jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Lars Danielsson

Lars Danielsson (født 5. september 1958, i Smålandsstenar) er en svensk jazzmusiker (bass og cello), kjent for flere samarbeid med verdenskjente og norske jazzartister.
Etter utdannelsen ved Göteborg musikkonservatorium, har han opplevd å arbeide med storheter som Michael Brecker, Jack de Johnette, Thad Jones, Joe Henderson, Mike Stern og Kenny Wheeler.  Med svenske medmusikanter som Ulf Wakenius har han også medvirket.
Han ledet «European Voices» som ga ut European Voices med opptak fra Sveriges Radio i 1993 (Dragon Records, 1995).  Besetningen var danske Marilyn Mazur perkusjon, tyske Michael Riessler klarinett og saksofon, svenske Joakim Milder saksofon, Lars Jansson gitar, Nils Landgren trombone, Sven Fridolfsson saksofon og Tobias Sjögren gitar,
norske Eivind Aarset gitar og Nils Petter Molvær trompet.
I kvartett med David Liebman piano Jon Christensen trommer og Bobo Stenson piano utkom Far North (Curling Legs, 1994).
I hans egen L.A. Trio spiller John Abercombie gitar og Adam Nussbaum saksofon (Origo, Curling Legs, 1997).
I tillegg til bass og cello, trakterer han også piano, som kan høres på hans egen utgivelse Libera Me (2004), der han også har danske Danmark Radios symfoniorkester og Cæcilie Norby, såvel som norske Jon Christensen, Nils Petter Molvær og Carsten Dahl som medvirkende.
På Punkt-festivalen 2006 opptrådte han i egen kvartett med Jon Christensen (trommer), Bugge Wesseltoft (piano) og Jan Bang (elektronika).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lars Danielsson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Verrandagan

Verrandagan, eller Dagan på folkemunne, er et årlig kulturarrangement i Malm, Verran kommune, Nord-Trøndelag. Det arrangeres ca. siste helg i juni.
Da Verrandagan starta i 1980, het det opprinnelig «Malmdagan». Ideen ble lansert under et styremøte i Malm IL januar 1980.  Tanken var å få til et stevne i bygda, for å få inn penger til Malm IL, som slet med dårlig økonomi. Forslaget ble vedtatt på samme møte, og sommeren 1980 var Malmdagan en realitet. Arrangementet gikk på håndballbanen ved Malm stadion. Allerede fra første år var det utstillings-/salgsboder, underholdning, aktiviteter for barn, restaurant og fester fredag og lørdag kveld.  Selve arrangementet startet med et opptog fra Sanna til handballbanen.  Korpsene i bygda ledet da opptoget.
Slik fortsatte det til og med 1989. Arrangementet hadde da pause i 3 år før det starta igjen i 1992 med navnet «Bygdadagan». I 1998 ble navnet igjen Malmdagan.
Selve prinsippet med Dagan var at Malm IL stod for arrangementet og søkte gratis hjelp utenfor om nødvendig. Dette fungerte ikke så godt, fordi Malm IL ble bare mindre og mindre, og folk ikke var villige til å stille opp gratis.
I 2000 ble Malmdagan en egen organisasjon, der alle lag og foreninger fikk tilbud om å hjelpe til. Når regnskapet var ferdig og overskudd forelå, skulle dette deles slik:

25 % skulle holdes igjen til neste års dager
De øvrige 75 % skulle deles ut til lag og foreninger etter hvor mye hjelp de bidrog med.Hjelpa de skaffet ble talt i antall vaktenheter, der hver vaktenhet var på 3 timer. Dette fungerte svært godt, og det ble lettere å skaffe arbeidshjelp. (I 2003 var det dobbelt så mange som meldte seg enn det som var nødvendig.)
I slutten av 2002 fatta komiteen i Malmdagan vedtak om å skifte navnet til Verrandagan. Dette ble gjort gjeldende fra 2003.  
Hovedkomiteen for Malmdagan bestod av 5 personer, alle fra Malm. Fra nå av består den av en komité sammensatt av folk fra alle kretser i kommunen, fordelt på geografien.

5 fra Malm
2 fra Follafoss
1 fra Verrastranda
1 fra VerrabotnGrunnet flere uheldige hendelser ble det ikke mulig å arrangere Verrandagan i 2006, men Dagan arrangeres igjen, 22.-24. juni 2007. 
I 2008 ble dagan arrangert den første helga i august.
Tete Montoliu

Vicenç «Tete» Montoliu i Massana (født 28. mars 1933 i Eixample utenfor Barcelona, død samme sted 24. august 1997) var en katalansk jazzpianist.
Han var født blind, av musikerforeldre, lærte Braille-skrevne noter, gikk i lære hos Petri Palou og senere hos 
Conservatori Superior de Música de Barcelona (1946-1953) der han gjennom Don Byas i 1947 fikk sistt første møte med bebop.  Hans internasjonale gjennombrudd kom i samarbeid med Lionel Hampton Jazz flamenco (1957).  Senere spilte han i European All-Stars (1961) og turnerte med Roland Kirk (1963).  Han var i denne tiden også lærer for Magni Wentzel som studerte jazzsang og klassisk gitar. Ved Moldejazz  året etter var han i fire oppsetninger med Niels-Henning Ørsted Pedersen og Alex Riel, blant annet som innleid internasjonalt komp for Dexter Gordon og Benny Golson.  Med Andreas Skjold og Bergen Big Band skal han (med egen trio) ha opptrådt på Konsertpaleet ved Nattjazz den 1. juni 1977.
Av plateutgivelser med Tete nevnes
albumene Body & Soul (1971), Tete! (1974), Tete a Tete (1976), Lunch in L.A. (duett med Chick Corea), The man from Barcelona (1990) og Tete en el San Juan (1997). 
Montoliu døde av kreft.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tete Montoliu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tete Montoliu på Internet Movie Database 
(en) Tete Montoliu på Discogs 
(en) Tete Montoliu på MusicBrainz 
(en) Tete Montoliu på AllMusic
Steinvik

Steinvik er en grend lengst sør i Stor-Elvdal kommune i Innlandet. Steinvik ligger på vestsiden av Glomma. 
Det er ca. 140 fastboende. På sommeren er det mer liv i grenda, siden hytter og sommerhus befolkes.
Steinvik ligger ca. 19 mil nord for Oslo og 12 kilometer nord for Rena. Riksvei 3 og Rørosbanen går gjennom grenda. De fleste tog stopper på Steinvik stasjon, som ble åpnet i 1875 og ligger 204 moh.
Navnet Steinvik stammer fra gården Stenvigen, som forøvrig ble borte for mange år siden.
I sør ligger elva Hovda som kommer fra innsjøen Storhovden. Hovda ligger på grensen mellom Åmot og Stor-Elvdal kommuner.


== Litteratur ==
Anders Fosvold (1937). «Stenviken». Bygdebok for Stor-Elvdal: Bidrag til bygdens historie. 2. Hamar. s. 824–831.
Steroidhormon

Steroidhormoner er steroider som fungerer som hormoner. Hos pattedyr kan steroidhormonene klassifiseres i fem grupper etter hvilke reseptorer de binder: Glukokortikoider, mineralkortikoider, androgener, østrogener og progestagener. Vitamin D-derivater er et sjette nært beslektet gruppe, med homologe reseptorer, men kjemisk er disse steroler, ikke steroider. Det er også utviklet en rekke kunstige steroidhormoner som brukes som legemidler ved en rekke tilstander.


== Farmakologiske egenskaper ==
De  naturlige steroidhormonene dannes fra kolesterol i gonadene og i binyrebarken. I blodet fraktes steroidhormonene rundt bundet til spesifikke bærerproteiner som for eksempel SHBG, kjønnshormonbindende globulin. Videre omdanning og katabolisme skjer i leveren, andre perifere vev og i målorganet.
Fordi steroider og steroler er fettløselige, diffunderer de relativt fritt fra blodet gjennom cellemembranen til cytoplasma i målcellene. Her modifiseres steroidhormonet i enkelte tilfeller før det binder spesifikke reseptorer, som er store metalloproteiner. Når steroidet binder reseptoren, går to steroid-reseptorkomplekser sammen og danner en funkjsonell DNA-bindende enhet som kan trenge inn i nukleus (cellekjernen). I kjernen binder steroid-ligand-komplekset spesifikke DNA-sekvenser og induserer transkripsjon av målgenene.


== Viktige naturlige steroidhormoner ==
Glukokortikoider
Kortisol
Mineralkortikoider
Aldosteron
Kjønnshormoner
Androgener
Testosteron
dehydroepiandrosteron (DHEA)
dehydroepiandrosteron sulfat (DHEAS)
androstenedion
dihydrotestosteron (DHT)
Østrogener
Østradiol
Østron
Østriol
Progestagener
ProgesteronDet viktigste sterolhormonet:

Vitamin D-derivater
Kalsitriol


== Syntetiske steroider og steroler ==
En rekke kunstige steroler og steroider har blitt utviklet. De fleste er steroider, men det finnes også eksempler på ikkesteroide frobindelser som kan påvirke steroidreseptoere. Noen syntetiske steroider er svakere, andre mye mer effektive enn tilsvarende naturlige steroider.
Eksempler på syntetiske steroidhormoner:

Glukokortikoider: Prednison, deksametason, triamcinolon
Mineralkortikoid: Fludrokortison
Vitamin D: Dihydrotakysterol
Androgener: Oksandrolon, dekadurabolin (også kjent som anabole steroider)
Østrogener: Etinyløstradiol, Dietylstilbestrol (DES)
Progestiner: Noretindron, medroksyprogesteron, levonorgestrel


== Eksterne lenker ==
Oversikt over struktur, funksjon og regulering av steroidhormonsyntese
Kim Nordbæk

Kim Thomas Nordbæk (født 1979 i Fredrikstad) er bassist(band/frilans), musikkprodusent og studiotekniker. Ble først kjent som bassist i den norske rockegruppa Span, senere Dog Almighty. Han har medvirket på innspillinger og konserter med diverse andre artister.
Relaterte artister: Jarle Bernhoft, Fridtjof Nilsen, Fredrik Wallumrød, David Pedersen, Venke Knutson, Christian Ingebrigtsen, Mira Craig, Sofian, Lene Marlin, Jorun Stiansen, Dolls Of Disaster, Geir Bratland (Apoptygma Berzerk), Infinity band, Gaute Ormåsen, 


== Diskografi ==
Cut Like Diamonds (EP, 2005) Span
Vs. Time (Album, 2005) Span
Unstable (Album, 2005) Jorun Stiansen
Lost In A Moment (Album, 2005) Lene Marlin
Till Deaf Do Us Part (Album, 2007) Inglow
Dog Almighty (Album, 2007) sammen med Fridtjof Nilsen og Fredrik Wallumrød (Dog Almighty)


== Eksterne lenker ==
(en) Kim Nordbæk på Discogs
Nalenbandet

Nalenbandet, tidvis kjent som Arne Domnérus Orkester, var en svensk jazzgruppe med jazzscenen Nalen i Stockholm som hovedbase. Orkesteret ble etablert av Arne Domnérus, saksofon, og Rolf Ericson, trompet, i 1949 og nedlagt 1964.


== Medlemmer ==
Opprinnelig medvirket blant annet disse i Nalenbandet:

Arne Domnérus, saksofon
Rolf Ericson, trompet (1949–1952)
Rolf Blomqvist, saksofon
Gunnar Svensson, piano og arrangementer
Yngve Åkerberg, bass
Jack Norén, trommerAv senere artister kan nevnes:

Lars Gullin, piano
Georg Riedel, bass
Egil Johansen, trommer (1954–)
Östen Warnerbring, saksofon
Bengt-Arne Wallin, trompet (1952–)
Jan Johansson, pianoBerømtheter som Stan Getz var gjesteartister.
Mellomaksling

Mellomaksling er betegnelse på akslingen mellom girkassen og bakakslingen på både bakhjulsdrevne biler og biler med firehjulstrekk. De fleste mellomakslinger er ikke innkapslet, men ligger åpent tilgjengelig.


== Se også ==
Bakaksling
Aksling
Kardang
Girkasse
Åsa Larsson

Åsa Larsson (født 1966 i Uppsala) er en svensk forfatter og jurist.
Larsson flyttet fire år gammel med sin familie til Kiruna, hvor hun vokste opp. Hun studerte jus ved Uppsala universitet, og har arbeidet som skattejurist. 
I 2003 debuterte hun med kriminalromanen Solstorm lagt til hennes barndoms Kiruna. Den ble en øyeblikkelig bestselger i hjemlandet og ble tildelt Svenska Deckarakademins pris for årets beste debutant. Allerede året etter fikk hun prisen for årets beste svenske kriminalroman (Det blod som spillts, 2004).
Larssons kriminalromaner om advokaten Rebecka Martinsson er ifølge hennes forlag solgt til 10 land, inkludert USA. 
Hun er barnebarn til langrennsløperen Erik «Kiruna-Lasse» Larsson.
Hun er bosatt i Mariefred.


== Bibliografi ==
Solstorm (2003)
Det blod som spillts (2004)
Svart stig (2006)
Till dess din vrede upphör (2008)
Till offer åt Molok (2012)


=== Oversettelser til norsk ===


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
Svenska Deckarakademins pris för bästa svenska kriminalroman 2012, for Till offer åt Molok
SKTFs pris-årets forfatter 2006
Svenska Deckarakademins pris för bästa svenska kriminalroman 2004, for Det blod som spillts
Svenska Deckarakademins debutant-diplom 2003, for Solstorm


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Åsa Larsson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Åsa Larsson på Internet Movie Database 
(dk) Modtryk.dk: Åsa Larsson om seg selv
(nl) Samenland.nl: Åsa Larsson. Debutantpris – för en svit
(no) TV2: Åsa Larsson – Suksess med sektdrap
Søramerikanske flagg

Dette er et galleri over søramerikanske lands flagg og flagga til internasjonale organisasjoner.


== Internasjonalt ==


== Selvstendige land ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Avhengige territorier ==
Enya

For kvinnenavnet, se Enya (navn)Enya, dåpsnavn Eithne Pádraigín Ní Bhraonáin (engelsk: Enya Patricia Brennan) (født 17. mai 1961 i Gweedore, grevskapet Donegal, Irland) er en irsk sanger og komponist. Hun har vunnet Grammy Award i 1993, 1997, 2002 og 2007 og ble nominert til Oscar i 2002 som komponist. Hun er en av Irlands mest kjente musikere. Hun har også medvirket til filmmusikken til Ringenes Herre.
Media omtaler henne tidvis ved hennes anglifiserte navn Enya Brennan. «Enya» er en tilnærmet skriving av hvordan Eithne er uttalt i Donegal-dialekten, hennes morsmål.Hun begynte sin musikalske karriere i 1980 da hun kortvarig var tilknyttet hennes families gruppe Clannad før hun gikk videre som soloartist. Hun fikk bredere anerkjennelse for sin musikk da BBCs serie The Celts i 1986 ble vist. Kort etter skaffet hennes album Watermark (1988) internasjonal berømmelse og ble kjent for sin særskilte musikk, karakterisert av stemmelag, folkemusikk, et bakteppe av synthesizere og eterisk gjenklang.Enya hadde stor kommersiell suksess på 1990- og 2000-tallet. Albumet A Day Without Rain i 2000 solgte 15 millioner eksemplarer, og hun var mestselgende kvinnelige artist i verden i 2001. I Irland er det bare U2 som har høyere salgstall. Samlet opplag på hennes album er over 75 millioner, med fler enn 26 millioner solgte album i USA. Hun har fått fire Grammy-priser og en Oscar-nominasjon.


== Diskografi ==
Enya (1987)
Watermark (1988)
Shepherd Moons (1991) *
The Celts (1992)
The Memory of Trees (1995) *
Paint The Sky With Stars (1997)
A Day WIthout Rain (2000)  *
Amarantine (2005)  *
And Winter Came... (2008)
The Very Best Of Enya (2009)
Dark Sky Island (2015)Merket med stjerne indikerer Grammy-prisen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Enya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Enya på Internet Movie Database 
(en) Enya hos Rotten Tomatoes 
(en) Enya på Apple Music 
(en) Enya på Discogs 
(en) Enya på MusicBrainz 
(en) Enya på SoundCloud 
(en) Enya på Spotify 
(en) Enya på Songkick 
(en) Enya på Last.fm 
(en) Enya på Genius — sangtekster 
(en) Enya på AllMusic 
Enya på Twitter 
Enya på Facebook 
Enya på Instagram 
(en) Enya på YouTube 
Enya på Myspace 
Enya på Reddit 
Willows On The Water – Unofficial Enya's Website
Aksling

En aksling eller aksel er senterstangen i et roterende hjul, skive, tannhjul eller et ledd, eller også en roterende stang som mellomledd for kraftoverføring fra et objekt til et annet. En aksling i et hjul kan være låst, slik at akslingen beveger seg med samme rotasjonshastighet som hjulet, eller det kan ha et mellomliggende lager, slik at de roterer uavhengig av hverandres hastighet. En aksling kan også kunne bevege seg fritt i et hjul i én retning, men være låst den andre retningen, som i navet på en sykkel. 


== Kjøretøyakslinger ==
Akslinger er en essensiell del av hjulbaserte kjøretøy. Akslingene sørger for at hjulene holder relativ posisjon i forhold til kjøretøyets kropp. Siden det bare er hjulene som rører bakken, må akslingene bære hele kjøretøyets vekt. De må også tåle all form for akselerasjon og andre krefter som påvirker kjøretøyet. 


== Se også ==
Bakaksling
Drivaksling
Mellomaksling
Kamaksel
De franske sørterritorier

De franske sørterritorier (fransk: Territoire des Terres australes et antarctiques françaises eller Terres australes et antarctiques françaises forkortes T.A.A.F. eller TAAF) er et antall subantartiske vulkanske øyer i den sørlige delen av Det indiske hav, sør for Afrika og som ligger omtrent like langt fra Afrika, Antarktis og Australia, samt en rekke omstridte øyer omkring Madagaskar.
De franske sørterritorier er et fransk oversjøisk territorium (fransk: territoire d'outre-mer) siden 1955. Området ble før administrert fra Paris av en «administrateur supérieur», men er siden 2004 ledet av en «préfet» med hovedkvarter i Saint-Pierre på Réunion.
I 2019 ble Crozetøyene, Kerguelen, Amsterdam- og Saint-Paul-øyene med omliggende havområder, oppført på Unescos verdensarvliste under samlenavnet Franske sørlige land- og havområder.


== Geografi ==
De franske sørterritorier omfatter øyene:

Kerguelen (Archipel des Kerguelen), en gruppe med vulkanske øyer i sørlige Indiahavet, sørøst for Afrika, omtrentlig samme avstand mellom Afrika, Antarktis, og Australia;
Amsterdam- og Saint-Paul-øyene (Îles Saint Paul et Amsterdam), en gruppe nord for Kerguelen;
Crozetøyene (Îles Crozet), en gruppe i sørlige Indiahavet, sør for Madagaskar;
Adelie Land (Terre Adélie), det franske kravet på en sektor av kontinentet Antarktis;
De spredte øyer i Indiahavet (Îles Éparses), en gruppe spredte øyer rundt kysten av Madagaskar.Fra 23. februar 2007 inngår en del franske småøyer i Mosambikkanalen, samt nord og øst for Madagaskar, De spredte øyer i Indiahavet (Bassas da India, Europaøya, Glorieusesøyene, Juan de Nova og Tromelinøya) som det femte distriktet i De franske sørterritorier. Madagaskar gjør krav på de fire vestlige av disse øyene, i tillegg til krav fra Komorene om Glorieusesøyene, og fra Mauritius om Tromelinøya. 
Ingen av øyene har fast sivil bosetting, kun besøkende militært personell, myndighetspersoner, vitenskapelige forskere og annet personell. Frankrike gjør krav på 200 nautiske mil økonomisk sone rundt hver av de små øyene, som i stor grad overlapper med de økonomiske sonene til nabostatene i området.


== Økonomi ==
Områdets naturressurser er begrenset til fisk og skalldyr. Økonomisk aktivitet er begrenset til administrasjon av meteorologiske og geofysiske forskningsstasjoner, og franske og andre fiskeflåter.
Den fremste fiskeressursen er patagonisk tannfisk og klippehummer. Begge deler er utsatt for tyvfiske av utenlandske skip og av den grunn patruljerer den franske marinen og tidvis andre skip området. Tyvfiske medfører harde bøter og kan innebære at skipene blir beslagt.
Tidligere solgte Frankrike lisens på patagonisk tannfisk til utenlandske fiskerier, men grunnet overfiske er dette nå begrenset til et lite antall fra øya Réunion.
Områdets inntekter er på omtrent €16 millioner årlig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) French Southern and Antarctic Lands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) French Southern and Antarctic Lands – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Iles Éparses, De franske sørterritorier Fra CIA World Factbook
Landemerke

Landemerke var opprinnelig en nevnelse brukt om et punkt på land som man kunne navigere etter når man var på sjøen. Brukt på denne måten ble de kalt med og var deler av det gamle kystnavigasjonssystemet fra før fyr og sjømerker ble vanlige langs kysten. Mange sjøkart er utstyrt med tegninger av landtoninger og landemerker. Disse er avbildet slik de sees fra havet. Landemerkene kan være naturens skaperverk eller de kan være menneskeskapte, f.eks. store bygninger. 
I dag blir ordet landemerke mye brukt om iøynefallende bygninger og landformasjoner som man kan se fra lang avstand, også når man ferdes langs en vei. Eksempler på slike landemerke er Eiffeltårnet i Paris og Frihetsgudinnen i New York. 
Sjøfolk hadde mange kjente landemerker langs ulike skipsleder. Det var særlig iøynefallende og gjenkjennbare klipper og fjellformasjoner, kirketårn og fyrlykter: de hvite klippene ved Dover, kirketårnet på Mont-Saint-Michel. Langs Norges kyst er landemerkene mange forskjellige fyrtårn og karakteristiske fjellformasjoner som Alden i Sogn, Den omvendte båt i Kristiansand, Hårteigen på Hardangervidda, Nordkapp i Finnmark og Torghatten i Nordland. Ved innseilingen til Tromøysund østfra passerer leia en skipskirkegård og holmen Bonden, fra 1800-tallet med varde og fra 1924 med lykt, har vært et viktig kjennemerke. 
Imenessalen i Grimstad er et mye benyttet landemerke på Sørlandet, og er skrevet seg inn i verdenslitteraturen av dikteren Henrik Ibsen. Imenes er en gård i bygda Landvik, og fjellet like ved gården har en karakteristisk form og tilstrekkelig høyde til å sees langt til sjøs. Ibsen kjente Imenessalen fra sin tid som apoteklærling i Grimstad og benyttet seg at denne kunnskapen da han skrev eposet Terje Vigen. Terje nærmer seg Norges kyst etter å ha hentet korn på Jylland under Napoleonskrigen, og på hjemveien leter han i horisonten etter landkjenning og finner Imenessalen som et landemerke - bred og blå - da visste han hvor han var. Risørflekken som ligger godt synlig over Solsiden er et av Sørlandets eldste seilmerker, og er synlig 12 nautiske mil av land. Risørflekken benyttes fremdeles og er stadig et viktig sjømerke. Det var hollandske sjømenn som først kalket på 1600-tallet. Eieren av Buvika ble så tidlig som i 1641 pålagt av kongen å holde det kalkede fjellpartiet over byen ved like. I dag skjer det ved at forskjellige lag og foreninger, sammen med kommunen står for arbeidet med å holde berget hvitt. En annen variant er overettmerker som består av hvite triangler, der spissene skal falle «overett» når skipet er midt i leia. På kveld og natt er der montert lykter som står midt i hver sin trekant.


== Se også ==
Dagmerke


== Referanser ==


== Litteratur ==
[Norges sjøkartverk]: Kystens historie i kart og beskrivelser. Norges sjøkartverk 1932 - 1982.
Bakaksling

Bakaksling tar seg av overføring av kraft fra girkasse til bakhjulene på bakhjulstrekkede hjuldrevne kjøretøy. Den består av differensial, kardang og et sett av akslinger og kulelager. Den er festet flere steder på kjøretøyet, oftest med et slags støtdemper for å absorbere sjokk som følge av passering av ujamnheter i underlaget.
Ann-Christin Hensher

Ann-Christin Hensher (født 1948 i Stockholm) er en svensk forfatter og advokat.
Hensher er utdannet cand.jur ved Stockholms universitet. Hun har arbeidet som advokat med sosialrett som spesiale i Stockholm, London og Brussel. 
Før jusstudiet hadde hun gått husmorskole, Tillskärarakademin (utdanner skreddere og designere) og utdannet seg som fotograf. Hun har også arbeidet som helsefagarbeider, selger og croupier.
52 år gammel debutere Hensher i 2000 med Skulden till Daniel, den første i en serie kriminalromaner med den steinharde karriereadvokaten Ulrika Stål i hovedrollen. Bøkene er oversatt til flere språk.
Hensher er bosatt i Marbella i Spania.
Ifølge egne opplysninger er Ann-Christin Hensher dyslektiker.


== Bibliografi ==
Skulden till Daniel (2000)
I orätta händer (2002)
I lögnens spår (2004)
Naken ängel (2006)
Kobrans öga (2007)


=== Oversettelser til norsk ===


== Eksterne lenker ==
Ann-Christin Hensher: Offisiell hjemmeside
Wahlström & Widstrand forlag: Ann-Christin Hensher
Deckarfokus: Nettmøte med Ann-Christin Hensher
Antti Sarpila

Antti Juhani Sarpila (født 11. juni 1964 i Helsingfors) er en finsk jazzmusiker (klarinett), kjent fra flere utgivelser.
Han antok tidlig en Benny Goodman-inspirert stil og studerte under Bob Wilber, ble med i dennes «Tribute to Benny Goodman» (Carnegie Hall, 1988), og har senere figurert på seks utgivelser i USA. De fremførte på Oslo Jazzfestival 2006, blant annet i samarbeid med Stokstad/Jensen Trad.Band.
Hans eget A. S. Swing Band ble etablert i 1982, og har gitt ut over ti plater.
En jubileums-DVD, 20th Anniversary Concert live at Finlandia Hall ble utgitt i 2002.
Med Swedish Swing Society besøkte han Carnegie Hall også i 2000.  I kvartett med Lars Erstrand, Mark Shane og Björn Sjödin utga han A sailboat in the moonlight (2004) og We've got a heartful of music (2004).  Samme året var han gjest da Gerhard Aspheims «Oldtimers» fremførte 25-årsjubileumskonsert på Oslo Jazzfestival.
Han mottok Yrjö-prisen i 1997.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Antti Sarpila på Internet Movie Database 
(en) Antti Sarpila på Discogs 
(en) Antti Sarpila på MusicBrainz 
(en) Antti Sarpila på Songkick 
(en) Antti Sarpila på AllMusic