jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Riksvei 191

Riksvei 191 (Rv191) knytter Groruddalen i Oslo sammen på tvers fra nord til sør. Veien går mellom Trosterud i bydel Alna og Veitvet i bydel Grorud. Veiens lengde (utenom armen) er 1,7 km.
Veien består av Tvetenveien og Nedre Kalbakkvei. Veien er i dag tofeltsvei, men Nedre Kalbakkvei over Alfaset er tenkt regulert til firefeltsvei med midtdeler. Bakgrunnen er økt tungtransporttrafikk mot terminalområdet på Alna, ved Alna stasjon.


== Knutepunkter og notabiliteter ==


=== Oslo ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kartverkets norgeskart
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Rv191
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Ariere

Arier (sanskrit: Ārya, «nobel», gammelpersisk: aryan, «iraner») er en betegnelse med ulik betydning i moderne historie og vitenskap, men brukes særlig som samlebetegnelse på folkeslag som snakker indoeuropeiske språk i India og Iran.
Tidligere var arier de folk som snakket persiske språk. I dag betegner arier forfedrene til de iranske folkene som snakker persiske språk og som innvandret til det midt-østlige subkontinentet fra Iran i eldre tid. De kalte seg også arier de indoeuropeiske gruppene som rundt 2000-1500 f.Kr. flyttet inn i nåværende Iran, Afghanistan, Armenia og Nord-India, mest sannsynlig fra det nordøstlige Europa og Russland. Navnet Iran betyr «ariernes land». I India fantes det en nomadegruppe som kalte seg selv ārya. Ifølge eldre raselære var ariere en stamme fra menneskerasen kaukasoid. Andre stammer fra rasen kaukasoid er germanere og slavere.   


== «Ariere» i nasjonalsosialismen ==
 

Nasjonalsosialistenes i dag forlatte bruk av begrepet «arier» for dem som tilhører den nordiske rase, har sin bakgrunn i den tyske romantikeren Friedrich von Schlegel. Hans tankekonstruksjon om det indisk-ariske opphavet som utgikk fra William Jones' teori om at de vesteuropeiske språkene var underavdelinger av sanskrit. På bakgrunn av disse teoriene oppstod begrepet den «ariske rasen» som betegnelse på en spesielt sivilisert og intelligent rase av folk som snakket indoeuropeiske språk. De tyske nasjonalsosialistene tok disse idéene opp i seg i mellomkrigstiden, og plasserte den ariske rase, særlig germanerne, som en «herrerase» øverst i sitt rasehierarki. Som dokumentasjon på rasetilhørighet utstyrte det nazistiske Tyskland sine borgere med Ahnenpass («anebevis»). 
Lov om offentlige tjenestemenn av 7. april 1933 slo fast at tyske embetsmenn som ikke var av «arisk» avstamning (§3) skulle avskjediges. Loven førte til omfattende avskjedigelser innenfor forvaltning, politi, rettsvesen, undervisnings- og helsesektoren. Et rundskriv datert 11. april 1933 utdypet denne «arier-paragrafen» nærmere. Man var «ikke-arier» (dvs jøde) hvis bare én besteforelder var jødisk.

		


== Se også ==
Den kaukasoide rase («den hvite rase»)
Den nordiske rase


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Indo-Aryan peoples – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nærmat

Nærmat var en butikkjede, hovedsakelig for mindre nærbutikker på litt avsides steder. Kjeden var en del av NorgesGruppen. De fleste tidligere Nærmat-butikkene ble omprofilert til Joker-butikker. Blant de siste butikkene som bar navnet Nærmat, var butikken i Fjågesund (Kviteseid), nedlagt i 2010, og butikken på Strømsfoss (Aremark).
Aktuell Rapport

Aktuell Rapport er et norsk pornoblad som blir gitt ut av NAE Norway. Bladet ble lansert av Leif Aage Hagen og ble første gang utgitt i 1976 fra forlaget Nordic Blue Publishing med navnet Rapport 76. I 1977 endret tidsskriftet navn til Aktuell Rapport. Fra 1978 ble bladet også gitt ut i Sverige. Den skandinaviske forlagssjefen er Lau Larsen.
Bladet inneholder det de omtaler som tøffe reportasjer og sexy damer. I juli 2013 ble det lagt ut en melding fra redaksjonen på Aktuell Rapports nettside om at denne foreløpig ikke ville bli oppdatert, men at bladene ville fortsette å komme ut. Bladet hadde et opplag på 25 000 i 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bladets hjemmeside
West Oxfordshire

West Oxfordshire er et administrativt distrikt i Oxfordshire, England. Administrasjonsbyen er Witney.
Området består for det meste av dyrket mark og skog, og landbruk er viktigste næringsvei.


== Steder i distriktet ==
Charlbury, Chipping Norton
Witney, Woodstock


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) West Oxfordshire District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jean Suau

Jean Suau (født 1503 i borgen Reiumes i Gascogne i Frankrike, død 29. april 1566 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie.
Han ble utnevnt til kardinal i 20. desember 1555 av pave Paul IV, med San Giovanni a Porta Latina som tittelkirke, men opterte så for Santa Prisca.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Ingenting (band)

Ingenting er et rockeband fra Sandnes i Rogaland. Bandet ble startet på slutten av 1980-årene, og ga i 1991 ut sitt første album. Musikken bandet spiller er rock'n'roll med tekster på dialekt. Bandet er spesielt kjent i Rogaland, men har spilt over hele landet og solgt totalt 120 000 album. I 1998 ble Ingenting oppløst, for så å bli gjenforent noen år senere.
Ingenting har vært et av to oppvarmingsband (det andre er Kvelertak) for Kiss på Viking stadion i Stavanger 8. juni 2013.


== Medlemmer ==
Kjell Undheim: vokalist  (2004–)
Tor Jan Møller: bass (1988–)
Arne Olav Nygard: gitar (2016--)
Arne Bekkeheien: trommer (2018 –)
Tommy Grude: gitar (2022–)


=== Tidligere medlemmer ===
Kjartan Osmundsen: vokal (-1997, 2001-2004)
Arve Stokka: gitar (1986-1989)
Tom Mølstre: gitar (-1993)
Svenni Øverland: trommer (-1993)
Håkon Kyllesø: Vokal (-1986-1987)
Tormod Fuglestad: bass (1986-1988)
Knut Køningsberg: trommer (1993)
Tom Christian Jensen: trommer (1993–2004)
Michael Ravndal: vokal (1998)
Inge Helland: gitar (2003)
Bård Schanche: gitar (1990-2003, 2004-2016)
Stene Osmundsen: trommer (2004–2016)
Øyvind Jakobsen: trommer (2016-2018)
Ove Morten Grødeland: gitar (1991-2022)


== Diskografi ==
Ingenting (Indiscreet EOM, LP, 1991)
Ingenting (Steens Records, 1991)
Pass ikkje inn (Sonet, 1993)
Piknik (Sonet, 1994)
Dill & Dall (Sonet, 1996)
Samleting (Sonet, 1998) (samleplate)
Nytt (S.U.B./Oslove Records, 2003)
Fine meg (Oslove Records, 2004)
Kjempegreier (Sonet, august 2008)
Ingenting Live (Universal/Sonet, april 2010)
25 år i box! (West Audio, desember 2016)


=== Single og EP ===
Luremus/Det einaste (2008, EP)
Slag i tryne (2014)
Aldri i kne (2018)
Holda kogen (2019)
Party (2019)


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Ingenting på Discogs 
(en) Ingenting på MusicBrainz 
(en) Ingenting på Songkick 
(no) Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon
Gianantonio Capizucchi

Gianantonio Capizucchi (født 24. oktober 1515 i Roma i Italia, døde 28. januar 1569 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie.
Han ble utnevnt til kardinal i 20. desember 1555 av pave Paul IV, med San Pancrazio som tittelkirke, deretter Santa Croce in Gerusalemme og til sist San Clemente.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Girolamo Grimaldi (?-1541)  *bispeviet 1529
Erkebiskop Martin de Portugal (?-1542) *1533
Erkebiskop Alfonso Oliva (?-1544) *1535
Biskop Girolamo Maccabei de Toscanella (?-1574) *1543
Biskop Giovanni Giacomo (Jean Jacques) Barba, O.S.A. (1499-1565) *1546
Kardinal Gianantonio Capizucchi (1515-1569) *1557


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Ursula Plassnik

Ursula Plassnik (født 23. mai 1956 i Klagenfurt) er en østerriksk konservativ politiker (ÖVP). Hun var utenriksminister i Wolfgang Schüssels regjering fra 20. oktober 2004 til januar 2007, og deretter i Alfred Gusenbauers regjering fram til denne ble avløst av regjeringen Faymann etter parlamentsvalget i september 2008.
Plassnik vokste opp i en sosialdemokratisk lærerfamilie i Klagenfurt, hvos hun gikk på gymnasiet med et utvekslingsår i Virginia, USA. Etter jusstudier ved universitetet i Wien tok hun 22 år gammel den juridiske doktorgrad (egentlig svarende til juridisk embedseksamen i Norge) i 1978, og studerte deretter ved Europacolleget i Brugge, Belgia. Deretter arbeidet hun som vitenskapelig assistent ved institutt for romersk rett og antikk rettshistorie i Wien. Etter Gerichtsjahr og praksis i en bank trådte hun inn i den østerrikske utenrikstjenesten, hvor hun bl.a. arbeidet ved EFTA-sekretariatet i Genève. Mens hun arbeidet i hans stab med forberedelser til Østerrikes formannsperiode i EU, ble hun oppdaget av Wolfgang Schüssel, og 1. juli 1997 utnevnt til kabinettsjef for visekansleren. Frem til da gjaldt hun som politisk nøytral eller snarere heller sosialdemokratisk innstilt. I 2000 var det meningen at hun skulle bli delegat til Europarådet i Strasbourg, men hun ble likevel i Wien for å bistå Schüssel i hans vanskelige første kanslerår. Hun var kabinettsjef for kansleren frem til 15. januar 2004, da hun ble utnevnt til Østerrikes ambassadør til Sveits. 18. oktober ble hun foreslått som Benita Ferrero-Waldners etterfølger som østerriksk utenriksminister, og utnevnt to dager senere. Hun var først blitt medlem av ÖVP, det østerrikske konservative partiet, noen få dager i forveien.
Plassnik ble i 2007 hedret med storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.


== Referanser ==
Witney

Witney er en by i Oxfordshire i England. Den er administrasjonsby i distriktet West Oxfordshire, og ligger omtrent 20 km vest for Oxford, rett ved hovedveien A40 og elven Windrush. Ved folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 27 522 innbyggere.


== Beskrivelse ==
Byen har vært kjent for produksjon av pledd siden middelalderen, men den siste fabrikken, Early's, er nå nedlagt.
I senere år har byen vokst kraftig, men den ser fortsatt i stor grad ut som en typisk, gammel markedsby i Cotswolds. Markedet ble opprettet i middelalderen, og det mest kjente landemerket er markedskorset Buttercross («Smørkorset»), som kalles så fordi folk samlet seg der for å handle smør og egg. Bygningen ved markedet er fra middelalderen, med en klokke som ble installert i 1683.
Rådhuset er fra 1600-tallet, og en lokal legende forteller at det ble designet av Christopher Wren. Det finnes ikke bevis for at det er tilfelle. Sognekirken, viet til jomfru Maria, er fra 1200-tallet. Gaten West End regnes som en av de best bevarte gatene i England.


== Etymologi ==
Stedsnavnet Witney er første gang bevitnet i angelsaksiske charter fra 969 som Wyttannige. I Domesday Book i 1086 er den omtalt som Witenie. Opprinnelsen til navnet er to delt, første ledd er et personnavn, Witta, og andre ledd, -ey, er norrønt for øy. Dets betydning er således «Wittas øy».


== Vennskapsbyer ==

Witney har følgende vennskapsbyer:
 Unterhaching, Tyskland
 Le Touquet, Frankrike


== Oversvømmelser ==
Witney fikk sin verste oversvømmelse på mer enn 50 år i juli 2007. Hjem og forretninger ble evakuert, og Bridge Street, den fremste veien inn til byen og den eneste veien som krysset elven Windrush. Rundt 200 eiendommer i sentrale Witney ble oversvømmet, og med områdene rundt Bridge Street, Mill Street og West End som verst rammet. Den nye og ennå ikke fullførte husutviklingsområdet Aquarius ble også betydelig oversvømmet.
Allerede året etter, i 2008, ble byen rammet av ytterligere en oversvømmelse, og bidro til dødsfallet til en gutt på 17 år som druknet i avløpsrenne.


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Baggs, A.P. et al (2004): A History of the County of Oxford, Volume 14: Bampton Hundred (Part Two). Victoria County History, s. 1–170.
Gott, Charles & Joan: The Book Of Witney
Sherwood, Jennifer; Pevsner, Nikolaus (1974): Oxfordshire. The Buildings of England. Harmondsworth: Penguin Books, ISBN 0-14-071045-0, s. 843–851


== Eksterne lenker ==
(en) Witney – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Witneypedia, egen pedia for Witney
Witney Blanket Story
Witney & District Historical and Archaeological Society Arkivert 12. januar 2016 hos Wayback Machine., arkeologisk og historiske info
Faderen (novelle)

Faderen er en novelle av Bjørnstjerne Bjørnson, utgitt i novellesamlingen Småstykker (1860). Novellen regnes blant Bjørnsons bondefortellinger.
Tematikken er knyttet til «lidelsens høgskole», et begrep Bjørnson fanget opp da han sommeren 1859 leste den tyske predikanten Hofackers tekster. Hovedpersonen Tord Øveraas går fra velstand og stolthet gjennom dyp fortvilelse til ydmykhet.


== Handling ==
Tord Øveraas er en rik og velstående bonde, han er en av de mektigste mennene hvor han bor. En dag står han i prestens kontor og sier han vil ha sønnen sin døpt. Dåpen skal holdes førstkommende lørdag klokken tolv. Seksten år senere kommer Tord til prestens stue der han vil ha sønnen konfirmert. Han vil ikke betale presten før han forvisser seg om at sønnen skal stå nummer én. Så går åtte år og igjen står Tord i prestens kontor med flere andre menn fra bygda. Sønnen skal gifte seg med Karen Storlien som er bygdas rikeste jente. Han betaler tre daler, selv om presten sier han bare skal ha én. Alle disse gangene Tord har snakket med presten har han alltid sagt: «var det ellers noe», men hver gang sier Tord «ellers var det intet».
Fjorten dager senere skjer det utenkelige for Tord. En dag er de ute og ror og snakker om bryllupet, så faller sønnen ut av båten, stivner til og drukner. Faren leter i tre dager og tre netter etter sin døde sønn. Morgenen den tredje dagen finner han sønnen, og bærer ham opp bakkene tilbake til gården sin.
Det går et helt år. Presten hører en høstkveld noen som går utenfor forstuen og der står Tord. Han forteller at han har solgt gården sin og vil donere halvparten av pengene til et legat som skal stå i sønnens navn. Presten sier «Nå tenker jeg at sønnen din endelig er blitt deg til velsignelse.» «Ja, nå tenker jeg det også selv,» svarer Tord.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Faderen, NRKs filmatisering fra 1985
Tjatse

Tjatse (norrønt Þjazi, dansk Tjasse, engelsk Thiazi) er i norrøn mytologi av jotneætt. Han er far til skigudinnen Skade som ble ulykkelig gift med Njord. Tjatse bor i Trymheim i Jotunheim.


== Bortførelsen av Idunn ==
I kvadet Haustlong (= «Høstlang»), diktet av skalden Tjodolv den kvinværske (ca. 900 e. Kr.), gjenfortelles en kjent myte: gudene Odin, Loke og Høne holder på å steke en okse som et offer og et hellig måltid (heilig skutli) da, jotnen Tjatse dukker opp i hammen til en flyvende ørn. Tjatse fortroller kjøttet slik at det ikke blir mørt. For å lykkes med maten, tvinges gudene til å inviterere Tjatse med til måltidet.
Loke fordeler maten, men Tjatse grabber likevel til seg de beste stykkene. Loke blir forbannet og slår etter ørnen med en stang. Tjatse river til seg stangen og flyr bort med Loke hengende etter. Loke ber om å bli sluppet trygt ned. Til gjengjeld krever ørnen Tjatse gudinnen Idunn og eplene hennes.


== Tjatse blir drept ==
Loke narrer Idunn med seg slik at Tjatse kan røve henne. Idunn eier gulleplene som gudene må spise for å holde seg unge, og uten eplene begynner de snart å eldes. De truer Loke til å hente Idunn og eplene tilbake til Åsgard. Ikledd Frøyas falkeham flyr Loke til Jotunheimen etter Idunn.
Med trolldom skaper han henne om til en nøtt, slik at han i falkeham kan bære henne med seg, men Tjatse skaper seg atter om til en ørn og flyr etter falken. Loke rekker frem til Åsgard, og når Tjatse følger etter, blir fjærene hans svidd av Odin som hersker innenfor Åsgards murer. Tjatse faller ned på bakken og blir der drept av guden Tor.
Myten, som også finnes i den Yngre edda, fortsetter når Tjatses datter Skade kommer gråtende og bevæpnet til Åsgard for å kreve bot for sin fars død.


== Referanser ==
Anne Holtsmark

Anne Elisabeth Holtsmark (født 21. juni 1896, død 19. mai 1974 i Oslo) var en norsk professor i filologi. 
Hun var den første kvinnelige filolog med stilling på Det historisk-filosofiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Hun var professor i norrøn filologi ved universitet fra 1949 til hun gikk av i 1961. I 1936 ble hun dr.philos med avhandlingen En islandsk scholasticus fra det 12. århundre. 
Holtsmark skrev tallrike avhandlinger og artikler, først og fremst innenfor norrøn filologi. Hennes utgivelse Norrøn mytologi. Tru og mytar i vikingtida, Oslo 1970, har kommet i stadig nye opplag, også i oversettelse. Framstillingen bygger på en kritisk gransking av edda- og skaldediktningen, studier av samtidens billedkunst og håndverk, arkeologiske funn, runeinnskrifter og stedsnavn.
Hun ble i 1961 utnevnt til æresdoktor ved Islands universitet.


== Utgivelser ==
Norrøn mytologi. Oslo: Samlaget. 1970. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ungdomsbilde av Anne Holtsmark
Gyula Andrássy

Gyula (Juliusz) Andrássy von Csíkszentkirály und Krasznahorka (født 3. mars 1823 i Kaschau, død 18. februar 1890 i Volosca) var en adelig (greve) og politiker i det keiserlige og kongelige monarkiet (K.u.k.) Østerrike-Ungarn.
Som 25-åring fikk Gyula Andrássy i 1848–1949 en ledende stilling i den daværende ungarske revolusjon. Derfor ble han in absentia dømt til døden i 1851, men fikk i 1857 amnesti. Han ble i 1867 Ungarns statsminister. Som østerriksk-ungarsk utenriksminister (1871–79) var han arkitekten bak Trekeiserforbundet i 1872. I 1878 fikk han gjennom den østerrikske okkupasjonen av Bosnia og Hercegovina, og i 1879 deltok han ved inngåelsen av forbundet med Bismarck.Andrássy-Universität  og gaten Andrássy út i Budapest har blitt oppkalt etter han.


== Referanser ==
Chipping Norton

Chipping Norton (lokalt kjent som Chippy) er en markedsby og verdslig sogn i høydeområdet Cotswolds i det administrative distriktet West Oxfordshire i Oxfordshire i England. Den er den høyest beliggende byen i grevskapet, og er mye besøkt av turister som skal til Cotswolds. Det ligger 19 km sørvest for Banbury og 29 km nordvest Oxford. I henhold til folketellingen i 2011 har sognet en befolkning på 6 337 innbyggere.


== Historie ==
Steinsirkelen Rollright Stones rundt 4 km nord for Chipping Norton indikerer menneskelig aktivitet i steinalderen i dette området, mellom 3000- til 2000-tallet f.Kr. Det er to sett steinsirkler. Bare Stonehenge og Avebury regnes som viktigere eksempler på denne typen fornminner.
Byens navn, Chipping Norton, har betydningen «marked i nordbyen», med «Chipping», fra angelsaksisk cēping, i betydningen marked. Chipping Norton begynte som en liten bosetning ved foten av en ås hvor normannerne på siste halvdel av 1000-tallet reiste en festning av typen motte-and-bailey. Kun jordverket gjenstår av festningen. I middelalderen var Cotswolds et av de rikeste områdene i England på grunn av den store ullproduksjonen, og Chipping Norton vokste kraftig på grunn av dette. Mange middelalderbygninger er bevart i sentrum, mellom bygninger fra 1700-tallet og senere.
Den beryktede landeveisrøveren James Hird ble født i byen i 1616. Han ble henrettet for høyforræderi i 1652.Etter den industrielle revolusjon etablerte William Bliss en moderne tekstilindustri i Chipping Norton. Møllen som han bygde i 1872 er et viktig landemerke. Den ble nedlagt så sent som i 1980, og har siden blitt gjort om til et luksushotell.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sherwood, Jennifer; Pevsner, Nikolaus (1974): Oxfordshire. The Buildings of England. Harmondsworth: Books Penguin, ISBN 0-14-071045-0, s. 536–541
Volkin, Michael, red. (2000): Nuffield Advanced Chemistry Students Book. London: Longman. ISBN 0-582-32835-7.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Chipping Norton, Oxfordshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  Chipping Norton hos Wikivoyage

Offisielt nettsted Arkivert 5. mars 2019 hos Wayback Machine.
Turistinformasjon
Chipping Norton, artikkel i Encyclopædia Britannica, 1911
Chipping Norton Literary Festival
Chippy Jazz and Music (CJAM) festival Arkivert 7. august 2019 hos Wayback Machine.
Chipping Norton i Open Directory Project
Gustav Kálnoky

Gustav Sigmund greve Kálnoky von Köröspatak (ungarsk gróf kőröspataki Kálnoky Gusztáv Zsigmond) (født 29. desember 1832 i Lettowitz, Mähren, død 13. februar 1898 i Prödlitz, Mähren) var en østerriksk-ungarsk statsmann og diplomat. Han var østerriksk-ungarsk utenriksminister fra 1881 til 1895, og gjaldt som arkitekten bak forbundet mellom Østerrike-Ungarn, Tyskland og Italia. Han meglet også i Battenbergaffæren (1885–87) mellom de sentraleuropeiske og Balkanstatene.


== Referanser ==
Franz Maria von Thugut

Franz Maria friherre von Thugut (født 8. mars 1736 i Linz, død 29. mai 1818 i Wien) var en østerriksk statsmann. I 1793 ble han utenriksminister og ledet krigen mot Frankrike. På Napoléon Bonapartes forlangende måtte han tre tilbake i 1797.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alfred von Vivenot: Thugut, Clerfait und Wurmser : Original-Documente aus dem K.K. Haus-, Hof- und Staats-Archiv und dem K.K. Kriegs-Archiv in Wien vom Juli 1794 bis Februar 1797. – Wien 1869
Felix zu Schwarzenberg

Felix zu Schwarzenberg (født 2. oktober 1800 i Krummau i Böhmen, død 5. april 1852 i Wien) var en østerriksk politiker, offiser og diplomat.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Felix zu Schwarzenberg var andre sønn av fyrst Joseph von Schwarzenberg (død 1833) og bror av kardinalen Friedrich Johannes Jacob Cölestin von Schwarzenberg.


=== Karriere ===
I 1818 ble han kadett ved et østerriksk rytterregiment, som han forlot med graden rittmester i 1824. Deretter trådte han inn i den diplomatiske tjeneste, hvor han fra 1826 var tilknyttet den østerrikske ambassade i London. Ett år senere ble han forflyttet til Brasil, og deretter Paris, Berlin, og endelig hoffene i Torino og Parma. I 1846 var han gesandt i Napoli. 
I mars 1848 ble han utnevnt til generalmajor og fikk kommandoen over en brigade i Nord-Italia; etterhvert fikk han rang som feltmarskalkløytnant. Samme år ble oktoberoppstanden i Wien slått ned. 


=== Statsminister ===
Schwarzenberg ble 22. november 1848 statsminister og utenriksminister og oppløste i mars 1849 riksdagen i Kremsier. Hans visjon var en militær-eneveldig regjert østerriksk enhetsstat. Med russisk hjelp slo han ned det ungarske opprøret, og var rådgiver for Franz Josef I ved innføringen av nyabsoluttismen. 
Schwarzenberg var, har hans nærmeste betrodde sagt, «en kald, jernhard, ubøyelig sjel, en mann av stål». Den østerrikske historikeren Heinrich Friedjung skrev at «den dypeste brist i hans natur bestod i at han misaktet de levende folkekreftene og misforstod alt hva som vellet frem fra dypet». Han skydde ingen midler da det gjaldt å gjenetablere den vaklende statsmaktens autoritet. Opprør i Ungarn og andre riksdeler ble hensynsløst undertrykket.På samme tid ble det gjennomført en hel rekke reformer, blant annet innen statsforvaltning, rettsvesen, finansvesen og jordlover. Østerrike gjenvant innen relativt kort tid sin styrke som den ledende makt i Mellom-Europa. Preussen ble tvunget til å oppgi sin «unionspolitikk» i 1850. Schwarzenberg anså seg i 1851 sterk nok til å suspendere den grunnloven som var blitt utferdiget i 1849, men aldri hadde trådt i kraft, og innledet dermed en lang tid av reaksjon.Fyrst Schwarzenberg døde av et slaganfall i 1852.


== Referanser ==