jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Norsk kritikerlag

Norsk kritikerlag er en norsk medlemsorganisasjon for norske kritikere i aviser, kringkasting og lignende, og ivaretar medlemmenes faglige og økonomiske interesser. Laget skal fremme kritikkens kvalitet og uavhengighet. Norsk kritikerlag arrangerer seminarer, åpne debattmøter og skrivekurs, for å markere kritikernes stilling i offentligheten og skape miljøer for refleksjon rundt kritikken. 
Norsk kritikerlag arbeider for å bedre kritikernes arbeidsvilkår og for at det skal innføres arbeidsstipend for kritikere. Laget oppmuntrer sine medlemmer til en etisk reflektert kritikk, bl.a. gjennom Kritikerplakaten, som vektlegger habilitets-, varsomhets- og uavhengighetshensyn.
Anne Schäffer ble valgt til leder av laget i 2009, og gjenvalgt i 2011.
Kritikerlaget deler ut Kritikerprisene og Reidar Mjøens legat hvert år, og Dalgards kritikarpris omtrent årlig.


== Seksjoner ==
Seksjon for kunst: 80 medlemmer (2005)
Seksjon for litteratur: 176 medlemmer
Seksjon for teater, musikk og dans: 69 medlemmer


== Historikk ==
De tidligere selvstendige kritikerlagene slo seg sammen i Norsk kritikerlag i 1998. Det eldste laget ble stiftet i 1927 som Norsk Teater- og Musikkritikerforening. Kritikerlagene for litteratur og for kunst ble opprettet i henholdsvis 1946 (Norsk Litteraturkritikerlag) og 1949 (Norsk kunstkritikerlag).
Norsk Filmkritikerlag, som ble stiftet i 1946, er ikke med i Norsk kritikerlag.
I 2013 ble Ida Habbestad valgt som ny leder.


== Se også ==
Norsk litteraturkritikerlags barnebokpris


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norsk kritikerlag
Finn Christian Jagge

Finn Christian «Finken» Jagge (født 4. april 1966, død 8. juli 2020 i Oslo) var en norsk alpinist som representerte Bærums Skiklub.
Jagge arbeidet som headhunter i Dynamic People AS og var før det direktør i Idar Vollviks Ludo Mobil. Han var sønn av tennisspilleren Finn Dag Jagge og alpinisten Liv Jagge.


== Karriere ==
I verdenscupen vant han sju slalåmrenn. Karrierens høydepunkt var gullmedalje i slalåm under OL 1992 i Albertville. Han mottok Morgenbladets gullmedalje det året, sammen med seileren Linda Andersen. Han la opp som aktiv alpinist i 2000. I sitt siste renn i verdenscupen kjørte han andre omgang med smoking.
Jagge var trener for kvinnelandslaget i alpint 2005-2007.I 2011 vant han tredje utgave av Mesternes Mester på NRK. Jagge var elev ved Norges Toppidrettsgymnas i Bærum, NAG Bærum (Norsk Alpingymnas) som det het på den tiden.


== Resultater i verdenscupen i alpint ==


=== Verdenscupseire ===


=== Sammenlagtplasseringer ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Finn Christian Jagge på Internet Movie Database 
(en) Finn Christian Jagge – Olympedia 
(en) Finn Christian Jagge – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Finn Christian Jagge – FIS (alpint) 
(en) Finn Christian Jagge – ski-db.com 
Finn Christian Jagge på Twitter 
Finn Christian Jagge på Facebook 
Finn Christian Jagge på Instagram
Ronja Røverdatter

Ronja Røverdatter er en roman av Astrid Lindgren fra 1981. Hovedpersonen Ronja er en jente i 10-årsalderen som leseren får følge gjennom to somre og en vinter. Hun er datter av en røverhøvding og boken handler om hvordan hun blir selvstendig og gjør opprør mot faren. Den ble filmatisert i 1984 med Tage Danielsson som regissør.


== Filmatiseringen ==
Lindgren begynte i 1979 å skrive boken og allerede før boken var klar hadde hun sammen med regissøren Olle Hellbom begynt å fundere på hvordan boken kunne filmatiseres. Våren 1982 hadde Hellbom jobbet med finansieringen, å finne medarbeidere og en passende innspillingsplass, før han plutselig gikk bort i juni 1982.
Da innspillingen startet høsten 1983 hadde Tage Danielsson tatt over. Eksteriørscenene ble spilt inn på Sørknatten i Dalsland, Blåsjön i Jämtland og ved Haga slottsruin i Solna. På berget Sørknatten kan man finne plassene der kulissene av Mattisborgen sto, «Helvetesgapet & Bjørnegrotta». Interiørscenene ble spilt inn i studio i Oslo og Stockholm og i Tykarpsgrotta (Mattisborgens ølkjeller). I juni 1984 var innspillingen ferdig og filmen hadde premiere julen 1984. Hanna Zetterberg hadde hovedrollen som Ronja.


== Oversettelser ==
Språk, tittel, forlag, år for første utgave.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Astrid Lindgren
Piratkopiering

Piratkopiering er kopiering av åndsverk uten tillatelse fra opphavsrettshaveren. De resulterende kopiene kalles gjerne  piratkopier eller piratutgaver. Lenge var kopiering av manuskripter og trykte tekster («ettertrykk») den vanligste formen for piratkopiering, men idag er uttrykket forbundet mest med kopiering av musikk, film og merkevarer, enten for salg eller for gratis distribusjon på internett.


== Kategorier ==
Forfalskning er ulovlig plagiering av produkter; for eksempel forfalskede Ralph Lauren-skjorter. Denne kategorien dekker også tilfeller der en fabrikk produserer flere skjorter enn avtalt med for eksempel Ralph Lauren, og selger disse på det illegale markedet.
Merketyveri er ulovlig bruk av varemerke på produkter, uten at produktet er plagiert. Typisk er vesker med Louis Vuittons karakteristiske LV på stoffet, men ikke i tilsvarende design.
Merkeetterligning er bruk av varemerker som til forveksling ligner på et beskyttet merke, for eksempel etterligning av Ray-Ban solbriller eller Levi's bukser.
Kopier er i denne sammenhengen er ulovlig kopier av originalprodukter, ofte DVD-filmer, musikk og programvare. Ulovlige kopier av programvare kalles ofte warez.
Bootleg er musikkutgivelser som utgis uten opphavsrettsinnehaverens vitende eller samtykke. Det kan være ulovlige konsertopptak eller stjålne studioopptak
Ettertrykk er kopiutgivelser av trykte verk uten opphavsrettsinnehaverens vitende eller samtykke. Jfr. påskriften «ettertrykk forbudt» i publikasjonene.


== Piratkopiering av musikk ==
Lydkassetten har siden midten av 1970-tallet vært et populært medium for kopiering av musikkopptak, siden kostnadene for kopiering var langt billigere enn å presse plater. Ved CD-ens inntreden var utstyr for kopiering av CD-er dyrt og de brente platene lot seg ikke spille av i alle spillere. CD-brennere ble etterhvert allemannseie, men omtrent samtidig kom muligheten for å laste ned gratis digitale kopier over Internett.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Opplysningsside om piratkopiering og varemerkeforfalskning
Simonsen Telecom

Simonsen Elektro AS var en norsk elektronikk-produsent som blant annet utviklet og produserte NMT-mobiltelefoner. I 1998 ble bedriften nedlagt og varemerket SIMONSEN overtatt av MTU Telecom.
Bedriften ble grunnlagt i 1970 av Willy Simonsen og produserte først manuelle mobiltelefoner for det såkalte OLT-systemet. Ved innføringen av det automatiske mobiltelefonnettet (NMT 450) i 1981 var Simonsen Elektro blant de første på markedet med sin telefon. Simonsenens første automatiske mobiltelefon (AMT-10) var markedet letteste (ca. 7.7 kg), faktisk bare halve vekten av enkelte av konkurrentenes vekt. Simonsen Elektro hadde hovedkontor og utviklingsavdeling i Oslo, og produserte telefonene ved datterbedriften Simonsen Elektro Løkken i Meldal kommune. Simonsen var dermed den eneste helnorske mobiltelefonprodusent. Utover på 1980-tallet lanserte Simonsen flere nye modeller, for 450-nettet Comrade og Multicom, og for 900-nettet ytterligere et par modeller.
I 1995 lanserte Simonsen den trådløse telefonen Freeway, en telefon som ble godt mottatt. Dette var den minste trådløse telefonen på markedet, og var basert på 900 MHz-teknologi. Men som så mange andre selskaper havnet også Simonsen på utenlandske hender etter hvert. Etter noen år med rederiet I. M. Skaugen på eiersiden ble selskapet en del av kanadiske Novatel og skiftet navn til Simonsen Communications AS i 1989. Novatel ble senere kjøpt opp av Japan Radio Company (JRC). Dette selskapet produserer også mobiltelefoner, men disse har lite til felles med telefonen fra Simonsen.
Etter at Novatel trakk seg ut overtok Hongkong-baserte Horst Pudwill selskapet. Etter noen år overtok så de ansatte og selskapet skiftet navn til Simonsen Telecom AS. Til slutt ble selskapet oppkjøpt av Product Finders International (PFI) i Risør i 1997. Året etter, i 1998, var det definitivt slutt. Bedriften ble nedlagt og merkenavnet «Simonsen» solgt til MTU Telecom.
Willy Simonsen var også mannen bak Sweetheart radioen som ble konstruert for norsk motstandsbevegelse under andre verdenskrig.
Sandøya (Porsgrunn)

Sandøya er ei øy og et tettsted ved Brevik i Porsgrunn kommune i Telemark. Øya dekker et areal på 1,58 km², og høyeste punkt er «Kulåsen» (60 moh.). Tettstedet ligger sørvest på øya og har 262 innbyggere per 1. januar 2022.
Det finnes ingen innsjøer eller tjern på øya. Sandøya er omkranset av Breviksfjorden, Eidangerfjorden og Ormerfjorden. Her finnes blant annet en barneskole, og det er god ferjeforbindelse til Brevik. En mengde fritidsboliger, samt en campingplass, gjør at øyas folketall mangedobles om sommeren.
1. november 2008 ble butikken på Sandøya nedlagt. Sommeren 2014 ble det åpnet ny butikk på øya, Sandøya Handelshus.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sandøyas nettside
Fred Børre Lundberg

Fred Børre Lundberg (født 25. desember 1969 i Hammerfest og oppvokst i Bardu) er en norsk tidligere kombinertløper.
Lundberg dominerte kombinertsporten i begynnelsen av 1990-årene. Han ble to ganger verdensmester (1991 og 1995) og vant olympisk gull på Lillehammer i 1994. I 1998 ble han tildelt Holmenkollmedaljen sammen med Larisa Lazutina, Harri Kirvesniemi og Aleksej Prokurorov. I 1995 ble han tildelt Troms fylkeskommunes kulturpris.
Lundberg er samboer med langrennsløperen Marit Bjørgen. Sammen har de to barn.Lundberg var daglig leder i Gymtimen AS hvor han sammen med Marit Bjørgen og Knut Leo Abrahamsen arbeidet med å få ansatte i bedrifter i form. Han er i dag ansatt som prosjektleder i Nettavisen. 


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fred Børre Lundberg på Internet Movie Database 
(de) Fred Børre Lundberg – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Fred Børre Lundberg – Olympedia 
(en) Fred Børre Lundberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Fred Børre Lundberg – FIS (kombinert) 
(en) «Nagano 1998 - Athlete profile: Fred Bøerre Lundberg». CNN/SI. A Time Warner Company. 3. februar 1998. Arkivert fra originalen 14. juli 2012. Besøkt 15. oktober 2014.
Inger Nilsson

Inger Nilsson (født 4. mai 1959 i Kisa, Östergötlands län, Sverige) er en svensk skuespiller. Hun er først og fremst kjent for å ha spilt rollen som Pippi Langstrømpe i Olle Hellboms filmatiseringer av Astrid Lindgrens bøker da hun var barn.

TV-serien og filmene som ble sendt i Skandinavia, Vest-Tyskland og andre land fra 1969–1970, ble svært populære og gjorde Nilsson til kjendis både i Sverige og Norge. Hun har som voksen blitt gjenkjent som Pippi og knyttet til rollen, noe hun selv mener har begrenset skuespillerkarrieren.


== Filmografi (utvalg) ==


=== TV-serier ===
1969: Pippi Langstrømpe
2006: AK3
2007–2017: Kommissarien och havet (tysk-svensk krimserie)
2009: Kändisdjungeln (realitykonkurranse)
2021: Jägarna


=== Filmer ===
1970: Pippi Langstrømpe på de syv hav
1970: Pippi rømmer med
1973: Her kommer Pippi Langstrømpe
1989: Kajsa Kavat
1994: Panik på klinikken
2000: GripsholmGripsholm
2015: Efterskälv
2017: Dröm vidare
2019: Svart cirkel
2022: Lill-Zlatan och morbror raring


== Diskografi ==


=== Album ===
1969: Här kommer Pippi Långstrump
1970: Pippi Långstrump på de sju haven
1970: På rymmen med Pippi Långstrump


=== Singler ===
1969: Här kommer Pippi Långstrump
1970: Peppi Pitkätossu (finsk versjon)
1970: Sjörövar-Fabbe (kun A-side i Norge)
1970: Kalle Teodor (kun A-side i Danmark)
1977: Keep on dancing


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Inger Nilsson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Inger Nilsson på Internet Movie Database 
(no) Inger Nilsson hos Filmfront 
(sv) Inger Nilsson i Svensk Filmdatabas 
(da) Inger Nilsson på Filmdatabasen 
(fr) Inger Nilsson på Allociné 
(en) Inger Nilsson på AllMovie 
(en) Inger Nilsson hos Rotten Tomatoes 
(en) Inger Nilsson hos The Movie Database 
(en) Inger Nilsson på Apple Music 
(en) Inger Nilsson på Discogs 
(en) Inger Nilsson på MusicBrainz 
(en) Inger Nilsson på SoundCloud 
(en) Inger Nilsson på Spotify 
(en) Inger Nilsson på Songkick 
(en) Inger Nilsson på Last.fm 
(en) Inger Nilsson på Genius — sangtekster 
(en) Inger Nilsson på AllMusic
Midnight Choir

Midnight Choir er et norsk band dannet i 1992 bestående av Al DeLoner (Atle Byström), Paal Flaata, Atle Aamodt og Ron Olsen. 
Bandets navn var hentet fra Leonard Cohen-sangen «Bird on the Wire».
Bandet vant Spellemannprisen 1998 i klassen rock for albumet Amsterdam Stranded, som i ettertid er sett på som en av nittiårenes beste utgivelser i Norge. Bandet fikk dessuten Gammleng-prisen i klassen pop i 2001.
Gruppen ble oppløst i 2004 etter fem musikkalbum, men ble gjenforent i mars 2016 med to utsolgte konserter på Rockefeller i Oslo, og en påfølgende turné.


== Diskografi (album) ==
1994: Midnight Choir
1996: Olsen's Lot
1998: Amsterdam Stranded
2000: Unsung Heroine
2002: Selected Songs
2003: Waiting for the Bricks to Fall
2005: All Tomorrow's Tears: The Best of Midnight ChoirFra og med Olsen's Lot var Chris Eckman (fra det amerikanske bandet The Walkabouts) produsent.


== Eksterne lenker ==
(en) Midnight Choir på Discogs 
(en) Midnight Choir på MusicBrainz 
(en) Midnight Choir på Songkick
Johan Grøttumsbråten

Johan Hagbart Pedersen Grøttumsbråten (født 24. februar 1899 i Sørkedalen, Kristiania, død 21. januar 1983 i Vestre Aker, Oslo) var en norsk langrenns- og kombinertløper aktiv på 1920-tallet. Han vant OL-gull hele tre ganger. Han representerte Sørkedalens IF, og senere IL i BUL, Oslo.


== Biografi ==
Grøttumsbråten ble olympisk mester i kombinert både i St. Moritz 1928 og i Lake Placid 1932. I sistnevnte vinter-OL var han dessuten norsk flaggbærer. I 1928 vant han også gull på 18 km langrenn. Han ble også verdensmester tre ganger, i kombinert i 1926 og 1931. I 1926 ble han også verdensmester på 18 km langrenn.
Han vant kombinert i Holmenkollrennene fem ganger, i 1923, 1926, 1928, 1929 og 1931. Han tok også fem seire i det kombinerte langrennet. Han vant ti kongepokaler i årene 1922–10931.I 1924 ble han tildelt Holmenkollmedaljen.
Under krigen gjorde Grøttumsbråten en stor innsats for Norge og var en periode kurersjef i den hemmelige etterretningsorganisasjonen XU, inntil han i 1944 måtte rømme til Sverige. Han fortsatte etterretningsarbeidet i landflyktighet.I 1999 ble det reist en skulptur med skiløperen som motiv i forbindelse med Grøttumsbråtens 100-årsjubileum. Skulpturen står ved Frognerseteren, nær Sportsrestauranten («Sporten») og er utført av Nils Aas og reist av BUL (Bondeungdomslaget i Oslo).


== Meritter ==
OL i Lake Placid 1932: 6.-plass på 18 km


== Se også ==
Liste over mestvinnende vinterolympiere
Liste over norske mestvinnende vinterolympiere
Liste over norske idrettspersoner på sokkel


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bø, Olav: Johan Grøttumsbråten – skikonge og motstandsmann. Oslo 1999. Universitetsforlaget
Gotaas, Thor (2003). Først i løypa: historien om langrenn i Norge. Oslo: Andresen og Butenschøn. ISBN 82-7694-139-7. 
Sæter, E. & Sæter, S. (2007). XU: I hemmeleg teneste 1940–45 (3 utg.). Oslo: Det Norske Samlaget. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
(en) Johan Grøttumsbråten – Olympics.com 
(en) Johan Grøttumsbråten – Olympic.org 
(en) Johan Grøttumsbråten – Olympedia 
(en) Johan Grøttumsbråten – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Johan Grøttumsbråten – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Johan Grøttumsbråten – FIS (kombinert) 
(en) Johan Grøttumsbråten – FIS (langrenn) 
(en) Johan Grøttumsbråten – FIS (skihopping) 
«En av våre store skikonger – Johan Grøttumsbråten». Arbeiderbladet 1972.02.05. Norge;Oslo: Arbeiderbladet. 5. februar 1972. s. 13.  [Tilgang for alle på Nasjonalbibliotekets nettsider på Bokhylla.no.]
Stone Temple Pilots

Stone Temple Pilots (ofte forkortet STP) er et amerikansk rockeband, grunnlagt i 1986 av Scott Weiland og Robert DeLeo etter at de møttes på en Black Flag konsert i Long Beach, California, der de oppdaget at de «datet» den samme kvinnen. De ble kjent med hverandre i stedet for å slåss om kvinnen. 
De to flyttet inn i hennes gamle leilighet, og startet å spille sammen. Robert fikk sin bror Dean DeLeo med i bandet og fant også Eric Kretz, som da spilte med et annet band, til å spille trommer.
STP blir regnet for å være en del av grungebølgen på 1990-tallet.
I 2003 ble Stone Temple Pilots oppløst. Scott Weiland begynte samme år som vokalist i tidligere Guns N' Roses-gitarist Slash sitt nystartede band, Velvet Revolver. Den 1. april 2008 annonserte Velvet Revolver at Weiland hadde fått sparken fra bandet. Samme måned ble det kjent at Stone Temple Pilots skulle gjenforenes.I februar 2013 ble fikk vokalist Scott Weiland sparken fra bandet. Han ble erstattet av Linkin Park-vokalist Chester Bennington. I november 2015 forlot Bennington bandet for å konsentrere seg om Linkin Park.Den 3. desember 2015 ble Weiland funnet død i turnebussen til bandet hans, The Wildabouts. I februar 2016 annonserte Stone Temple Pilots at de skulle avholde en online audition for å finne en ny vokalist.


== Diskografi ==
Core (1992, Atlantic)
Purple (1994, East West)
Tiny Music... Songs from the Vatican Gift Shop (1996, Atlantic)
No. 4 (1999, Atlantic)
Shangri-La Dee Da (2001, Atlantic)
Thank You (2003, Atlantic)
Buy this (2008, Atlantic)
Stone Temple Pilots (2010, Atlantic)
Original Album Series (2012, Rhino)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Stone Temple Pilots – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Stone Temple Pilots på Internet Movie Database 
(en) Stone Temple Pilots på Apple Music 
(en) Stone Temple Pilots på Discogs 
(en) Stone Temple Pilots på MusicBrainz 
(en) Stone Temple Pilots på SoundCloud 
(en) Stone Temple Pilots på Spotify 
(en) Stone Temple Pilots på Songkick 
(en) Stone Temple Pilots på Last.fm 
(en) Stone Temple Pilots på Genius — sangtekster 
(en) Stone Temple Pilots på AllMusic 
Stone Temple Pilots på Twitter 
Stone Temple Pilots på Facebook 
Stone Temple Pilots på Instagram 
Stone Temple Pilots på YouTube 
Stone Temple Pilots på YouTube 
Stone Temple Pilots på Myspace
Presidentvalget i Egypt 2005

Presidentvalget i Egypt 2005 ble avholdt 7. september 2005, og var kanskje det mest demokratiske valget i Egypt i senere år. Hosni Mubarak, presidenten i Egypt, har sagt at testamentet hans til landet er demokrati. Likevel virker det som om Mubarak håper på å få sin sønn, Gamal Mubarak, til å etterfølge ham. Mange grupper mener valget ikke var virkelig demokratisk, spesielt fordi Mubarak kan velge hvem som skal stille som motkandidater.
Valget var det første hvor flere partier stilte under Hosni Mubaraks autoritære lederskap. Ti partier deltok i valget, og de ledende kandidatene var:

Hosni Mubarak (Det Nasjonaldemokratiske partiet)
Noman Gomaa (Delegasjonen)
Ayman Nour (Morgendagen)
De andre kandidatene er:

Osama Shaltut (Solidaritetspartiet)
Wahid al-Uqsuri (Det egyptisk-arabiske sosialistpartiet)
Ibrahim Turk (Den demokratiske union)
Ahmad al-Sabahi (Al-Umma)
Rifaat al-Agrudi (Det nasjonale enighetspartiet)
Fawzi Ghaza (Egypt 2000)
Mamduh Qinawi (Grunnlovspartiet)Ifølge de offisielle valgresultatene vant Mubarak valgene med 88,6 % av stemmene. Dette ble kunngjort 9. september 2005. 
Etter Mubarak fikk Nour fikk det nest beste valgresultatet med 7 % av stemmene ifølge regjeringen og rundt 13 % ifølge uavhengige observatører.  Nour fikk 6,2 % av stemmene i 16 provinser, 20 % i provinsen Buheira i Nil-deltaet og 16 % i Alexandria. Noman Gomaa fikk 2,8 % av stemmene ifølge de offisielle valgresultatene. 
Ingen internasjonale observatører fikk mulighet til å overse valgene.
Stjernebilde

Et stjernebilde er en gruppe stjerner visuelt forbundet til hverandre i en spesiell samling. I tredimensjonalt rom har de fleste stjernene liten sammenheng med hverandre, men kan for oss se ut til å være gruppert sammen på natthimmelen til himmelhvelvingen. Mennesker er svært gode til å finne mønster, og har gjennom tidene gruppert stjerner som ser ut til å være nære hverandre i stjernebilder. Et «uoffisielt» stjernebilde er et som ikke er godkjent av Den internasjonale astronomiske unionen, de blir også kalt «asterismer». Karlsvognen er et eksempel på en asterisme.
Stjernene i et stjernebilde har sjelden astrofysiske forhold med hverandre, de ser bare ut til å være nær hverandre observert fra jorden. De vil typisk ligge mange lysår fra hverandre i rommet.
Inndelingen av stjerner i stjernebilder er i utgangspunktet tilfeldig, og forskjellige kulturer har forskjellige stjernebilder. Unntakene er noen som skiller seg ut, de gjentar seg ofte under forskjellige navn, for eksempel Orion og Skorpionen.
Den internasjonale astronomiske unionen (IAU) deler opp himmelen i 88 offisielle stjernebilde med nøyaktige grenser, slik at hele himmelen er dekket av ett og ett stjernebilde. På den nordlige himmelhalvkulen er disse i hovedsak basert på stjernebildene i gresk mytologi, nedarvet fra middelalderen. Blant dem er også tegnene i dyrekretsen.


== Historien til stjernebildene ==
Utdypende liste: Liste over stjernebilderDe fleste stjernebilder i dag er basert på de som grekeren Ptolemaios skrev ned. I nyere tider har denne listen blitt utvidet, for å fylle mellomrommene mellom stjernebildene til Ptolemaios (grekerne mente at himmelen inkluderte stjernebildene og tomrommet mellom dem). Tolv av stjernebildene på den sørlige himmelhalvkulen kunne ikke sees av grekerne, og navnene vi benytter i dag ble skapt av de nederlandske navigatørene Pieter Dirkszoon Keyser og Frederick de Houtman. Johann Bayer var den første som katalogiserte disse.
Andre foreslåtte stjernebilder kom ikke gjennom, spesielt kan Quadrans Muralis nevnes (nå en del av Bjørnepasseren), som meteorsvermen kvadrantidane er oppkalt etter. Stjernebildet Argo Navis var så stort at det ble oppdelt i flere mindre stjernebilder.


== Stjernenavn ==
Mange stjerner er navngitt ved hjelp av genitivsformen til det latinske navnet på stjernebildet det er i. Disse navnene inkluderer bayernavnene som for eksempel Alfa Centauri, flamsteednavnene som for eksempel 61 Cygni og navn på variable stjerner som for eksempel RR Lyrae. For mer informasjon om stjernenavnene, se stjernenavn og liste over stjerner i stjernebilder.


== Se også ==
Liste over stjernebilder
Kinesiske stjernebilder


== Eksterne lenker ==
(en) Constellations – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Liste over stjernebildenes latinske og norske navn, astronomi.no
Stjernebildene (engelsk)
Stjernebildene (engelsk)
Celestia, gratis 3D nåtids romsimulering (OpenGL) (engelsk)
Strasbourg astronomical data centre files on official IAU constellation boundaries
Stjernebildene (engelsk)
Stjernebildeartikler (engelsk)
Liste over stjernebilder

Liste over stjernebilder er en liste over de 88 offisielle stjernebildene, fastsatt av Den internasjonale astronomiske unionen (IAU). Inndelingen er lagt slik at hele himmelen er dekket av ett og ett stjernebilde. 


== De 88 stjernebildene ==
De med «*» viser navn som nå for tiden mest blir benyttet uten det som står i parentesen.
Navn merket med «**» viser navn som har blitt helt forandret. Det opprinnelige navnet står i klammeparenteser: «[ ]»


== Eksterne lenker ==
Liste over stjernebildenes latinske og norske navn
BBC Food

BBC Food var BBCs internasjonale TV-kanal om mat. Kanalen ble lansert i juni 2002 og var tilgjengelig i Afrika og Skandinavia. Den var eid av BBC Worldwide, et av BBCs kommersielle datterselskaper. BBC Food sendte matprogrammer som var produsert av BBCs andre kanaler og andre kilder.
BBC Food ble faset ut i Afrika i september 2008 og i Skandinavia i desember samme år. Kanalen ble erstattet av BBC Lifestyle. Kanalens nettsted er også lagt ned.