jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Myntherre

Myntherre kalles den som har rett til å la prege mynter (og trykke pengesedler) i en stat. Myntherrens navn er vanligvis preget på den ene siden av mynten.


== Myntherrer i Norge ==
Helt fra den første norske mynten ble preget under Olav Tryggvason i 995, har regjerende konge hatt myntrett og vært myntherre i Norge. I perioden fra 1222 til innføringen av reformasjonen (1536), var også erkebiskopene myntherrer.


=== Historiske myntherrer ===
(995-1000) Olav Tryggvason
(1015–1030) Olav Haraldsson
(1047–1066) Harald Hardråde
(1067–1093) Olav Kyrre
(1093–1103) Magnus Berrføtt
(1103–1115) Olav Magnusson
(1177–1202) Sverre Sigurdsson
(1217–1263) Håkon Håkonsson
(1263–1280) Magnus Lagabøte
(1268–1282) Erkebiskop Jon Raude
(1280–1299) Eirik Magnusson
(1280–1319) Håkon V Magnusson
(1319–1363) Magnus Eriksson
(1355–1380) Håkon VI Magnusson
(1380–1387) Olav IV Håkonsson
(1475–1510) Erkebiskop Gaute Ivarsson
(1483–1513) Hans
(1510–1522) Erkebiskop Erik Valkendorf
(1513-23 og 1531-32) Christian II
(1523–1537) Erkebiskop Olav Engelbrektsson
(1524–1533) Frederik I
(1536–1559) Christian III
(1559–1588) Frederik II
(1588–1648) Christian IV
(1648–1670) Frederik III
(1670–1699) Christian V
(1699–1730) Frederik IV
(1730–1746) Christian VI
(1746–1766) Frederik V
(1766–1808) Christian VII
(1808–1814) Frederik VI
(1814–1818) Carl XIII
(1818–1844) Carl XIV Johan
(1844–1859) Oscar I
(1859–1872) Carl XV
(1872–1905) Oscar II
(1905–1957) Haakon VII
(1957–1991) Olav V
(1991–) Harald V


== Se også ==
Norske mynter


== Referanser ==
Slaget ved Mount Tumbledown

Slaget ved Mount Tumbledown var et slag under Falklandskrigen mellom britiske styrker og argentinske styrker. Mount Tumbledown lå i veien for den britiske fremrykkingen mot Stanley på Falklandsøyene. Slaget foregikk natten mellom 13. juni – 14. juni 1982 og endte i britisk seier.
Den britiske styrken besto av 2. bataljon, Scots Guards, bombekasterstøtte fra 42 Commando, Royal Marines, artilleristøtte fra HMS «Active», 1/7th Duke of Edinburgh's Own Gurkha Rifles og en pansertropp fra Blues and Royals.
Den argentinske styrken besto av Batallón de Infantería de Marina 5, samt ingeniør-, artilleri-, luftvernstyrker og et maskingeværkompani fra hovedkvarteret. De argentinske styrkene var nesten på størrelse med en liten brigade.
I slaget benyttet britene seg blant annet av bajonettangrep.


== Eksterne lenker ==
Sky News: Return to the Falklands [1]
In his first interview in 20 years, Robert Lawrence tells Mark Townsend how the trauma of battle reshaped his life
[2] As part of his journey of reconciliation Mike Seers travels to Argentina to interview Marine artillery fire controllers and gunners whom he fought against
Reassessing the Fighting Performance of the Argentinean 5th Marines
Tumbledown painting by Terence Cuneo
Taken from the diary of Guardsman Tracy Evens
Millon Wolde

Millon Wolde (amharisk: ሚሊዮን ወልዴ, født 17. mars 1979) er en etiopisk langdistanseløper. Han vant gull på  5000 meter under OL 2000 i Sydney. Allerede som junior utmerket han seg ved en rekke gode løp. Som 17-åring ble han nr. 6 under junior-VM 1996 i Sydney på 3000 meter hinder.  I 1998 vant han gull under Junior-VM i Annecy, Frankrike på 5000 meter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Millon Wolde – Olympics.com 
(en) Millon Wolde – Olympic.org 
(en) Millon Wolde – Olympedia 
(en) Millon Wolde – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Millon Wolde – World Athletics 
(en) Millon Wolde – Track and Field Statistics
Den norske friluftslivprisen

Den Norske Friluftslivprisen er en pris som deles ut til personer eller organisasjoner/sammenslutninger som har gjort en ekstraordinær innsats for norsk friluftsliv. Prisen gis av

Helse- og omsorgsdepartementet
Miljødirektoratet
Friluftslivets Fellesorganisasjon
Stiftelsen Norsk FriluftslivsfestivalTidligere prisvinnere er

1995: Ragnar Frislid
1996: Claus Helberg
1997: Olaf og Normann Heitkøtter
1998: Jon Østeng Hov
1999: Charlotte og Eiliv Sulheim
2000: HM Dronning Sonja
2001: Den Norske Turistforening
2002: Arnulf Møllerstad
2003: Foreningen ØX
2004: Thorbjørn Berntsen
2005: Hans Christian Alsvik
2006: Kari Bay Haugen
2007: Leif Ryvarden og Per Roger Lauritzen
2008: Lars Monsen
2009: Nils Faarlund
2010: Norges Jeger- og Fiskerforbund
2011: Nasjonalt Pilegrimssenter
2012: Olav Thon
2013: Arne Nævra
2014: Øystein Dahle
2015: Speiderbevegelsen (Norges Speiderforbund og KFUK-KFUM speiderne)
2016: Norges Røde Kors
2017: Tursøstre - Hege og Stine Schultz Heireng
2018: Norsk Leirskoleforening
2019: Familien Vole
2020: Sverre M. Fjelstad


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Den Norske Friluftslivprisen
Jan Wiese

Jan Wiese (født 4. mars 1928 i Bærum, død 5. juli 2014) var en norsk forfatter og forlagsmann.
Han debuterte med en samling fortellinger i 1979: Jeg skal til Katnosa i kveld. I 1990 utkom romanen Kvinnen som kledte seg naken for sin elskede, som fikk gode kritikker og vant et stort publikum. Romanen er oversatt til 15 språk.
Wiese var elev ved Oslo katedralskole og var utdannet siviløkonom. Fra 1973 til 1988 var Wiese administrerende direktør i J.W. Cappelens Forlag, samt formann i Den norske Forleggerforening i perioden 1975–1978.
Wiese er far til Andreas Wiese og Claus Wiese.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Wiese på Gyldendal
Aftenposten
Digitaliserte bøker av Wiese i Nasjonalbiblioteket.
Tia Hellebaut

Tia Hellebaut (født 16. februar 1978 i Antwerpen) er en belgisk friidrettsutøver. Hun har tidligere konkurrert i sjukamp, men de siste årene har hun spesialisert seg i høydehopp. Ganske overraskende vant hun  gull under EM 2006 i Göteborg med høyden 2,03 m som ble belgisk rekord og mesterskapsrekord.
I 2007 brøt hun sin egen belgiske innendørsrekord i høydehopp med høyden 2,05 i EM i Birmingham. I begynnelsen av 2008 vant hun femkampen under VM i friidrett innendørs 2008 i Valencia. Under OL i 2008 i Beijing klarte hun å slå forhåndsfavoriten Blanka Vlašić med 2,05 m som hun tok i første forsøk mens Vlašić trengte to forsøk.
Siden det har Hellebaut fått to døtre, men deltok likevel under Sommer-OL 2012 i London. Hellebaut var flaggbærer under åpningen av sommerlekene i London.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Tia Hellebaut – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Tia Hellebaut – Olympics.com 
(en) Tia Hellebaut – Olympic.org 
(en) Tia Hellebaut – Olympedia 
(en) Tia Hellebaut – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tia Hellebaut – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Tia Hellebaut – World Athletics 
(en) Tia Hellebaut – Diamond League 
(en) Tia Hellebaut – Track and Field Statistics 
Hellebauts personlige hjemmeside
Bassetlaw

Bassetlaw er et administrativt distrikt i England. Administrasjonssenteret er Worksop, mens den eneste andre byen er Retford. Ellers består distriktet av landsbygd med landsbyer av varierende størrelse. 
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at bydistriktene Worksop og Reford samt det meste av Retford landdistrikt ble slått sammen. Det har navn etter et historisk wapentake, Bassetlaw. 
Distriktet har et areal på 637,86 km² og hadde 112 863 innbyggere i 2011.


== Steder i distriktet ==
Askham
Babworth, Beckingham, Bircotes, Blyth, Bole, Bothamsall
Carburton, Carlton-in-Lindrick, Clarborough, Clayworth, Cuckney
Darlton
East Drayton, East Markham, Eaton, Elksley, Everton
Gamston, Gringley-on-the-Hill, Grove
Harworth, Hayton, Headon
Langold
Markham Moor, Mattersey, Milton, Misson, Misterton
Normanton-on-Trent, North Leverton-with-Habblesthorpe, North Wheatley
Oldcotes
Rampton, Ranby, Ranskill, Retford, Rhodesia, Rockley
Saundby, Scrooby, Shireoaks, South Leverton, Sutton cum Lound, Sturton le Steeple
Torworth, Treswell, Tuxford
West Drayton, West Markham, West Stockwith, Woodbeck, Worksop


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bassetlaw District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Georg Weissel

Georg Weissel (født 1590 i Domnau i Hertugdømmet Preussen, død 1635 i Königsberg) var en tysk salmedikter.
Wiesel studerte teologi ved Albertina-universitetet i Königsberg. I 1623 ble han ordinert som prest.
Hans mest kjente salme er Gjør døren høy (originaltittel på tysk Macht hoch die Tür). Den finnes i alle nåværende kristelige salmebøker. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) «Georg Weissel» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL).
Naturalisering

Naturalisering betegner at en person frivillig og aktivt blir undersått eller statsborger i et land som ikke er deres fødeland.Uttrykket brukes også når en utenlandsk adelsmann blir anerkjent som medlem av adelen i et nytt land.


== Referanser ==
Miruts Yifter

Miruts Yifter, også Muruse Yefter, (født 1. januar 1938 eller den 15. mai 1944 i Adigrat i provinsen Tigray, død 22. desember 2016 i Toronto i Ontario) var en etiopisk friidrettsutøver (langdistanseløper).
Yifters talent som løper ble oppdaget mens han avtjente verneplikten i det etiopiske flyvåpenet. Under OL i 1972 i München fikk Yifter bronse på 10 000 meter. Under OL i 1976 i Montréal deltok ikke Yifter, på grunn av de afrikanske landenes boikottaksjon.
Under OL 1980 i Moskva opplevde Yifter stor suksess. Først vant han 10 000 meter etter en fantastisk sluttspurt. 300 meter fra mål løp han fra det øvrige feltet og vant med 1,6 sekunder foran Kaarlo Maaninka fra Finland. Fem dager senere gikk han til topps på 5000 meter 0,6 sekunder foran Suleiman Nyambui fra Tanzania.
Han vant både 5000 og 10000 meter under det første Afrikamesterskapet i friidrett 1979 i Dakar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Miruts Yifter – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Miruts Yifter – Olympics.com 
(en) Miruts Yifter – Olympic.org 
(en) Miruts Yifter – Olympedia 
(en) Miruts Yifter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Miruts Yifter – World Athletics 
(en) Miruts Yifter – Track and Field Statistics
Queensway (London)

Queensway (engelsk for «Dronningens vei») er en gate i Bayswater i London. Den preges av restauranter, for det meste med kinesisk-, arabisk- og middelhavsmat, puber og kjedebutikker. 
I nærheten av nordenden av gaten ligger kjøpesenteret Whiteleys, som i 1867 ble åpnet av William Whiteley som Londons første butikksenter. Den ble utnevnt til kongelig hoffleverandør av dronning Victoria i 1896. Den nåværende bygningen er fra 1911. 
Området langs Queensway ble utviklet som et boligområde i Londons utkant på begynnelsen av det 19. århundre. Den sørlige enden av veien er langt eldre, og var opprinnelig en landevei. På gamle kart kan man finne Black Lion Lane, som omtrentlig følger Queensways trasé. Veien ble omdøpt til Queen's Road til ære for dronning Victoria, som ble født i Kensington Palace like i nærheten. Man var ikke helt fornøyd med dette navnet, og endret det senere til Queensway. 
Både Bayswater undergrunnsstasjon og Queensway undergrunnsstasjon ligger på Queensway.
RIAS

RIAS (forkortelse for Rundfunk im amerikanischen Sektor) var et kringkastingsselskap i Vest-Berlin drevet av amerikanske myndigheter (mesteparten av tiden United States Information Agency) fra 1946 til 1993. RIAS ble startet som motvekt mot den sovjetkontrollerte Berliner Rundfunk, og kalte seg «en fri stemme fra den frie verden». Det spilte en viktig rolle under den kalde krigen, og var også en viktig kulturell institusjon.
RIAS drev to radiokanaler, RIAS 1 og RIAS 2, og en TV-kanal (1988–1992).Det statlige kringkastingsselskapet i Vest-Berlin var Sender Freies Berlin, grunnlagt i 1954.
RIAS åpnet ofte sendingene sine med: «Dette er RIAS, en fri stemme fra den frie verden».


== Se også ==
RIAS-Symphonie-Orchester (RSO), i 1993 omdøpt til Deutsches Symphonie-Orchester Berlin
RIAS Kammerchor
RIAS Big Band


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) RIAS – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
RIAS Kammerchor

RIAS Kammerchor er et profesjonelt kammerkor i Berlin, grunnlagt 1948 som del av radiostasjonen RIAS. Det er nå en del av Rundfunk Orchester und Chöre GmbH Berlin.


== Sjefdirigenter ==
1948–1954: Herbert Froitzheim
1954–1972: Günther Arndt
1972–1986: Uwe Gronostay
1987–2003: Marcus Creed
2003–2006: Daniel Reuss
2007–2015: Hans-Christoph Rademann
2015–2016: Rinaldo Alessandrini
2017–:  Justin Doyle


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) RIAS Kammerchor på Discogs 
(en) RIAS Kammerchor på MusicBrainz 
(en) RIAS Kammerchor på Songkick
Sender Freies Berlin

Sender Freies Berlin (SFB, Senderen for det frie Berlin) var den offentlige allmennkringkasteren i Vest-Berlin og senere det gjenforente Berlin fra 1953 til 2003, da det ble fusjonert inn i Rundfunk Berlin-Brandenburg (RBB). Navnet Det frie Berlin var et navnene som ofte ble brukt under den kalde krigen for å betegne Vest-Berlin, som motsetning til det sovjetokkuperte Øst-Berlin og den kommunistkontrollerte kringkastingen der, Rundfunk der DDR.
SFB ble vedtatt opprettet ved lov av Berlins parlament i november 1953. SFB hadde rundt 1500 ansatte. Ved siden av SFB var det et statlig amerikansk, tyskspråklig kringkastingsselskap i Vest-Berlin, RIAS, fra 1946 til 1993, under mottoet «En fri stemme fra den frie verden». Opprettelsen av SFB hang blant annet sammen med ønsket om å få et kringkastingsselskap kontrollert av Vest-Berlins egen byregjering. Etter Tysklands gjenforening ble SFB det offentlige kringkastingsselskapet for hele Berlin, mens alle kringkastingsselskapene i DDR ble nedlagt.


== Kanaler ==
SFB drev en rekke radio- og TV-kanaler, alene eller sammen med andre vesttyske kringkastingsselskaper. I 2003 drev SFB TV-kanalen SFB1 og i samarbeid med andre kringkastingsselskaper dessuten TV-kanalene Das Erste, Phoenix, KiKA, ARTE og 3sat. SFB drev radiokanalene 88acht, Radio Multikulti, Radio Eins, Inforadio og Radio Kultur.


== Litteratur ==
Jürgen Schmädeke, Berlin hören, Berlin sehen: der Sender Freies Berlin in Geschichte und Gegenwart, 1977


== Eksterne lenker ==
(en) Sender Freies Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
John Henry

John Henry var en afroamerikansk, mytisk folkehelt, født trolig i 1840-årene i Alabama.
Han utfordret «den hvite mann»s inntog med maskineri.
Under byggingen av en jernbanetunnel igjennom Allegheny-fjellene i Vest-Virginia, fra 1870–73, ble boremaskiner tatt i bruk for å erstatte mennesket. Grunnen var at man antok at en maskin ville være dobbelt så effektiv som en mann, noe John Henry gjerne ville motbevise. Mens en bormaskin boret ett hull på 2,70 meter, så hadde han boret to hull på 2,10 meter. Han døde med hammeren i sin hånd, av hjerteinfarkt. Mange sanger, historier, ballader og noveller er blitt til om John Henrys liv.
Pelle Hultén

Pelle Hultén er en svensk jazzmusiker (trommer), kjent fra en lang rekke plateinnspillinger.
I hjemlandet deltok han bl.a. på Putte Wickmans Live at the Pawnshop (Dragon Records 1969).
På  Barney Kessels Just friends (Sonet, 1973) finner vi ham med Sture Nordin bass, i liveopptak fra Stockholm.  I Dexter Gordon Quintet var han med på After Hours, After Midnight (live på Gamlingen) og Swedish Nights (Steeplechase). 
I en årrekke spilte han med Ove Lind, i hans kvartett, på Bob Wilber og Linds Vital Wilber & Lilting Lind (Steeplechase 1997).  På forlaget Opus3 medvirket han på
Lars Erstrand/Ove Lind Quartet A tribute to Benny Goodman (1986), på Erstrands Two sides of L.E. (1983) og Four brothers (1984).
Med norske artister kan nevnes spill på Rowland Greenberg plate (1970), i Totti Bergh Quintet Major Blues (1990), I'm getting sement all over you (1991)  og Night birds (1997); alle Gemini Records.  Nå senest deltok han med Bodil Niska på Blue, Bare Jazz (2004).


== Eksterne lenker ==
(en) Pelle Hultén på Discogs
Stig Hvalryg

Stig Hvalryg (født 15. juli 1960) er en norsk jazzmusiker (bass), kjent fra flere orkestre og innspillinger, sentral i Oslos jazzmiljø de senere år.


== Biografi ==
Hvalryg spiller i Bodil Niska kvartett, Richard Badendyck kvartett, i Willy Andresen kvartett, Frode Thingnæs kvartett, Michael Block trio, Tore Sandnæs trio, med Inge Stangvik/Eivin Sannes, samt er med i Eivin Sannes sitt «Dexter Gordon project».
Videre har han deltatt på utgivelser med: 
Per Høglend Quintet (2001) og Septett (Psychiatri meets jazz og Mind and Music, 2003),
Ingar Kristiansens The Sinatra songbook (2001),
Anne Landes Largoland (2005) og
Per Husby/Anne Lande's Sakte sanger.
Med Sture Janson, Jens Fossum og Kåre Garnes har han spilt i «Fire bassister», som fremførte på hyllesten til Erik Amundsen (2006).
På Oslo Jazzfestival 2006 var han med i Majken Christiansens kvartettoppsetning «Tribute to Ella Fitzgerald». Han har også spilt med David Arthur Skinner og Bjørn Vidar Solli i Diagonal Jazzband og David Skinner og Bjørn Vidar Solli Kvartett, blant annet på Lancelot i Asker og Swing'n'Sweet Jazzklubb i Bergen.


== Diskografi ==
Antonsen Hvalryg Olstad TrioA Day at the Opera (2011)The Rainbow BandThe Rainbow Band Sessions (2011), med John SurmanDeltar påIngar Kristiansen & Torstein Ellingsen: The Sinatra Songbook (2001)
Per Høglend Quintet: Psychiatry Meets Jazz (2001)
Per Høglend Septett: Mind and Music (2003)
Richard Badendyck: That's All (2004)
Anne Lande: Largoland (2005)
Anne Lande & Per Husby: Sakte sanger (2006)
Majken Christiansen: Comes Love (2007)
Nora Brockstedt: Nora – for swingende! (2008)
John Ivar Bye: Intakt (2009)
Richard Badendyck: Peace (2010)
Ekko: Vindfløytesong (2010)
Majken Christiansen: Speak Love (2011)
Richard Badendyck: Lover (2015)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Stig Hvalryg på Groove.no
Knut Erik Sundquist

Knut Erik Sundquist (født 23. oktober 1961 i Tromsø) er en norsk musiker (kontrabass), internasjonalt kjent som en av de fremste, og i den senere tid kjent som en improviserende «standup-bassist».
Etter noen tid med jazz, studerte han i Wien. Senere har han vært med i ulike klassiske orkestre, som Bergen Filharmoniske Orkester (1986–89), Det Norske Kammerorkester, Norsk Barokkorkester, Ensemble Modern i Frankfurt am Main, Mahler Chamber Orchestra i Berlin, og Luzern Festival Orchestra.
I mindre grupper kan nevnes Susanne Lundengs «Midnight sun trio». Med musikere som Martha Argerich, Claudio Abbado, Arvid Engegård og Leif Ove Andsnes turnerte han verden over. Han har vært engasjert av «Musikk i Finnmark» på tangoturné´med Live Weider Ellefsen (piano), Anna Rostrup (klarinett) og  Per Arne Glorvigen (bandoneon).
I 2006 mottok han Nordlysprisen, var med på Charlottesville kammerfestival 2006, Festspillene i Nord-Norge med Ola Bremnes, og på Nordland Musikkfestuke med pianisten Steinar Pedersen. Han er bosatt i Harstad, og var 1993-2008 ansatt i Divisjonsmusikken, Forsvarets Musikkorps Nord-Norge, der han var løytnant. Nå er han førsteamanuensis ved musikkonservatoriet, Universitetet i Tromsø, og i tillegg ansatt som landsdelsmusiker i Kultur i Troms.


== Diskografi ==
Reverie, musikk av Bottesini, med Nils Anders Mortensen, piano. Spell Musikk, 2011


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Knut Erik Sundquist i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Knut Erik Sundquist i BIBSYS
Sidney Govou

Sidney Govou (født 27. juli 1979 i Le Puy-en-Velay) er en fransk fotballspiller. Han er angriper for Évian og Frankrikes landslag. 
Govou har spilt alle sine kamper som profesjonell for Olympique lyonnais. Han debuterte i den franske ligaen den 15. januar 2000.


== Landslaget ==
Govou har spilt 19 landskamper for Frankrike og scoret 3 mål.
Han ble opprinnelig ikke tatt ut i troppen til VM 2006, men han sluttet seg til troppen da Djibril Cissé ble skadet noen dager før mesterskapet startet. Han ble også tatt ut i den franske troppen til VM 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sidney Govou – FIFA 
(en) Sidney Govou – UEFA 
(fr) Sidney Govou – Ligue de Football Professionnel 
(fr) Sidney Govou – LÉquipe 
(en) Sidney Govou – Transfermarkt 
(en) Sidney Govou – national-football-teams.com 
(en) Sidney Govou – WorldFootball.net 
(en) Sidney Govou – Soccerbase.com 
(en) Sidney Govou – FootballDatabase.eu 
(en) Sidney Govou – Soccerway
Tilstand

Tilstand kan ha flere betydninger

Tilstand (fysikk)
Tilstand (informatikk)
Tilstand (kjemi)
VisiCalc

VisiCalc var det første regneark for datamaskiner, som på begynnelsen av 1980-tallet forvandlet små datamaskiner fra å være en hobbygjenstand for entusiaster til et effektivt verktøy.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) VisiCalc – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Dan Bricklins hjemmeside om VisiCalc – med bakgrunnsinformasjon og nedlastbar PC-versjon
Implementering av VisiCalc – av Bob Frankston
Three Minutes: Godfathers of the Spreadsheet – PC Worlds intervju med skaperne av VisiCalc
Techdirt: Hva hvis VisiCalc hadde blitt patentert?
Josh Groban

Joshua Winslow Groban (født 27. februar 1981 i Los Angeles, California, USA) er en amerikansk sanger.
Hans karriere startet i 1999, da han sang «The Prayer» med Celine Dion under øvelsene til Grammy-utdelingen. Etter dette var han gjest på flere TV-programmer, inkludert Rosie O'Donnell, Oprah, Senkveld med Thomas og Harald og The Tonight Show med Jay Leno. Han spilte også rollen som Malcolm Wyatt i to episoder av Ally McBeal. 


== De første årene ==
Groban har jødisk-amerikansk far (av polsk-ukrainske immigranter) og norsk-amerikansk mor. Hans norske tippoldemor kom fra Toten. Faren konverterte til kristendommen da han giftet seg med moren hans. Josh debuterte med sang i 7. klasse, men satte karrieren på vent for å forbedre karakterene sine.
Han har opptrådt på Oscar-utdelingen, avslutningsseremonien i vinter-OL i Salt Lake City, Live 8 og Nobels fredspriskonsert. Han har turnert over hele verden, og har en stor fanskare som kaller seg selv «Grobanites». 
Til sammen har Josh Groban solgt over 15 millioner musikkalbum. Han har sunget duetter med store artister som Sissel Kyrkjebø, Celine Dion, Lara Fabian, Sarah McLachlan, Sarah Brightman, Charlotte Church, Faith Hill og Beyoncé.


== Diskografi ==
Josh Groban (2001)
Josh Groban Live In Concert (2002)
Closer (2003)
Josh Groban Live At The Greek (2004)
Awake (2006).
Noel (2007).
A collection (2008).
Illuminations (2010).
All that Echoes (2013).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Josh Groban – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Josh Groban på Internet Movie Database 
(fr) Josh Groban på Allociné 
(en) Josh Groban hos Rotten Tomatoes 
(en) Josh Groban hos The Movie Database 
(en) Josh Groban hos Internet Broadway Database 
(en) Josh Groban på Apple Music 
(en) Josh Groban på Discogs 
(en) Josh Groban på MusicBrainz 
(en) Josh Groban på SoundCloud 
(en) Josh Groban på Spotify 
(en) Josh Groban på Songkick 
(en) Josh Groban på Last.fm 
(en) Josh Groban på Genius — sangtekster 
(en) Josh Groban på AllMusic 
Josh Groban på Twitter 
Josh Groban på Facebook 
Josh Groban på Instagram 
Josh Groban på YouTube 
Josh Groban på Myspace 
Josh Groban på Myspace 
Josh Groban på TikTok 
(en) Josh Groban på Internet Broadway Database
(en)  Josh Groban hos AllMusic
Røkt laks

Røkt laks er laks som er konservert ved røyking, kaldrøyking eller varmrøyking.
Røyking av fisk og kjøtt har vært en av hovedmåtene å konservere mat på i tusener av år. I dagens samfunn kan man kjøpe røkt laks i nesten hver eneste dagligvarebutikk.
Røyking foregår i et røkeri, med en vedovn. Bjørkespon eller annen spon antennes og holdes glødende. Røyksmaken kan forsterkes ved å tilføre fersk einer eller fersk pors i ovnen.


== Se også ==
Gravlaks
Røkt fisk