlot familierederiet til sønnen Jørn Oddvar Majala.


== Stortingskomitéer ==
1985–1989 medlem i Sjøfarts- og fiskerikomitéen
1985–1989 varamedlem i Valgkomitéen
1981–1985 medlem i Sjøfarts- og fiskerikomitéen
1981–1985 varamedlem i Valgkomitéen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Oddvar J. Majala hos Stortinget 
(no) Oddvar J. Majala hos Norsk senter for forskningsdata
Lista fyr

Lista fyr bestod tidligere av tre fyrtårn, men kun ett fyrtårn fra 1853 står igjen i dag. Det første fyrtårnet ble bygd i 1836.
Fyret ligger på ytre Listalandet og er stadig et landemerke til hjelp for skipstrafikken.  Dagens fyrtårn er oppført i hugget granitt. Det hurtigblinkende 2. ordens Fresnel-linseapparatet fra 1872 er fortsatt i drift.

Tårnets høyde: 34 meter.
Lyshøyde over høyvann: 39,5 meter.
Lysvidde: 17,5 nautiske mil.
Lyskarakter: Fl W 4s.Fra 1853 til 1873 stod det tre fyrtårn på stasjonen. Årsaken var behovet for å skille Lista fra andre fyr. To av fyrene ble fjernet da fyrteknologien gav Lista fyr sin egen «karakter» med ett blink hvert 4. sekund. Tåkesignal hadde Lista med et horn fra 1877 og en diafon fra 1937 til 1987. Stasjonen omfatter maskinhus, boliger med tilhørende uthusfunksjoner, uthus, tuft etter smie, vei til landing, samt naust. Elektrisk strøm ble lagt inn i bolighus og maskinhus i 1922 og i selve fyret og lykta først 10 år senere.
Fyrstasjonen har meteorologisk stasjon og kystmeldingstjeneste i tillegg til fyrdriften. Området er avsatt til landbruks-, natur-, og friluftsformål i kommuneplanen for Farsund.
Fyrstasjonen er et karakteristisk landemerke i det flate, særegne og rike kulturlandskapet på Lista. Fyrtårnet er det eneste høye steintårnet i regionen og sjeldent i norsk fyrhistorisk sammenheng. Fyrmesterboligen med uthus er blant de få bygningene ved fyrstasjonene her i landet fra begynnelsen av nittende århundre, og har derfor høy verneverdi. Det har stor fyrhistorisk interesse at det har vært tre bortimot like fyrtårn på stasjonen. Ett av tårnene ble flyttet og gjenreist som Halten fyr i Trøndelag. Linseapparatet har fyrteknisk verdi.
Lista fyrstasjon har miljøskapende verdi slik den ligger samlet og avgrenset av steingjerder i det åpne landskapet. Fyrstasjonen har betydning sett i sammenheng med Listakysten som er Norges største skipskirkegård. Bygningsmassen brukes i dag til formidling, kunstgalleri, nasjonalt naturinformasjonssenter, turistinformasjon, kafe, ferieutleie og nasjonalt observasjonssenter for trekkfugl. Publikum kan løse billett for å gå opp i tårnet i senterets åpningstid. På dager med god sikt, er tårnet forøvrig synlig fra Utsikten i Kvinesdal. Blinket fra Eigerøy fyr kan sees mot nordvest og blinket fra Lindesnes fyr mot sørøst.
Selve fyrområdet er åpent og tilgjengelig for publikum hele året.
Lista Fuglestasjon, som ble stiftet i 1990, holder til ved Lista fyr.

		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Lista fyr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Lista fyr
«Lista fyr». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Kystverkets forvaltningsplan for Lista fyrstasjon Arkivert 22. januar 2021 hos Wayback Machine.
Anne-Lise Bakken

Anne-Lise Bakken (født 30. mars 1952 i Oslo) er en norsk politiker (Ap) og tidligere statsråd. Hun var stortingsrepresentant i tre perioder og statsråd i to år.


== Liv og virke ==


=== Politiker ===
Hun vokste opp i Eidskog og ble innvalgt på Stortinget i 1977 fra Hedmark. 
Hun var forbruker- og administrasjonsminister i Gro Harlem Brundtlands andre regjering 1986-1988 som regjeringens yngste statsråd og med ansvar for blant annet likestilling og barnehageutbygging. 


=== Prebensen-saken ===
Bakken ble skiftet ut i 1988, etter å ha begått det politiske kommentatorer kalte «politisk selvmord». I 1988 ble Inger Prebensen ansatt som sjef for Postsparebanken, og fikk en lønn på 500 000 - høyere enn statens lønnsregulativ tilsa. Den høye lønnen førte til at Bakken refset statens personaldirektør Nils R. Mugaas og avviste samtidig at lønnen var godkjent av den politiske ledelsen. Mugaas mente han hadde fått godkjennelse i et møte med ministeren i februar. 7. juni 1988 holdt Bakken en redegjørelse for Stortinget der hun nektet å beklage kritikken mot personaldirektøren. Etter redegjørelsen fremmet Frps Carl I. Hagen et mistillitsforslag mot henne, mens SVs Hanna Kvanmo rådet ministeren til å sende inn sin oppsigelse. Kort tid etter den første redegjørelsen beklaget Bakken og slo fast at hun var politisk ansvarlig Stortinget godtok beklagelsen. Bakken gikk av som statsråd like etter.


=== Senere virke ===
Etter tre perioder på Stortinget flyttet hun i 1989 til Hamar og startet eget konsulentselskap. Hun var medlem av formannskapet og kommunestyret i Hamar fra 2003 til 2011. Hun var første leder av Det kriminalitetsforebyggende råd 1981-1986 og styreleder i Forbrukerrådet. I perioden 1977-1981 var hun nestleder i Arbeidernes ungdomsfylking.  


== Regjering ==
9. mai 1986 – 13. juni 1988 Statsråd Forbruker- og administrasjonsdepartementet


== Stortingskomitéer ==
1985–1989 medlem i Finanskomitéen
1985–1989 leder i Kontrollkomitéen
1985–1989 nestleder i Forbruker- og administrasjonskomitéen
1985–1989 varamedlem i Valgkomitéen
1981–1985 medlem i Sosialkomitéen
1981–1985 medlem i Kontrollkomitéen
1977–1981 medlem i Justiskomitéen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anne-Lise Bakken på Internet Movie Database 
(no) Anne-Lise Bakken hos Stortinget 
(no) Anne-Lise Bakken hos Norsk senter for forskningsdata
Inger-Lise Skarstein

Inger-Lise Skarstein (født 1937) er en norsk politiker (Høyre) fra Bergen. Hun ble innvalgt på Stortinget fra Hordaland i 1977 og satt på Tinget i tre perioder 1977-1989. Hun er også kjent for å ha vært kanalvert i NRK.
Skarstein var styreleder i stiftelsen Norsk Kulturarv 2005–11, styreleder i Friluftslivets Fellesorganisasjon 1998-2004 , leder av Statens Byggeskikkutvalg 1982-1991, landsstyremedlem i Naturvernforbundet 1973-1979 og hovedstyremedlem i Fortidsminneforeningen 1996-1997. Hun har også være fylkesleder i Naturvernforbundet og Fortidsminneforeningen. Hun er æresmedlem i Bergen Høyre.I 1959 ble hun den første kanalverten i NRK TV, og var blant annet TV-vertinne den første kvelden NRK sendte offisielle sendinger 20. august 1960.Hun ble i 1998 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull. Inger-Lise Skarstein var gift med kringkastingsmannen Jakob Skarstein (1921-2021).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Inger-Lise Skarstein på Internet Movie Database 
(no) Inger-Lise Skarstein hos Stortinget 
(no) Inger-Lise Skarstein hos Norsk senter for forskningsdata
C-4

C-4, eller Composition C-4, er et plastisk sprengstoff med stor detonasjonshastighet og sprengkraft, noe som gjør det egnet til militær bruk. C-4 er vanligvis pakket i firkantede enheter. Hovedingrediensen (91% av vekten) er heksogen. Stoffene som er tilsatt for å gjøre hexogenen plastisk er polyisobutylen og dietylhexyl. I den sivile varianten er det tilsatt 1,6% SAE-10 motorolje, mens den militære inneholder en annen oljetype. C-4 er 1,34 ganger så eksplosivt som trinitrotoluen (TNT). Det kan detoneres med en vanlig fenghette.
C-4 er et relativt sikkert sprengstoff, men er mer følsomt enn TNT. Det kan ikke detoneres ved hjelp av vanlig ild, skudd eller støt.
Det har en detonasjonshastighet på ca. 8 100 meter/ sek.


== Bruksområder ==

C-4 består tildels av en plastisk ingrediens, slik at det kan formes omtrent som leire og for eksempel bli presset inn i sprekker i bygninger, broer, utstyr eller maskineri. Det kan også formes rundt et objekt om ønskelig. C-4 kan brukes til å lage panserbrytende hulladninger eller kutte-ladninger på grunn av sin høye detonasjonshastighet.
Platy

Platy er fisk som blir opp til 6 cm lang. Den er en populær akvariefisk. Man kan se forskjell på kjønnene ved at hannen har utviklet de bakre finnestrålene på gattfinnen til et gonopodium.
Fisken er altetende, og tar gjerne både planter, små krepsdyr, insekter og leddormer.
Oppdrettere har utviklet en mengde fargevarianter som er vanlige hos hobbyakvarister.


== Akvaristikk ==
Platyer er enkle fisk og passer godt i et selskapsakvarium. De foretrekker vann med en pH på 7–8, en hardhet på 9–19 dGH og en temperatur på mellom 18 og 25 °C.
I fangenskap når de voksen alder på 3–4 måneder og yngler ofte, hunnene føder ca. 40–50 unger i hvert kull.
Fiskene som selges i akvariehandelen er vanligvis ikke rene Xiphophorus maculatus, men snarere en hybrid mellom denne og sverddrager (Xiphophorus helleri). Naturvarianten av platy er sjelden eller aldri tilgjengelig i handelen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Platy – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Platy i Encyclopedia of Life 
(en) Platy i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Platy hos FishBase 
(en) Platy hos ITIS 
(en) Platy hos NCBI 
(en) Kategori:Xiphophorus maculatus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Xiphophorus maculatus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Xiphophorus maculatus – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Xiphophorus maculatus - FishBase
Karpefisker

Karpefisker er en orden av beinfisker som har én enkelt ryggfinne. Karpefiskene omfatter mer enn 3500 arter av ferksvannsfisk. De fleste artene finnes i Sørøst-Asia, men de er også vidt utbredt i Europa og Nord-Amerika, men mangler i Australia og Sør-Amerika. Ordenens nermeste slektninger er maller.
Det finnes 15 arter i Norge. Alle de norske artene tilhører karpefamilien, som er den største gruppen i ordenen.


== Bygning og levevis ==
Karpefisker har bare en enkelt ryggfinne og i motsetting til beslektede ordener mangler de en fettfinne mellom ryggfinnen og halefinnen. De har heller ikke tenner i munnen, men svelgtenner, som er analoge strukturer i strupen. Mange av artene er viktige matfisker, særlig karpe som det drives oppdrett på i stor stil i Asia. De fleste artene i familien er hardføre og tåler å leve i mange miljøer. Dette har gjort dem til en populær gruppe i akvariehandelen. Mange av de vanligste akvariefiskene som gullfisk, sebrafisk. kuhliål, praktbotia og algeetere tilhører karpefiskene.


== Systematikk ==
Karpefiskene deles i to underordner. Den største ordenen er Cyprinoidea, som omfatter karpefamilien. Disse utgjør alle de fiskene vi vanligvis tenker på som karper. De er relativt høye i kroppen, de fleste med store, tydelige skjell. Den andre underordenen er Cobitoidea, som omfatter fire familier, alle relativt små arter med mer eller mindre langstrakt kropp.


== Eksterne lenker ==
(en) karpefisker – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) karpefisker i Encyclopedia of Life 
(en) karpefisker i Global Biodiversity Information Facility 
(no) karpefisker hos Artsdatabanken 
(sv) karpefisker hos Dyntaxa 
(en) karpefisker hos Fossilworks 
(en) karpefisker hos ITIS 
(en) karpefisker hos NCBI 
(en) Kategori:Cypriniformes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cypriniformes – detaljert informasjon på Wikispecies
Háldičohkka

Háldičohkka ligger på grensa mellom Norge og Finland og er en del av fjellmassivet Háldi (svensk: Haldefjäll; finsk: Halti). Toppen av Háldičohkka  (1 331 moh.) ligger i Norge, mens et annet punkt på Háldičohkka er Finlands høyeste punkt,  1 324 moh. Punktet ligger på grensa mellom Enontekis kommune i Finland og Kåfjord kommune i Norge og markeres av riksrøys 303B. Den høyeste toppen i hele fjellmassivet er Ráisduottarháldi i Norge (1 361 moh.). 
På initiativ av Bjørn Geirr Harsson foreslo Kåfjord kommune å flytte riksgrensa til toppen av Háldičohkka som gave til Finlands 100-årsjubileum i 2017, men statsminister Erna Solberg sa til slutt nei til forslaget.Háldičohkka er et populært vandringsmål, og kan lettest nås via Birtavarre i Kåfjord. Der går det en anleggsveg fra enden av fylkesvei 333 (Troms) og opp til Guolasjávri, der det er 6 km til Háldičohkka. Vegen er åpen og kjørbar med bil fra begynnelsen av juni. Det går også vandringsleder fra Kilpisjärvi i Finland.


== Se også ==
Ráisduottarháldi


== Referanser ==
Sør-Europa

Sør-Europa er en region på det europeiske kontinent.

Den iberiske halvøy
 Spania
 Portugal
 Andorra
Den appenninske halvøy
 Italia
 Vatikanstaten
 San Marino
Balkanhalvøya
 Albania
 Kosovo
 Hellas
 Bosnia-Hercegovina
 Kroatia
 Nord-Makedonia
 Serbia
 Montenegro
 Tyrkia (Bare Øst-Trakia)
Middelhavslandene
 Kypros *
 Malta* Merk: FN inkluderer disse statene i Vest-Asia.
Mange vil nok også regne den delen av Frankrikes kystlinje som knytter sammen den iberiske og den appenninske halvøy, den franske riviera, som en del av Syd-Europa.
Nord-Europa

Nord-Europa er en betegnelse som brukes om den nordlige delen av den europeiske verdensdel med uklar avgrensing. Normalt begrenset til de britiske øyer, Norden og Baltikum samt det nordvestlige Russland og i noen sammenhenger det nordlige Tyskland. FNs statistikkavdeling regner ikke Tyskland og det nordlige Russland som del av Nord-Europa. EU inkluderer Norden og de baltiske statene i Nord-Europa, mens de britiske øyer blir regnet som Vest-Europa.
Norden
 Danmark inkludert Færøyene, ikke medregnet Grønland
 Finland inkludert Åland
 Island
 Norge med Svalbard og Jan Mayen
 Sverige
Baltikum
 Estland
 Latvia
 Litauen
De britiske øyer
 England
 Skottland
 Wales
 Nord-Irland
 Irland
 Man
 Jersey
 Guernsey


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Northern Europe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Urmygg

Urmygg (Pachyneuridae) er regnet som en av de mest primitive nålevende myggfamiliene. 
Urmygg (Pachyneura fasciata) Zetterstedt, er den eneste norske arten, om er knyttet til gammel skog.


== Utseende ==
Urmyggen er middels stor og kan minne om et stankelbein eller en stor soppmygg.  Øynene er ganske store, men dekker ikke hele hodet. Mellom fasettøynene sitter tre punktøyne (ocelli). Antennene er middels lange og svært tynne. Kroppen er gulbrun, med lang og tynn bakkropp. Vingene er store, smale, med et tydelig mørkt vingemerke og tydelig årenett. Beina er lange, tynne og gulbrune på farge.
Larven er sylindrisk, hvitaktig på farge med en kraftig hodekapsel. Den har en del korte hår, men ingen bein eller andre påfallende utvekster.


== Levevis ==
Urmyggen er ganske sjelden, i Europa er det totalt funnet bare noen få titalls eksemplarer. Man vet at arten er knyttet til gammel skog, og at larvene utvikler seg i fuktig, råtnende ved av løvtrær. Siden arten er så sjelden, og forekommer i et habitat som ansees for truet, er den listet på den norske rødlisten over truede insekter.


== Systematisk inndeling ==
De andre slektene enn Pachyneura har ofte blitt ført til en egen familie, Cramptonomyiidae.

orden Tovinger, Diptera
underorden Mygg, Nematocera
overfamilie Pachyneuroidea
familie Urmygg, Pachyneuridae
slekten Cramptonomyia Alexander, 1931
Cramptonomyia spenceri Alexander, 1931
slekten Haruka Okada, 1938
Haruka elegans Okada, 1938
slekten Pachyneura Zetterstedt, 1838
urmygg Pachyneura fasciata Zetterstedt, 1838  – utbredt fra Norge til Japan, men sjelden
Pachyneura oculata Krivosheina og Mamaev, 1972  – Russiske fjerne østen
slekten Pergratospes Krivosheina & Mamaev, 1970
Pergratospes holoptica Krivosheina & Mamaev, 1970


== Referanser ==


== Litteratur ==
Krivosheina, N.P. 1997. Family Pachyneuridae. Side 29-34 i: Papp, L. og Darvas, B. (red.) Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. Volume 2. Science Herald, Budapest.


== Eksterne lenker ==
(en) urmygg i Encyclopedia of Life 
(en) urmygg i Global Biodiversity Information Facility 
(no) urmygg hos Artsdatabanken 
(sv) urmygg hos Dyntaxa 
(en) urmygg hos Fauna Europaea 
(en) urmygg hos ITIS 
(en) urmygg hos NCBI 
(en) Kategori:Pachyneuridae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pachyneuridae – detaljert informasjon på Wikispecies
Glansmygg

Glansmygg (Ptychopteridae) er en liten familie av middels store, slankbygde mygg, med kontrastrikt farger.  De kan minne om stankelbein, men skiller seg fra disse i en del anatomiske detaljer.


== Utseende ==
Glansmyggene er middels store, slanke mygg. Kroppen (thorax) er blank svart, ofte med lysere felter. Slike lyse felt kan også finnes på bakkroppen. Hodet er ganske lite, fasettøynene er store, men punktøyne mangler. Antennene er lange og tynne. Beina er lange og slanke med tydelige sporer på leggen (tibia). Vingene har tydelig årenett og vanligvis enkelte mørkere felter.
Larvene er slanke, med en liten, men velutviklet hodekapsel. Grensene mellom kroppssegmentene er opphøyet, og bakkroppsspissen er utviklet til et langt, tynt ånderør.


== Levevis ==
Larvene lever i mudderet i grunt ferskvann. Vannet må ikke være dypere enn at ånderøret når opp til overflaten. De spiser råtnende plantemateriale, og tåler gjerne mye forurensning. De voksne dyrene finnes i nærheten av vann. Man vet ikke om de tar næring til seg. De danner ikke svermer og flyr vanligvis nokså lite.


== Systematisk inndeling / Norske arter ==

Tovinger (Diptera)
Mygg (Nematocera)
Overfamilien Ptychopteroidea
Familien Glansmygg (Ptychopteridae);
Underfamilien Ptychopterinae - med 16 antenneledd
Slekten Ptychoptera Meigen, 1803 -  Med 7 arter i Norge:
Ptychoptera albimana (Fabricius, 1787) – finnes nord til Midt-Norge. Den blir ofte funnet ved små, kalde bekker.
Ptychoptera contaminata (Linnaeus, 1758) – er en vanlig art som kan tåle ganske forurenset vann.
Ptychoptera hugoi Tjeder, 1968 – er funnet ved sjøkanten i Troms. Arten er tilsynelatende ganske sjelden.
Ptychoptera lacustris Meigen, 1830 – er vanlig nær vann i skog
Ptychoptera minuta Tonnoir, 1919 – er funnet over hele landet og er trolig vår vanligste art. Funnet ved mange slags vann.
Ptychoptera paludosa Meigen, 1804 – finnes ved vann i skog.
Ptychoptera scutellaris Meigen, 1818 – kan finnes i sumper og kjerr, og er kjent nord til Sør-Trøndelag.
Underfamilien Bittacomorphinae - Nord-Amerika, større arter med 20 antenneledd
Slekten Bittacomorpha Westwood, 1835
Slekten Bittacomorphella Alexander, 1916


== Referanser ==


== Kilder ==
Andersson, H. 1997. Diptera Ptychopteridae, Phantom crane flies. Side 193-207 i: Nilsson, A.N. (red.) Aquatic Insects of North Europe. Volume 2. Apollo Books, Stenstrup.


== Eksterne lenker ==
(en) glansmygg i Encyclopedia of Life 
(en) glansmygg i Global Biodiversity Information Facility 
(no) glansmygg hos Artsdatabanken 
(sv) glansmygg hos Dyntaxa 
(en) glansmygg hos Fauna Europaea 
(en) glansmygg hos Fossilworks 
(en) glansmygg hos ITIS 
(en) glansmygg hos NCBI 
(en) Kategori:Ptychopteridae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ptychopteridae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Tannkarper

Tannkarper er en gruppe små fisker som har tilhold i varmere strøk. De har bare én ryggfinne, som sitter langt bak. Halefinnen er avrundet eller tvert avskåret. Sidelinjeorganet er ofte lite synlig. Tannkarpeyngel deler flere karaktertrekk; tarmen er usedvanlig kort, de har en enkel rekke melanoforer langs ryggen, og finnestrålene fremtrer ikke før en stund etter klekking.
Klassifiseringen av tannkarper er usikker, og den beste indikasjonen på monofyli er i yngelens karaktertrekk som nevnt over.
Gruppen er nært beslektet med sølvsidefisker. Navnet tannkarper viser til at de bare har én ryggfinne, som karpefiskene, men det er ikke noe spesielt slektskap med dem. Tannkarper har tenner på kjevene, noe som karpefiskene mangler.
Mange arter av disse fargerike og tilpasningsdyktige fiskene blir brukt som akvariumfisk.


== Se også ==
Levendefødende tannkarper
Killifisk, eggleggende tannkarper


== Eksterne lenker ==
(en) tannkarper – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) tannkarper i Encyclopedia of Life 
(en) tannkarper i Global Biodiversity Information Facility 
(no) tannkarper hos Artsdatabanken 
(sv) tannkarper hos Dyntaxa 
(en) tannkarper hos Fauna Europaea 
(en) tannkarper hos Fossilworks 
(en) tannkarper hos ITIS 
(en) tannkarper hos NCBI 
(en) Kategori:Cyprinodontiformes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cyprinodontiformes – detaljert informasjon på Wikispecies
Sølvsidefisker

Sølvsidefisker er en gruppe fisk.
De er nært beslektet med tannkarper.
De finnes verden rundt i tropiske og tempererte områder, i både fersk- og havvann.
Den største arten i gruppen er Atherinopsis californiensis, som kan bli 44 cm lang. De minste artene blir bare rundt 2 cm lange.


== Undergrupper ==
Bedotioidei
Betodiidae
Melanotaenioidei
blåøyer (Pseudomugilidae)
regnbuefisker (Melanotaeniidae)
Atherinoidei
stripefisker (Atherinidae)
Atherinopsidae
Notocheiridae
Telmatherinidae
Dentatherinidae
Phallostethidae


== Eksterne lenker ==
(en) sølvsidefisker – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) sølvsidefisker i Encyclopedia of Life 
(en) sølvsidefisker i Global Biodiversity Information Facility 
(no) sølvsidefisker hos Artsdatabanken 
(sv) sølvsidefisker hos Dyntaxa 
(en) sølvsidefisker hos Fauna Europaea 
(en) sølvsidefisker hos Fossilworks 
(en) sølvsidefisker hos ITIS 
(en) sølvsidefisker hos NCBI 
(en) Kategori:Atheriniformes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Atheriniformes – detaljert informasjon på Wikispecies
Perthtraktaten

Perthtraktaten (inngått 2. juli 1266 i Perth i Skottland) avsluttet krigshandlingene mellom Norge under kong Magnus Lagabøte og Skottland under Alexander III av Skottland. 
Avtalen slo fast at overherredømmet av de nordvestlige øyene, nordspissen Caithness i Skottland og øya Man i Irskesjøen tilhørte Skottland, og at Norge oppga alle krav på disse. Traktaten markerte således slutten på Norgesveldets territoriale utvidelser utenfor Skottland og ned i Irskesjøen.


== Bakgrunn ==
I Norge var den nordvestlige øynene kjent som Sudrey (Sørøyene) og hadde vært norsk territorium i de århundrene da både Skottland og Norge var fortsatt i den historiske prosessen som førte til selvstendige nasjoner. Norsk kontroll over øyene var blitt formalisert i 1098 da Edgar av Skottland formelt signerte over øyene til Magnus Berrføtt av Norge.
Traktaten i Perth ble inngått bare tre år etter slaget ved Largs i 1263. Historikeren Michael Lynch har sammenlignet Perthtraktatens betydning med York-traktaten av 1237, en avtale som hadde til hensikt å definerte grensene mellom Skottland og England, grenser som er blitt stående og samsvarer nesten identisk med dagens grense.Slaget ved Largs er noen ganger blitt sett på som en skotsk seier. Men de norske styrkene, ledet av kong Håkon Håkonsson led bare små tap, og utfallet ble heller ikke avgjørende for stridighetene (samtidige kilder regnet det som ubetydelig). 
Den aldrende kong Håkon hadde planlagt å fornye anstrengelsene neste sommer, både mot Skottland og med ambisjoner om å også overta den irske tronen, men døde på Orknøyene den påfølgende vinteren. Hans etterfølger, sønnen Magnus Lagabøte, mente imidlertid at herredømmet over Irskesjøen kun var av marginal betydning for Norge, og dessuten svært kostbart. Til grunn for fredsviljen lå også den norsk-engelske handelstraktat av 1223. Handelen mellom England og Norge hadde lidd under krigen, og engelske handelsmenn presset på for å få fred etablert. Magnus Lagabøte gikk av alle disse grunner med på Alexanders krav om å få kjøpe øyene. 


=== Innhold ===
I traktaten anerkjente Norge skotsk overherredømme over de omtalte territoriene for en betaling av 4000 merker sølv og en årlig avgift av 100 merker, og mot at Skottland anerkjente Norges rett til Orknøyene, Shetland og Færøyene. Det er uvisst hvor lenge den årlige avgiften ble betalt etter avtalen ble inngått. Norske historikere mener det skjedde etter bare noen år.


== Referanser ==