jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ansegisel

Ansegisel (født ca. 602, død før 679) var sønn til sankt Arnulf og hans kone Doda. Han tjente kong Sigibert III av Austrasia (634–656), sønn av kong Dagobert I (629–639) som hertug (latin: dux, en militær leder) og rikshovmester.
Han giftet seg en gang etter 639 med sankt Begga, datter til Pipin av Landen. De hadde følgende barn:

Pipin av Herstal (635 eller 640–16. desember 714), rikshovmester av Austrasia
Martin, greve av Laon
Klotilda av Heristal (650–699), giftet seg med kong Teoderik III av NeustriaHan ble drept en gang før 679, myrdet i en feide av sin fiende Gundewin.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Settipani, Christian (2014). Les ancêtres de Charlemagne. Occasional Publications. 16 (fransk). P & G, Prosopographia et Genealogica. s. 347. ISBN 978-1-900934-15-2. OCLC 908405951.
José Garro

José Garro (født 7. juni 1986) er en kostarikansk fotballspiller. Han spilte på Fredrikstad fra 2004 til 2006, men fikk kun én obligatorisk kamp. Garro gikk på Haugetun Folkehøyskole i 2003/04.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) José Garro – Transfermarkt 
(en) José Garro – Soccerway
Parthemius

Parthemius (død 548) var rikshovmester under styret til Teodebert I. Han var svært upopulær blant sitt folk for skattene han innkrevde. Han mydet sin venn Ausanius og hans kone Papianella av misunnelse. 
Kort tid etter kongens død i 548, konspirerte folket mot ham og han flyktet fra hovedstaden til Trèves sammen med to biskoper. Han gjemte seg i en kirke, men landsbyboerne fant ham og steinet ham ihjel.


== Eksterne lenker ==
Gregorius av Tours, oversett av Ernest Brehaut. History of the Franks: Books I-X. (1916).
Thomas Ulsrud

Thomas Ulsrud (født 21. oktober 1971, død 24. mai 2022) var en norsk curlingspiller som representerte Snarøen Curling Club i Bærum. Han var skip på Norges lag som ble verdensmester i VM i 2014 i Beijing.
I VM 2009 tok det norske laget bronse og kvalifiserte seg dermed til OL i Vancouver 2010, hvor Ulsrud ledet laget til finalen som Norge tapte 3-6 mot Canada. Det norske curlinglandslaget gjorde seg bemerket i media og hos publikum med sine «klovnebukser». Ulsrud vant sitt første EM-gull  i 2010, og forsvarte dette i 2011.
Ulsrud ble tildelt Collie Campbell Minnepris under curling-VM 2011.


== Resultater ==
1988: Junior-VM – tredjeplass (skip)
1997: EM – syvendeplass (skip)
1998: VM – femteplass (skip)
1999: VM – femteplass (reserve)
2002: EM – tredjeplass (skip)
2006: VM – tredjeplass (skip)
2007: EM – andreplass (skip)
2008: VM – tredjeplass (skip)
2008: EM – andreplass (skip)
2009: VM – tredjeplass (skip)
2009: EM – tredjeplass (skip)
2010: Vinter-OL – andreplass (skip)
2010: EM – førsteplass (skip)
2011: EM – førsteplass (skip)
2011: NM –førsteplass (skip)
2012: NM –førsteplass (skip)
2012: VM – fjerdeplass (skip)
2013: EM – andreplass (skip)
2014: EM – andreplass (skip)
2014: VM – førsteplass (skip)
2015: VM – andreplass (skip)
2015: EM – tredjeplass (skip)


== Lagkamerater ==
Torger Nergård
Håvard Vad Petersson
Christoffer Svae


== Tidligere lagkamerater (til 2007) ==
Torger Nergård (treer)
Thomas Due (toer)
Jan Thoresen (ener)
Christoffer Svae (reserve)
Johan Høstmælingen (ener og treer)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Ulsrud – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Thomas Ulsrud på Internet Movie Database 
(en) Thomas Ulsrud – Olympics.com 
(en) Thomas Ulsrud – Olympic.org 
(en) Thomas Ulsrud – Olympedia 
(en) Thomas Ulsrud – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Thomas Ulsrud – World Curling Tour 
(en) Thomas Ulsrud – World Curling Federation 
(en) Resultater og statistikk fra World Curling Federation
Warnakar II

Warnakar II (fransk: Warnachaire eller Garnier) var rikshovmester (maior domus) i det frankiske kongeriket Burgund (613–626) og for en kort tid Austrasia (612–613).Warnakar var antagelig en nær slektning av sin forgjenger, den eldre Warnakar som hadde dødd i 598/599. Han yngre Warnakar fikk god omtale i en del av de bevarte kildematerialet i samtiden. I helgenbiografier er han rost for å støttet opprettelsen av klostre og religiøse kultsteder. Han synes også å ha vært aktiv i å fremme og spre helgenfortellinger. Han sendte redegjørelser om lidelsene til martyrene ved Langres og om livet til Desiderius som fulgte et brev til Caraunus av Paris.
Han startet sin karriere som regent i Teoderik IIs tid som mindreårig (596–ca. 604). Klotar II av Neustria alliert seg med sin fetter Teoderik II av Burgund mot dennes bror Teodebert II av Austrasia. De to fetterne beseiret Teodebert og deretter tok Teoderik Austrasia som ble forent med Burgund. De to rikshovmestre, Warnakar av Austrasia og Rado av Burgund så det som en mulighet for å bli kvitt den dominerende enkedronningen Brunhilda. Warnakar og Rado inviterte Klotar II til å invadere det forente riket Burgund og Austrasia. Med denne seieren, hvor Brunhilda ble henrettet, ble Burgund og Austrasia forent med Neustria. Klotar II ble konge av alle frankere, men på samme tid beholdt rikshovmestrene sine makt i de respektive områdene og styrte bortimot uavhengig av kongen.
I henhold til framstillingen i Fredegars krønike synes Warnakar å ha vært hjernen bak den politiske alliansen som fikk avsatt og til sist drept den aldrende Brunhilda. Sammen med Agrestius synes Warnakar å ha vært betydningsfull støttespillere fra det politiske og religiøse landskapet rundt Arnulf av Metz. Da Klotar ble enekonge av frankerne, lot han Warnakar ha makten i Austrasia en kort tid, men bekreftet ham i Bonneuil-sur-Marne i 617 som rikshovmester i Burgund. Dette embetet hadde han til han døde i 626 (eller 627 eller 628, da han skal ha kalt sammen en synode av burgundiske biskoper). Hans sønn, Godinus, etterfulgte ham.


== Referanser ==
Vebjørn Varlid

Vebjørn Varlid (født 8. juli 1990 i Førde, Sogn og Fjordane) er en norsk vektløfter, som konkurrerer for Tambarskjelvar Idrettslag i klasse +105 kg. Han startet med vektløfting som 14-åring, og har vært på juniorlandslaget. Varlid er også medlem av Senterungdommen. Den tidligere vektløfteren Ove Varlid er hans far.


== Meritter ==
Bronse i NM for ungdom 2005, klasse 94 kg+
Gull i NM for lag i 2005 (sammen med Daniel Robert Shanks, Sindre Rørstadbotnen og Vegar Farsund)
Gull i ungdoms-NM 2006, klasse 94 kg+
Gull i junior-NM 2006 klasse 105 kg+
Gull i nordisk mesterskap 2006
8.-plass i EM for ungdom 2006
Gull i NM for lag i 2006 (sammen med Daniel Robert Shanks, Sindre Rørstadbotnen og Ole Martin Larsen
Gull i ungdoms-NM 2007 klasse 94 kg+
Gull i junior-NM 2007 klasse 105 kg+
8.-plass i EM for ungdom 2007 (7.-plass i rykk)
Gull i nordisk mesterskap 2006
9.-plass i EM for junior 2008
Norske og nordiske rekorder i ungdomsklassen (til og med 17 år) og juniorklassen (til og med 20 år)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
[1] - Intervju med Vebjørn Varlid
Sindre Rørstadbotnen

Sindre Rørstadbotnen (født 1992) er en norsk vektløfter.


== Personlige rekorder ==
Rykk: 145 kg
Støt: 187 kg
Sammenlagt: 328 kgRørstadbotnen løfter i klassen -105 kg. Flere ganger Norsk mester i 94 kg og -105 kg, Nordisk mester og flere topplasseringer i Nordisk og EM. Rørstadbotnen løfter mest av samtlige norske løftere født i 1992.


== Meritter ==
Gull i lag-NM 2005 (sammen med Vegar Farsund, Vebjørn Varlid og Daniel Robert Shanks
Sølv i NM for ungdom 2006, klasse 77 kg
Gull i lag-NM 2006 (sammen med Daniel Shanks, Vebjørn Varlid og Ole Martin Larsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sindre Rørstadbotnen – IWF
Ove Varlid

Ove Varlid (født 14. januar 1957) er en norsk vektløfter fra Førde.Som seniorløfter løftet han for Førde IL og deltok i 90- og 100-kilosklassen. Han la opp som aktiv løfter i 1990. Etter dette har han stilt på NM for veteraner i Førde i 2000, men røk ut i rykk. Så tok han en fem år lang pause med unntak av noen klubbstevner og kom tilbake igjen ved Vestlands-mesterskapet i Haugesund i 2005 og gjorde 97-125 og vant dermed sin klasse, M3 105kg+. 
Varlid har etter dette stilt på flere stemner både regionalt og nasjonalt. Han jobber for tiden på Gilde i Førde.
Personlige rekorder som seniorløfter for Førde på 1980-tallet: 

Rykk: 110kg
Støt: 140kg
Sammenlagt: 250kg 100-kilosklassenPersonlige rekorder som veteranløfter for Tambarskjelvar på 2000-tallet: 

Rykk: 103kg
Støt: 132kg
Sammenlagt: 233kg 105kg+ klassen


== Referanser ==
Sann nord

Sann nord er retningen mot den geografiske nordpolen. Dette er ikke det samme som magnetisk nord, som blir gitt av et kompass. Avhengig av kartprojeksjonen vil rutenettet på de fleste kart ikke peke nøyaktig mot sann nord. En kan finne tilnærmet sann nord ved hjelp av Nordstjernen.


== Se også ==
Nord
Grimoald den eldre

Grimoald den eldre (fransk: Grimaud l'Ainé; født 616, død 657) var rikshovmester i det frankiske riket Austrasia fra 643 til 656. Han var sønn av Pipin av Landen og Itta av Metz. Grimoald tjenestegjorde under merovingerkongene Klodvig II og Klotar III. Han hadde to søstre, Gertrude av Nivelles og Begga, som begge ble erklært som helgener. Det ble også hans mor.


== Liv og virke ==
Da Pipin av Landen døde i 640, ble Grimoald overhode for sin husholdning, den mektigste i Austrasia. På dette tidspunktet gjorde Radulf, hertugen av Thüringen, opprør mot Sigibert III, konge av Austrasia. Grimoald deltok i den påfølgende militære ekspedisjonen mot opprørerne, men den mislyktes. Grimoald lyktes likevel i å redde livet til kongen og ble hans nære venn. Ved å fjerne rikshovmesteren Otto, tok han over posisjonen som hans far en gang hadde.
Grimoald overbeviste deretter den barnløse kongen i å adoptere sin sønn, Kildebert. Sigibert fikk til slutt en arving, Dagobert II, men Grimoald fryktet skjebnen til sitt eget dynasti og sendte den unge Dagobert i eksil, enten til et irsk kloster eller katedralskolen i Poitiers. Da Sigibert døde, innsatte Grimoald sin egen sønn på tronen i Austrasia.Der er to forskjellige beretninger om hans død. Den første versjonen forteller at Grimoald ble avsatt og henrettet av kongen av Neustria, som således gjenforente frankernes kongerike. Den andre, Liber historiae Francorum, forteller at Klodvig II av Neustria tok ham til fange og henrettet ham i 657. Denne kilden behandlet derpå Klodvigs styre med fiendskap og hans sønn Klotar III med forakt.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Riché, Pierre (1983 ): Les Carolingiens, une famille qui fit l'Europe, Paris: Hachette, coll. «Pluriel»,‎ (ny utg.. 1997), ISBN 2-01-278851-3, s. 29-34
Settipani, Christian (1993): La Préhistoire des Capétiens (Nouvelle histoire généalogique de l'auguste maison de France, bind. 1), Villeneuve d'Ascq, réd. Patrick van Kerrebrouck,‎ ISBN 978-2-95015-093-6
Linear energy transfer


== Linear Energy Transfer (LET) ==
Når en ioniserende partikkel treffer et stoff, vil den gradvis tape energi ved støtprosesser. Det innebærer at det dannes mange ioner/eksitasjoner langs partikkelens bane. Partikkelen vil til slutt miste all sin energi og stoppe helt opp. Ioniserende stråling med høy LET-verdi avsetter mye energi på et lite område. Det vil si at mange atomer i samme celle kan bli utsatt for ionisasjoner, som igjen kan føre til ødeleggelser i form av biologisk celleforandring, kreft. 
Alfa-stråling har høy LET-verdi, det vil si at den gir fra seg mye energi per lengdeenhet. Energien blir avgitt i stoffet ved at den krasjer med atomene. Det er altså stor sannsynlighet for ionisasjoner. Alfa-partikkelen har liten rekkevidde og ionisasjonene vil dermed skje på et lite område. Dette gjør at alfa-strålingen er den farligste strålingen i biologisk vev. Ettersom den har så liten gjennomtrengelighet er alfa-strålingen ikke riktig så farlig før du får den helt inntil kroppen, eller puster den inn.
Gamma-stråling har større gjennomtrengelighet, men mindre LET-verdi enn alfa-stråling. Det vil si at den ikke gir fra seg så mye energi og har langt færre ionisasjoner på sin vei.
Både gamma- og røntgenstråling trenger lett gjennom et menneske. Det er bare stråling som trenger ut av kroppen som kan måles, det er derfor disse kan brukes i medisinsk diagnostikk. Gamma- kilder benyttes i nukleærmedisinske undersøkelser.
Pierre Balmain

Pierre Alexandre Claudius Balmain (født 18. mai 1914 i Saint-Jean-de-Maurienne, død 29. juni 1982) var en fransk motedesigner. Han åpnet egne motehus i Paris, Brussel, New York og Caracas.
Pierre Balmain var blant de parisiske moteskaperne som lanserte «new look» i årene etter andre verdenskrig. Balmain, jobbet tett sammen med Christian Dior og åpnet sitt eget motehus i 1945. Han ble kjent som en skaper av en ultrafeminin og sofistikert kvinnemote. Hans plagg var enkle i konstruksjon og snitt, men supplert med broderier og pelsdetaljer. 
Han lagde også parfymer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Pierre Balmain – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pierre Balmain på Internet Movie Database 
(sv) Pierre Balmain i Svensk Filmdatabas 
(fr) Pierre Balmain på Allociné 
(en) Pierre Balmain på AllMovie 
(en) Pierre Balmain hos The Movie Database 
(en) Pierre Balmain hos Internet Broadway Database 
(en) House of Balmain
Sulis (film)

Sulis er en kommende norsk historisk dramafilm i løpet av 2023. Filmen er regissert  av Nils Gaup, og manus er skrevet av Christopher Grøndahl. Hovedrollene spilles av Stig Henrik Hoff, Alexandra Gjerpen og Kristoffer Sagmo Aalberg.


== Handling ==
I 1907 gjennomførte en gruppe gruve-arbeidere i Sulitjelma, Fauske i Nordland et berømt opprør mot de grådige gruve-eierne i området.


== Skuespillere ==
Mads Sjøgård Pettersen som Per Melien
Anders Dahlberg som Ludvik Granberg
Anderz Eide som Fauske Tom
Kim Jøran Olsen som Umeå-Pelle
Niklas Gundersen som politi-sjef Heiden
Jens-William Aronsen som en gruve-arbeider


== Eksterne lenker ==
(en) Sulis på Internet Movie Database
C.F. Martin & Co.

C.F. Martin & Company eller bare Martin er en amerikansk gitarprodusent, etablert i 1833 av Christian Frederick Martin d.e. (født 31. januar 1796, død 16. februar 1867). Firmaet er en høyt respektert produsent av akustiske gitarer, og lager også ukuleler og gitarstrenger.
Gitarene fra Martin er kjent for å holde en høy standard og befinner seg vanligvis i en høy prisklasse. Vintage-gitarer kan komme opp i 100 000-kronersklassen. Firmaet har tidligere laget elektriske gitarer, mandoliner og bassgitarer, men disse instrumentene er ikke i produksjon per 2015.


== Historie ==

C.F. Martin ble født i Tyskland, der han hadde lært seg å bygge gitarer som del av en lang familietradisjon. 1833 emigrerte han til USA og etablerte først et relativt beskjedent gitarmakeri i New York. I 1858 hadde virksomheten ekspandert, og en fabrikk med ansatte gitarmakere ble etablert i Nazareth, Pennsylvania. Etter gründerens død overtok sønnen C.F. Martin d.y. og ledet foretaket videre til han plutselig døde i 1888, og hans sønn, Frank Henry Martin, fikk oppgaven med å føre familieforetaket videre. Han utvidet produksjonen med mandoliner hvilket ledet til en markant økning av foretakets inntekter.
Neste skritt i utviklingen ble karakterisert av opp- og nedgang i takt med landets økonomiske svingninger samt, til å begynne med, visse problemer med utvikling og salg av ukulele. I 1948 døde F.H. Martin, og sønnen C.F. Martin III ledet foretaket videre i flere årtier med positive resultater.På 70-tallet ble flere instrumentmakere kjøpt opp av Martin & Co. under ledelse av neste arvtaker, Frank Herbert Martin. Blant de oppkjøpte foretakene kan nevnes den svenske, velrenomerte gitarprodusenten AB Herman Carlson Levin. C.F. Martin IV overtok ledelsen av virksomheten i 1986 etter sin farfars død.


== Signaturgitarer ==
Martin har gjennom årene designet en rekke signaturgitarer for å hedre kjente artister og dyktige gitarister som Johnny Cash, Eric Clapton, David Gilmour, Steve Howe, Joan Jett, B.B. King, Brian May har fått 5 gitarer oppkalt etter seg, John Mayer 3 gitarer, Jimmy Page, Elvis Presley, Prince, Bonnie Raitt, Stevie Ray Vaughan, Carlos Santana, Joe Satriani 8 gitarer, Ed Sheeran, Nancy Wilson og Ronnie Wood 2 gitarer for å nevne noen. I 2009 fikk Øystein Sunde en signaturgitarer, som den eneste norske gitaristen så langt. Sundes gitar ble kun produsert i åtte eksemplarer.


== Galleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) C. F. Martin & Company – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sigurd Ribbung

Sigurd Ribbung (født 1203/1204, død 1226) var i borgerkrigstiden tronpretendent til den norske tronen. 
Gudolf av Blakstad var uenig med kong Håkon Håkonsson og organiserte opprettelsen av ribbung-partiet. Ribbungene ville ha Sigurd Ribbung til konge. Ribbungene kjempet mot birkebeinerne og kan ses på som en slags fortsettelse av baglerne. Sigurd Ribbung ble regnet for å være sønn av Erling Steinvegg, og dermed sønnesønn av kong Magnus Erlingsson. Ribbungene fikk i realiteten bare makt på Østlandet. Sigurd Ribbung ble drept i Oslo, men ribbungene prøvde å holde dette hemmelig. Året etter tapte ribbungene flere trefninger mot kongsmennene, og ble til slutt nedkjempet. 


== Se også ==
Frognøya


== Eksterne lenker ==
Håkon Håkonssons saga om kampen mot ribbungene
Konger i de norske ættetavlene
V2

V2 (Vergeltungswaffe 2, «gjengjeldelsesvåpen 2»), egentlig A4 (Aggregat 4), var et tidlig ballistisk missil utviklet av tyske Luftwaffe i den sene fasen av annen verdenskrig, og brukt mot mål i Storbritannia og senere Belgia. I mars 1945 ble V2 brukt i et forsøk på å sprenge Ludendorff-broen ved Remagen for å hindre vestmaktenes i å komme seg over Rhinen. Ett av brospennene ble ødelagt, antagelig fordi det var svekket etter tidligere flyangrep – men da hadde allerede betydelige styrker kommet seg over og dessuten slått to pongtongbroer over Rhinen..
V2 var forløperen til alle senere raketter utviklet under den kalde krigen, og teknologien ble senere brukt til å sende mennesker til månen og sonder utenfor solsystemet.
V2 var et langt mer sofistikert våpen enn sin forløper V1. Det ble utviklet ved Luftwaffes forskningsstasjon i Peenemünde. Utviklingen ble ledet av Wernher von Braun, som senere ledet USAs romfartsprogram og ble direktør for NASA. V1 og også V2-rakettene ble mot slutten av krigen produsert i Nordhausen ved Mittelwerke/Mittelbau. Fanger fra konsentrasjonsleiren Dora bygde anlegget der rakettene/rakettmotorene ble produsert og sammensatt.


== Referanser ==

		


== Eksterne lenker ==
(en) V-2 missiles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Peenemünde

Peenemünde er en kommune og landsby på den tyske øya Usedom helt øst på den tyske østersjøkysten, nesten ved grensen til Polen. Peenemünde er mest kjent for sin rolle for den tyske rakettuviklingen. Fra 1936 til 1945 lå Heeresversuchsanstalt Peenemünde, som senere ble utvidet med en forskningsstasjon for Luftwaffe, i Peenemünde. Blant annet ble både V-1 og V-2 rakettene utviklet her. 
Etter krigen ble mesteparten av lokalene sprengt av Den røde armé i henhold til avtaler mellom okkupasjonsmaktene, og frem til 1952 brukte sovjetiske okkupasjonsstyrker stedet som militært støttepunkt. I 1952 ble støttepunktet overlevert til hæren i DDR, og hele den nordlige delen av Usedom var militært område frem til 1990. Flyplassen i Peenemünde, som hadde vært en del av Heeresversuchsanstalt Peenemünde, ble utvidet i 1961. I 1993 ble de militære forlegningene nedlagt. Det er i dag et militært-teknisk museum i Peenemünde.


== Bilder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Peenemünde – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Peenemünde – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Bob Fitzsimmons

Robert James «Bob» Fitzsimmons (født 26. mai 1863 i Helston i Cornwall, Storbritannia, død 22. oktober 1917 i Chicago, USA) var verdensmester i tungvektsboksing 1897–1899.
Bob Fitzsimmons emigrerte til New Zealand som niåring sammen med sine foreldre og søsken.
Familien slo seg ned i Timaru, der Bob arbeidet som smed i broren Jarrets smie.
Fitzsimmons ble verdensmester i tungvekt 17. mars 1897 gjennom å beseire verdensmester James J. Corbett på knockout i 14. runde, kampen gikk i Carson City, Nevada.
Det var planlagt en kamp i 1898 mellom tidligere verdensmester John L. Sullivan og Fitzsimmons i New York men kampen fant aldri sted på grunn av at det var innført forbud mot boksing i New York. 
Men i 1899 bokset Fitzsimmons og James J. Jeffries om verdensmestertittelen i New York, uten innblanding av politiet, sannsynligvis  på en «underground»-klubb. Jeffries vant kampen, til tross for at Fitzsimmons var storfavoritt, han slo knockout i runde 11 og ble dermed ny verdensmester.
1902, var det returkamp om verdensmestertittelen mellom Jeffries og Fitzsimmons. I et forsøk på å bli den første bokseren som gjenerobret tungvektstittelen, gikk Fitzsimmons hardt ut og bombarderte Jeffries med slag. James fikk både nese- og kjevebenet brukket, men han kom tilbake, og i runde åtte ble kampen avgjort ved at Jeffries vant på knockout.
Bob Fitzsimmons er medlem av International Boxing Hall of Fame.


== Se også ==
Tungvekt
Boksingens Hall of Fame
Bob Fitzsimmons vs. James J. Corbett
Verdensmestere i tungvektsboksing
«Årets Bokser» – Ring Magazine
«Årets Kamp» – Ring Magazine


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Robert Fitzsimmons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bob Fitzsimmons på Internet Movie Database 
(en) Bob Fitzsimmons hos The Movie Database 
(en) Bob Fitzsimmons hos American National Biography 
(en) Bob Fitzsimmons – New Zealand Sports Hall of Fame 
(en) Bob Fitzsimmons – BoxRec
Lenauheim

Lenauheim er en landsby i Banat i Romania. Den ligger i fylket Timiș, ca. 45 km. fra provinshovedstaden Timișoara. Landsbyen ble grunnlagt av tyske (banat-schwabiske) nybyggere i 1767, og het frem til 1926 offisielt Csatád. Fra 1920 ble navnet Lenauheim, etter poeten Nikolaus Lenau som var født i landsbyen, brukt på tysk. Dette navnet ble offisielt i Romania i 1926.
I 1865 hadde landsbyen ca. 3 200 innbyggere, i 1940 var folketallet 2 400, derav 95 % tyskere. Som følge av utvandring etter annen verdenskrig sank antallet tyskere først til ca. 50 %, og i 1992 bodde det bare rundt 100 tyskere av en befolkning på 1 400.
Lenaus fødehus huser Heimatmuseum Nikolaus Lenau, som omfatter et minnesmerke for Lenau og en etnografisk avdeling, i tillegg til en dukkesamling, hvor dukker vises i banat-schwabiske folkedrakter.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Marvin Hart

Marvin Hart (født 16. september 1876 i Fern Creek, Kentucky, USA, død 17. september 1931)  var verdensmester i tungvektsboksing 1905 -1906.
I 1905 var tungvektstittelen ledig etter at verdensmesteren James J. Jeffries hadde trukket seg tilbake. Marvin Hart fikk en tittelkamp mot den topprankede Jack Root (1876–1963), en bokser som Hart hadde tapt for tidligere, i november 1902.
Men i deres andre kamp, den 3. juli 1905 i Reno, Nevada, en kamp om den ledige verdensmestertittelen, beseiret Marvin Hart Jack Root på knockout i tolvte runden.
I Los Angeles, California, den 23. februar 1906 tapte Hart verdensmestertittelen til Tommy Burns fra Canada.


== Se også ==
Tungvekt
Boksingens Hall of Fame
Boksing
Verdensmestere i tungvektsboksing
«Årets Bokser» – Ring Magazine
«Årets Kamp» – Ring Magazine


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marvin Hart – BoxRec