jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
.sc

.sc er Seychellenes nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.


== Registrering ==
Registrering gjøres direkte på andre nivå, eller på tredje nivå under følgende kategoriserte subdomener på andre nivå:

com.sc: kommersielle selskaper
net.sc: nettverksorganisasjoner
edu.sc: utdanningsinstitusjoner
gov.sc: regjeringen
org.sc: diverse, vanligvis non-profit, organisasjonerOrganisasjoner basert på Seychellene prioriteres ved registrering. 


== .sc som domene for Skottland ==
Toppnivådomenet .sc ble tidligere markedsført til bedrifter i Skottland som et skotsk domene. Men .sc-domenet er imidlertid underlagt Seychellenes registreringsregler. SCregistrars, et selskap som solgte .sc domener, er siden nedlagt.


== Referanser ==


== Se også ==
Domenenavn
Landskoder (internett)
Toppnivådomene


== Eksterne lenker ==
IANA .sc whois informasjon
Registreringsnettsted for .sc domenet
Prototheoridae

Prototheoridae er en liten familie av primitive sommerfugler som bare er kjent fra det sørlige Afrika. De hører til overfamilien rotetere (Hepialoidea), og i likhet med andre medlemmer i denne gruppen har de voksne sommerfuglene reduserte munndeler og tar ikke næring til seg. Det er kjent 13 arter, 11 av dem fra Sør-Afrika, én fra Angola og én fra Malawi.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata – Homoneura
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Underordena Exoporia
Overfamilien Rotetere, Hepialoidea
Familien Prototheoridae  – bare én slekt
Slekten Prototheora Meyrick, 1917 – Sør-Afrika om ikke noe annet er nevnt
Prototheora parachlora (Meyrick, 1919)
Prototheora petrosema Meyrick, 1917
Prototheora corvifera (Meyrick, 1920)
Prototheora merga Davis, 1996
Prototheora serruligera Meyrick, 1920
Prototheora biserrata Davis, 1996
Prototheora quadricornis Meyrick, 1920
Prototheora cooperi Janse, 1942
Prototheora geniculata Davis, 1996
Prototheora drackensbergae Davis, 1996
Prototheora angolae Davis, 1996  – Angola
Prototheora monoglossa Meyrick, 1924
Prototheora malawiensis Davis, 2001  – Malawi


== Kilder ==
Prototheoridae på Tree of life: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Prototheoridae i Encyclopedia of Life 
(en) Prototheoridae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Prototheoridae hos NCBI 
Prototheoridae – detaljert informasjon på Wikispecies
Exoporia

Exoporia er en gruppe av primitive sommerfugler som omfatter en ganske artsrik familie med verdensvid utbredelse, rotetere (Hepialidae), og fem små familier med sterkt begrenset utbredelse i tropene og på den sørlige halvkulen. Et fellestrekk er at for- og bakvingene er temmelig like i størrelse, form og årenett, mens de vanligvis er sterkt forskjellige hos de "høyere" sommerfuglene (Heteroneura). Hos alle gruppene bortsett fra Mnesarchaea har de voksne sommerfuglene reduserte munndeler, og de tar ikke næring til seg. Systematisk deles gruppen i to: på den ene siden slekten Mnesarchaea som bare finnes på New Zealand, på den andre siden gruppen rotetere (Hepialoidea) med fem familier. Også Hepialoidea har flest arten på den sørlige halvkulen, men familien Hepialidae finnes helt nord til Finnmark.


== Eksterne lenker ==
(en) Exoporia hos Fossilworks 
Exoporia – detaljert informasjon på Wikispecies
.cu

.cu er Cubas nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.


== Se også ==
Domenenavn
Landskoder (internett)
Toppnivådomene


== Eksterne lenker ==
IANA .cu whois informasjon
Krav til registrering innen .cu domenet
Paternosterheis

En paternosterheis er en anordning der noe transporteres langs en dobbeltlinje (slynge eller sløyfe, engelsk:loop) slik at «banen» er endeløs og bevegelsen kontinuerlig. Til forskjell fra vanlig transportbånd eller rulletrapp, er transporten toveis.

Det kan dreie seg om en form for heis med bokser som går opp eller ned i hvert sin sjakt. Denne typen heis ble oppfunnet i England i 1884.

Det kan også være snakk om transportband med skuffer eller tønner eller i form av taubaner med råstoff en vei og ferdigprodukter eller halvfabrikata i retur.
Fram til den ble nedlagt i 1960-årene, var taubanen for pitprops fra Lervika til Trelandsfoss i Kvinesdal, med papirmasse i retur, godt synlig for reisende langs gamle sørlandske hovedvei. De fleste taubaner man finner i verden, bygger på paternosterprinsippet, siden det er god energiøkonomisering.
I japanske parkeringshus er paternosterprinsippet brukt for å få flest mulig biler parkert på færrest mulige kvadratmeter.
Betegnelsen kan også brukes om mekanismen til dorgesnøret som går i en sløyfe med kroker med jevne mellomrom.
Navnet stammer trolig fra den katolske rosenkransen som også kalles for paternosterkrans, der pater noster er latin for Fader Vår.
Etter hvert har paternosterheisen gått ut av bruk de fleste steder. I Tyskland har det vært planer om å forby heistypen. Forbudet har ikke blitt vedtatt for persontransport, men lastetransport med slike heiser har blitt forbudt. Siden 1974 har det også vært forbudt å ta i bruk nye paternosterheiser. 2015 ble imidlertid paternosterheisen i rådhuset i Stuttgart gjenåpnet.


== Paternosterheiser i Norge ==
I Norge er denne heistypen kun tillatt brukt i lukkede bygg, det vil si bygg med adgangskontroll. Det kreves også instruksjon av brukere. Kupeenes fart skal være mellom 0,3 og 0,4 meter i sekundet. Til tross for få heiser av denne typen her i landet, er det forekommet flere ulykker.Første bygning i Norge med paternosterheis var Sjøfartsbygningen i 1914. Den siste paternosterheisen i Norge som var i drift, fantes i Norges Bondelags bygg i Schweigaardsgate 34C i Oslo. Denne heisen ble installert i 1963 av ASEA-Graham, den gang Fellesmeieriet hadde kontor i bygget. Det har også vært paternosterheiser blant annet i Aftenpostens bygg i Akersgata i Oslo, hos Oslo Lysverker på Solli plass, på Ullevål sykehus, på Radiumhospitalet, på gamle Rikshospitalet og i SAS' hangar på Fornebu.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paternosters – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Youtube som viser funksjon innenfra
Lewisit

Lewisit, diklor-2-klorvinylarsin, er en gift i gassform som brukes i kjemisk krigføring. Stoffet opptrer som en lysegul væske. 
Lewisit er også betegnelsen på et mineral med formelen (CaSb3+)2(Sb5+Ti4+Fe3+)2O6(OH).
Verdens største lager av lewisit i dag er på 6000 tonn og finnes i byen Kambarka i republikken Udmurtien i Russland. Etter den andre verdenskrig er det beregnet at de allierte har dumpet rundt 300 000 tonn lewisit i havet.
Navnet kommer fra den amerikanske kjemikeren og soldaten W. Lee Lewis (1878–1943). I 1918 fant han forskningsoppgaven til Julius Arthur Nieuwland ved Maloney Hall, et kjemisk laboratorium ved The Catholic University of America i Washington D.C. hvor Nieuwland beskrev syntesen ved å la arsenikktriklorid reagere med acetylen i nærvær av en aluminiumkloridkatalysator.Det ble utviklet som et hemmelig våpen ved Nilo Park i Ohio. Det ble ikke brukt under første verdenskrig, men ble eksperimentert med på 1920-tallet som «Dødens dugg».Lewisit virker hud- og vevskadende og er på grunn av sitt arsenikkinnhold, allmengiftig. Som motgift brukes dimercaprol («British Anti Lewisite» BAL). 


== Referanser ==


== Se også ==
Kjemisk krigføring
Levangselva

Levangselva (også skrevet Levangerelva) er ei elv i Levanger kommune i Trøndelag. Den renner gjennom Frol og munner ut ved Levanger sentrum. Kantsonene til vassdraget fungerer som viktige spredningskorridorer og leveområder for en rekke ulike arter. Vassdraget er laks- og sjøørret-førende. 
Vassdraget starter i områdene lengst øst i kommunen der bekker og myrvann danner grunnlaget for vassdraget. Denne øvre del av vassdraget kalles Åselva.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Faktaark om biologisk mangfold i Levangerelva
FIøtningskontrakt i Levangerelva fra 1935
Carl Schulz

Carl Schulz (født 12. november 1851, død 15. august 1944) var politiker for partiet Venstre og var lærer i fysikk, elektroteknikk og mineralogi før han ble skoledirektør. Han hadde en rekke samfunnsverv, og var blant annet den første formannen i Trondhjems Turistforening. 


== Liv og virke ==

Carl Schulz ble født i Trondheim som sønn av advokat Laurentius Andreas Schulz og Christiane Wilhelmine Ulich. Hans bestefar var en tysk innvandrer. Han var bror av Thomas Norberg Schulz, og således grandonkel  av arkitekt Christian Norberg-Schulz. I juli 1889 giftet han seg i Trondheim med Gudrun Boye (1866–1953), datter av en skipskaptein.
Schulz ble cand.real. i 1877 og studerte så landbrukskjemi ved Ås høiere landbruksskole. I 1878 blei han adjunkt ved Trondheim katedralskole og i 1893 overlærer i fysikk ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt. Fra 1915 til 1921 var han direktør ved Trondhjems tekniske mellemskole (dagens Trondheim Ingeniørhøgskole).
Han var i lang tid tilsynsmann for Elektrisitetsvesenet og arbeidde med utbygginga av Lerfossen og derigjennom etableringa av Trondhjems Elektrisitetsverk. Schulz satt også i direksjonen for Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, Museet og bestyrte mineralsamlinga der fra 1879. Han var medlem av bystyret fra 1898 til 1901.
Schulz var formann i Trondhjems Turistforening fra 1887 til 1906 og blei seinere utnevnt til æresmedlem. Han har fått ei turisthytte oppkalt etter seg, Schulzhytta i Sylan (bygd 1948), som han delfinansierte ved en pengegave ved Turistforeningas femtiårsjubileum.


== Referanser ==
Gandsparkene

Gandsparkene eller Storånaparken er parkdraget langs elven Storåna i Sandnes. Parkdraget starter med Skeianeparken i sentrum og strekker seg ca. 3,5 kilometer sørover til Ganddal. Her fortsetter turstier langs Stokkelandsvannet.
Parkdraget består av syv parker, Skeianeparken, Bruelandparken, Sandvedparken, Skeiparken, Sørbøparken, Åseparken og
Lundeparken. Av disse er Sandvedparken den største og navnet blir på folkemunne brukt om hele parkområdet. Sandvedparken har amfiscene og blir brukt til både festivaler og andre arrangementer. Sandvedparken ble anlagt på tidlig 1900-tall av Sandved hagebruksskole og utleid til kommunen fra 1932. Kommunen har senere overtatt parken, og dagens parkdrag ble tegnet og anlagt i 60- og 70-årene.
Sandvedparken ble kåret til «Årets grønne park 1996» av Norske anleggsgartnere.
S-Bahn

S-Bahn er i tyskspråklige land en betegnelse på lokaltog med fast takt og hyppige avganger.
Begrepet oppsto i Berlin mellom 1928 og 1930, etter alt å dømme som betegnelse på den nye «Stadtschnellbahn» («byhurtigbane») som hadde blitt tatt i bruk der. Slike jernbanesystemer driftes for det meste rundt storbyene, f.eks.

S-Bahn Berlin
S-Bahn Hamburg
S-Bahn München

Enkelte går mellom nærliggende byer, f.eks.:

S-Bahn Rhein-Main (Frankfurt am Main / Mainz / Wiesbaden)
S-Bahn Rhein-Ruhr (Köln, Düsseldorf, Neuss m.fl.)I Østerrike ble den første S-Bahn tatt i bruk 1959 i Wien, i Sveits 1990 i Zürich og i Belgia 2015 i Brussel.
I Norge har Vys lokalstrekning (Spikkestad-)Asker-Lillestrøm (L1) et kjøremønster som omtrent tilsvarer S-Bahn. S-Bahn München har f.eks. avganger hvert 20. minutt, med timinuttersavganger i rushtidene; L1 kjøres hvert kvarter (andre lokaltog rundt Oslo har færre avganger). S-bahn-lignende lokaltogruter har forskjellige betegnelser på ulike språk, som Pendeltåg i Sverige, S-tog i Danmark eller Cercanías i Spania.
S-Bahn og tilsvarende skiller seg som regel fra tunnelbane (T-bane, metro, tysk U-Bahn):

De går på ordinære jernbanespor, noen steder i selskap med andre tog. På strekninger med mye trafikk blir egne spor priorisert for å sikre fast takt.
De går lengre ut i forstedene, er raskere, med større avstand mellom stasjonene (typisk 1-3 km).På tysk brukes gjerne Schnellbahn (hurtigbane) som fellesbetegnelse på S-Bahn og U-Bahn. De må ikke forveksles med Schnellzug (hurtigtog), en betegnelse som nå brukes bare i Østerrike – eller Schnellfahrstrecke (høyhastighetsbane).
I Sveits brukes brukes Réseau Express Régional som fransk betegnelse på S-Bahn i offisielle tospråklige publikasjoner, se RER.


== S-banesystemer i Tyskland ==


== Se også ==
S-tog (Danmark)
RER (Frankrike)
Crossrail (England)


== Referanser ==
Gerhard Boldt

Gerhard Boldt (født 24. januar 1918 i Lübeck, død 10. mai 1981)  var en tysk offiser under andre verdenskrig som huskes særlig for den tiden han tilbrakte i Førerbunkeren i aprildagene 1945 og hans nedtegnelser fra denne tiden.
Boldt hadde som en ung kavalerioffiser tjenestegjort ved Østfronten, men mot slutten av krigen tjenestegjorde han ved Reinhard Gehlens militære etterretningsstab og ble stasjonert i førerbunkeren.  Boldt rapporterte til general Hans Krebs og deltok i den daglige etterretningsbriefingen av Adolf Hitler, øvrige generaler og Hitlers nærmeste rådgivere, særlig Martin Bormann, Hermann Göring og Joseph Goebbels. Slik kunne Boldt på nært hold følge hvordan den øverste ledelsen i Tyskland opplevde og håndterte slaget om Berlin. Etter krigen ga han ut disse observasjonene hvor han beskrev atmosfæren, først i det delvis ødelagte Rikskanselliet, dernest i den klaustrofobiske bunkeren. I disse skildringene beskrev han hele det nasjonalsosialistiske styrets undergang.
De siste dagene arbeidet han som assistent for major Bernd Freytag von Loringhoven, de forsøkte i fellesskap å sette sammen etterretningsrapporter basert på BBC-nyheter og telefonsamtaler til adresser i Berlin de antok russerne var i nærheten av. Den 29. april flyktet de sammen med oberstløytnant Rudolf Weiss til britisk-kontrollert område, der han ble internert som krigsfange.
Etter krigen ga han ut boken Hitler's Last Days: An Eye-Witness Account.  Denne boken lå til grunn for filmen Hitler: The Last Ten Days fra 1973 med Alec Guinness i hovedrollen som Hitler, og Boldt er en av manusforfatterne til filmen.


== Referanser ==
Storåa

Storåa (også skrevet Storå, Storåi, Storåna, Storåni, Storåne, Storåga) er et vanlig navn på elver i Norge, og kan vise til:

Storå (Sirdal) – i Sirdal kommune i Vest-Agder
Storå (Svelavatnet i Bjerkreim) – i Bjerkreim kommune i Rogaland
Storåa (Gautevatnet i Suldal) – i Suldal kommune i Rogaland
Storåa (Suldalsvatnet i Suldal) – i Suldal kommune i Rogaland
Storåa (Lierne) – i Lierne kommune i Nord-Trøndelag
Storåa – et annet navn på Åelva i Bindal kommune i Nordland
Storåga (Meløy) – i Meløy kommune i Nordland
Storåi – i Lom kommune i Oppland
Storåna – et annet navn på Nisserelva i Nissedal kommune i Telemark
Storåna (Ørsdalsvatnet i Bjerkreim) – i Bjerkreim kommune i Rogaland
Storåna (Birkelandsvatnet i Bjerkreim) – i Bjerkreim kommune i Rogaland
Storåna (Sandnes) – i Sandnes kommune i Rogaland
Storåna – et annet navn på Hålandselva i Suldal kommune i Rogaland
Storåna (Hjelmeland) – i Hjelmeland kommune i Rogaland
Storåna (Osterøy) – i Osterøy kommune i Hordaland
Storåne – i Hol kommune i Buskerud
Storåne – et annet navn på Begna mellom Vangsmjøse i Vang og Slidrefjorden i Vestre Slidre, Oppland
Storåna (Lund) – i Lund kommune i Rogaland


== Se også ==
Storelva
Lygna (Agder)
Grottenveien (Oslo)

Grottenveien (1–11, 2B–26) er en vei i Oslo på Bekkelaget i bydel Nordstrand.Veien starter i Bekkelagsveien og er en blindvei, med gangveiforbindelse til Bekkelagsterrassen. Veien fikk navn i 1917 etter villa Grotten i Grottenveien 12.


== Bygninger ==
Grottenveien 12 – Villa Grotten (Ikke å forveksle med statens æresbolig for kunstnere, Grotten i Wergelandsveien 2).
Grottenveien 18 – Villa bygget i 1909 med boareal på 675 kvadratmeter og omgitt av 2,3 mål tomt. Solgt i 2007 for 36 millioner som antagelig er rekord i bydel Nordstrand.


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Grottenveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 215. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ny grunnfjellsforekomst av dragehode på Bekkelaget, Oslo UiO
Emanuel Geibel

Emanuel Geibel (født 17. oktober 1815, død 6. april 1884) var en tysk filolog og dikter. Han var samtidig og venn med Chamisso og Eichendorff.
Geibel utga sin første diktsamling i 1840 og fikk livslang diktergasje av den prøyssiske kongen. Han ble æresprofessor i tysk litteratur og poetikk i 1852.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Adalbert Elschenbroich: «Geibel, Franz Emanuel August von.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 6, Duncker & Humblot, Berlin 1964, ISBN 3-428-00187-7, s. 139 f. (digitalisering).
(de) Max Koch: «Geibel, Emanuel von». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 49, Duncker & Humblot, Leipzig 1904, s. 265–274.


== Eksterne lenker ==
(en) Emanuel Geibel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Emanuel Geibel – galleri av bilder, video eller lyd på Commons (de) Verk av og om Emanuel Geibel i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Verk av og om Emanuel Geibel i Deutsche Digitale Bibliothek
Tekster av Emanuel Geibel, Projekt Gutenberg-DE
Emanuel Geibel, Literaturportal Bayern
Berkelium

Berkelium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff med kjemisk symbol Bk og atomnummer 97.


== Historie ==
Berkelium ble framstilt for første gang ved Berkeley-universitetet i California desember 1949. Forskningsteamet, bestående av Glenn T. Seaborg, Albert Ghiorso, Stanley G. Thompson og Kenneth Street Jr., brukte en syklotron til å bombardere en liten mengde americium med alfapartikler (det samme som helium-ioner) i framstillingen av 243Bk. En av de mest stabile isotopene, 249Bk, ble senere framstilt ved å utsette 244Cm for intens nøytronstråling. Berkelium i ren metallisk form ble første gang fremstilt i 1968. Mengden som ble produsert var 1,7 µg.
Berkelium var det femte transurane grunnstoffet som ble fremstilt, og det er oppkalt etter Berkeley-universitetet i California, USA.


== Egenskaper ==
Berkelium er et radioaktivt, kunstig framstilt tungmetall i aktinoide-serien. Det har et sølvaktig utseende og oksiderer lett i romtemperert luft. Berkelium løses opp i fortynnede uorganiske syrer.
Målbare mengder med 249Bk (halveringstid på 320 døgn) gjør det mulig å fastslå noen av grunnstoffets egenskaper. 


=== Isotoper ===
20 isotoper og 16 isomerer (eksiterte isotoper) av berkelium er beskrevet, samtlige av disse er radioaktive. De mest stabile isotopene er 247Bk med halveringstid 1 380 år, 248Bk med halveringstid 9 år, og 249Bk med halveringstid 320 døgn. Alle de resterende kjente isotopene har halveringstider kortere enn 5 døgn, og de fleste kortere enn 1 døgn. 
De ulike isotopene varierer i atomvekt fra 235,05658 u for 235Bk, til 254,0906 u for 254Bk.CAS-nummer: 7440-40-6


== Forekomst ==
Berkelium forekommer ikke naturlig, men fremstilles kunstig. Siden oppdagelsen i 1949 er det i USA fremstilt omkring 1,1 gram berkelium.


=== Forbindelser ===
Teknikker innen røntgenkrystallografi er blitt brukt til å identifisere forskjellige berkelium-forbindelser, som berkeliumdioksid (BkO2), berkeliumfluorid (BkF3, berkeliumoksyklorid (BkOCl) og berkeliumtrioksid (BkO3). I 1962 greide man for første gang å isolere synlige mengder av en berkelium-forbindelse. forbindelsen var berkeliumkorid (BkCl3), og den isolerte mengden veide 1 milliarddel av et gram.


== Anvendelse ==
Berkelium har, foruten forskningsformål, ingen praktiske bruksområder, og spiller ingen biologisk rolle.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Los Alamos National Laboratory – Berkelium
It's Elemental – Berkelium
WebElements.com – Berkelium
Public Enemy

Public Enemy, også kjent som PE er en amerikansk hiphopgruppe fra Long Island, New York. Gruppen markerte seg tidlig med sine politiske tekster, og kritikk av media. I 2013 ble de innvotert i Rock and Roll Hall of Fame.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Public Enemy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Public Enemy på Internet Movie Database 
(en) Public Enemy på Discogs 
(en) Public Enemy på MusicBrainz 
(en) Public Enemy på SoundCloud 
(en) Public Enemy på Spotify 
(en) Public Enemy på Songkick 
(en) Public Enemy på Last.fm 
(en) Public Enemy på Genius — sangtekster 
(en) Public Enemy på AllMusic
Jón Egill Kristjánsson

Jón Egill Kristjánsson (født 18. september 1960, død 14. august 2016) var en islandsk meteorolog.
Kristjánsson var utdanna fra Universitetet i Bergen. Han var dr.scient. på modellering av skyer i numeriske værvarslingsmodeller. Han arbeidde som forsker ved Meteorologisk institutt og ved Los Alamos National Laboratory i USA. Han var professor ved Universitetet i Oslo, Institutt for geofag.
Kristjánssons forskning hadde som hovedtema skyenes rolle for klimaet og på samspillet mellom forurensingspartikler og sky- og nedbørdannelse. Et annet forskningsfelt er betydninga av Grønland for utviklinga av lavtrykk i det nordlige Atlanterhavet.
I perioden 2007-2010 leda Kristjánsson forskningsprosjektet IPY-Thorpex under Det internasjonale polaråret.
Høsten 2013 blei han utnevnt til æresdoktor ved Stockholms universitet.Kristjánsson omkom i en klatreulykke ved Falketind i Jotunheimen 14. august 2016.


== Bibliografi (utvalg) ==
Salt Spray May Prove Most Feasible Geoengineering; The geoengineering technique might have some unintended benefits, like more rainfall, but also consequences if ever interrupted. 12 December 2013 ClimateWire via Scientific American doi:10.1002/2013JD020432 Sea-salt injections into the low-latitude marine boundary layer: The transient response in three Earth system models Kari Alterskjær, Jón Egill Kristjánsson, Olivier Boucher, Helene Muri, Ulrike Niemeier, Hauke Schmidt, Michael Schulz, Claudia Timmreck. 14 November 2013 Journal of Geophysical Research: Atmospheres, Volume 118, Issue 21, pages 12,195–12,206
Solar irradiance reduction via climate engineering: Impact of different techniques on the energy balance and the hydrological cycle doi:10.1002/2013JD020445 U. Niemeier1, H. Schmidt, K. Alterskjær, J. E. Kristjánsson; Journal of Geophysical Research: Atmospheres, Volume 118, Issue 21, pages 11,905–11,917, 16 November 2013


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Jón Egill Kristjánsson i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Jón Egill Kristjánsson i BIBSYS
Estlandssvensk

Estlandssvensk er det østsvenske målet som ble talt i Estlands svenskebygder – Aiboland – på øyene Ormsö, Saaremaa, Dagö og Runö, av estlandssvenskene som bodde der. Estlandssvensk utviklet seg uavhengig fra rikssvensk, og det finnes både nyskapende og arkaiske trekk, som i finlandssvensk.Den svenske bosetningen i Estland kan føres tilbake til iallfall 1200-tallet. I mellomkrigstiden fantes det omkring 9 000 svenskspråklige i Estland. Svensk var sammen med estisk omgangsspråk i svenskebygdene. Under den andre verdenskrig flyktet de fleste estlandssvenskene til Sverige fra tysk og sovjetisk okkupasjon. Etter at Estland ble selvstendig i 1991, finnes det anslagsvis 1 000 estlandssvensker i Estland og et ukjent antall i Sverige, men det er ikke klart om det finnes morsmålsbrukere av estlandssvensk.Estlandssvensk innfatter fire dialektområder: Nargömål, rågömål, dagömål og runömål. Språket i Gammalsvenskby i Ukraina, som ble bosatt av estlandssvensker, er beslektet med dagömålet.Et eksempel på nuckömål fra Nordisk familjebok, sammenligna med moderne standardsvensk:
Stick tälknin i stolpan o hälvtor stolpan topa kalkan, säte Halmen o Hälma färe kalkan o ker te Nuckö toka.Standardsvensk:

Stick täljkniven i stolpen och vält stolpen på kälken, sätt Hjälmen och Hjälma för kälken och kör till Nuckö.


== Referanser ==