jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Knut Andersen

Knut Andersen (født 9. mai 1931 i Harstad, død 17. juni 2019 i Oslo) var en norsk filmregissør, manusforfatter, filmklipper og skuespiller.


== Liv og virke ==


=== Yrkesliv ===
Andersen var blant grunnleggerne av Teamfilm AS i 1962, sammen med blant andre Knut Bohwim og kameramannen Mattis Mathiesen (1924-2010). Andersen og Teamfilm revitaliserte den norske komedien på 1960-tallet med publikums- og kassasuksesser som Operasjon Løvsprett og Hurra for Andersens. Operasjon Løvsprett havnet høyt på listen over de norske filmene som er sett av flest mennesker på kino – den fikk hele 1,63 millioner publikummere. Også Balladen om mestertyven Ole Høiland fra 1970 ble sett av mange, over 710.000 publikummere.
De to filmene Brent Jord i 1969 og Under en steinhimmel i 1974 hadde klar tilknytning til regissørens egen landsdel. Begge filmene handlet om hendelser i andre verdenskrig i Finnmark, under de tyske retirerende styrkers tvangsevakuering av befolkning og nedbrenning av alle bygninger der.
Knut Andersen regisserte også én av de 14 filmene om Olsenbanden (Olsenbandens siste bedrifter, 1975). Han regisserte også flere TV-produksjoner, som Vestavind (seks episoder på NRK 1994) og Lillys butikk for NRK barne-TV. På 90-tallet jobbet han i NRK med oversettelse og instruksjon av innkjøpte programmer. 
Knut Andersen fikk Aamot-statuetten i 1976 og Amandakomiteens Ærespris i 2007 under åpningen av Den norske filmfestiavalen i Haugesund. VGs filmanmelder Jon Selås skrev etter utdelingen at «Det eneste overraskende med at den uhyre prisverdige veteranen Knut Andersen fikk sin Æres-Amanda, er faktisk at han ikke har fått den for lenge, lenge siden!»


=== Familieliv ===
Knut Andersen var gift med forfatteren Nicole Macé (1931–2011) fra 1965 til hennes død i 2011. Macé hadde også arbeidet som teaterinstruktør og filmregissør (Formynderne fra 1978 og 3 fra 1971).


== Filmografi ==


=== Regi ===
Vestavind (1994–95) (TV-serie)
Lillys butikk (1996–98) (TV-serie)
Fuglekongen (1987) (TV-film, NRK)
Dragens fange (1985)
For Tors skyld (1982)
Herfra til Haglemoen (1980) (TV-serie)
Mareritt ved midtsommer (1980) (TV)
Karjolsteinen (1977)
Den sommeren jeg fylte 15 (1976)
Olsenbandens siste bedrifter (1975)
Under en steinhimmel (1974)
Marikens bryllup (1972)
Balladen om mestertyven Ole Høiland (1970)
Brent jord (1969)
Sus og dus på by'n (1968) (segment «Oss rosemalere imellom»)
Hurra for Andersens (1966)
Skjær i sjøen (1965)
Nydelige nelliker (1964)
Operasjon Løvsprett (1962)


=== Manusforfatter ===
Herfra til Haglemoen (1980) (TV-serie)
Den sommeren jeg fylte 15 (1976)
Balladen om mestertyven Ole Høiland (1970)
Skjær i sjøen (1965)
Nydelige nelliker (1964)
Operasjon sjøsprøyt (1964)


=== Skuespiller ===
Makaroni Blues (1986) – Gundersen
De blå ulvene (1993) – Faren til Proffen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Knut Andersen på Internet Movie Database 
(sv) Knut Andersen i Svensk Filmdatabas 
(da) Knut Andersen på Filmdatabasen 
(en) Knut Andersen på AllMovie 
(en) Knut Andersen hos The Movie Database
Mesterbrev

Mesterbrev er en lovbeskyttet tittel for håndverkere som tar høyere yrkesfaglig lederkvalifikasjon. Det er Mesterbrevnemnda som har ansvar for forvaltning og utvikling av mesterbrevordningen i Norge. Mandatet er hjemlet i loven om mesterbrev i håndverk og annen næring. Det finnes 70 mesterfag hvor det er mulighet for å ta mesterbrev fordelt på følgende fagområder: Bilfag, Byggfag, Estetiske fag, Grafiske fag, Matfag, Møbel- og trefag og Verkstedhåndverksfag.
Utdanning mot et mesterbrev består av fagområdene, bedriftsledelse, faglig ledelse og faglig fordypning. Innen bedriftsledelse får håndverkeren også innføring i markedsføring, økonomi og regnskap. En mester er kvalifisert for å starte egen bedrift, ha lærlinger i faget, og drive opplæring av disse frem til Fag- og svenneprøve.
Mesterbrevnemnda har også ansvar for det offentlige mesterregisteret, et register over alle gyldige mestere og mesterbedrifter i Norge.
Per 2015 var det rundt 17 000 aktive håndverksmestere i Norge.


== Se også ==
Mesterbrevnemnda
Lærling
Svenn
Fag- og svenneprøve
Fagbrev og svennebrev
Svennestykke
Laug


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mesterbrev.no
Utdanningsveier Arkivert 24. januar 2016 hos Wayback Machine.
Lov om mesterbrev
Ealing Common undergrunnsstasjon

Ealing Common undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den betjener District-linjens Broadway-gren og Piccadilly-linjens Uxbridge-gren, og ligger i kollektivsone 3.
Stasjonen ble åpnet 1. juli 1879. Fra 1886 til 1910 het den Ealing Common and West Acton.


== Eksterne lenker ==
Ealing Common Underground Station Transport for London  (Engelsk)
Holborn undergrunnsstasjon

Holborn undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger i Holborn, nær British Museum og London School of Economics, og betjener linjene Central og Piccadilly. Stasjonen ligger i kollektivsone 1.
Den åpnet 15. desember 1906 som stasjon på Piccadilly-linjen, og het først Holborn (Kingsway). Navnet ble etter en tid forkortet. Central-linjen tok i bruk stasjonen etter at British Museum undergrunnsstasjon ble nedlagt i 25. september 1933. 
Ettersom det mellom 1907 og 1940, og mellom 1946 og 1994, var to grener av Piccadilly-linjen som brukte Holborn ble det bygget to ekstra plattformer. Den ene ble stengt etter kort tid, da man ikke fant det nødvendig å bruke den, og den har vært brukt som tilfluktsrom, lager og til å romme en el-stasjon. Den andre var i bruk til 1994, og var synlig bak en låst gitterport i flere år før åpningen ble stengt. 


== Eksterne lenker ==
Holborn Underground Station Transport for London (Engelsk)
British Museum undergrunnsstasjon

British Museum undergrunnsstasjon er en nedlagt stasjon i Londons undergrunnsbane. Den betjente Central-linjen, og ligger mellom Holborn og Tottenham Court Road.
Stasjonen ble åpnet 30. juli 1900, med inngangen i krysset mellom High Holborn og New Oxford Street, like ved British Museum. I desember 1906 ble Holborn åpnet som en ny stasjon på Piccadilly-linjen, mindre enn hundre meter unna. Dette skyldtes at det var forskjellige selskaper som drev linjene. Etter at de ble slått sammen virket det langt mer fornuftig å slå dem sammen, slik at passasjerer kunne bytte linje uten å måtte gå til en annen stasjon.
Det var først tanker om å anlegge en underjordisk tunnel for passasjerene, men dette ville dels være teknisk komplisert, og dels ville bety lang gangavstand i tunnelen – dette var lenge før man fikk rullebånd. Man valgte derfor å bygge en ny plattform på Holborn, og 24. september 1933 ble British Museum undergrunnsstasjon stengt.
Stasjonen ble en periode brukt som militært administrasjonskontor og nødkommandopost, men den er nå ikke i bruk i det hele tatt. Etter at stasjonsbygningen på overflaten ble revet i 1989 er det ikke lenger adgang til den, men den kan sees fra togene som kjører forbi.
Stasjonen har blitt brukt i flere filmer og minst ett videospill, og har i flere slike tilfeller vært knyttet til British Museum med en hemmelig gang.
Fredsinitiativet mot angrepskrig

Fredsinitiativet mot angrepskrig er en norsk antikrigsorganisjon stiftet den 15. februar 2005 i Oslo som etterfølger etter Fredsinitiativet Ingen krig mot Irak, to år etter de store verdensomspennende demonstrasjonene mot den USA-ledede invasjonen i Irak. Organisasjonen er en paraplyorganisasjon for en rekke andre organisasjoner. Organisasjonens plattform består i beskyttelse av FN-pakten og dens forbud mot angrepskrig.
6.–8. mai 2011 arrangerte organisasjonen en fredsmarsj fra Eidsvoll til Eidsvolls plass i Oslo, der de krevde full uttrekning av norske soldater fra krigen i Afghanistan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Peace march against the War in Afghanistan (2001-2014) in Oslo (6-8 May 2011) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Paraplyorganisasjon

Paraplyorganisasjon er en organisasjon som har andre organisasjoner – ikke individer – som medlemmer. Organisasjonene som er sluttet sammen i en paraplyorganisasjon har som regel felles interesser, eller arbeider innenfor samme interesseområde eller samfunnssektor. Medlemskap i paraplyorganisasjonen innebærer som regel ikke at medlemsorganisasjonene pådrar seg noen forpliktelser, ettersom de beholder retten til å fatte sine vedtak på selvstendig grunnlag. Et beslektet begrep er meta-organisasjon, som henspiller på at det dreier seg om en organisasjon dannet av andre organisasjoner.


== Norske eksempler ==
På arbeidslivsområdet er hovedsammenslutningene av fagforeninger og bransjeforbund, Landsorganisasjonen i Norge og Næringslivets Hovedorganisasjon, eksempler på paraplyorganisasjoner. Et eksempel fra et annet området er Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité, som organiserer særforbundene i norsk idrett. I en nyere kartlegging anslås det at det finnes rundt 300 paraplyorganisasjoner i Norge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Supraorganizations – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Akerøya

Akerøya er ei øy i Hvaler kommune i Østfold, areal 1,53 km2, og høyeste punkt 33 moh. Øst for Akerøya ligger en liten holme, Festningsholmen, med  Akerøy fort fra 1600-tallet. I sagatiden het øya Saltholmen, etter noen grunne poller der det ble utvunnet havsalt.
Øya består av i hovedsak av fjell/granitt og enkelte strandenger og gressletter. Karakteristiske  «klover» skjærer gjennom øya flere steder der det vokser godt med småbusker og trær. Det er registrert mer enn 400 plantearter hvorav flere er truede og sårbare.
Øya har et rikt fugleliv og er en rasteplass for trekkfugl. I 1978 ble det opprettet et naturreservat for sjøfugl på øst- og vestsiden av øya med ferdselsforbud deler av sommeren. Siden 1961 har Akerøya Ornitologiske Stasjon drevet registrering av fugl. Øya er fra 26. juni 2009 innlemmet i Ytre Hvaler nasjonalpark.
Fram til ca. 1950 var det et gårdsbruk som drev med storfe på øya. Dyreholdet har vært med å holde vegetasjonen nede, men de senere års sauebeite har ikke klart å holde tritt med gjengroing av spesielt einer.
På øyas høyeste punkt er det en redutt, en observasjonspost for fortet på Festningsholmen. Nord for redutten er det funnet flere gravrøyser fra bronsealderen.
Den mest attraktive delen midt på øya er gjort til offentlig friområde med mulighet for telting. Akerøya eies og forvaltes av Staten og Oslofjorden Friluftsråd. Det er et hus på øya. Her bodde i sin tid Johan Borgen. I sommersesongen kan man overnatte i huset gjennom kystleden. Utenom sesongen disponeres huset av Akerøya Ornitologiske Stasjon.
Akerøya har også etterhvert fått to glimrende sandvolleyballbaner. Banene er laget av lokale Hvaler-ungdommer, og har to konkurransenett. Hvert år arrangeres en volleyballturnering som heter "Øya Open".

		
		


== Referanser ==


== Kilder ==
Schmedling Tor (1987). Hvaler Guiden. Mysen: Metope forlag AS og Hvaler kommune. s. 74-75. ISBN 82-403-0029-4.
Joseph de Maistre

Joseph-Marie, comte de Maistre (IPA: [də mɛstʁ], født 1. april 1753 i Chambéry i Kongedømmet Sardinia, død 26. februar 1821 i Torino) var en fransktalende savoyisk filosof, forfatter, advokat og diplomat.
Han var en av de mest innflytelserike representanter for kontrarevolusjonen og en autoritær konservatisme i perioden som fulgte umiddelbart etter den franske revolusjon. Han mente livet gjennom at den franske revolusjon var et resultat av de destruktive og ateistiske doktriner fra de store 1700-talls-filosofer. De Maistre gikk inn for at det arvelige monarkiet skulle gjeninnføres, og betraktet den som en guddommelig sanksjonert institusjon, og mente at paven skulle medgis indirekte autoritet over verdslige saker. Han regnes som en av konservatismens grunnleggere.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Joseph de Maistre var av fransk og italiensk herkomst. Faren var senatspresident i hertugdømmet Savoia, som den gang tilhørte kongedømmet Sardinia. Joseph de Maistre levde hele livet som borger av dette kongedømmet Sardinia. Han fikk trolig sin skolegang hos Jesuittordenen.


=== Konservativ filosof og politisk tenker ===
Etter revolusjonen ble han en varm forsvarer av ordenen; han sammenlignet revolusjonsånden med jesuittenes motstykke, jansenistene. Etter å ha studert jus ved Universitetet i Torino, gikk han i sin fars fotspor, og ble utpekt til senator i 1787. Idet franske tropper inntok kongedømmets fastlandsprovinser, Savoie og Piemonte, på 1790-tallet, flyktet han med det kongelige hoffet til Cagliari. 
I 1802 ble han utnevnt til ambassadør ved tsar Aleksander Is hoff i St. Petersburg; ambassadørens plikter var for det meste seremonielle, men han ble vel ansett i aristokratiet og fikk tid til å skrive noen av sine mest betydningsfulle verker. I mellomtiden led Napoléon nederlag, og Wienerkongressen tilkjente Kongedømmet Sardinia igjen herredømmet over Savoie og Piemonte. 
I 1817 vendte Joseph de Maistre tilbake til Torino som minister ved hoffet.Joseph de Maistre var en av de fremste talsmennene for en reaksjonær og autoritær konservatisme i perioden etter den franske revolusjon i 1789. Han mente at opplysningsfilosofenes doktriner som lå til grunn for revolusjonen, var gudløse og destruktive. Joseph de Maistre argumenterte for gjenopprettelse av eneveldet, og for pavens autoritet i både religiøse og politiske spørsmål.


== Utvalgte verker ==
1796 – Considérations sur la France.
1814 – Essai sur le principe génératuer de constitutions politiques et des autres institutions humaines.
1819 – Du pape.
1821 – Soirées de St. Petersbourg.


== Referanser ==
Skjærhalden

Skjærhalden (uoffisielle navn: Skjærhallen, Skjærhollen) er et tettsted på Kirkøy i Hvaler kommune i Østfold, med 936 innbyggere per 1. januar 2022. Stedet er administrasjonssenter for Hvaler kommune.I Skjærhalden ble det i 2000 reist en byste av den kjente norsk-kanadieren Henry A. Larsen, som vokste opp på naboøya Herføl.


== Turisme ==
Om sommeren er Skjærhalden et populært feriested. Det ligger fire restauranter rundt torget. Gjestehavna kan ta imot mellom 100 og 130 båter.Fra Skjærhalden går det rutebåt til de østlige Hvalerøyene Søndre- og Nordre Sandøy, Herføl og Lauer. I helgene, julen, påsken og hele sommeren går det ferge til Strömstad med fergen Vesleø II.


== Galleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Skjærhalden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Skjærhalden». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Julius Curtius

Julius Curtius (født 7. februar 1877 i Duisburg, død 10. november 1948 i Heidelberg) var en tysk jurist og politiker. Han var næringsminister i Weimarrepublikken fra 1926 til 1929, deretter utenriksminister til 1931. Curtius gikk inn for Youngplanen om krigserstatningene og en tollunion mellom Tyskland og Østerrike.  


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Curtius studerte jus i Kiel, Strasbourg og Bonn. Han tok en juridisk doktorgrad i Berlin i 1905. Curtius var senere virksom som advokat i Duisburg. 


=== Politisk karrière ===
Curtius ble medlem av riksdagen i 1920, og i 1926 utnevnt som næringsminister. Etter Stresemans død i 1929 var han parallelt utenriksminister, og fra november samme år på full tid i dette vervet. Han arbeidet som næringsminister for sysselsettingsprogrammet og dessuten med et samarbeid med Sovjetunionen.  
Han huskes mest for sitt arbeid for å fullføre Stresemanns arbeid for å regulere krigserstatningene etter den første verdenskrigen, og tilbaketrekningen fra Rhinland. Curtius var som minister ansvarlig for Young-planen, og befant seg i brennpunktet for hets fra nasjonalister, det såkalte Stahlhelm og nasjonalsosialister.  
Sammen med Schober forsøkte han å etablere en tollunion med Østerrike. I dette ble han imidlertid motarbeidet av Frankrike som fikk medhold i Haag-domstolen (8 mot 7 stemmer), i at unionen ville være i strid med Genèvekonvensjonene. 
Julius Curtius' bolig i Berlin, ble ødelagt under bombingen mot slutten av den andre verdenskrigen. Hans eiendom i Mecklenburg som var en del av Øst-Tyskland, ble beslaglagt i 1946. Curtius flyttet i 1946 til Heidelberg hvor han døde i 1948. 


== Referanser ==
Puttesund bro

Puttesund bro er en 138 meter lang bro i Fredrikstad kommune, som forbinder Håholmen  med Kjøkøy. Broen inngår i riksvei 108. Broen ble bygd som spennbetongbro i 1971, og ombygd til skråstagsbro i 2002. Midten av broen sank med 40 cm fram til den ble ombygd i 2002.


== Se også ==
Kjøkøysundbrua
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==
Spanias autonome regioner

Spanias autonome regioner (comunidades autónomas) er regioner med forholdsvis stor grad av selvstyre fastlagt i den spanske grunnloven. Dette er organisert slik at Spanias femti provinser er gruppert i 17 autonome regioner, i tillegg til to afrikanske autonome byer (ciudades autónomas), Ceuta og Melilla.


== Grunnleggelse og makt ==
Sentralisme, nasjonalisme og separatisme spilte en viktig rolle i Spanias historie.
Et kompromiss ble inngått av de moderate politiske partiene som deltok i skisseringen av den Spanske Grunnloven fra 1978, siden man fryktet at separatisme skulle føre til ustabilitet og et diktatorisk uføre. Målet var å roe ned separatistgruppene og så desarmere den ekstreme høyrevingen. En veldig desentralisert stat var blitt grunnlagt, sammenlignet med både Francisco Francos regime og de fleste moderne territorielle arrangementer i de vesteuropeiske stater.
I grunnloven er det fastlagt hvilke lovgivende og utøvende retter de autonome enhetene har, og hvilken grad av uavhengighet hver enkelt autonome enhet har. De har egne parlament og regionale guvernører.
Andelen av kompetanse er forskjellig fra enhet til enhet. Det er en klar forskjell mellom historiske regioner slik som Baskerland, Catalonia, Galicia, Andalucía og de andre. De historiske regionene hadde fra begynnelsen flere funksjoner, bl. a kunne de regionale presidentene velge når neste valg skulle være (gitt at det var maks fire år i mellom hvert valg). Et annet eksempel er at Baskerland og Catalonia begge har egne politistyrker, Ertzaintza og Mossos d'Esquadra.
Grunnloven gir uttrykk for de historiske rettighetene til de forskjellige områdene. Dette brukes som referanse til de forskjellige statusene som kom til under tidligere enigheter mellom de sentrale styresmakter og regionene. Dette forklarer hvorfor Baskerland og Navarra på forhånd avtaler hvor mye av skattepengene som skal tilfalle det nasjonale.
Opprinnelig var det meningen at bare de historiske regionene skulle bli autonome. Kort tid etter at grunnloven var vedtatt, oppsto det en bølge med nye autonome bestrebelser. Dette ble kalt café para todos, «kaffe til alle», av desentraliseringens kritikere.
Den spanske grunnloven fra 1931 ga autonomi til Catalonia, Galicia og Baskerland,
men den spanske borgerkrigen knuste dette eksperimentet.


== Oversikt over provinser og autonome enheter ==
Stor-Oslo Lokaltrafikk

Stor-Oslo Lokaltrafikk as (SL) var et norsk aksjeselskap eiet av staten, Oslo kommune og Akershus fylkeskommune med en tredel hver frem til 1. januar 2008, da selskapet ble slått sammen med Oslo Sporveier og virksomheten overført til Ruter.
SL hadde ansvar for planlegging, koordinering og markedsføring av kollektivtilbudet på buss og båt i Akershus og mellom Akershus og Oslo, samt skolekjøring og transport av funksjonshemmede i Akershus, basert på kjøp av transporttjenester fra en rekke buss- og båtselskaper. Da selskapet ble slått sammen med Oslo Sporveier hadde SL kontrakter med busselskapene Nettbuss Lillestrøm, Norgesbuss, Schaus Buss, Concordia Bus Norge, Veolia Transport Sør og Unibuss samt ferjeselskapene Nesodden-Bundefjord Dampskipsselskap og Sandvika Fjordturer.
SLs virksomhet var basert på områdekonsesjon for hele Akershus fylke og transporterte 56 millioner passasjerer i 2004.


== Historie ==
Selskapet ble opprettet i 1974 med det mål å etablere et felles kollektivtrafikkselskap for Oslo og Akershus. SL skulle i utgangspunktet overta ansvaret for all kollektivtrafikk i Oslo og Akershus (inkludert togtrafikken), men sent i prosessen valgte Oslo kommune å beholde styring med kollektivtrafikken i Oslo gjennom det kommunalt eide selskapet Oslo Sporveier. Tilsvarende valgte Samferdselsdepartementet å la staten beholde ansvaret for togtrafikken i det samme området. Etter dette var det i flere tiår ønskelig å etablere et felles kollektivtrafikkselskap fra både myndigheter og andre involverte parter, og dette selskapet ble til slutt etablert 23. oktober 2007 gjennom en sammenslåing av Oslo Sporveier og Stor-Oslo Lokaltrafikk.


== Omorganisering ==
1. januar 2008 ble arbeidsoppgavene til Stor-Oslo Lokaltrafikk overført til det nye selskapet Ruter, som skal administrere all kollektivtrafikk i Oslo og Akershus. Oslo kommune eier 60 prosent og Akershus fylkeskommune 40 prosent av det nye selskapet.


== Eksterne lenker ==
www.slnett.no (arkivert versjon fra 21. desember 2008)
Jan van Leiden

Jan van Leiden (født 2. februar 1509 fra Leiden, død 22. januar 1536 i Münster i Westfalen) eller Jan (Johann) van Leyden (egentlig Johann Bockelson eller Beukelszoon) var en tysk predikant og en av lederne for gjendøperne som i et års tid hersket i Münster.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Beuckelszoon ble født i nærheten av Leiden som uekte sønn av schultheiss Beukel Gerritsz og tjenestepiken Aleke oder Alit, som faren giftet seg med etter at hans ektefelle døde. Jan vokste opp i fattigdom.
Han lærte seg skredderyrket og arbeidet i Flandern og England. Han vendte så tilbake til Leiden og giftet seg med enken etter en skipper. Som kjøpmann reiste han så vidt omkring som til Lübeck og Lisboa. Til slutt drev han et verdshus i Leiden, var mestersanger, rimdikter og skuespiller under byens festspill.


=== Møte med Døperne ===
I 1533 ble han kent med døperen (anabaptisten) Jan Matthijs og lot seg døpe av ham. Hans interesse for denne nye kristelige bevegelsen var allerede blitt vekket hos ham på et besøk i Münster da han hørte noen prekener av Bernd Rothmann.


=== Religiøst og politisk lederskap ===
Bockelson ble selv en karismatisk anfører blant døperne, og ble idolisert av sine tilhengere. Ifølge ham selv dro han til den tyske byen Münster i 1533, fordi han hadde hørt om byens predikanter. Han sendte bud etter Jan Matthijs, som hadde døpt ham. Etter sin ankomst ble Matthijs – som ble ansett for å være profet – leder av byen. Etter et mislykket militært angrep påskesøndag 1534, hvorved Matthijs ble drept, ble Bockelson konge av Münster inntil byens fall i juni 1535.
Han innførte et teokrati i Münster og opprettet en kommunalistisk og polygam stat. Ifølge visse kilder hadde Bockelson 16 koner, noe som skyldtes at han hadde innført en lov om at en ugift kvinne skulle gifte seg med den første som fridde. Da kvinner var tvunget til å gifte seg, konkurrerte mennene om å ha flest koner. Bockelson halshugget offentlig en av sine koner: Da byen ble beleiret av de tyske landfyrstene sies det at da en av konene hans spurte om tillatelse til å forlate byen, hogde han av henne hodet mens de andre konene hans danset og sang salmer.
Münsters hær ble slått i 1535 av biskop Franz von Waldeck, og Bockelson ble tatt til fange. I januar 1536 ble han sammen med Bernhard Krechting og Bernhard Knipperdolling torturert og deretter henrettet. De ble bundet til en pæle med en jernkrave med jernpigger, og kroppene ble i en time sønderrevet med rødglødende tenger. Deretter ble tungene revet ut, før de ble drept med en brennende kniv gjennom hjertet.
Likene ble heist opp i bur over Sankt Lamberti kirke i Munster og etterlatt for å råtne opp. Knoklene ble fjernet etter 50 år, men burene er blitt hengende inn i det 21. århundre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jan van Leiden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
„Der wedderdoeper eidt“ / Eid der münsterschen Täufer
Online Biographie zu Jan van Leiden