jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Slaget ved Vouillé

Slaget ved Voillé eller Campus Vogladensis ble utkjempet i de nordlige grenseområdene til det vestgotiske territoriet, på et lite sted nær Poitiers, Gallia, våren 507 mellom frankerne ledet av Klodvig og vestgoterne til Alarik II, erobreren av Hispania.


== Slaget ==
Klodvigs frankiske hær ble sinket av den regnsvulmete elven Vienne, likevel greide frankerne å komme på vestgoterne sør for Vouillé. Med sine bueskyttere og missiler stasjonert i bakenden av hæren, sendte Klodvig resten av hæren framover i angrep for å komme i direkte nærkamp med vestgoterne. I løpet av denne kampen ble Alarik drept, etter signende av Klodvig selv, og da vestgoterne oppdaget at deres leder var død, brøt de sammen og flyktet.


== Etterspill ==
Etter Klodvigs suksess i dette kampen utnevnte den bysantinske keiser Anastasios I ham til æreskonsul og patrisier (ikke konge). Slaget tvang vestgoterne til å trekke seg tilbake til Septimania, en liten stripe av land langs middelhavskysten av det som dagens sørlige Frankrike, som de fortsatte holde kontrollen over. Mens suksessen ved Vouillé gjorde det mulig for frankerne å ta kontrollen over den sørvestlige delen av Frankrike og erobre Toulouse, som ble gjort til et frankisk kjerneområde og hvor de frankiske kongene også bodde. Alariks illegitime sønn Gesalek forsøkte å organisere et motangrep på Narbonne, men han ble avsatt og til sist drept da Narbonne ble erobret av styrker fra Burgund, allierte av frankerne. De holdt Narbonne fram til 
Frankiske Aquitania, som tidligere var forbundet med hispanisk-romerske handelsruter og territorier, ble en isolert utpost, sett ut fra mangelen på handel på 600- og 700-tallet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bachrach, Bernard S. (1972): Merovingian Military Organization, 481-751, University of Minnesota Press.
Frassetto, Michael, red. (2003): Encyclopedia of Barbarian Europe: Society in Transformation, ABC-CLIO.
Ewig, Eugen (1993): Die Merowinger und das Frankenreich, Stuttgart: Kohlhammer W., GmbH.
Mathisen, Ralph W.; Shanzer, Danuta, red. (2012): The Battle of Vouillé, 507 CE: Where France Began, Walter de Gruyter Inc.


== Eksterne lenker ==
«The Battle of Vouillé», Les Amis De Saint Avit-Sénieur
Mushtaq Ahmed Chishti

Mushtaq Ahmed Chishti (født 3. mars 1943 i Gujar Khan i Punjab i Britisk India, død 30. september 2002) var en norsk imam. Han kom til Norge i 1981 og ble ansatt som imam i Norges største muslimske menighet, Central Jamaat-e Ahl-e Sunnat. I hans 10 år som imam jobbet han med å samle inn penger til å bygge menighetens moské i Urtegata 11.
Chishti skrev flere bøker. I boka «Islami zindgi» (Islamsk levemåte) har han skrevet om det å leve som muslim i et ikke-islamsk land. Chisti grunnla en skole i Pakistan.


== Eksterne lenker ==
aftenposten.no: Artikkel om menighetens historie
Bourbon (whiskey)

Bourbon er amerikansk whiskey laget av mais som hovedingrediens. Bourbon er et begrep som er beskyttet i amerikansk lovgivning, og det er et krav at all produksjon av bourbon whiskey må skje i USA. Det er lovbestemt at bourbon må inneholde minst 51 % mais, og at den må lagres på tønner laget av amerikansk kviteik. Tønnene skal være svidde på innsiden og kan bare benyttes en gang.


== Kjente bourbon-merker ==
Den mest solgte bourbon siden 1970 er Jim Beam White, en fire år gammel bourbon produsert av Jim Beam Distillery i Clermont i Kentucky. Den har en alkoholstyrke på 43 %. Andre kjente merker av bourbon er Old Crow, Evan Williams, Knob Creek, Eagle Rare, Old Fitzgerald, Buffalo Trace og Old Grand Dad. Det finnes i alt flere hundre forskjellige merker av bourbon i USA.


== Referanser ==


== Kilder ==
F. Paul Paculi: American still life: The Jim Beam Story and the Making of the World s No. 1 Bourbon


== Eksterne lenker ==
(en) Bourbon whiskey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Facialisparese

Facialisparese er en forholdsvis vanlig sykdomstegn eller sykdom som innbefatter lammelse av de strukturer som innerveres av nervus facialis (ansiktsnerven). Ansiktsnervens forløp er langt og mangslungent, hvilket fører til at facialisparese kan hga en rekke forskjellige årsaker.
Den vanligste årsaken er Bells parese, en idiopatisk sykdom, hvor diagnosen stilles ved utelukkelse av andre sykdommer. Den behandles med injeksjoner av Botox.En presis anamnese og klinisk undersøkelse er viktig når man skal avklare årsaksforholdene.
Ved den kliniske undersøkelsen er det viktig å avklare om det foreligger kun en delvis lammelse (parese) eller en fullstendig lammelse (paralyse).
Ikke overraskende er en fullstendig lammelse betydelig mer alvorlig, og kan påkreve umiddelbar  behandling. Ved den kliniske undersøkelse er det også viktig å avklare om muskulaturen i pannen også er involvert. Dette kan vanligvis avklares ved å undersøke om pasienten er i stand til å løfte øyebrynet. Denne problemstillingen er viktig, i det dette bidrar til å avklare om lesjonen er lokalisert i nervus facialis' øvre motonevron- eller nedre motonevron-komponent.
Relevante tillegsundersøkelser vil kunne være audiogram, nerveledningsundersøkelse, computertomografi (CT) eller magnetisk resonans tomografi (MR).


== Årsaker ==


=== Bells parese ===
Bells parese er en idiopatisk tilstand, som ved definisjonsmessig er en ekslusjonsdiagnose, men som allikevel er den vanligste årsaken (>80%) til facialisparese.
Noen faktorer som vanligvis utelukker Bells parese:

Gjentagne episoder med parese
Langsomt progredierende parese (Bells parese oppstår plutselig)
Twitching
Assosierte symptomer (enten fra cochlea eller nevrologiske)
Ingen tilbakegang av symptomer (Bells parese er vanligvis forbigående og kortvarig)Bells parese antas i flere nylige studier å ha sitt opphav i infeksjon med herpes-virus. Andre etiologier som er blitt foreslått er karsykdom i det indre øret. Ved enkelte klinikker behandler man denne tilstanden med antivirale midler eller steroider.


=== Traume ===
Traumer, spesielt frakturer (bruddforandringer) i tinningbenet kan også forårsake facialisparese.


=== Svulster ===
En svulst som trykker på nervus facialis i dens forløp kan gi facialisparese. Hyppigst kan dette dreie seg om acusticus-nevrinomer,  medfødt cholesteatom, hemangiom, svulster i spyttkjertelen eller metastaser.


== Referanser ==
Alte Oper

Alte Oper er en operabygning i Frankfurt am Main, som idag brukes som konserthus. Den ligger ved Operaplassen.


== Historie ==
Bygningen ble ferdigstilt i 1880, og var tegnet av arkitekten Richard Lucae og finansiert av Frankfurts borgerskap. Blant gjestene ved åpningen var keiser Vilhelm I, som sa at «dette kunne jeg ikke tillate meg i Berlin».
Bygningen var planlagt å koste to millioner mark, men beløpet endte på det tidobbelte. Bygningen ble delvis sett som en demonstrasjon mot den prøyssiske annekteringen av byrepublikken, som patrisierfamiliene i Frankfurt aldri hadde avfunnet seg med. Fra diskusjonen om bygningen stammer også ordtaket om at Frankfurt har råd til å kjøre firspent.
Tallrike uroppførelser fant sted i operahuset, blant annet Carl Orffs Carmina Burana i 1937.
I 1944 ble bygningen nesten fullstendig ødelagt av alliert bombing, og magistraten ønsket å rive ruinen og oppføre en moderne bygning. Den hessiske næringsministeren og senere overborgermesteren Rudi Arndt fikk sitt tilnavn «Dynamitt-Rudi» da han foreslo å sprenge ruinen «med litt dynamitt» i 1965. Senere hevdet han å aldri ha ment forslaget alvorlig.
Et borgerinitiativ engasjerte seg for gjenoppbyggelse fra 1953. 28. august 1981 ble bygningen gjeninnviet etter en meget lang gjenoppbyggelsesprosess som kostet 160 millioner mark. Ved gjeninnvielsen ble Gustav Mahlers 8. symfoni oppført.
Ettersom Frankfurt-operaen fra 1951 hadde flyttet til en annen bygning, Schauspielhaus, har Alte Oper ikke blitt brukt for operaoppførelser, men for konserter.
Den store salen har plass til 2 500 tilhørere. Bygningen omfatter også Mozart-salen med plass til 700 tilhørere, samt en rekke mindre saler.

		
		


== Se også ==
Frankfurter Opernball
Sportpresseball


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Alte Oper (Frankfurt am Main) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alte Oper – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Mexicos flagg

Mexicos nasjonalflagg er delt inn i tre vertikale områder. Fargene, fra venstre mot høyre, er grønn, hvit og rød. I midten av den hvite stripen er riksvåpenet. Betydningen av de tre fargene har endret seg opp gjennom årene, men de ble tatt i bruk av Mexico etter frigjøringen fra Spania. Det nåværende flagget ble offisielt i 1968, men den samme utformingen av flagget har vært i bruk helt siden 1821. Den gjeldende loven om nasjonalsymboler som regulerer bruken av nasjonalflagget har vært på plass siden 1984.
Opp gjennom historien har flagget blitt endret åtte ganger, da utformingen av riksvåpenet og forholdet mellom flaggets lengde og bredde har blitt modifisert. Riksvåpenet har allikevel hele tida inneholdt de samme elementene: en ørn på toppen av en kaktus som holder en slange med klørne. Kaktusen befinner seg på en stein som stikker opp av en innsjø. Dette bildet stammer fra en aztekisk legende som forteller at gudene ba dem bygge en by hvor de så en ørn spise en slange på en kaktus. Denne byen er nå hovedstaden Mexico by. Det nåværende nasjonalflagget, som kalles «Det fjerde nasjonalflagget», brukes også på skip som er registrert i Mexico.


== Fargenes betydning ==
Fargene stammer opprinnelig fra banneret til De tre garantistenes armé, som varte fra 1821 til 1823. Fargene hadde da de følgende betydningene:

Grønn: Independencia (uavhengighet fra Spania)
Hvit: Religión (religion, den romersk-katolske troen)
Rød: Unión (union mellom europeere og amerikanere)Men fargenes betydning ble endret som følge av Benito Juárez' sekularisering av landet. De nye betydningene av fargene er:

Grønn: Håp
Hvit: Enhet
Rød: Heltenes blodSiden Artikkel 3 i flaggloven ikke gir fargene noen offisiell symbolisme, kan de også gis andre betydninger.


== Banderas monumentales ==
I 1999 startet president Ernesto Zedillo et program for å reise gigantiske flagg rundt om i landet. Las banderas monumentales (de monumentale flaggene) ble plassert på flere steder som har stor betydning for landet. Flaggene skulle måle 14,3 ganger 25 meter, og flaggstanga er rundt 50 meter høy. Det kanskje mest kjente bandera monumental befinner seg ved Plaza de la Constitución i Mexico by.
Det største bandera monumental er plassert på Mirador del Obispo i Monterrey. Selve flagget måler 50 ganger 28,6 meter og veier 230 kilogram. Flaggstanga er 100,6 meter høy og veier 120 tonn. Dette er fire ganger større enn de fleste andre banderas monumentales.
Yû Watase

Yû Watase (渡瀬悠宇), født 5. mars 1970 i Osaka, Japan) er forfatter og tegner. Hun er kjent for å tegne vakre menn og derfor er ansett som en bishonenartist.


== Noen av hennes verker ==
Fushigi Yûgi (18 album)
Fushigi Yûgi Genbu Kaiden (foreløpig 4 album)
Shishunki Miman Okotowari (3 album)
Ayashi no Ceres/Ceres: Celestial Legend (14 album)
Imadoki! (5 album)
Alice 19th (7 album)
Zettai Kareshi/Absolute Boyfriend (6 album)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yuu Watase – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Yû Watase på Internet Movie Database 
«Random Play with Yuu Watase» Arkivert 11. oktober 2007 hos Wayback Machine.- Et intervju med mangaforfatter Yû Watase.
Videoklipp av Yû Watase som tegner Tamahome fra Fushigi Yûgi.
Fyrstedagen i Frankfurt

Fyrstedagen i Frankfurt (ty. Frankfurter Fürstentag) var en forsamling av tyske fyrster som møttes mellom 17. august og 1. september 1863 for å vedta en reform av den tyske forbundsforfatningen.
Det innledende møtet fant sted 16. august i Palais Thurn und Taxis i byrepublikken Frankfurt am Main på invitasjon fra den østerrikske keiseren.
Fyrstene diskuterte Preussens hegemonibestrebelser og en fremtidig reform av Det tyske forbund og dets forfatning.
Otto von Bismarck rådet den prøyssiske kongen Vilhelm I til å utebli fra fyrstedagen, og dermed motvirke et resultat til gunst for Østerrike. De mindre statene ville ikke binde seg uten at stormakten Preussen hadde tatt stilling til spørsmålene. Forhandlingene måtte derfor avsluttes uten at spesielle resultater ble oppnådd.


== Referanser ==
Alberto Granado

Alberto Granado (født 8. august 1922 i Córdoba i Argentina, død 5. mars 2011 i Havanna på Cuba) var reisekameraten til Che Guevara på en motorsykkeltur gjennom store deler av Sør-Amerika i 1951. Granado ble i 1960 invitert til Cuba av Che Guevara for å være med på oppbyggingen av helsevesenet. Granado grunnla Santiago medisinske skole i Santiago de Cuba.Ved innspillingen i 2004 av Motorsykkeldagbøkene som omhandlet hans og Che Guevaras reise i 1951, deltok den 82-årige Alberto Granado som filmens konsulent. I filmen ble Granados rolle spilt av Rodrigo de la Serna. Che Guevaras rolle ble spilt av den meksikanske skuespilleren Gael García Bernal.


== Referanser ==


== Litteratur ==
The Motorcycle Diaries (ISBN 1-84413-426-1)
Travelling with Che Guevara: The Making of a Revolutionary (ISBN 1-84413-426-1)


== Eksterne lenker ==
(en) Alberto Granado – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alberto Granado på Internet Movie Database 
(sv) Alberto Granado i Svensk Filmdatabas 
(da) Alberto Granado på Scope 
(fr) Alberto Granado på Allociné 
(en) Alberto Granado på AllMovie 
(en) Alberto Granado hos The Movie Database 
(es) Bilde og intervju med Alberto
(en) Intervju med Alberto i anledning filmen Motorsykkeldagbøkene
Otto Frank

Otto Heinrich Frank (født 12. mai 1889 i Frankfurt am Main i Tyskland, død 19. august 1980 i Basel i Sveits) var en tysk offiser og forretningsmann med jødisk bakgrunn som ble mest kjent som far til Anne Frank. Han var den eneste i familien som overlevde andre verdenskrig og konsentrasjonleirene.


== Biografi ==
Han ble født i en tysk jødisk bankierfamilie i Frankfurt og tjenestegjorde i den tyske hær på Vestfronten under første verdenskrig, hvor han oppnådde graden løytnant og mottok Jernkorset. 
I 1925 giftet han seg med Edith Holländer, datter av Abraham Holländer, en prominent forretningsmann fra Aachen. De fikk døtrene Margot Frank (født 1926) og Anne Frank (født 1929). 
Etter nasjonalsosialistenes maktovertagelse flyttet han med sin familie til Amsterdam, hvor de under annen verdenskrig holdt seg skjult i Prinsengracht 263. Om morgenen 4. august 1944 stormet politiet bygningen etter å ha fått et anonymt tips. Otto Frank ble sendt i konsentrasjonsleirene Westerbork og Auschwitz. Hans kone sultet ihjel i Auschwitz, og hans døtre havnet i Bergen-Belsen, hvor de døde av tyfus.
Som familiens eneste overlevende oppdaget han at Anne hadde skrevet en dagbok samt andre tekster, som var blitt reddet av Miep Gies. Han lot først være å lese den, men etter å ha transkribert den bestemte han seg for å få den utgitt. Denne utgivelsen var basert på flere versjoner og tekster av Anne Frank, men han redigerte teksten på steder der han mente den ble for privat. Særlig de delene av boka som omhandlet pubertet, seksualitet og Annes dårlige forhold til moren.I 1953 giftet han seg med en tidligere nabo, Elfriede Geiringer-Markovits, og slo seg ned i Basel i Sveits, hvor han brukte resten av sitt liv på å fremme datterens minne og budskap.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Carol Ann Lee: The hidden life of Otto Frank. William Morrow, 2003. ISBN 0-06-052083-3
S-Bahn Rhein-Main

S-Bahn Rhein-Main utgjør sammen med Frankfurts regionalbaner, Frankfurts undergrunnsbane (U-Bahn), Frankfurts sporvogner og busser regionen Frankfurts offentlige transportnett. 
S-Bahn-nettet består av 111 stasjoner, og har et totalt nett på 303 km med over 127 millioner passasjerer per år. Det er organisert radialt, med Frankfurt am Main som sentrum, der det bindes sammen av Citytunnel Frankfurt, den sentrale fellesstrekningen. Samkjøringen av kollektivtrafikken i regionen blir organisert av Rhein-Main-Verkehrsverbund.


== Linjer ==
Mai 2015 ble det besluttet å forlenge linje S5 fra Friedrichsdorf til Usingen. Det er planlagt å ta strekningen i bruk høsten 2019. En ny strekning mellom Frankfurt-Konstablerwache og Hanau er under planlegging.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
S-Bahn Rhein-Main
Informationsportal über den Frankfurter Nahverkehr mit eigenem S-Bahn-Bereich
Sinsen

Sinsen er et stort bolig- og forretningsstrøk i bydel Grünerløkka og bydel Bjerke i Oslo. Det ligger mellom Trondheimsveien (østsiden inkludert på den aktuelle strekningen) og Sinsenveien i sin helhet (begge sider av veien inkludert vest for Alnabanen, ellers kun nordsiden). Disse møtes i sørvest like nord for Carl Berners plass, og er igjen 30 meter fra hverandre like øst for Aker sykehus. Det bor ca. 5000 innbyggere på Sinsen.


== Etymologi ==
Navnet Sinsen kommer av norrønt sinn for vei og vin for eng


== Historie og bebyggelse ==
Gården Sinsen nevnes første gang i 1343, og ble senere delt i tre.
Strøket deles opp i tre omtrent like store biter av Gjøvikbanen og Ring 3 (som er bydelsgrensa):

Sinsen stasjon ligger like utenfor strøket, nord for Sinsenbyen og Sinsenkrysset.
Sinsenkrysset, som ligger på grensen mellom bydelene Nordre Aker, Grünerløkka og Bjerke, er Norges første rundkjøring. Her går det en dobbeltsporet forbindelse for trikkelinja til Sinsen (sløyfen lå der det nå er et garasjeanlegg, før den ble flyttet til Muselunden da Sinsenkrysset stod ferdig) under på sin vei til trikkestallene på Grefsen. Man bygde etterhvert om Trondheimsveien til å gå i bro over den store rundkjøringa.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Byarkivets artikkel om Sinsenbyen
Byminner 1/1998. Temanummer om Sinsen


== Eksterne lenker ==
(en) Sinsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Klodio

Klodio (født ca. 392/395, død 445/448; også stavet Clodio/Chlodio, Clodius, Clodion, Cloio eller Chlogio; bokstaven c uttales som k) var en konge eller krigshøvding av de saliske frankerne som knyttes til dynastiet merovingene som begynte med Merovek, slektens stamfar. Klodio var kjent som den langhårete konge, et trekk som preget de senere merovingske kongene, og kontrollerte området Nordrhein-Westfalen fra Disbargum (Duisburg) i hva som er dagens Tyskland.
Klodio og hans folk dro vestover, krysset Rhinen med en stor hær og klarte å slå seg fram som høvding over området rundt Thérouanne (i nordlige Frankrike og Belgia) i 414. Derfra angrep han Romerriket i 428, beseiret en romersk hær ved Cambrai og bosatte seg i nordlige Gallia, hvor mange frankere allerede hadde slått seg ned. Selv om han ble angrepet av romerne, greide å han opprettholde sin posisjon og tre år senere, i 431, kunne han kontrollere området mer eller mindre sørover til elven Somme i det framtidige Frankerriket. I 448, rundt tjue år etter at hans styre begynte ble Klodio beseiret ved Vicus Helena i Artois av Flavius Aëtius, kommandanten av den romerske hæren i Gallia. Han døde antagelig i dette slaget, rundt femti år gammel.
Som alle senere merovingske konger hadde Klodio langt hår som en rituell skikk. Hans etterfølger (og kanskje sønn) kan ha vært Merovek, som ga navn til dynastiet, «merovingene». Det ikke samtidige historieverket Liber historiae Francorum hevdet at hans far var Faramond, som antagelig var en legendarisk figur som ble knyttet til Klodios slekt en gang på 700-tallet. Det senere verket Fredegars krønike gjør Klodio til en sønn av Theudemeres, en av lederne til de salinske frankerne og en konge av Thérouanne (409–414). En av kildene til Klodio var Gregorius av Tours' verk Historia Francorum, «frankernes historie».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Stirnet: Franks1 (betalingsmur)
Stirnet: Franks2 (betalingsmur)
Haga (Viken)

Haga er et tettsted i Nes kommune i Viken. Tettstedet har 701 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger 11,5 kilometer sørvest for kommunesenteret Årnes og omtrent 14 kilometer nordøst for Sørumsand i nabokommunen Sørum. Tettstedet Aulifeltet ligger fire kilometer sør for Haga. Haga stasjon er stoppested på Kongsvingerbanen. På Haga har de en kiosk (Haga nærbutikk), en stadion (Haga stadion), to barnehager (Haga barnehage og læringsverkstedet), en barneskole (Framtun skole) og mange turløyper tilpasset skiløpere og syklister, samt til ferdsel til fots. Det er gangvei fra Framtun skole til Auli.


== Stedet ==
Stedet ligger ved Glomma og var i flere hundre år det største sundstedet på Romerike. Haga er under sterk utbygging som pendlersted til Oslo. Her fantes det også inntil nylig Statoil bensinstasjon som nå drives videre som dagligvarebutikk. Tidligere hadde Haga mange dagligvarebutikker, postkontor og frisørsalong. Haga har også noe industri: Alna teglverk, plastvarefabrikk og trevarefabrikk. På Haga ligger også Framtun skole.
Haga idrettsforening har fotballag i 8. divisjon. Haga IF har også et kretsmesteskap i Akershus, tatt i 2006 i gutteklassen 15 år av Hagas gutter født i 1991.
Betel Haga er en frikirkelig menighet tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Menigheten ble stiftet i 1920.


== Referanser ==
Rheingau

Rheingau er et landskap vest i den tyske delstaten Hessen. Det ligger på den nordlige siden av Rhinen mellom Wiesbaden og Lorch, og strekker seg fra det vestlige Taunus til Rhinen. Landskapet domineres av hauger og lave åser.
Rheingau er et kjent vinområde, og er et av de største områdene i Tyskland hvor det produseres kvalitetsvin, hovedsakelig av riesling-sorten. Det er en rekke klostre, slott, borger og romantiske gamle byer i området. I den vestlige delen begynner Mittelrheindalen, som hører til UNESCOs verdensarvliste. 

Liste over klostre og kirker i Rheingau
Liste over klostre og kirker i Rheingau

Denne listen inneholder klostre og kirker i Rheingau i Hessen. Listen er ikke fullstendig.

Kloster Eberbach, Eltville (sekularisert)
St. Florin, Kloster Schönau und Espenschied
St. Martin, Lorch
St. Bonifatius, Lorchhausen
St. Antonius, Wollmerschied
St. Katharina, Ransel
Heilig Kreuz, Assmannshausen
St. Petronilla, Aulhausen
St. Jakobus, Rüdesheim
St. Hildegard und St. Johannes d. T., Eibingen
Abtei St. Hildegard, Eibingen
St. Laurentius, Presberg
Hl. Kreuz, Geisenheim
St. Johannes der Täufer, Johannisberg
Wallfahrtskirche Kloster Marienthal, Marienthal
St. Michael, Stephanshausen
St. Walburga, Winkel
St. Martin, Oestrich
St. Aegidius, Mittelheim,
Mariae Himmelfahrt, Hallgarten
St. Vincentius, Hattenheim
St. Markus, Erbach
St. Peter und Paul, Eltville
St. Valentin, Kiedrich
St. Martin, Martinsthal
St. Antonius, Rauenthal
St. Martin, Oberwalluf
St. Johannes der Täufer, Niederwalluf
Kloster Tiefenthal, Martinsthal
Kloster Nothgottes, Eibingen
Diane Keaton

Diane Keaton (tidligere Hall; født 5. januar 1946) er en amerikansk filmskuespiller, regissør og filmprodusent.


== Filmografi (ufullstendig) ==


=== Skuespiller ===
1972 Prøv igjen Sam
1972 Gudfaren
1974 Gudfaren 2
1977 Hvor er Mr. Goodbar?
1977 Jeg og Annie - en nervøs romanse
1979 Manhattan
1981 Reds
1984 Piken med trommestikkene
1987 Baby Boom
1988 Den gode mor
1990 Gudfaren del III
1993 Manhattan Mordmysteriet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Diane Keaton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Diane Keaton på Internet Movie Database 
(sv) Diane Keaton i Svensk Filmdatabas 
(da) Diane Keaton på Filmdatabasen 
(da) Diane Keaton på Scope 
(fr) Diane Keaton på Allociné 
(en) Diane Keaton på AllMovie 
(en) Diane Keaton hos Turner Classic Movies 
(en) Diane Keaton hos Rotten Tomatoes 
(en) Diane Keaton hos TV Guide 
(en) Diane Keaton hos The Movie Database 
(en) Diane Keaton på Discogs 
(en) Diane Keaton på MusicBrainz 
(en) Diane Keaton på Songkick 
(en) Diane Keaton på Last.fm 
(en) Diane Keaton på AllMusic 
(en) Diane Keaton på AllMusic 
(en) Diane Keaton på Twitter 
(en) Diane Keaton på Facebook 
(en) Diane Keaton på Instagram 
Diane Keaton på Pinterest 
(en) Diane Keaton på Internet Off-Broadway Database