jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pitcairnøyenes flagg

Pitcairnøyenes flagg ble innført 2. april 1984. Flagget har blå bakgrunn med Union Jack i øvre venstre hjørne, samt Pitcairnøyenes riksvåpen i flaggets frie ende.
Riksvåpenet viser ankeret og bibelen fra HMAV «Bounty», som et symbol på at øyas innbyggere etter etterkommere etter mytteristene på HMAV «Bounty» i 1789. Hjelmtegnet viser en trillebår av lokal type med en spire av treet som på Pitcairn kalles miro.
Fra flagget ble innført og fram til 1999 satt våpenmerket i en hvit skive. Dette var også tilfelle for de fleste andre særmerkede britiske flagg for kolonier. Tradisjonen med å sette våpenet på en hvit skive skal skyldes at den britiske marinens offisielle flaggbok, Flags of all nations, hadde for vane å vise merkene som satt i flaggene på en rund, hvit bakgrunn. Selv om dette bare var en illustrasjonsteknisk måte å vise merkene, ble det i praksis tolket som at hele skiven skulle være med i flagget. Framstillingen av flaggene ble endret med 1999-utgaven av Flags of all nations, da merkede britiske flagg nå ble framstilt med våpenet direkte mot flaggduken. For å bedre muligheten for identifikasjon ble også merkets størrelse økt. 


== Guvernørens flagg ==
Guvernøren, koloniens øverste myndighet og kronens representant, fører eget flagg etter samme modell som øvrige guvernører i britiske besittelser. Det vil si det britiske unionsflagget med koloniens våpenskjold omgitt av en krans i midten. Flagget benyttes av den britiske høykommissæren (ambassadøren) i New Zealand, som også fungerer som Pitcairnøyenes guvernør.


== Litteratur ==
Graham Bartram: British Flags and Emblems, 2004
BR20 Flags of all nations, 1989 Edition, 1999 Revision, Ministry of Defence, 1999
Jens Braarvig

Jens Erland Braarvig (født 17. januar 1948) er en professor i religionshistorie ved Universitetet i Oslo. Hans viktigste fagområder er buddhistisk historie, litteratur og språk. Braarvig arbeider også med andre indiske religiøse og filosofiske tradisjoner, samt gresk og mesopotamiske religion. Hans studier er basert på komparative og filologiske metoder. Han  arbeider også med en rekke klassiske og arkaiske språk fra middelhavsområdet, fra Midtøstens tidlige kulturer, samt klassiske språk i Sør-, Sentral- og Øst-Asia.
Jens Braarvig er sammen med Tor Åge Bringsværd og Alf van der Hagen en av hovedredaktørene for serien Verdens Hellige Skrifter på Den norske bokklubben, og har redigert, oversatt og skrevet innledning til flere av bøkene i serien.


== Forskning ==
Blant hans publikasjoner om buddhismen er “The Akṣayamatinirdesasūtra and The Tradition of Imperishability in Buddhist Thought,” der hovedtemaet er moralspørsmål i Mahayana-buddhismen. Han har dessuten oversatt litteratur fra gresk, sanskrit, akkadisk og sumeriske språk.
Braarvig har i de senere år arbeidet med kunnskapshistorie i et globalt perspektiv og har i denne anledning etablert en nettside, Bibliotheca Polyglotta, hvor viktige tekster fra de store kunnskapstradisjoner blir fortløpende publisert.
Braarvig har utførte et omfattende arbeid med den såkalte Schøyen-samlingen.Grunnlegger og leder av Nettverk for universitetssamarbeidet Tibet-Norge fra 1992 til 2001.
Grunnlegger av Akkado-sumerisk Seminar 1997.
Grunnlegger og direktør for Norsk institutt for paleografi og historisk filologi fra 2003.
Medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 2004. 
Doctor Honoris Causa, Mahachulalongkorn University, 2011. 
Jens Braarvig er sønn av forfatteren og oversetteren Hans Braarvig.


== Oversettelser ==
I utvalg

Bhagavadgita (1982).
Gilgamesh og Atrahasis (2001). Sammen med Tor Åge Bringsværd og Rolf Furuli.
Gilgamesh (2004). Sammen med Tor Åge Bringsværd.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Jens Braarvig i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Jens Braarvig i BIBSYS
Morgenbladet, 19.08.2005 om Braarvigs engasjement i Schøyensamlingen.
Forskning.no: Var Guds stemme en gass?
Forskning.no: "Kvinne byttes i kvinne og hest".
Jens Braarvigs presentasjonsside ved Universitetet i Oslo
Pitcairnøyenes riksvåpen

Pitcairnøyenes riksvåpen ble innført 4. november 1969.
Riksvåpenet viser bibelen og ankeret fra HMAV «Bounty» på et våpenskjold, som et symbol på at øyas innbyggere etter etterkommere etter mytteristene på HMAV «Bounty» i 1789. Det grønne og blå symboliserer øya som stiger opp fra havet.
Riksvåpenet inngår i Pitcairnøyenes flagg.
Bulbasaur

Bulbasaur er en fiktiv art fra Pokémon-universet av typene Grass/Poison. 
Bulbasaur er den kronologisk første pokémonen i pokédexen. Sammen med Charmander og Squirtle er Bulbasaur en av tre Pokémon man kan velge ved start i Kanto regionen.
Den utvikler seg til Ivysaur ved level 16, som igjen utvikler seg til Venusaur ved level 32.
Bulbasaur har et frø på ryggen, som er fylt med næringsstoffer. Dette frøet vokser seg større ved å fange opp sollysets stråler.  
Navnet Bulbasaur er et teleskopord av bulb (blomsterløk) og saur (gammelgresk ord for øgle).  


== Eksterne lenker ==
(en) «Bulbasaur» på Bulbapedia
Solum Forlag

Solum Forlag er et uavhengig norsk bokforlag, grunnlagt i 1973 av Knut Endre Solum.  Forlaget ble til som en forlengelse av kulturtidsskriftet Ergo, hvor både Stein Mehren og André Bjerke var flittige bidragsytere.  Fra 2013 har forlaget vært en del av forlagsgruppen BVT, som forlagene Bokvennen forlag AS , Vidarforlaget AS, Transit AS og Pandora forlag AS også inngår i, og fikk da adressen Universitetsgata 14, 0164 Oslo.
Forlaget utgir norsk og utenlandsk skjønnlitteratur, og noe vitenskapelig litteratur. Forlaget har markert seg med en bred satsing på klassisk russisk litteratur, blant annet Fjodor Dostojevskijs samlede verker. 
Solum Forlag stod en tid også for driften av St. Olav forlag.


== Eksterne lenker ==
solumforlag.no
Tineoidea

Tineoidea (uttales «tine-å-íde-a») er en delgruppe av sommerfuglene. De blir gjerne regnet som den mest primitive undergruppen i den store gruppen Ditrysia, som omfatter de aller fleste sommerfugler. Et fellestrekk er at de fleste har et utskytbart eggleggingsrør hos hunnene. De er små til ganske store, vanligvis grå eller brune møll med tråd- eller kamformede antenner. Noen grupper har vingeløse hunner.
Dens mest kjente representanter er ekte møll og sekkspinnere. Familien sotmøll (Lypusidae) er representert i Norge med én enkelt art, mens Acrolophidae, Arrhenophanidae og Eriocottidae bare finnes i varmere områder. En del arter av ekte møll (Tineidae) kan gjøre skade på tekstiler og lagrede matvarer, mens noen få arter i de andre familiene kan ødelegge dyrkede planter.


== Systematisk inndeling / utvalgte slekter ==
Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata – Homoneura
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Overfamilien Tineoidea
Familien sotmøll, Lypusidae
Familien Acrolophidae
Familien Arrhenophanidae
Familien Eriocottidae
Familien ekte møll, Tineidae
Underfamilien Dryadaulinae
Underfamilien Erechthiinae
Underfamilien Euplocaminae
Underfamilien Hapsiferinae
Underfamilien Harmacloninae
Underfamilien Hieroxestinae
Underfamilien Meesiinae
Slekten Infurcitinea Spuler, 1910 – to arter i Norge
Underfamilien Myrmecozelinae
Underfamilien Nemapogoninae
Slekten Triaxomera Zagulajev, 1959 – to arter i Norge
Slekten Nemapogon Schrank, 1802 – åtte arter i Norge
Underfamilien Perissomasticinae
Underfamilien Scardiinae
Underfamilien Setomorphinae
Underfamilien Siloscinae
Underfamilien Stathmopolitinae
Underfamilien Teichobiinae
Underfamilien Tineinae
Slekten Trichophaga Ragonot, 1894
klesmøll, Tineola bisselliella (Hummel, 1823)
Slekten Tinea Linnaeus, 1758 – sju arter i Norge
Slekten Niditinea Petersen, 1957
Slekten Monopis Hübner, 1825
Familien sekkspinnere, Psychidae
Underfamilien Naryciinae
Underfamilien Taleporiinae
Underfamilien Psychinae
Underfamilien Epichnopteryginae
Underfamilien Oiketicinae


== Eksterne lenker ==
(en) Tineoidea i Encyclopedia of Life 
(en) Tineoidea i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Tineoidea hos Artsdatabanken 
(sv) Tineoidea hos Dyntaxa 
(en) Tineoidea hos Fauna Europaea 
(en) Tineoidea hos Fossilworks 
(en) Tineoidea hos ITIS 
(en) Tineoidea hos NCBI 
(en) Kategori:Tineoidea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tineoidea – detaljert informasjon på Wikispecies
Gasel

Gasel eller ghazal (persisk/arabisk/urdu: غزل) er en persisk-indisk lyrisk diktform med arabisk opprinnelse. En gasel består av verselinjer som begynner med et rimpar. Dernest følger samme rim i hver annen linje, slik at det bare blir ett rim gjennom hele diktet. Et slikt dikt skal tradisjonelt bestå av minst fem rimpar, og i høyden 15 rimpar.


== Referanser ==
Svinedyr

Svinedyr (Suoidea) er en liten gruppe klovdyr som ved siden av dyra i svinefamilien (Suidae) også omfatter amerikanske navlesvin (Tayassuidae), også kjent som pekarier og javeliner m.m. Svin og navlesvin skiller seg fra hverandre på flere måter, blant annet gjennom at navlesvin har en mye kortere hale (som maksimalt har sju halevirvler) og en luktkjertel bakerst på ryggen.


== Kladogram ==


== Tryne ==
En eksteriørmessig fellesnevner hos svinedyrene er en flat, disklignende snute kalt tryne. Trynet  har to sentrerte neseåpninger som kan lukkes. Det er bestyrket med kraftig brusk og spesielle muskler, som har feste rett foran øynene på dyret. Svinedyrene bruker trynet til å rote i bakken med for å finne mat. Selve trynet er svært hardført og setter dyrene i stand til å rote opp ganske hard grunn. Muskulaturen i snuten brukes sammen med muskulaturen i nakken når dyrene roter i jorden. For å finne maten er dyrene også utstyrt med usedvanlig god luktesans.


== Eksterne lenker ==
(en) Svinedyr i Encyclopedia of Life 
(en) Svinedyr hos Fossilworks 
(en) Svinedyr hos Fossilworks 
(en) Svinedyr hos NCBI 
(en) Kategori:Suina – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Suina – detaljert informasjon på Wikispecies
Honda NSR 125

Honda NSR 125 er en ensylindret 2-takts 125-cm³ lett motorsykkel av R-typen (sportssykkel). 
Honda NSR 125 er (var) en meget populær lett motorsykkel i Norge og resten av Europa, kjent for å ha en litt mer oppreist og behagelig sittestilling enn mange andre R-sykler, og den er relativt lettkjørt. NSR er kjent for å ha lang levetid og generelt sett god kvalitet. Den har en separat oljetank, og trenger derfor ikke 2-takts olje i bensinen. 


== JC20 (1988-1993) ==
Dette er den første generasjonen NSR 125 som ble produsert fra 1988 til 1993. Denne er et relativt sjeldent syn i norge.
Det er ganske vanlig at JC20 blir forvekslet med en tidligere Honda 125cc modell, NS125 (og NS125F, en naken modell). En enkel måte å identifisere denne er at NS125 har én firkantet frontlykt, i motsetning til JC20 sine to runde frontlykter. 
Som en etterfølger av suksessen med nettopp denne NS125, utviklet Hondas italienske avdeling (Honda Italia Industriale S.P.A. i Roma) den første NSR-en. Det ble designet en ny type ramme, kjent som "Alcast". Det er en todelt, støpt aluminiumsramme. Rammen, hjulene og bremsene ble produsert av italienske Grimeca. Motoren ble produsert av Gilardoni, og det ble brukt en Dell'Orto forgasser. Støtdemperene var av merke Marzochi og Pagani sto for instrumenter og lys-system. JC20 har 18" bakhjul og 17" framhjul.
Motoren har 54 mm boring, 54,5 mm slaglengde (124 cm3) og 6-trinns girkasse. 


== JC22 (1994-2004) ==
Andre generasjon NSR, ofte referert til som "foxeye" i utlandet. Den ble produsert fra 1994 til 2001, men i og med at Honda hadde produsert opp et relativt stort lager, ble det solgt fabrikks-nye sykler fra forhandlere fram til rundt 2004. Denne ble en veldig populær modell i Norge. 
Utseendemessig er det store forskjeller. Eksempelvis nye deksler/kåper, lykter, dempere (nå fra Showa foran) og andre hjul (begge 17", 6 eiker i stedet for 3). 
Delene ble i hovedsak produsert i Japan, men satt sammen i Italia. Det europeiske markedet var målet for denne sykkelen.  
Rammen, også denne Alcast, har en annerledes design. Men motoren fra JC20 ble beholdt med kun noen få endringer. Det er små forskjeller i sylinder (utforming av sylinderporter), og det ble utviklet et nytt topplokk da dette var en svakhet på JC20. På sykler produsert fra 2000 og opp er det gjort noen små endringer, ramme, svingarm og bremser ble levert i en andre farger, og syklene fikk både nær- og fjernlys i begge frontlyktene i motsetning til en styrke i hver lykt som på tidligere modeller. 
JC22 modellene som ble levert i Norge har en rekke plomberinger for å få effekten ned til 12kw (15hk) som er effektgrensen her til lands. Det finnes flere plomberingstyper på sykler ment for andre europeiske regioner enn Norge, med varierende krav til effekt og utslipp. Sykler levert i Norge har samme plomberinger som sykler levert for blant annet det tyske og franske markedet (områdekode B, områdekoden er det 8. tegnet i rammenummeret). En fulleffekt NSR 125 uten plomberinger har en oppgitt effekt til 26hk.
Gullmoldvarper

Gullmoldvarper (Chrysochloridae) er blinde, gravende pattedyr som forekommer i det sørlige Afrika.
Selv om de ligner på moldvarper, er de nærmere beslektet med f.eks. elefanter enn med moldvarper og andre insektetere.
Gullmoldvarpenes sannsynlige søstergruppe er børstepinnsvin, som i så fall kan sammenfattes som afrikanske insektetere (Afrosoricida).
Pelsen er metallisk glinsende.
Gullmoldvarpene kan bli 7 til 24 cm lange.


== Eksterne lenker ==
(en) Gullmoldvarper i Encyclopedia of Life 
(en) Gullmoldvarper i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Gullmoldvarper hos Fossilworks 
(en) Gullmoldvarper hos ITIS 
(en) Gullmoldvarper hos NCBI 
(en) Kategori:Chrysochloridae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Chrysochloridae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Chrysochloridae – detaljert informasjon på Wikispecies
Gimme Some Neck

Gimme Some Neck er et musikkalbum av Ron Wood, utgitt i 1979.
Albumet ble spilt inn i Paris i 1978 innimellom innspillingen av The Rolling Stones-albumene Some Girls og Emotional Rescue, og både Keith Richards, Mick Jagger og Charlie Watts bidrar på albumet.
Den mest kjente låten på albumet er trolig «Seven Days», som er skrevet av Bob Dylan. Dylan valgte imidlertid å gi sangen til Ron Wood, og spilte den aldri inn i studio selv.


== Sporliste ==
Alle sanger er skrevet av Ron Wood, med mindre noe annet er oppgitt.

«Worry No More» (Jerry Lynn Williams) – 2.34
«Breakin' My Heart» – 4.18
«Delia» (tradisjonell) – 0.42
«Buried Alive» – 3.37
«Come to Realise» – 3.53
«Infekshun» – 4.03
«Seven Days» (Bob Dylan) – 4.11
«We All Get Old» – 4.09
«F.U.C. Her» – 3.15
«Lost and Lonely» – 4.15
«Don't Worry» – 3.25


== Kilder ==

(en) Gimme Some Neck på Discogs


== Eksterne lenker ==
(en) Gimme Some Neck på Discogs 
(en) Gimme Some Neck på MusicBrainz 
(en) Gimme Some Neck på Spotify 
(en) Gimme Some Neck på AllMusic
Ronnie Lane

Ronnie Lane (født 1. april 1946, død 4. juni 1997) var en engelsk musiker best kjent som bassist, låtskriver og tidvis vokalist i The Small Faces og The Faces.
Lane var med i The Small Faces på siste halvdel av 1960-tallet, og da Steve Marriott trakk seg i 1969, var han med på å starte The Faces. Da han gav seg i 1973 for å starte sitt eget band – Ronnie Lane's Slim Chance – betydde det begynnelsen på slutten for The Faces.
Lane slet lenge med sykdommen Multippel sklerose, og denne  sykdommen tok til slutt livet av ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ronnie Lane – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ronnie Lane på Internet Movie Database 
(en) Ronnie Lane hos The Movie Database 
(en) Ronnie Lane hos Internet Broadway Database 
(en) Ronnie Lane på Discogs 
(en) Ronnie Lane på MusicBrainz 
(en) Ronnie Lane på Songkick 
(en) Ronnie Lane på AllMusic
Hellas’ prefekturer

Dette er en liste over prefekturer i Hellas.
Hellas er inndelt i 13 periferier. Fram til 2010 var periferiene inndelt i 51 prefekturer (νομοί, nomí, entall νομός, nomós). Prefekturet Attika, som også er en egen periferi, var videre inndelt i de 4 prefekturområdene (νομαρχίες, nomarkhíes, entall νομαρχία, nomarkhía) Athen, Øst-Attika, Pireus og Vest-Attika, som i praksis fungerer som egne prefekturer.


== Liste over prefekturer i Hellas ==
 * Den autonome klosterstaten Athos regnes hverken som et eget eller del av et annet prefektur og tilhører heller ingen periferi, men ligger geografisk på halvøya Khalkidiki i Sentral-Makedonia. Folketall og areal for Khalkidiki inkludert Athos er henholdsvis 107 156 og 3 254 km².
 ** Periferien Attika utgjør et eget prefektur med samme navn, som igjen inndeles i de 4 prefekturområdene, Athen, Øst-Attika, Vest-Attika og Pireus. I praksis fungerer disse som egne prefekturer, men offisielt er de altså kun deler av prefekturet Attika. Denne listen opererer følgelig med 51 prefekturer og ikke 54.


== Kilder ==
Prefectures of Greece www.geogreece.gr
Jone Samuelsen

Jone Samuelsen (født 6. juli 1984) er en norsk tidligere fotballspiller. Han la opp etter sesongen 2019.Samuelsen kom til Viking Fotballklubb fra FK Haugesund i 2003, og ble sett på som et stortalent og kostet Viking 1,75 millioner kroner. Før sesongen 2010 ble han solgt videre til Odd Grenland. Siste halvdel av 2005-sesongen var Samuelsen på utlån til Skeid Fotball.
Han har spilt 16 U21-landskamper og 27 landskamper for gutte- og juniorlandslag.
Han scoret sitt første Tippeliga-mål mot Stabæk 17. september 2006. Han er innehaver av rekorden for verdens lengste scoring utført på hodet, da han headet ballen i mål fra 58,13 meter i kampen mellom Odd Grenland og Tromsø 25. september 2011. Resultatet ble 3–1 til Odd GrenlandEtter godt spill for Odds Ballklubb i Tippeligaen ble Samuelsen tatt ut til A-landslaget som møtte Frankrike og Russland henholdsvis 27. og 31. mai 2014. Han fikk sin landslagsdebut da han ble byttet inn sent i kampen mot Frankrike på Stade de France, en kamp Norge tapte 4–0.Etter å ha vært en sentral brikke på Odds midtbane gjennom hele 2014-sesongen, ble han kåret til Årets spiller i norsk fotball av VG.Jone la opp proffkarrieren i 2019, men spiller tidvis på Storms Ballklubb i 4. divisjon. 
Jone har siden april 2022 jobbet som toppspillerutvikler i Odds Ballklubb hvor han jobber med å utvikle talene i klubben.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jone Samuelsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jone Samuelsen på Internet Movie Database 
(en) Jone Samuelsen – Transfermarkt 
(en) Jone Samuelsen – national-football-teams.com 
(en) Jone Samuelsen – WorldFootball.net 
(en) Jone Samuelsen – Soccerway 
(en) Jone Samuelsen – EU-Football.info 
(no) Jone Samuelsen – Norges Fotballforbund 
(en) Jone Samuelsen – FBref 
(no) Spillerprofil hos oddgrenland.no
(no) Landslagsstatistikk på fotball.no Lest: 10.06.15
(no) Samuelsen fikk millionlønn for evig Odd-troskap Lest: 10.06.15
Slaget ved Florvåg

Slaget ved Florvåg eller Florvågslaget var et stort sjøslag utkjempet 3. april 1194 utenfor Florvåg på Askøy. Motstanderne var Kong Sverre og «Øyskjeggene» (opprørere organisert på Orknøyene), ledet av blant andre Olav Jarlsmåg, svoger av Orknøy-jarlen Harald Maddadsson. Nærmere 2000 mann falt, deriblant øyskjeggenes kongsemne Sigurd Magnusson og Olav Jarlsmåg. Store verdier gikk tapt. Kong Sverre gikk seirende ut av striden. Øyskjeggenes flåte (Orknøyflåten) ble nesten utslettet etter dette slaget.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Karl Jonsson, Sverres saga. I: Norges Kongesagaer, 1914-utgaven, oversatt av Gustav Storm og Alexander Bugge. I. M. Stenersens forlag, Kristiania 1914
Paul Giamatti

Paul Edward Valentine Giamatti (født 6. juni 1967 i New Haven i Connecticut) er en amerikansk skuespiller.
Paul Giamatti ble Oscar-nominert i klassen beste mannlige birolle for sin rolle som Joe Gould i filmen Cinderella Man. 


== Filmografi (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paul Giamatti på Internet Movie Database 
(no) Paul Giamatti hos Filmfront 
(sv) Paul Giamatti i Svensk Filmdatabas 
(da) Paul Giamatti på Filmdatabasen 
(da) Paul Giamatti på Scope 
(fr) Paul Giamatti på Allociné 
(en) Paul Giamatti på AllMovie 
(en) Paul Giamatti hos Turner Classic Movies 
(en) Paul Giamatti hos Rotten Tomatoes 
(en) Paul Giamatti hos The Movie Database
Øyskjeggene

Øyskjeggene (norrønt: eyjarskeggjar) var en opprørsflokk som gjorde opprør mot kong Sverre i borgerkrigstiden i Norge. Flokken ble reist på Orknøyene hos Orknøyjarlen Harald Maddadsson våren 1193. Initiativtakerne var lendmannen Hallkjell Jonsson, som var gift med Ragnhild, datter av Erling Skakke, Olav Jarlsmåg, svoger av Harald Maddadsson og Olavs fostersønn Sigurd, frillesønn av kong Magnus Erlingsson. Olav Jarlsmåg introduserte Sigurd Magnusson for Harald Maddadsson, og Harald tok vel i mot ham, siden Sigurds far Magnus hadde vært en god venn av Harald. Harald lot alle de av hans menn som ønsket det, bli med øyskjeggene. Både orknøyinger og hjalter (personer fra Hjaltland, det norrøne navnet på Shetland) sluttet seg til flokken, og de svor troskapsed til Sigurd og tok ham til konge. Sommeren 1193 kom øyskjeggene til Viken og kongehyllet Sigurd i Tønsberg. Samme høst sluttet også Sigurd Jarlsson (Erlingsson), Sigurd Magnussons onkel, seg til øyskjeggene og ble en av høvdingene for flokken.I 1194 gikk øyskjeggene på nederlag mot kong Sverre og birkebeinerne i slaget ved Florvåg. Her falt både Sigurd og Olav Jarlsmåg, og øyskjeggene gikk i oppløsning på grunn av store tap. Kong Sverre ville sende en hær til Orknøyene for å hevne seg på Harald Maddadsson og orknøyingene fordi de hadde gått i mot ham, men Harald reiste i 1195 til Norge for å forlike seg med Sverre. Sverre krevde å få herredømmet over Hjaltland fra Harald, og lot også Harald fortsette å være jarl på Orknøyene kun med det vilkår at Sverre skulle ha halvparten av Haralds skatteinntekter. Kampen mot kong Sverre fortsatte imidlertid med en ny motstandsflokk, baglerne, som ble opprettet to år etter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Karl Jonsson, Sverres saga. I: Norges Kongesagaer, 1914-utgaven, oversatt av Gustav Storm og Alexander Bugge. I. M. Stenersens forlag, Kristiania 1914
Thomas Haden Church

Thomas Haden Church (født 17. juni 1960 i Fort Worth i Texas) er en amerikansk skuespiller.
Thomas Haden Church ble nominert til en Oscar i kategorien beste mannlige birolle for sin rolle som Jackson «Jack» Lapote i filmen Sideways.


== Filmografi (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Haden Church på Internet Movie Database 
(sv) Thomas Haden Church i Svensk Filmdatabas 
(da) Thomas Haden Church på Filmdatabasen 
(da) Thomas Haden Church på Scope 
(fr) Thomas Haden Church på Allociné 
(en) Thomas Haden Church på AllMovie 
(en) Thomas Haden Church hos Rotten Tomatoes 
(en) Thomas Haden Church hos TV Guide 
(en) Thomas Haden Church hos The Movie Database 
(en) Thomas Haden Church hos Behind The Voice Actors
4AD

4AD er et britisk plateselskap etablert i 1979 av Ivo Watts-Russell og Peter Kent. Blant de mest kjente aktørene på selskapet kan nevnes The Breeders, Cocteau Twins, Pixies, Dead Can Dance, This Mortal Coil og Throwing Muses. I senere tid har blant annet TV On the Radio, Scott Walker og Mojave 3 gitt ut plater på 4AD.
Selskapet er i dag en del av Beggars Group.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Beggars Groups hjemmeside