Gidske Anderson

Gidske Anderson (1921–1993) var en norsk journalist og forfatter.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun var datter av Yngve Anderson.


=== Annen verdenskrig ===
Gidske Anderson deltok i den kommunistiske motstandsbevegelsen i Norge under den andre verdenskrig.


=== Etterkrigstiden ===
Etter krigen arbeidet hun som journalist i Friheten, kommunistpartiets hovedorgan. Hun var kulturredaktør i avisen fram til 1948, da hun forlot kommunistpartiet og gikk inn i Arbeiderpartiet. 
I 1948 reiste Anderson til Paris, hvor hun var frilansjournalist og etter hvert også frilanskorrespondent for henholdsvis Arbeiderbladet og NRK Dagsnytt Radio. Hun fungerte som korrespondent i Frankrike frem til 1964, en periode i landets historie som ble preget av krigene i Algerie. Erfaringene hennes førte til at hun vendte tilbake til denne delen av verden i bokform senere i livet. I perioden 1964 til 1967 oppholdt hun seg i USA, hvor hun reiste rundt samt arbeidet som skribent ved Arbeiderbladets kontor i New York. 
Vel hjemme i Norge igjen jobbet Gidske Anderson som utenriksredaktør i Arbeiderbladet frem til 1972, før hun i 1973 igjen reiste til Paris, denne gangen som fast korrespondent for NRK frem til 1975. Hun var i flere år medlem av Den Norske Nobelkomite. Da Egil Aarvik, som var komitéens leder, døde forholdsvis brått, rykket hun opp som leder. Hun hadde dette vervet da Mikhail Gorbatsjov fikk Nobels fredspris.
Engasjementet for Nobelkomiteen og karrieren som journalist kom i tillegg til et rikt og mangslungent forfatterskap. Gidske Anderson har skrevet en rekke bøker. I tillegg til tre diktsamlinger skrev hun engasjert om samfunnsforhold, storpolitikk og litteratur, foruten biografier om Sigrid Undset og Trygve Bratteli. Hun døde i Oslo i 1993, 71 år gammel.


== Verv ==
Journalist i Friheten, NKPs Partiorgan
Kulturredaktør i Friheten (- 1948)
Frilanskorrespondent for Arbeiderbladet (1948–1964)
Frilanskorrespondent for NRK Dagsnytt (1956–1964)
Frilansjournalist i USA (1964–1967)
Utenriksredaktør i Arbeiderbladet (1967–1972)
Korrespondent for NRK i Paris (1973–1975)
Andre varamedlem til Den Norske Nobelkomite (1979–1981)
Medlem av Den Norske Nobelkomite (1982–1993)
Statsstipendiat (1985)
Leder av Den Norske Nobelkomite (deler av 1990)


== Bibliografi ==
Mørk fest (dikt) Aschehoug (1963)
Mennesker i Paris Aschehoug (1964)
En reise i Amerika (1968)
Vårt eget Europa (1971)  (Småskrifter om Det europeiske fellesskapet)
De ytre banker (dikt) Aschehoug (1971)
Veier og vandringer Aschehoug (1972)
Når diktning blir forbrytelse: Lyrikeren Mandelstams skjebne i 30-årenes Sovjet Aschehoug (1976)
Fjære (dikt) Aschehoug (1977)
Hva nå, NRK? – Et essay om NRK-monopolets muligheter og begrensninger Fabritius (1978)
Fra stalinisme til sosialdemokrati? Politiske strømninger i Sør-Europa Fabritius (1979)
Krigene etter krigen Gyldendal (1980)
Halvard Lange – Portrett av en nordmann Gyldendal (1981)
Det hendte meg Gyldendal (1983)
Trygve Bratteli Gyldendal (1984)
Bedre kan jeg ikke fare. Krøniken om Sidsele Gyldendal (1987) Roman
Sigrid Undset – Et liv Gyldendal (1989)


== Artikler ==
DeGaulle og Algerie (1960: 4)    – i Tidens ekko: Aktuelle storpolitiske emner/Chr. Michelsens Institutt
Det frie Algerie (1962/63: 6)    – i Tidens ekko: Aktuelle storpolitiske emner/Chr. Michelsens Institutt
DeGaulle iblant oss (1963: 2)    – i Samtiden


== Priser og utmerkelser ==
Riksmålsforbundets pris for fremragende språk i radio og fjernsyn (1978)
Gullpennen (1987)


== Referanser ==


== Litteratur ==
For bibliografisk oversikt er BIBSYS brukt.