jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jermaine Jackson

Jermaine Jackson (født 11. desember 1954) er en amerikansk sanger og låtskriver. Han slo gjennom sammen med brødrene sine i Jackson 5 i 1969 med låta I Want You Back. Han og broren Michael Jackson var gruppas mest profilerte medlemmer, men Michael tok etterhvert mye av oppmerksomheten bort fra resten av gruppa. Da brødrene i 1975 forlot Motown til fordel for Epic, ble Jermaine værende i Motown, mye på grunn av hans ekteskap med datteren til selskapets sjef; Hazel Gordy. 
Brødrene ble imidlertid gjenforent i 1984, og ga da ut Victory-albumet og gjennomførte en amerikansk turné. Etter at Michael forlot gruppa samme år, ga de senere ut sitt foreløpig siste album i 1989. Det het 2300 Jackson Street, oppkalt etter adressen der brødrene hadde bodd før de slo gjennom. 
Jermaine Jackson har også forsøkt seg som soloartist. Blant de største hitene hans er Let's Get Serious, Dynamite og When The Rain Begins To Fall som var en duett med Pia Zadora. Selv om solokarrieren hans aldri har nådd de samme høydene som broren Michael og søsteren Janet, har Jermaine likevel samarbeidet med storheter som Whitney Houston og Stevie Wonder. I sangen Word To The Badd fra 1991 går han til angrep på broren Michael og beskylder ham for å ikke bry seg om brødrene sine. De to hadde imidlertid et godt forhold til Michael døde av hjertestans 25. juni 2009. 
I 2007 var han med i Celebrety Big Brother i England. Der ble han nummer to, etter vinneren Shilpa Shetty.


== Utgitte soloalbum ==
1972 Jermaine
1973 Come In To My Life
1976 My Name Is Jermaine
1977 Feel The Fire
1978 Frontiers
1980 Let's Get Serious
1980 Jermaine
1982 Let Me Tickle Your Fancy
1984 Dynamite
1986 Precious Moments
1989 Don't Take It Personal
1991 You Said


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Jermaine Jackson (musician) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jermaine Jackson på Internet Movie Database 
(en) Jermaine Jackson hos Rotten Tomatoes 
(en) Jermaine Jackson hos The Movie Database 
(en) Jermaine Jackson på Apple Music 
(en) Jermaine Jackson på Discogs 
(en) Jermaine Jackson på MusicBrainz 
(en) Jermaine Jackson på Spotify 
(en) Jermaine Jackson på Songkick 
(en) Jermaine Jackson på Last.fm 
(en) Jermaine Jackson på Genius — sangtekster 
(en) Jermaine Jackson på AllMusic
Crêt de la Neige

Crêt de la Neige er den høyeste toppen i Jurafjellene og departementet Ain (nummer 01) i Frankrike. Det har en høyde på 1 720 meter over havet, og en primærfaktor på 1 230 meter. Fjellet er offisielt det høyeste fjellet i Jurafjellene, en meter høyere enn Reculet, som ligger lenger sør.
SL-79

SL-79 (forkortelse for Sporvogn Ledd bestilt i 1979) er de eldre leddvognene på nettverket for trikken i Oslo. Vognene ble levert i to serier. I 1982 ble de 25 første vognene, SL-79/I, satt i drift. De 15 siste vognene, SL-79/II, kom i 1989. Utseendemessig er de to seriene forholdsvis like, selv om det er et noe forskjellig interiør på II-serien, og noen mindre tekniske forskjeller. SL-79/I-serien hadde en enkel bakdør på venstre side, noe SL-79/II-serien manglet. Duewag i Düsseldorf produserte de første 10 vognene, Strømmens Værksted (EB Strømmens Verksted fra 1988) produserte resten. Vognene har plass til 137 passasjerer fordelt på 71 sitteplasser og 66 ståplasser.
SL79 er den eneste vogntypen i normal drift på linjene til Majorstuen (11, 12 og 19). Den benyttes også sammen med de nyere SL95-vognene på linje 13 til Bekkestua, men SL79 er utstyrt med førerplass kun i én ende og må derfor snu på Lilleaker (som har vendesløyfe). De er heller ikke i normal drift på Gaustadlinjen (linje 17 og 18) fordi endeholdeplassen Rikshospitalet mangler vendesløyfe. Her må de snu ved den tidligere endeholdeplassen John Colletts plass, som har vendesløyfe).
Til tross for alderen har Ruter vurdert SL79 til å være robuste vogner som holder god teknisk stand. Likevel er interiøret noe slitt, og en del vogner har rustskader. Vognene mangler universell utforming fordi de har høyt gulv. Ruter mener at en plan for utfasing bør tre i kraft senest i 2017 for de eldste vognene, mens SL79/II serien kan holdes i drift til rundt 2025–2028. Dette til tross for lavere estimerte driftskostnader per kilometer enn SL-95.Da de første SL79 trikkene skulle transporteres fra Strømmen til Oslo, ble NSBs skinnenett tatt i bruk. Vognene ble koblet til et diesellokomotiv og trukket inn til dagens sporområde ved Oslo S. På tidlig åttitall fantes det et påkjøringsspor som gjorde det mulig å skyve trikkene over på Sporveiens nett. Der ble strømavtaker hevet, og trikkene kunne kjøre for egen maskin til Holtet.


== Bynavn på trikken ==
Da SL-79-II (trikkene med doble bakdører) ble levert, fikk flere av trikkene navn etter byer. Navnet var preget på utsiden av trikkene, på innsiden bak føreren var det en plakat med informasjon om sporveisystemet i den respektive byen.


== Utfasing ==
Fra høsten 2022 er det startet en gradvis utfasing. Pr desember 2022 er vogn 104 faset ut og hensatt på Holtet, og brukbare deler blir fjernet fra den og brukt på andre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) SL-79 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Ruter.no – Leddtrikk SL 79
Tv2nyhetene.no – Ny milliardsmell for Oslo-trafikken (23.09.2010) – Om anskaffelse av nye trikker
Olav Albert Christophersen

Olav Albert Christophersen (født 19. desember 1940) er en norsk statsstipendiat knyttet til Norges miljø- og biovitenskapelige universitet.
Han er utdannet cand.mag., og arbeider med fagområdene geologi, biologi/medisin, evolusjonshistorie og kjemi. Han har publisert artikler og kronikker om fugleinfluensa, pandemier, økologi, ernæring, plantebiologi, medisinske og evolusjonshistoriske emner.


== Eksterne lenker ==
Biografi på hjemmesiden til Council for Nutritional and Environmental Medicine
Irske euromynter

Irske euromynter er sirkulasjonsmynt av Den europeiske unions valuta euro med nasjonalt motiv for Irland på revers.


== Euro ==
Euro er felles valuta for mange europeiske land, inklusive Irland. Euromyntene har en felles side som viser myntens verdi og et kart over Europa. Den andre siden er ulik for hvert land. 
På de irske euromyntene er det avbildet en keltisk harpe, som er Irlands riksvåpen og tradisjonelle symbol. Teksten «Éire» («Irland» på irsk) er også preget på. Myntranden på 2-euromyntene har tallet «2» og «**» (to stjerner) gjentatt seks ganger slik at hver andre «2» er snudd opp ned.
Jarlath Hayes har formgitt de irske euromyntene.


== Referanser ==
Fylkesvei 6214

Fylkesveg 6214 går mellom Kippervika og Nørvegata i Ålesund. Veiens lengde er 2,3 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv395.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Ålesund


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv6214
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Gunnar Andersen

Gunnar Andersen er navnet til flere personer:

Gunnar Andersen (fotballspiller) (født 1890) – fotballspiller, skihopper og første vinner av Egebergs ærespris
Gunnar Andersen (skihopper) (født 1909) – skihopper
Gunnar Andersen (artist) (født 1950) – artist, programleder og medlem av 3 Busserulls
Nystølvarden

Nystølvarden er høyeste punkt i Gol kommune på 1 296 meter over havet. Nystølfjellet er en fjellrygg som danner skillet mellom Nordåsen og Søråsen i Gol. Nordåsen er den lokale betegnelsen på det som ofte forbindes med Golsfjellet, og kjente hoteller som Storefjell, Oset, Kamben, Guriset, Hallingen, og Ørterstølen. Søråsen er mer høyereliggende og tilbaketrukket med hytter og tradisjonsrike stølslag. Fra Nystølvarden ser man bl.a. Norefjell i syd, Hallingskarvet og Reineskarvet i vest og selveste Jotunheimen i nord. Med enkel kikkert kan man også få øye på Rondane og Gaustatoppen herfra.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Hald (bygning)

For fotballklubben fra Hordaland, se Fotballklubben Hald.Hald er en bygning beliggende i Halseveien 37, Mandal i Agder.
Bygningen er bestående av et midtre bygg og to fløyer. Midtre bygg er opprinnelig et hus fra ca. 1795 oppført i Eikvåg utenfor Farsund (Krohns hus). Det ble rundt 1897 flyttet til Mandal av Jens Bugge. De to fløyene er også flyttet til den nåværende plassering fra andre steder. Den vestre fløy var opprinnelig et eldre hus i bydelen Malmö i Mandal. Den østre fløy var et eldre hus i Kleven i Mandal, bygget omkring 1750.
Hald er rikt utsmykket. Hovedinngangen i midtre bygg har en dør i senrokokkostil. I venstre fløy finnes et vakkert utskåret og dekorert tak i renessansestil med 42 utskårne hoder. Hodene er alle forskjellige og symboliserer bla. sorg, glede, mismot og fortvilelse. Også østre fløy har en vakker inngangsdør i rokokkostil, en flott utsmykket forhall og den severdige «blåsalen».
I 1939 kjøpte Halse og Harkmark kommune stedet. Fra 1946 og til 1986 var Hald eid av Den norske Santalmisjon for deretter å gå over i privat eie. I 1988 kjøpte Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag stedet. Idag har skolen Hald Internasjonale Senter lokaler her. Om sommeren brukes stedet som pensjonat i regi av Hald pensjonat og konferansesenter.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisiell nettside for Hald pensjonat og konferansesenter
[1]
Mandala

Maṇḍala (devanagari: मण्डल) er sanskrit og betyr «krets», «sirkel» eller «ring». Ordet er sammensatt av roten mand, som betyr å «dekorere», «tegne», a som betyr «inneholde» – og suffikset la, som betyr «sirkel». En mer ordrett oversettelse er derfor «dekorasjon i en sirkel». Mandalaer spiller en viktig rolle som hellig geometri innenfor religiøs kunst i hinduismen, jainismen og buddhismen. Lignende geometriske former er også å finne i sjamanistiske tradisjoner, i taoismen, shinto, kristendommen og islam, såvel som i esoteriske tradisjoner i både øst og vest. Den sveitsiske dybdepsykologen Carl Gustav Jung betraktet mandalaer som symbol på Selvet, og hevdet at maling av mandalaer gjorde mennesker i stand til å identifisere emosjonelle forstyrrelser og bidra til personlighetens individualisering.Symbolet er symmetrisk omkring et sentrum, ofte bestående av en firkant med sirkler, av og til mangedelt eller med spiralform eller hjulform. 
I buddhistisk kult er Mandala et symbolsk diagram. Mandala er et symbolsk bilde på kosmos og en manifestasjon av gudene. Den benyttes som støtte i meditasjon, særlig i Tibet og Japan. Mandalaen er altså mest vanlig i tantrisk buddhisme. 
Det finnes mange ulike mandalaer for ulike buddhistiske guddommer og for forskjellige former for meditasjon. Men de deler en del grunnleggende trekk. Guruen til den som mediterer viser hvordan mandalaen skal brukes og påkaller nødvendige guddommer. Mandalaen gjør da gudene tilgjengelig for den som mediterer. Gudene er plassert i sentrum av mandalaen, og den skal ha fire utganger eller porter. Disse portene vender mot de fire himmelretningene som alle har hver sin farge (grønn for nord, gul for sør, hvit for øst og rød for vest). Den som mediterer går så inn i mandalaen og blir på den måten innviet i den guddommelige virkelighet. Den som mediterer ser seg selv som den sentrale buddhaen i mandalaen. Denne buddhaen er en visualiseringsguddom.
Mange mandalaer er laget på papir, men de skal også være midlertidige. Derfor er det vanlig å lage mandalaer i farget sand. Når ritualene tilknyttet mandalaen er over blir sanden feiet opp og kastet i en elv eller sjø, for å understreke at bruken av den er visuell og kun midlertidig. Den varige og virkelige effekten skal kun finnes i den mediterendes bevissthet.
I Norge er Mandala blitt brukt som betegnelse på et selvutviklingssenter: Mandala Senter. Dette senteret ble startet i 1978 i Trondheim. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jung, C.G.; Jaffe, Aniela (red); Winston, Clara (overs.); Winston, Richard (overs.) (1965). Memories, Dreams, Reflections. Vintage, division of Random House: NY; 12. februar 1965. ISBN 0394702689, ISBN 978-0-394-70268-1. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Jung, C.G.; Jaffe, Aniela (red); Winston, Clara (overs.); Winston, Richard (overs.) (1989). Memories, Dreams, Reflections. Vintage, division of Random House: NY; 23. april 1989. ISBN 0679723951, ISBN 978-0-679-72395-0. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Garrincha

Manoel Francisco dos Santos (født 28. oktober 1933 i Pau Grande, død 20. januar 1983 i Rio de Janeiro) var brasiliansk fotballspiller på 1960-tallet, mest kjent under tilnavnet «Garrincha» (Lille Fugl). Han var med å vinne VM i fotball i 1958 og 1962 med Brasil. 
Karrieren hans startet i den lokale klubben Pau Grande som 15-åring. Han spilte der fra 1948 til 1952. Etter å ha spilt for Vasco da Gama og Fluminense gikk han til storklubben Botafogo og gjorde suksess der. 
Garrincha er ansett for å være den beste dribleren i fotballhistorien. På Estádio do Maracanã er hjemmelagets garderobe opptalt etter "Garrincha," mens bortelagets garderobe er oppkalt etter "Pelé."
Garrincha døde 49 år gammel, etter en alkoholforgiftning. Han var kronisk alkoholiker i de senere år og var flere ganger innlagt på psykiatrisk sykehus. Han etterlot seg minst 14 barn fra tre forskjellige ekteskap.


== Tidlig liv ==
Garrincha ble født 28.  oktober 1933 i Pau Grande, i staten Rio de Janeiro. Han var det femte barnet, . og hadde flere misdannelser da han ble født: ryggraden hans var deformert, det høyre beinet bøyd utover og det venstre bein var seks centimeter kortere og buet innover, hvorav ingen hindret han å i spille fotball på høyeste nivå. Han ble operert for å korrigere sykdommen, noe som ikke hjalp. Legene mente likevel at barnet ville fint kunne leve med misdannelsene . Ifølge andre kilder ble helseproblemer forårsaket fordi Garrincha led av polio . 
Han var mindre enn andre barn på hans alder, noe søsteren Rosa la merke til. Hun syntes han var så liten som en liten fugl, så hun begynte å kalle ham Garrincha, et navn for gjerdesmetten, en liten brun fugl. Navnet holdt fast ved ham, og i en alder av fire år ble han kjent som Garrincha for familien og venner.Garrincha har etnisk svært mangfoldig opphav, moren var afro-brasiliansk og kom fra Recife , faren var fulniôsindianer, og hans oldefar ble tvangsflyttet fra Barriga, i staten Alagoas, i Palmeiras dos Indios på begynnelsen av 1800-tallet . Der fikk bestefaren navnet Francisco dos Santos, etter en slaveholder som eide en sukkerrørplantasje og indianerne som arbeidet der. Farsslekten hadde også afrikanske røtter. Den andre bestefaren Shiz var gift med mulattslaven Antonia.
Garrincha var tidlig kjent blant fotballspeidere, men begynte ikke å spille profesjonell fotball før på slutten av tenårene. Han hadde ingen interesse av en profesjonell fotballkarriere til tross for sitt enorme talent.


== Karrierestatistikk ==


=== Klubb ===


=== Internationalt ===
Brasils herrelandslag i fotball


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Garrincha – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Garrincha – FIFA 
(fr) Garrincha – LÉquipe 
(en) Garrincha – Transfermarkt 
(en) Garrincha – WorldFootball.net 
(en) Garrincha – FootballDatabase.eu 
(en) Garrincha – Soccerway 
(en) Garrincha – PlaymakerStats.com 
(en) Garrincha – FBref
Orrestranda

Orrestranda på Orre i Klepp på Jæren er den nestlengste sandstranden i Norge, og er en av Jærstrendene. Området strekker seg fra Vik i sør til Jærens rev (Reve) i nord.
Strandsonen er bygd opp av selve sandstranden ved sjøen, sanddynene og bakdynelandskapet med et mer variert planteliv. I sanddynene består vegetasjonen hovedsakelig av marehalm, som ble plantet for å få kontroll med sandflukten.
Strandområdet på Orrestranda er brutt av Skårtangen og Åtangen med stor stein ute i havet. Friluftshuset nær Orrestranda er et populært utgangspunkt for en strandtur sommer som vinter.


== Referanser ==
Knallskudd

Et knallskudd eller kanonslag er en liten sprengladning som brukes militært for å simulere større eksplosjoner under trening.  Knallskuddet er ikke beregnet på å gjøre skade, så det er en begrenset ladning sprengstoff i det, og hylsen rundt er laget av et materiale som ikke skaper farlige splinter, f.eks. vokset papp.  På tross av dette vil et knallskudd som eksploderer svært nære, for eksempel i hånden, kunne gi skader både på hørsel, syn og kroppsdeler.
Knallskudd kan også brukes sivilt, for eksempel til å skremme bort farlige dyr eller som varslingsmiddel for å få opp dykkere i en krise.


== Sikkerhetsavstand ==
For norske landmilitære styrker er sikkerhetsavstanden ved bruk av knallskudd angitt i Forsvarets sikkerhetsbestemmelser for landmilitær virksomhet (UD 2-1). Knallskudd (håndgranatsimulator) skal ikke kastes nærmere personell enn 10 m, og de skal ikke brukes i lukket rom hvor personell oppholder seg.


== Referanser ==
Svenn Kristiansen

Svenn Erik Kristiansen (født 30. mai 1940) er en norsk politiker (FrP). Han sitter i Oslo bystyre, og er tidligere varaordfører og ordfører i Oslo.
Kristiansen er utdannet pølsemaker og ble senere lærer ved Sogn videregående skole.


== Politisk karriere ==
Svenn Erik Kristiansen begynte sin politiske karriere som lokalpolitiker på Furuset, og var leder for Furuset bydelsutvalg i perioden 1986–91. Han kom inn i bystyret i 1988 på varaplass, og ble fast medlem fra 1989, da som medlem i kultur- og utdanningskomiteen. Fra 1991 sto Kristiansen utenfor bystyret, men i 1995 kom han tilbake som varaordfører og leder for samferdsels- og miljøkomiteen. Fra 2003 var Kristiansen leder for helse- og sosialkomiteen. Etter Per Ditlev-Simonsens avgang, ble Kristiansen av Oslo bystyre 29. august 2007 valgt til ordfører, en posisjon han hadde frem til 17. oktober 2007, da Fabian Stang overtok posisjonen.
Han har markert seg som en mangeårig støttespiller av idretten, og har jobbet for utbygging av nye anlegg for breddeidretten i Oslo og som en aktiv pådriver for nye Bislett stadion. Kristiansen har også gjort seg bemerket som pådriver for en konkurranseutsatt eldreomsorg.Kristiansen var i bystyreperioden 2007–2011 medlem av Oslo bystyres kontrollutvalg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Svenn Kristiansen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Svenn Kristiansen hos Stortinget 
(no) Svenn Kristiansen hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Biografi hos Oslo kommune
Komorisk

«Komorisk» kan også referere til Komorene.Komorisk er et bantuspråk som snakkes på Komorene. Det er i nær slekt med swahili, og er sterkt påvirket av arabisk. Det er ett av tre offisielle språk på Komorene, sammen med arabisk og fransk.
Komorenes nasjonalsang, «Udzima wa ya Masiwa», er skrevet på komorisk.


== Referanser ==
Jærstrand

Jærstrand kan en kalle en hvilken som helst av flere strender som strekker seg fra Ogna / Brusand- området og nesten så langt nord som Jæren går. Jæren er ofte kjent for å ha noen av Vestlandets og Norges vakreste strender. I 2010 ble Solastranden på Nord-jæren kåret til verdens 6. beste av Sunday Times.Jæren består i hovedsak av en eneste stor morenerygg, der grunnfjellet bare bryter gjennom på få steder langs kysten. Strendene, med unntak for granittrabbene i sørøst, og noen skiferfjell i nord, består av enten finmalt sand, eller morenestein som istiden har lagt igjen, og der sanden etter hvert blir vasket vekk. Noen steder der havet står rett på, finnes store ansamlinger av runde steiner som dønningene har laget til rullestein.
Strendene er mellomlandingsområde for trekkfugler, foruten å være populære rekreasjonsområder. Som biotoper er de utsatte, og der er litt konflikter mellom forskjellige interessegrupper, selv om fuglereservatene synes å være skjermet av alle parter.
Flere norske kunstnere har vært inspirert av det spesielle lyset, ofte kalt det «jærske lys» som finnes der, og har gitt bildene tittel «Jærstrand».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hvordan forstå Jærkysten på Sandalsand


== Se også ==
Jærstrendene landskapsvernområde
Jæren våtmarksystem
Jærmalere
Rullestein

En rullestein er en kule- eller eggformet stein som er skapt av havets bevegelser. Den er oftest av en hard steinsort som gneis eller granitt, som er finkornet nok til at ingen større innslag av hardere krystaller stikker ut.
Rullestein dannes vanligvis der havet står rett på en større samling av istidsmorene med stein i passende størrelse til at de blir liggende og rugle/rugge og gnisse mot naboen og samtidig bli snudd litt etter litt til alle sider er berørt mange ganger. Prosessen tar sannsynligvis noen hundre år, selv om de som kjenner strendene ofte er forbauset over hva bare et par høststormer kan få til.
Rullestein dannes flere steder i Norge, blant annet på Jæren, Herdla, ved Tanafjorden og i Åna-Sira og Unstad.


== Referanser ==
Dagfinn Eckhoff

Dagfinn Eckhoff (født 17. april 1947) er en norsk arkitekt og sanger. 
Han studerte til siv.ark. ved NTH 1972, jobbet i Bærum kommune (1972–88), Kleiven Arkitekter (1988–89) med stedsutvikling for Sandvika Vest og 
Lysaker Sentrum, og Fornebyen.  Derpå drev han eget Idé- og arealutvikling (1990–98) med mye offentlige oppdrag, etterfulgt av en periode som leder i  Selberg Arkitektkontor (Jernbanetorget og Nationaltheatret kollektivknutepunkt).
Mest kjent er han kanskje som æresmedlem og mangeårig leder for Det norske Hedningsamfunn (1974–), der han
i tidlige år stod bak mange av dets mange publisitetsstunt.  Hans far, pianisten Erik Eckhoff var informasjonssekretær (1974–2000). Ellers er Dagfinn E. i ledelsen for Religionskritisk Forlag.
Som sanger var han i Sølvguttene (1956–59) og sanggruppen «DO-RE-MI» (1963–67).  Med søsteren Ranveig Eckhoff (f. 1950) ledet han ungdomsforestillinger av Tryllefløyten (faren Erik piano).  Ved senere anledninger har han hatt konserter i Munchmuseet med dirigent Arnulv Hegstad, som han nå er i sangkvintetten «Jazzådu» med (ledet av pianisten Kjell Eriksen).


== Eksterne lenker ==
Jazzådu
Det norske Hedningsamfunn
Fylkesvei 5623

Fylkesvei 5623 går mellom Bakka og Gudvangen i Aurland kommune. Veien går langs Nærøyfjordens vestside.

Veien mellom Gudvangen og Bakka ble først bygd som kjerrevei i perioden 1854–1856. I 1928 fikk kjerreveien til Bakka og en ridevei mellom Bleiklindi og Styvi på østsiden av Nærøyfjorden status som fylkesvei, faktisk den første i Sogn og Fjordane. Først i 1978 ble det bygd bilvei til Bakka. Veien var imidlertid svært utsatt for ras, og var ofte stengt. Bakkatunnelen ble åpnet 28. september 2001 etter 16 måneders byggetid, og gjorde veien tryggere.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 241 (Sogn og Fjordane).


== Kommuner og knutepunkter ==

 AurlandFetagata 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kristin Ese: På god veg – Veghistorie i Sogn og Fjordane. Selja Forlag, Førde 2007. ISBN 978-82-91722-70-2, s. 47, 52, 57 og 59
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5623
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Gudbrand Grøt

Gudbrand Jostein Grøt (født 21. mai 1943 i Haltdalen i Holtålen, død 14. juli 2013) var en norsk forfatter, journalist og auksjonarius.
Grøt jobbet blant annet  som redaktør i Svalbardposten i årene 1972–1973, og ble ansatt som fullmektig ved formannskapskontoret i Holtålen kommune i 1973, hvor han jobbet til han ble valgt inn i kommunestyret i 1987. I 1974 fikk han bevilling for å begynne som auksjonarius, og drev i forlengelsen av dette handel med antikviteter som spesialfelt.
Han var engasjert i et stort antall lag og foreninger, og var blant annet Sør-Trøndelag Historielags første leder, og ble i 1998 tildelt Holtålen kommunes kulturpris. Grøt var i 2006 med i dokumentarfilmen Hvor er det blitt av bygdeoriginalene.  I 2008 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje.


== Referanser ==
Aldborough Hatch

Aldborough Hatch er et område i distriktet Redbridge i østlige London. Det er lokalisert 18 km øst-nordøst for Charing Cross. Det ligger innenfor det historiske grevskapet Essex Det er et delvis landbruksområde beliggende øst for Barkingside og Newbury Park. Det er også en valgkrets i området Redbridge. Ved folketellingen i 2011 hadde stedet en befolkning på 14 544 innbyggere.


== Stedsnavnet ==
Stedsnavnet er sannsynligvis avledet av en familie ved navn Alborgh eller Albourgh som bodde på herregodset i middelalderen, og som er omtalt i nedtegnelser fra 1300- og 1400-tallet. Hatch er avledet fra det angelsaksiske ordet hæcc, «åpning, luke, port». Det var opprinnelig en port som ga adgang til skogen Hainault Forest.


== Referanser ==