jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kristen Kyrre Bremer

Kristen Kyrre Bremer (født 12. juli 1925 i Tana, død 16. mai 2013 i Rygge) var en norsk teolog og biskop.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Kristen Kyrre Bremer var sønn av Magnus Schanke Bremer (1893–1963) fra Bergen og hans andre kone Randi Bjerkeng Lund (1900). Faren var styrer ved Øst-Finnmark fylkesskole i Tana fra 1920 til midt i 1930-årene da den ble flyttet til Pasvik under navnet Svanvik folkehøgskole. 
Bremer ble cand.theol. ved Det teologiske fakultet, Universitetet i Oslo, i 1953 og ble ordinert til prest i 1953. Han var feltprest ved Brigaden i Nord-Norge 1953–1956, hjelpeprest i Nord-Fron 1956–1960, feltprest i Gaza fra 1960 og sokneprest i Bardu fra 1965. Han var prost i Senja 1970–1972.
I 1972 etterfulgte han sin fars nære venn «ishavspresten» Monrad Norderval (1902–1976), tidligere prest i Tana, som biskop i Nord-Hålogaland bispedømme. Dette var første bispeutnevnelse av Trygve Brattelis regjering, og fant sted til tross for at Bremer bare var innstilt på tredjeplass etter Andreas Aarflot og Thor With. Fra 1979 til 1991 var han biskop i Nidaros bispedømme.


=== Utnevnelse til Nidaros bispedømme ===
Det knyttet seg spenning til utnevnelsen av Bremer til biskop i Nidaros i 1979, da Per Lønning (1928–2016) hadde fått størst oppslutning ved den kirkelige avstemning.  Det var imidlertid ikke aktuelt for arbeiderparti-regjeringen å gjenoppnevne Lønning som tre år tidligere hadde trukket seg som biskop i Borg i protest mot abortloven.


=== Biskop Tutu og pave Johnnes Paul ===
Med stiftskapellan Tor Singsaas som nærmeste medarbeider møtte han Desmond Tutu som besøkte Nidarosdomen etter tildelingen av Nobels fredspris i desember 1984. 
Den 2. juni 1989 tok biskop Bremer imot pave Johannes Paul II til felles økumenisk gudstjeneste i Nidarosdomen. Dette var det første pavebesøk til en luthersk domkirke i Norden og fant sted under pave Johannes Pauls besøk til Norge, Island, Finland, Danmark og Sverige 1.–10. juni 1989.
Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 2002.


=== Familie ===
Kristen Kyrre ble i 1952 gift med Hanna Guren (1925–2008) som var fra Rygge i Østfold der ekteparet bosatte seg etter at Bremer ble pensjonist i 1991. Deres sønn Leif Olav Bremer (født 1958) ble også prest.


== Referanser ==
Cockfosters

Cockfosters er et område i det nordlige London, dels i distriktet Enfield og dels i Barnet. Før 1965 var Cockfosters lokalisert i grevskapene Hertfordshire og Middlesex. Stedet ligger i nordenden av Piccadilly-linjen.Philip Howard, en spaltist i The Times, karaktersierte Cockfosters som et «trivelig pendlerforstad hvor innbyggerne, som alle forstadspendlere, betrakter deres ’landsby’ som ute på landet.»


== Historie ==
Stedsnavnet er dokumentert tilbake til 1524, og er antatt å være enten navnet på en familie, eller av en hus som sto ved Enfield Chase. Et forslag er at det var eiendommen til «cock forester» (eller «chief forester»), det vil si en forstmester eller hovedskogforvalter.Cockfosters utviklet seg fra en grend lenge før de fleste andre delene av Enfield Chase. Det lå i enden av en skog, halvveis langs veien fra  Southgate to Potters Bar. En advokat ved Lincoln’s Inn eide et hus kalt for Cockfosters i 1613 og en lite gruppe av hytter og hus hadde vokst fram ved 1754.


== Beskrivelse ==
Trent Park i Cockfosters er en naturpark. Middlesex University har en campus i parken, og en på Cat Hill. På sistnevnte campus ligger også Museum of Domestic Design and Architecture. 
Rugbyklubben Saracens FC spilte tidligere på Chase Side Stadium i Cockfosters, men har flyttet til Watford. Stadionet har blitt overtatt av Enfield FC og av Saracens' B-lag. 
Cockfosters er også tilholdssted for fotballklubben Cockfosters FC som holder til i Spartan South Midlands Division One som er nivå 10 i den engelske pyramiden.
Cockfosters undergrunnsstasjon på Piccadilly-linjen ble åpnet i 1933. New Barnet stasjon ligger omkring tre km unna.


== Referanser ==
Freezywater

Freezywater er et område i distriktet Enfield i det nordlige London. Det defineres gjerne som området på begge sider av Hertford Road mellom Ordnance Road og Mollison Avenue/Bullsmoor Lane. Det ligger mellom Bullsmoor i vest, Enfield Lock i øst, Enfield Wash i sør og Waltham Cross i nord. Stedet er beskrevet som et noe glansløst boligområde i det nordøstlige hjørnet av Enfield, sør for motorveien M25.


== Etymologi ==
Stedsnavnet er første gang dokumentert som Freezywater i 1768 og deretter i to ord som Freezy Water i 1819. Det var opprinnelig et navn på en lokal vanndam som siden har forsvunnet da et kloakkanlegg ble bygget ved Ramney Marsh. Den triste vanndammen frøs rask over i kalt vær, derav navnet.


== Historie ==
Stedet har navn etter gården Freeze Water Farm som stod der på 1700-tallet, og stedet fikk navn etter gården.Sognekirken, dedikert sankt Georg, en stor gotisk bygning i rød murstein, ble bygget i tidsrommet 1900 og 1906. Et planlagt tårn ble aldri bygget. Den erstattet en midlertidig jernkirke rett ved siden som likevel forble i bruk som samfunnshus i mange år.Under den andre verdenskrig ble Chesterfield School truffet av en V1-rakett. Royal Small Arms Factory lå bare et par kilometer øst for skolen, og kan ha vært det egentlige målet, men rakettene var lite treffsikre. Eksplosjonen krevde bare ett offer, en lærer som så etter om alle barna var i sikkerhet.De nærmeste jernbanestasjonene er Enfield Lock, Waltham Cross og Turkey Street. 


== Referanser ==
Bajazz

BaJazz  (etablert 2005 i Nedre Eiker) er et norsk funk-jazz-rockband fra, kjent fra plateutgivelse og internasjonale festivaler. Deres musikk er enkel og riffbasert. Bandet startet med at medlemmene forlot et tidligere jazzband; Nødblues. Alle medlemmene skriver er med på å skrive låter. Bajazz blir gjenkjent for deres uvanlige besetning, med særlig tuba og to trommeslagere.Orkesteret deltok på Kongsberg Jazzfestival i 2006, 2007 og 2008. De gav i 2008 ut platen BaJazz live in Filadelfia.


== Medlemmer ==
Thomas Rønnerud – trommer
Thomas Evensen – trommer
Steffen Granly – tuba
Magnus Aannestad Oseth – trompet
Christoffer T. Nilsen – tenorsaxofon
Jonas Martinsen – gitar


== Utgivelser ==
Bajazz Live in Filadelfia (2008)


== Referanser ==
Marquard Bohm

Marquard Bohm (født 27. juni 1941 i Hamburg, død 3. februar 2006 i Wetter an der Ruhr) var en tysk skuespiller.
Han var yngre bror av skuespilleren og regissøren Hark Bohm, og var en av ny tysk films fremtredende skuespillere. Bl.a. samarbeidet han med Rainer Werner Fassbinder, Rudolf Thome, Wim Wenders, Helmut Herbst og broren Hark Bohm.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marquard Bohm på Internet Movie Database 
(sv) Marquard Bohm i Svensk Filmdatabas 
(da) Marquard Bohm på Filmdatabasen 
(da) Marquard Bohm på Scope 
(fr) Marquard Bohm på Allociné 
(en) Marquard Bohm på AllMovie 
(en) Marquard Bohm hos The Movie Database
Ny tysk film

Ny tysk film var en filmstil i Vest-Tyskland på 1960- og 1970-tallet. Den er knyttet til regissører som Alexander Kluge, Wim Wenders, Volker Schlöndorff, Werner Herzog og Rainer Werner Fassbinder. Ny tysk film ville ikke først og fremst underholde, men mane publikum til ettertanke. Idéen om «ny tysk film» ble offentliggjort med Oberhausen-manifestet i 1962, og filmstilen var påvirket av den franske kinostilen Nouvelle Vague og av 68-bevegelsen.


== Se også ==
Tysk filmhistorie
MS «Borgen»

MS «Borgen» ble i 1975 satt inn på overfarten Kristiansand-Hirtshals for rederiet Fred. Olsen & Co. etter en skipsdåp gjennomført av den norske artisten Wenche Myhre. I 1990 ble skipet overtatt av Color Line og omdøpt til MS «Skagen». Skipet har i Color Lines tjeneste både trafikkert overfarten Moss-Hirtshals, Kristiansand-Hirtshals og Larvik-Hirtshals/Frederikshavn. Fra 2001 ble skipet omklassifisert som lasteskip og samtidig markedsført under navnet Color Line Transporter. MS «Skagen» ble i 2004 solgt til Bouda Marine Co SA (El Salam Shipping, Egypt) med hjemmehavn i Panama. I 2005 ble hun solgt til Jordan og het da «Shehrazade», i 2011 ble hun skrotet i India som «Shehrazad».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 7358315 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Borgen – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
Fakta om fartyg
Color Lines nettside
Dekksplan
Ferry-site
John Olav Ågotnes

John Olav Ågotnes (født 5. januar 1969) fra Egersund representerte Fana skytterlag da han ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Elverum i 1990.


== Skytterlag ==
Egersund ( < 1988)
Fana (1989 - 2006)
Sartor (2007 >)


== Meritter ==


=== Landsskytterstevnet ===
Skytterkonge (1990)
Skytterprins (1994, 2015)
Skutt i kongelaget 15 ganger (1990, 1993, 1994, 1998, 1999, 2000, 2002, 2003, 2008, 2009, 2011, 2013, 2014, 2015 og 2018)
Nr. 2 NM felt 2016
Vinner av 30-skudden 2008 og 2019
Nr. 2 på felthurtigskytingen på Landsskytterstevnet 2012 (2 finaler 03,12)
Vinner av stangskytingen på Landsskytterstevnet fem ganger (1999, 2000, 2001, 2008 og 2018) Skutt i stangfinalen 20 ganger (98, 99, 00, 01, 03, 04, 05, 06, 07, 08, 09, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19)
Vinner av Nationens vandrepokal til odel og eie etter seier i stangskytingen 1999, 2000 og 2001
Mesterskapsmedaljen bane 1990, felt 2004
Stjerner bane: (25) (1993, 1994, 1996, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019)
Stjerner felt: (13) (2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019)
Ese-medalje (samlagskyting) : Gull (3), sølv (7), bronse (1)
Beste samlagsskytter individuelt 2000
Åse Moa medalje (lagskyting) : Gull (1) 2015


=== Nordisk mesterskap ===
Nordisk mester i feltskyting 1998, 2009 og 2019
Nordisk mester i felthurtigskyting 2019
Sølvmedaljevinner baneskyting 1999
Sølvmedaljevinner feltskyting 2018 og 2021
Sølvmedaljevinner liggende baneskyting 2012 og 2016
Bronsemedaljevinner feltskyting 1996 og 2010
Bronsemedaljevinner bane 2011
Bronsemedaljevinner felthurtigskyting 2016 og 2018
Bronsemedaljevinner liggende baneskyting 2017 og 2018
Deltager 26 ganger (1990, 1993, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021)


=== Landsdelskretsstevner ===
Landsdelskretsmester i feltskyting 12 ganger (1995, 1997, 1999, 2002, 2004, 2006, 2009, 2011, 2012, 2017, 2018, 2019)
Landsdelskretsmester i baneskyting 3 ganger (2002, 2009 og 2011)


=== Annet ===
Vinner av A-pressens landsskyting tre ganger (1998) (1999) (2001)
Nr. 3 i Norgescupen i baneskyting 4 ganger (2001, 2005, 2007 og 2008)
Nr. 2 i Norgescupen i stangskyting i 2015
Nr. 3 i Norgescupen i stangskyting i 2019


== Personlige rekorder ==
350 poeng av 350 mulige på baneskyting (200 meter)
350 poeng av 350 mulige på 15/50 meter
30/30 på grovfeltskyting
32 treff på Stangskyting
7,1 sekund på Felthurtigskyting


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
(en) John Olav Ågotnes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
Sartor skytterlag sin hjemmeside
Olav Dalgard og Henrik Rytters kritikarpris

Olav Dalgard og Henrik Rytters kritikarpris, tidligere Dalgards kritikarpris ble opprettet i 1981, etter en testamentarisk gave fra Olav Dalgard til Norsk litteraturkritikerlag, i dag Norsk kritikerlag. Prisen deles vekselvis ut til kritikere innen litteratur, teater og film. Jury for prisen oppnevnes vekselvis av Kritikerlaget og Norsk Filmkritikerlag. Norsk kritikerlag deler også ut Kritikerprisen.
For å bygge opp fondskapitalen er prisen ikke delt ut hvert år. Prisen består av 10 000 kroner og en bronseskulptur av Sivert Donali.


== Prisvinnere ==
1981: Odd Solumsmoen (litteratur)
1982: Odd-Stein Andersen (teater)
1984: Steinar Sivertsen (litteratur)
1985: Elsa Brita Marcussen (film)
1986: Thor Sørheim (litteratur)
1987: Jo Ørjasæter (teater)
1988: Eilif Straume (litteratur)
1989: Per Haddal (film)
1990: Eiliv Eide (litteratur)
1991: Martin Nordvik (teater)
1992: Simen Skjønsberg (litteratur)
1994: Thor Ellingsen (film)
1995: Karin Moe (litteratur)
1996: Bengt Calmeyer (teater)
1997: Steinar Sivertsen (litteratur)
2002: Kalle Løchen (film)
2003: Henning Hagerup (litteratur)
2004: Therese Bjørneboe (teater)
2005: Espen Stueland (litteratur)
2006: Anne Hoff (film)
2007: Inger Østenstad (litteratur)
2008: Astrid Sletbakk (teater)
2009: Marta Norheim (litteratur)
2010: Einar Guldvog Staalesen (film)
2011: Hans H. Skei (litteratur)
2012: IdaLou Larsen (teater)
2013: Espen Søbye (litteratur)
2014: Turid Larsen (litteratur)
2015: Mona Levin (teater)
2017: Tom Egil Hverven (litteratur)
2018: Kjetil Lismoen
2019: Ingunn Økland


== Eksterne lenker ==
Mottakere av Olav Dalgards kritikarpris – Kritikerlaget
Knud Gislesen

Knud Gislesen (født 29. desember 1801, død 20. mai 1860) var en norsk lærer, teolog og biskop.
Knud Gislesen ble født på gården Løxlie i Hjerdal i øvre Telemark.
Mars 1825 kom han til Christiania, og var ferdig cand.theol. fra Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo i desember 1830. Straks etter ble han tilsatt som adjunkt ved Skiens Lærde Skole, men han ble der bare noen måneder.
Den 2. september 1833 ble han utnevnt til resid. kapellan i Asker.
I 1834 ble han styrer for Asker seminar.
I 1836 fikk han et offentlig reisestipend for ei studiereise til Danmark og Slesvig-Holstein.
Gislesens bibelhistorie kom i førsteutgave 1853, og i 1858 ga han ut ei litt omarbeidet og utvida utgave.
Sokneprest i Gjerpen, 1855. Mai 1856 innviet til biskop i Tromsø Stift.


== Priser ==
Vasaordenen (1843)
St. Olavs Orden (1858).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gvåle, Gudrun Hove: «Læraren og presten frå Hjartdal» i Telemarks historie 1989.
Knud Gislesen: Levnedsbrev i Gjerpens Kaldsbog, series pastorum.
R. G. Heggtveit: Den norske Kirken i det 19. Aarhundrede (3 bd. 1920).
J. V. Kvam: Den norske Kirkes Biskoper efter Reformationen (Kra. 1905.)
T.W.K. Bøckmann: Tromsø Bispedømme 1804-1904.


== Eksterne lenker ==
Gvåles artikkel publisert på nett av Hjartal historielag.
Åsne Valland Nordli

Åsne Valland Nordli (født 10. oktober 1975) er en norsk sanger, oppvokst i bygda Norheimsund i Hardanger. Hun startet å synge religiøse folketoner da hun var en liten jente, og lærte kveding av Steffen Eide, Margrete Opheim og Sondre Bratland. Femten år gammel begynte hun selv å undervise ved Ole Bull-akademiet på Voss. 
Valland Nordli har hatt en rekke konserter på ulike festivaler, blant annet på Bergen Nattjazz, Førde Internasjonale Folkemusikkfestival, Vossajazz, Telemarkfestivalen, Maijazz og under Filmfestivalen i Haugesund. Som 16-åring turnerte hun med Bergen Filharmoniske Orkester. Og i 1998 skrev samtidskomponisten, Magnar Åm, verket Vandrande Himmel spesielt for hennes stemme. 
Valland Nordli har spilt inn tre soloplater i samarbeid med produsent Sigbjørn Tveite. I 2000 var hun med på platen Christmas, utgitt på selskapet Putumayo. Hun har også medvirket på felemusikeren Nils Øklands utgivelse Straum (Rune Grammofon 2000). I 2005 utga hun sammen med pianisten Kristin Skaare juleplaten Lille Messias. 
Åsne Valland Nordli er i dag bosatt på Stange i Hedmark, hvor ektemannen Andreas Nordli er leder for Ungdom i Oppdrag. Hun bodde i fem år i havnebyen Constanta i Romania der hun sammen med sin mann og lokale aktører drev kristne humanitære prosjekter blant gatebarn. Hun har skrevet boka Mine minste om sine erfaringer blant gatefolk og gatebarn i Romania.


== Diskografi ==
Åsne Valland Nordli har gitt ut tre soloplater og en duoplate: 

Den ljose dagen, (Kirkelig Kulturverksed 1994)
Julekvad (Kirkelig Kulturverksted 1996)
Himmelske Balsam og Sødeste Drue (Via Music 2001)
Lille Messias (Via Music 2005) sammen med Kristin Skaare
Over Tones (ECM Records 2014)Hun medvirker ellers på følgende utgivelser: 

Hexa, Ter Jungs Sextett (Hemera 2000)
Straum, Nils Økland (Rune Gramofon 2000)
Quiet Winter Night, Hoff Ensamble (2L 2012)


== Bibliografi ==
Mine minste (Samlaget, 2017)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
vallandnordli.no/
Åttring

Åttring er en robåt med åtte eller flere årer (minst fire på hver side). På Sørvestlandet (sør for Bergen) og enkelte andre steder betyr «åttring» rett og slett en åtteåret båt; lengden er gjerne 7-7,5 m. Men på Sunnmøre og i Nord-Norge betyr «åttring» en båt som er ganske mye lengre enn dette, og som oftest har ti (fem par) årer. Mange steder i landet snakker man heller om firkeiping, firroing, slagkeiping eller firing/fyreng.


== Referanser ==
Nicole Krauss

Nicole Krauss (født 1974) er en amerikansk forfatter. Krauss bor i Brooklyn, New York City. Hun var gift med forfatteren Jonathan Safran Foer.Krauss første roman, Mann går inn i et rom, ble kåret til årets roman av Los Angeles Times. Kjærlighetens historie ble utgitt i 2005, Det store huset i 2010 (norsk 2011).


== Romaner ==
Mann går inn i et rom (2003). Oversatt av Aase Gjerdrum.
Kjærlighetens historie (2005). Oversatt av Aase Gjerdrum.
Det store huset (2010). Oversatt av Aase Gjerdrum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Nicole Krauss – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Daniel A. Buli

Daniel Aanundson Buli (født  26. mars 1820 på en liten øy i innsjøen Begervannet i Herefoss i Aust-Agder, død 31. august 1900 på Engesland i Birkenes) var en norsk salmedikter.
Daniel Aanundson Buli skrev trolig over 470 salmetekster, et antall som overgår de kjente nordiske salmedikterne Kingo, Brorson, Dass og Landstad. 


== Biografi ==
Han var oppvokst på distriktets minste husmannsplass, og sønn av rydningsmann og tømmerfløter Aanund Danielsen Øya og hustru Malli Osmundsdatter Rodalen fra Landvik. 
Han startet som gjeter for bøndene i området bare 12 år gammel. På skolen viste han tidlig stort talent, og bare 17 år gammel ble han omgangsskolelærer, etterhvert også vaksinatør og herredregnskapsholder. Sommeren 1843 giftet han seg med «pige» Jensine Kleppekjær fra Fjære. Sammen fikk de sju barn. I 1846 flyttet familien til Vestøl i Vegusdal, og i 1856 til avsidesliggende Buli på østsiden av den vakre innsjøen Ogge i nåværende Birkenes kommune. Han jobbet som sagbruksbestyrer på Landekil og tømmermerker langs hele Tovdalvassdraget.


== Aandeligt Sangkor ==
Bare i underkant av 70 av Bulis salmetekster er kjent i dag, de fleste gjennom boken Aandeligt Sangkor som han i 1895 fikk trykket i et begrenset opplag på Christiansand Aktiebogtrykkeri. Sin første kjente salme Ledsag oss Herre skrev han 25 år gammel. Den har et sterkt sosialt engasjement, trolig påvirket av at hans morfar Osmund Rodalen satt i fangenskap på Akershus festning, etter å ha vært en av frihetskjemperen og bondehøvdingen Kristian Lofthus' nærmeste støttespillere i kampen mot embetsmennenenes utbytting av fattigfolk. Bulis salmetekster er blitt omtalt som "rett fra sultens alter". 
Daniel A. Buli døde 31. august 1900, og ligger gravlagt på det gamle gravstedet Haugvadbakken på Engesland i Birkenes.


== Plate ==
I 2001 ble 10 av Bulis tekster for første gang utgitt på den kritikerroste platen Himmelske Balsam og sødeste Drue, (Via Music) med vokalisten Åsne Valland Nordli, med musikerne Nils Økland, Sigbjørn Apeland og Torbjørn Økland, lydmann Audun Strype og produsent Sigbjørn Tveite. Utgivelsen inngår i Norsk kulturråds "Klassiker-serie".
Norsk Ideutvikling

Norsk Ideutvikling AS var et nettbasert mediehus og frem til 2006 hovedeieren av det største norske nettsamfunnet for ungdommer: Biip.no. Aksjeselskapet var basert i Oslo.
Norsk Ideutvikling ble stiftet i 2002. Norsk Ideutvikling skiftet etter mai 2005 navn til Biip.no AS. Aksjemajoriteten i dette aksjeselskapet ble i 2006 solgt til Egmont Serieforlaget og Mediehuset Nettavisen (eies pr. 2010 av Egmont). Aksjonærene Erling Løken Andersen, Bo Myrås og Ozan Øzerk forble sittende med en mindre eierandel hver, og Erling Andersen er også daglig leder i Biip.no AS (pr. oktober 2010).
Erling Løken Andersen, Bo Myrås og Ozan Øzerk stiftet i 2008 Norsk Idé AS, som viderefører medieutviklingsvirksomheten.
Norsk Ideutvikling omsatte i 2005 for rundt 0,7 millioner kroner. Omsetningen økte i 2006 til rundt 2,5 millioner.


== Norsk Ideutvikling-medier ==
Filmfront.no, 33 % eierandel
Xmobil.no
Xspill.no
Chatter.no
Matsiden.no
Testen.no
Nordicface.com, 50 % eierandel.Totalt har Norsk Ideutviklings digitale medier rundt 380 000 månedlige besøkende (pr. april 2007).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielle hjemmesider
Hvit blodcelle

Hvite blodceller eller hvite blodlegemer (Leukocytter) er blodceller som tilhører immunsystemet. Hvite blodceller finnes først og fremst i blodet, men fyller også viktige imunoppgaver vev i slimhinner. Hos en frisk person inneholder blodet vanligvis mellom 4 og 11×109 leukocytter per liter. Leukocytter dannes fra stamceller i beinmargen, på tilsvarende måte som erytrocytter (røde blodlegemer). Leukocytter har cellekjerne, i motsetning til erytrocyttene. Deres oppgave er å beskytte vevene mot invasjon av fremmede organismer, som bakterier, sopp og virus, samt å fjerne rester av døde og ødelagte celler. På slimhinnene i luftveiene fjerner de inhalerte partikler.
Hvite blodceller består av mange forskjellige celletyper, hver med sin bestemte funksjon:

Granulocytter er leukocytter som inneholder granuler med cellenedbrytende stoffer.
Nøytrofile granulocytter angriper og innkapsler fremmede celler. De har kort levetid.
Eosinofile granulocytter angriper og ødelegger større inntrengende organismer.
Basofile granulocytter reagerer på allergener og slipper ut histamin.
Agranulocytter er leukocytter uten granuler.
Lymfocytter angriper fremmede celler, dels ved celle-til-celle kontakt (T-lymfocytter), og dels ved å danne antistoffer (B-lymfocytter). En enkelt lymfocytt gjenkjenner kun ett antigen. Ved en infeksjon vil de lymfocytter som kjenner igjen smittestoffets antigener bli aktivert. Dette fører både til at de angriper smittestoffet, og til at de deler seg og blir flere, slik at vi blir immune.
T-celler angriper celler som viser spesielle kjennetegn, og regulerer immunresponsen.
B-celler – Omdannes til plasmaceller som produserer immunglobuliner.
Naturlige dreperceller (NK-celler) identifiserer og dreper virus-infiserte celler, kreftceller og andre fremmede celler som for eksempel transplantert vev.
Monocytter: har begge evnen til å fagocyttere ("spise") fremmede celler og partikler. Begge celletyper utøver sin funksjon i vevene, og bruker blodet som transportmiddel for å komme dit. Granulocytene angriper bakterier, sopp og protozoer. De er vanligvis de cellene som raskest kommer til infeksjonsstedet. Når de i store antall angriper et smittestoff dannes puss. Monocyttene endrer form når de kommer til vevene, og blir til makrofager. I tillegg til å fagocytere fremmedstoffer, fjerner makrofagene døde egne celler og cellerester. Når makrofagene har fagocyttert fremmedstoffer, brytes disse ned i makrofagene. Fragmenter av inntrengerens proteiner kobles deretter sammen med makrofagens HLA-molekyler, og sendes til cellemembranen. Der "presenterer" de smittestoffets proteinrester, som i denne sammenheng kalles antigener, for T-lymfocytter, som derved blir aktivert, og i sin tur aktiverer B-lymfocytter.


== Se også ==
Blodplate


== Litteratur ==
Anne Spurkland Immun - Kroppens evige kamp for å overleve Spartacus 2017 ISBN 9788243008304