jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Seierspall

Seierspall er et opphøyd podium hvor de tre medaljevinnerne i en konkurranse står på under medalje- og premieutdeling. Det er blitt vanlig at det er de tre beste utøverne som står på seierspallen; vinner av gull i midten, sølvvinner på vestre side og bronsevinner på høyre side. Pallen er gjerne bygget opp i tre ulike nivåer, der det midterste nivået er høyest, mens nivåene for annen- og tredjeplassen er lavere. De to siste kan ha samme eller ulik høyde, og i det siste tilfellet er bronseplassen lavere enn sølvplassen.
Første dokumenterte bruk av en seierspall skjedde i Canada i 1930 og under olympiske leker i 1932 (vinter-OL i Lake Placid og sommer-OL i Los Angeles).Å tapetsere seierspallen vil si at samme nasjon tar alle tre plassene i samme konkurranse, hvilket ikke er uvanlig for Norge å gjøre i skikonkurranser.


== Se også ==
Podium


== Referanser ==
Sølvklorat

Sølvklorat danner hvite, tetragonale krystaller. Som alle klorater er det løselig i vann. Sølvklorat er, som et enkelt metallsalt, et vanlig kjemikalie i forsøk innen grunnleggende, uorganisk kjemi.
Det er lyssensitivt og bør derfor lagres i lukkede, mørke beholdere.
Richard Christopher Carrington

Richard Christopher Carrington (født 26. mai 1826, død 27. november 1875) var en engelsk astronom som oppdaget solens differensialrotasjon ved hjelp av observasjoner av solflekkene i 1863. I 1859 observerte han og an annen engelsk astronom, Richard Hodgson, uavhengig av hverandre, for første gang en solerupsjon. På grunn av en variasjon observert i magnetometeret i Kew Gardens og en geomagnetisk storm storm påfølgende dag, mistenkte Carrington at det var en sammenheng mellom solerupsjonen og disse jordiske hendelsene. 

Selv om Carrington ikke oppdaget den 11-årlige solflekksyklus, skulle hans observasjoner etter han hadde hørt om Heinrich Schwabe føre til at nummereringen av syklene ble knyttet til hans navn. Således var solflekksmaksimum i 2002 av den 23. «Carringtonsyklus». Carrington fastslo også elementene ved solens rotasjonsakse på grunnlag av solflekksbevegelsene, og hans resultater ble stående også inn på 2000-tallet.
Carringtonrotasjon er et system for måling av sollongituder basert på hans observasjoner av de lavlatitude solrotasjonsrater.
Carrington foretok de første observasjoner som førte til oppdagelsen av Spörers lov. 
Han vant Royal Astronomical Societys gullmedalje i 1859.


== Bibliografi ==
(1855): Results of Astronomical Observations Made at the Observatory of the University, Durham ...
(1857): Catalogue of 3735 Circumpolar Stars
(1863): Observations of the Spots on the Sun from 1853 to 1861


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi ved High Altitude Observatory
The Sun Kings – biografi
Solarstorms.org – Omfattende historie om Carrington ved astronomen Sten Odenwald
Byggeindustrien

Byggeindustrien – etablert 1968 – er et faglig og næringspolitisk organ for byggenæringen i Norge. 
Innad i næringen har Byggeindustrien, og det tilhørende nettstedet bygg.no, som oppgave å gi sine primære målgrupper – planleggere/prosjekterende, utførende bygg- og anleggsbedrifter, maskineiere/brukere, byggherrer og eiendomsselskaper – løpende informasjon om alt vesentlig som skjer i og for næringen (teknikk, administrasjon, økonomi, jus m.v.). 
Utad skal bladet holde samfunnet – særlig alle offentlige myndighter, adekvate institusjoner og organisasjoner, massemedia m.v. – kontinuerlig orientert om byggenæringen og dens syn på aktuelle faglige og næringspolitiske spørsmål. 
Bladet legger stor vekt på aktuelle reportasjer og har i hvert nummer bred nyhetsdekning fra inn- og utland.
Byggeindustrien har fått Fagpresseprisen 2 ganger, senest i 1994. 


== Redaktører ==
Per Helge Pedersen  (1992-2014)
Arve Brekkhus (2014- )


== Referanser ==


== Kilder ==
Fagpressekatalogen


== Eksterne lenker ==
Bygg.no
Åkertistel

Åkertistel (Cirsium arvense) er en kraftig plante med 50-130 cm høye, opprette stengler. Den kjennes spesielt på de stikkende tornene på bladene. Diameter på blomsterkurven er ca. 15-25 mm. Det er en liten fiolett blomst som blomstrer fra juli til september. Åkertistel anses som ugress.


== Eksterne lenker ==
(en) Åkertistel – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Åkertistel i Encyclopedia of Life 
(en) Åkertistel i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Åkertistel hos Artsdatabanken 
(sv) Åkertistel hos Dyntaxa 
(en) Åkertistel hos ITIS 
(en) Åkertistel hos NCBI 
(en) Åkertistel hos The International Plant Names Index 
(en) Åkertistel hos Tropicos 
(en) Kategori:Cirsium arvense – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Cirsium arvense – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Rebecca De Mornay

Rebecca De Mornay (født Rebecca Jane Pearch 29. august 1959 i Santa Rosa i California) er en amerikansk skuespiller. Hun debuterte i One from the Heart (av Francis Ford Coppola), mens gjennombruddet kom i 1983 da hun spilte rollen som Lana i filmen Risky Business. 
Hennes far var talkshowverten Wally George (født George Walter Pearch). Etter at faren forlot moren tilbrakte De Mornay mye av barnedommen på flyttefot, og bodde blant annet i Østerrike og Australia.De Mornay var samboer med skuespiller Tom Cruise i 2 1/2 år etter at de hadde møttes under innspillingen av filmen Risky Business. 
I 1989 giftet De Mornay seg og skilte seg med forfatter og manusforfatter Bruce Wagner. På begynnelsen av 1990-tallet ble hun kjæreste med Leonard Cohen. De to møttes første gang i et selskap hjemme hos Robert Altman. I tenårene hadde hun ambisjoner om å bli singer-songwriter. Enkelte nære venner av paret rapporterte at de var forlovet en kort stund, men at de ikke hadde planlagt å gifte seg. Hånden som rører vuggen ble spilt inn i Tacoma, utenfor Seattle, og Cohen var med til Seattle og i De Mornays campingvogn skrev han blant annet «Tacoma Trailer» (på albumet The Future).  Hun er kreditert både som medprodusent og -arrangør på hans album The Future (1992). Fra 1995 til 2002 var hun gift med Ryan O'Neal. De fikk de to døtrene Sophia (født 1997) og Veronica (født 2001) sammen. 
I 2004 hadde De Mornay en gjesterolle som advokat Hannah Rose for noen episoder av TV-serien The Practice og året etter hadde hun en liten rolle sammen med skuespillere som Owen Wilson og Vince Vaughn i filmen Wedding Crashers. De Mornay spilte også i dramaet American Venus fra 2007.


== Litteratur ==
Simmons, Sylvie (2013). I'm your man : Leonard Cohens liv. Oversatt av Håvard Rem. Oslo: Cappelen Damm. ISBN 9788202410476. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rebecca De Mornay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rebecca De Mornay på Internet Movie Database 
(sv) Rebecca De Mornay i Svensk Filmdatabas 
(da) Rebecca De Mornay på Filmdatabasen 
(da) Rebecca De Mornay på Scope 
(fr) Rebecca De Mornay på Allociné 
(en) Rebecca De Mornay på AllMovie 
(en) Rebecca De Mornay hos Rotten Tomatoes 
(en) Rebecca De Mornay hos The Movie Database
Hoberg Skole

Hoberg skole er en barneskole i Ottestad i Stange kommune, 4 km fra Hamar. Skolen ble bygd i 1976 og påbygd i 1999. I 2002 var det ca. 330 elever på skolen.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Kveke

Kveke (Elytrigia repens) er en 70 cm høy art av grasfamilien med lange, krypende og dyptgående jordstengler rike på næring. Kveke har flattrykte småaks med flatsiden vendt mot strået. Kveke er et av våre vanskeligste ugress.


== Beskrivelse ==
Den er et flerårig gress. Vekstformen er først tuedannende, men den blir snart flatedekkende. De bladbærende stenglene er lyst grågrønne og hule med tydelige kne. Bladene er linjeformede og spisse med skarpt takket rand som man nærmest kan skjære seg på. Oversiden er ru og snau. Fargen er grønn, grågrønn eller blågrønn på begge sider.De blomsterbærende stenglene bærer toradede, sittende småaks, med 3 til 8 blomster som bærer de gule støvknappene fritt fremme. Frøene er nøtter, som modner godt og spirer særdeles villig.


=== Systematisk navn ===
Den norske artsdatabanken plasserer kveke i slekten Elytrigia Desv., mens Global Biodiversity Facility oppgir det som et synonym til det vitenskapelige navnet de anerkjenner: Elymus repens (L.) Gould.


=== Underarter ===
I Norge er kveke to underarter ifølge artsdatabanken:

Ugraskveke Elytrigia repens subsp. repens
Strandkveke Elytrigia repens subsp. arenosa


== Utbredelse ==
Kveke finnes naturlig i hele Europa og det meste av Asia. Arten er naturalisert i alle andre verdensdeler (unntatt Antarktis). Den hører hjemme på mineralrik bunn i full sol, og derfor har den vært naturlig forekommende på strandvoller og i tangbunker langs strender.  Utbredelsen er 1 x 0,20 m (100 x 20 cm/år), heri ikke medregnet spredning via rotskudd. Rotnettet består av leddelte, hvite jordstengler og trådaktige finrøtter. Jordstenglene kan vokse 60 cm eller mer ut fra den opprinnelige planten, og de kan finnes ned i 20 cm dybde. Fra hvert ledd av jordstengelen kan det dannes en ny plante.


== Bruk ==
Planten ble omtalt av Jens Holmboe ved synonymet Triticum repens som en av de viktigste kildene til spiselige røtter i gammel tid. Mel framstilt av planten kunne brukes for å drøye mel og brukes i flatbrød.


== Galleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kveke – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Kveke i Encyclopedia of Life 
(en) Kveke i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Kveke hos Artsdatabanken 
(en) Kveke hos ITIS 
(en) Kveke hos NCBI 
(en) Kveke hos The International Plant Names Index 
(en) Kveke hos Tropicos 
(en) Kveke hos GrassBase 
(en) Kategori:Elymus repens – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Elymus repens – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Sagflis

Sagflis er flis fra skjæring av trevirke, og brukes som regel i sagbrukenes fyrkjeler, selges som råstoff til sponplateindustrien eller utnyttes som strø i mat til husdyr. Den egner seg også som råstoff i pellets- og brikettproduksjon.
Fuktigheten i tørr sagflis ligger på 15-20%, mens rå sagflis kan ha et fuktinnhold på 35-50%.


== Kilder ==
«Biobrensel fra skog». EBL. Arkivert fra originalen 10. november 2012. Besøkt 18. juni 2007.
Hundekjeks

Hundekjeks (Anthriscus sylvestris) er en vanlig skjermplante i Norge, og blant de første som viser seg om våren. Den begynner å vise seg i april–mai og blomstrer i mai–juni. 


== Utbredelse ==
Hundekjeksen er en flerårig urt som vokser over hele landet. Den finnes i åpen skog, høystaudesamfunn, bekkedaler, veggrøfter, vegkanter og på kulturmark. Den kan bli over 1½ m høy.


== Bruk ==
Planten er i slekt med gulrot og var ifølge Jens Holmboe en av de viktigste kildene til spiselige røtter i gammel tid. Autoriteter innen nyttevekster regner fortsatt roten som spiselig, til tross for at andre advarer om at planten er svakt giftig for mennesker. En eventuell giftvirkning har vært satt i forbindelse med et alkoloid som har navnet chaerophyllin, og som muligens utvikles i eksemplarer angrepet av sopp. Det er veldig viktig å unngå forveksling med giftige slektninger (hundepersille, selsnepe, bjørnekjeks og giftkjeks) siden disse forvekslingsartene er svært giftige. Særlig selsnepe har vært årsak til dødelige forgiftninger av mennesker.


=== Medisinsk bruk ===
Planten inneholder deoxypodophyllotoksin, et stoff som tilhører gruppen av lignaner og som har vakt interesse fordi det er beslektet med stoffet podophyllotoksin. Det sistnevnte ble tidligere benyttet i kreftmedisin inntil negative bivirkninger førte til at bruken ble stoppet.


== Navneforveksling ==
På nederlandsk kalles Anthriscus sylvestris for «fluitenkruid», som kan oversettes til norsk med «fløyteurt» eller «pipeurt». Det nederlandske navnet kommer av at plantens hule stengel ble brukt til å lage fløyter av. Det er viktig å være klar over at den veksten som på norsk kalles pipekjeks, er en helt annen plante med det latinske navnet Pleurospermum austriacum. Likeså må planten Anthriscus sylvestris holdes adskilt fra alle planter i pipeurtslekten (Aristolochia).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) hundekjeks – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) hundekjeks i Encyclopedia of Life 
(en) hundekjeks i Global Biodiversity Information Facility 
(no) hundekjeks hos Artsdatabanken 
(sv) hundekjeks hos Dyntaxa 
(en) hundekjeks hos ITIS 
(en) hundekjeks hos NCBI 
(en) hundekjeks hos The International Plant Names Index 
(en) hundekjeks hos Tropicos 
(en) Kategori:Anthriscus sylvestris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Anthriscus sylvestris – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Status er: «spiselig» ifølge Nyttevekstleksikonet utgitt av Norges sopp- og nyttevekstforbund.
Grillpølse

Grillpølser og stekepølser er en pølser tilpasset tilberedning grilling eller steking, i dag ofte med direkte, tørr strålevame nedenfra, som på en trekull- eller gassgrill.
Grill- og stekepølser er ikke er underlagt spesifikke krav til definerte kjøttråvarer i Norge. Det kan derfor brukes mindre rent kjøtt, mer kjøtt med bindevev og mer fett, samt innblanding av fremmedproteiner i produksjon av pølsene. 
Grill- og stekepølser fremstilles gjerne industrielt, av en farse som består av 50–60% kjøtt, hodekjøtt, kjøttfett, flesk, spekk og svor fra storfe og svin, enkelte ganger også med kjøtt fra kalv. For å spe og binde farsen brukes ingredienser som potetmel, tørrmelk, fløte, hvetefiber, melk og vann. Smaken utvikles ved hjelp av tilsetninger som salt, løk, pepper, muskat, ingefær, krydderblandinger og ”smaksforsterker”, dvs MSG (Monosodiumglutamat), E 621.
100 g grillpølse inneholder gjerne cirka 20 g fett og 10 g protein, noe som normalt gir et energiinnhold på omkring 230–250 kcal.


== Historikk ==
I Norge ble grillpølser en del av pølsesortimentet fra 1960-tallet. Grillpølsene var fra først av et supplement til tilbudet fra pølsekiosker som tidligere bare hadde wienerpølser. 
Grillpølsene hadde helt regelmessig størrelse og form, noe større diameter enn wienerpølser, og var tilpasset oppvarming på motoriserte, roterende grillapparater. Etter hvert som grilling fikk større utbredelse som en sommerlig, utendørs mannfolksport, kom produktet også inn i dagligvarehandelen. Pølsene serveres gjerne sammen med pølsebrød, lompe, sennep, ketchup, løk, bostonagurk, rekesalat og annet typisk følge til pølser.
Rhön

Rhön er en gruppe lave fjell sentralt i Tyskland i delstatene Hessen, Bayern og Thüringen. De har vulkansk opphav og er skilt fra nabofjellkjeden Vogelsberg av elven Fulda og dalen den renner gjennom. Fjellkjeden er en del av Mittelgebirge.
Disse fjellene er en populær turistdestinasjon. Turgåere har nesten 6 000 km med turstier i det naturskjønne området, og seilflypiloter har kommet hit siden begynnelsen av 1900-tallet. 
Siden 1991 har UNESCO erklært Rhön for et biosfærereservat på grunn av det unike økosystemet. 


== Fjelltopper ==
Av fjelltopper i Rhön finner vi blant andre

Wasserkuppe 950 m (Hessen)
Kreuzberg 928 m (Bayern)
Schwabenhimmel 926 m (Bayern)
Heidelstein 913 m (Bayern)
Milseburg 835 m (Hessen)
Feuerberg 832 m (Bayern)
Ellenbogen 814 m (Thüringen)
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rhön – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Turisme i Rhönl
Rhön turklubb Arkivert 25. september 2008 hos Wayback Machine.
Om Fulda og Rhön i Hessen
Virtuell tur i Rhön
Orkideer i Rhön og informasjon om det lokale plantelivet
Brachodidae

Brachodidae er en liten familie av små, gul- eller brunaktige, dagflygende sommerfugler. De fleste av artene lever på tørre og varme, steppelignende områder, og de mangler i Nord-Europa. Lite er kjent om biologien til denne gruppen, men i alle fall noen arter har larver som lever på røttene til ulike slags gress. De voksne møllene er raske flygere.


== Utseende ==
Nokså små, kompakte, gul- eller brunaktige sommerfugler. De kan minne om små nattfly eller om viklere. Antennene er middels lange, trådformede eller svakt fjærformede. Brystet (thorax) er ganske stort og kraftig, tett hårkledt. Forvingene er forholdsvis smale, med middels lange hårfrynser. Bakvingene er brede, med middels lange hårfrynser, ofte gule eller hvite ved roten og mørkere langs kanten. Beina er kraftige med alnge sporer. Bakkroppen er lang og tykk hos hunnene, sylindrisk.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata – Homoneura
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Overfamilien Sesioidea Boisduval, 1828
Familien Brachodidae Agenjo, 1966
Underfamilien Brachodinae Agenjo, 1966
Slekten Brachodes Guenée, 1845 – ca. 40 arter, Palearktis
Slekten Euthorybela Turner, 1913 – Australia
Slekten Miscera Walker, 1863  – Australia
Slekten Synechodes Turner, 1913  – Australia
Underfamilien Phycodinae Heppner, 1981
Slekten Nigilgia Walker, 1863
Slekten Phycodes Guenée, 1852
Underfamilie usikker:
Slekten Atractoceros
Slekten Callatolmis
Slekten Gora
Slekten Hoplophractis
Slekten Jonaca
Slekten Palanermis
Slekten Polyphlebia
Slekten Procerata
Slekten Pseudocossus
Slekten Sagalassa
Slekten Sisyroctenis
Slekten Tegna


== Eksterne lenker ==
Bilder av australske arter: [1]

(en) Brachodidae i Encyclopedia of Life 
(en) Brachodidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Brachodidae hos Fauna Europaea 
(en) Brachodidae hos NCBI 
(en) Kategori:Brachodidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Brachodidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Seropédica

Seropédica er en by og kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil. Den har en befolkning på 75 032 (2005) innbyggere og dekker et areal på 284 km². Seropédica grenser til nabokommunene Itaguaí, Japeri, Nova Iguaçu, Paracambi, Piraí, Queimados og Rio de Janeiro. Kommunen ble skilt ut fra Itaguaí som egen kommune i 1995. Byen er senter for Universidade Federal Rural do Rio de Janeiro (UFRRJ).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Seropédica – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Det europeiske hovedvannskillet

Det europeiske hovedvannskillet er vannskillet mellom Atlanterhavet og Middelhavet (med sine respektive bihav). Det er Europas vannskille av høyeste orden, og strekker seg fra Gibraltar til nærheten av Moskva. De største tilsigsfeltene som skilles gjennom det europeiske hovedvannskillet, er Rhinens i nord og Donaus i syd (199 000 resp. 796 000 km²).
Den følgende tabellen gir en oversikt over de viktigste elvene som adskilles gjennom det europeiske hovedvannskillet, over de viktigste fjellkjedene som utgjør vannskillet, og over landene som krysses av det:

Det europeiske hovedvannskillet slutter 200 km vest for Moskva på Smolensk-Moskva-ryggen. Her møter det tilsigsfeltet av Kaspihavet (ved Volga), og vannskillet deler seg derfor i to: Mot nord fortsetter vannskillet mellom Østersjøen og Kaspihavet, mot øst vannskillet mellom Svarte- og Kaspihavet.
Det europeiske hovedvannskillet møter på sin over 5000 km lange vei fire vannskiller av nestlavere orden (dvs. vannskiller mellom bihav). Dette er:

vannskillet mellom Atlanteren og Nordsjøen (Seine resp. Maas), som begynner på Plateau de Langres i Frankrike;
vannskillet mellom Middel- og Adriaterhavet (Rhône resp. Po), som begynner på Witenwasserenstock i Sveits;
vannskillet mellom Adriater- og Svartehavet (Po resp. Donau), som begynner på Piz Lunghin i Sveits;
vannskillet mellom Nord- og Østersjøen (Elben resp. Oder), som begynner på Trójmorski Wierch eller Klepý (grensen Polen/Tsjekkia).Noen få steder er det europeiske vannskillet ikke helt klart definert. Donau mister f.eks. i sitt øvre løp en del vann gjennom underjordiske elver til den lavereliggende Aachtopf i Rhinens tilsigsfelt. Videre har ulike kanaler og vannkraftverk ført til en «oppmyking» av det europeiske hovedvannskille.
Alcinda Abreu

Alcinda António de Abreu (født 1953) er en politiker fra Mosambik. Hun var utenriksminister fra 2005 til 2008, og har senere vært miljøvernminister. I 1970-årene var hun aktiv i Mozambique Youth Association, og hadde vervet som visegeneralsekretær der. Hun var sosialminister i Mosambik fra 1994 til 1997.Hun har vært utenriksminister siden 3. februar 2005, da hun ble utnevnt av president Armando Guebuza kort tid etter at han tiltrådte embedet som del av en ny regjering.


== Referanser ==
Hvitpil

Hvitpil (Salix alba) er et tre som blir opptil 20-30 meter høyt. Navnet kommer av at bladene er blekere enn på dens slektninger. Den bleke fargen kommer av at bladene er dekket med ørsmå silkehvite hår, spesielt på undersiden. Bladene er vanligvis 5-10 cm lange og 1-1,5 cm brede. 
Det er en uteplante som helst skal plantes i hagen på et lunt sted, da vil den overvintre. Den har kort sesong i Norge, men det er mulig å få tak i den nesten hele året.


== Kilder ==
Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.


== Eksterne lenker ==
(en) Hvitpil i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Hvitpil hos Artsdatabanken 
(sv) Hvitpil hos Dyntaxa 
(en) Hvitpil hos ITIS 
(en) Hvitpil hos NCBI 
(en) Hvitpil hos The International Plant Names Index 
(en) Hvitpil hos Tropicos 
(en) Kategori:Salix alba – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Salix alba – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Salix alba – detaljert informasjon på Wikispecies
Burmilla

Burmilla er en katterase som oppsto i Storbritannia i 1981 etter en ikke-planlagt parring mellom en lilla burmeser og en chinchillaperser. Resultatet er en korthåret katt med chinchillaperserens pels og et utseende som minner litt om burmeseren. 
I Norge (NRR/FIFé) er burmillaen kun godkjent i korthårsvariant, mens den i sitt hjemland (GCCF) også finnes i (semi)langhåret versjon. Enkelte oppdrettere opererer også med en tredje pelsvariant – "plush", som er en tett plysj-aktig korthårspels.
Pelsen er ticket og er godkjent i flere sølv- og shell fargevarianter.
Rasen har vært godkjent i FIFé siden 1994.


== Eksterne lenker ==
Norske rasekattklubbers riksforbund
FIFé – Fédération Internationale Féline
(http://www1.fifeweb.org/dnld/std/BML.pdf FIFé Burmilla Standard]
GCCF official homepage