Cao Đài

Cao Đài eller caodaisme er et trosretning oppstått i Vietnam i 1919/26. 
Caodaismen er i det vesentlige en syntese med elementer fra konfucianismen, taoismen, buddhismen og katolisismen, og med innslag fra teosofi og okkultisme. Den oppstod i en av de mange vietnamesiske miljøer som influert av fransk kultur forlot de tradisjonelle okkulte skikker av sen-taoistisk merke og tok til seg mer moderne og vestlige former for spiritisme.


== Den tredje åpenbaring ==
Under en bordbevegelsesseanse i 1919 oppfattet den vietnamesiske embetsmann Phu Ngo Van Chien det han mente var et guddommelig mandat: Gud, som presenterte seg selv ved det taoistiske navn Cao Dai («Det høyeste palass»), lot ham forkynne «den tredje åpenbaring». Den første og den annen åpenbaring hadde vært Buddha og Lao Tse i Østen, og Moses og Jesus Kristus i Vesten.
Det kunne synes å være en henvisning til den tredje åpenbaring i Evangeliene i Bibelen, når Jesus forteller om den talsmannen han skulle sende.  Men som det heter i en offisiell kunngjøring fra caodaistene:

I stedet for å komme i menneskes form har Gud tilpasset sin lære til sinnets utvikling og har manifestert seg selv i vår tid gjennom et medium, ettersom han ikke ønsker å gi noen dødelig person den ære å presentere seg selv som caodaismens stifter.


== Offisiell grunnleggelse ==
Den første person av vesentlig betydning i samfunnet som konverterte til gruppen, var Le Van Trung. Han ble raskt fellesskapets overhode, og gruppen begynte så å vokse og utbre seg svært raskt. Trossamfunnet ble offisielt grunnlagt 7. oktober 1926 i Tay Ninh, og etter noen få år omfattet det 1½ millioner medlemmer, blant dem mange samfunnstopper. 


== Synkretisme ==
Veksten skyldtes meget av sin suksess den ovennevnte synkretisme: Fra konfucianismen kom dens rettsoppfatning; fra buddhismen kom dens lære om reinkarnasjon og karma; fra taoismen visse okkulte bruk; fra katolisismen idealet om den verdensomspennende kjærlighet, den hierarkiske struktur med pave, kardinaler og erkebiskoper, og symbolet for Gud som et øye i en trekant; fra vietnamesisk folketro forfedrekult. Det moralske fundament er buddhistisk og konfuciansk. Men synkretismen går lenger: Caodaismen har en rekke helgener, og blant dem er også Perikles, Julius Cæsar, Li Thai Po, Jeanne d’Arc, Voltaire, Victor Hugo og Sun Yat Sen.


== Cao Dai-staten ==
Ved sin faste hierarkiske struktur fikk Cao Dai snart en slags stat med Tay Ninh som  hovedstad. Der reformerte de jordbruk og etablerte et sosialvesen. Under Japans okkupasjon av Vietnam mottok Cao Dai-staten våpen fra erobrerne og skapte en egen hær på 20 000 mann. 
Etter annen verdenskrigs avslutning støttet den til å begynne med Vietminh-partiet, men senere franskmennene. Etter en maktkamp mot de rivaliserende religiøse bevegelser Hoa Hao og Binh Xuhan vant Cao Dai under ledelse av sin pave Pham Cong Tak og general Nguyen Thanh Phuong politisk kontroll over Sør-Vietnam og tvang Bao Dai ut av sitt embede. De bidro også til Ngo Dinh Diems maktovertagelse, men gjorde senere opprør mot ham. 
I februar 1956 inntok  Ngo Dinh Diem Tay Ninh og inkorporerte caodaisthæren i de sørvietnamesiske, militære styrker.  Pham Cong Tak måtte flykte til Kambodsja, og Cao Dais politiske ambisjoner ble knust.


== Etter Vietnamkrigen ==
Etter Vietnamkrigens avslutning i 1975 ble det opprettet en rekke caodaisentre rundt om i verden i land med vietnamesiske flyktninger. Det var omkring år 2000 anslagsvis to millioner caodaister i Vietnam, Kambodsja, Frankrike og USA. Hovedkvarteret er fremdeles  i Tay Ninh, litt utenfor Ho Chi Minh-byen. 
Caodaismen er fortsatt en viktig religiøs bevegelse i Vietnam.


== Litteratur ==
Phan-Long Nguyên: Arkivert  hos daotam.info . Verein der CaoDaisten in der Bundesrepublik Deutschland, München 1991 (PDF; 362 kB)
Victor L. Oliver: Caodai spiritism: A study of religion in Vietnamese society. Vorwort von Pierre Rondot. Brill, Leiden: 1976, ISBN 90-04-04547-3
Jayne Susan Werner: Peasant Politics and Religious Sectarianism: Peasant and Priest in the Cao Dai in Viet Nam. Southeast Asian Studies. Yale University, New Haven 1981, ISBN 978-0938692072