jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Freden i Teusina

Freden i Teusina ble undertegnet 18. mai 1595 av Kong Sigismund etter den nordiske tjuefemårskrigen.


== Bakgrunn ==
Teusina var en by i Ingermanland, nær byen Ivangorod. Byen ble inntatt på 1590-tallet av svenske tropper, gitt tilbake til Russland i 1595, og tatt igjen i 1611.
Etter kong Johan IIIs krig mot Russland, og at Johan III i 1592 ble etterfulgt av Kong Sigismund, ble det i Teusina den 20. januar 1593 en toårig våpenhvileavtale mellom Sverige og Russland. Det etterfulgtes av en endelig fredsavtale i samme by 18. mai 1595.
En interessant detalj er at dette dokument aldri ble ratifisert av noen regent. Kong Sigismund III befant seg i Polen, og vegret seg for å befatte seg med svenske forhold. Tsar Fjodor I av Russland døde i 1598 uten å ha signert, og hans etterfølger, tsar Boris Godunov, skyldte på at Sigismund ikke hadde signert dokumentet. Begge statene iverksatte likevel sine plikter i henhold til avtalen, og som ble offisielt godkjent i Viborgskontrakten 28. februar 1609, og deretter i freden i Stolbovo 27. februar 1617.


== Vilkår ==
Russland avstår fra alle krav på Estland og retten til å innkreve skatt av samene «fra Österbotten til Varangerfjorden»
Sverige gir tilbake Kexholm slott og Kexholms län, samt andre erobringer på russisk områdeKexholms län ble gitt tilbake i 1597.


== Dokumentet ==
Avtalen ble undertegnet av

for Russland (tsar Fjodor Ivanovitj): prins Ivan Samsonovitj Turenin-Obolenskij og Ostafi Michailovitj Pusjkin
for Sverige (Kong Sigismund): riksråd Sten Banér, Krister Klasson Horn, Göran Boije og Arvid Eriksson Stålarm, samt Kong Sigismunds sekretær Niklas Rask till Melstad og Hans Krank.


== Kilder ==
Originalteksten på svensk Wikisource
Runeberg.org
Rettskriving

Rettskriving, rettskrivning eller ortografi (fra de greske ordstammene orthos, «korrekt»/«riktig», og graphè, «skrift»)  er det settet av skriftspråklige normer som gjelder for et  skriftspråk. Hvem som bestemmer rettskrivingen varierer fra språkområde til språkområde. I Norge er den offisielle rettskrivingen i både bokmål og nynorsk fastlagt av Språkrådet. I de nordiske landene er rettskrivingen fastlagt av tilsvarende organisasjoner. I andre språkområder, som for eksempel i det tyske, er imidlertid rettskrivingen fastlagt av private organisasjoner. Man har også eksempler på slike private initiativ i Norge, blant annet Det Norske Akademi for Språk og Litteratur som utgir Norsk Riksmålsordbok, den største oversikten over norsk språk.


== Språklige nivå ==
Rettskrivingsnormer kan deles i fire språklige nivå: et semantisk nivå, et syntaktisk nivå, et morfologisk nivå og et grafematisk nivå.
På det semantiske nivået er man opptatt av å avklare hvilke ord som gir korrekt mening. Forskjellen mellom adverbene «da» og «når» og «å» og «og» er eksempler på rettskrivingsnormer på et semantisk nivå. På det syntaktiske nivået er man opptatt av å avklare korrekt ordstilling og korrekt tegnsetting. Rettskrivingsnormer på et morfologisk nivå omhandler korrekte bøyingsformer av adjektiver, substantiver og verb. På et grafematisk nivå omhandler rettskrivingsnormer hvilke tegnkombinasjoner som skal uttrykke et gitt fonem. Eksempler på grafematiske rettskrivingsnormer er for eksempel bruk av dobbel konsonant for å markere kort vokal.


== Rettskrivingsavvik eller skrivefeil ==
Undersøkelser viser at rettskrivingsavvik på norsk kan deles inn i tre hovedkategorier: tegnsettingsavvik, ordvalgsavvik, og grafematiske avvik. Tegnsettingsavvik er den største enkeltgruppen, og de fleste skribenter har vansker med kommatering. Ordvalgsavvik er også svært vanlig, og særlig er sammenblandingen av de likelydende ordene «å» og «og» svært vanlig. Blant de grafematiske avvikene er det særlig to hovedtyper feil: avvik i konsonantismen (enten forenkling av dobbel konsonant eller dobling av enkel konsonant) og særskriving av sammensatte ord. 


== Norske rettskrivningsreformer ==

Det ble i løpet av 1900-tallet gjennomført (eller forsøkt gjennomført) flere reformer i norsk språk, hvorav de viktigste kom i årene 1907, 1917, 1938, 1951, 1959 og 1981.

Rettskrivinga av 1901 (landsmål)
Rettskrivningen av 1907 (riksmål)
Rettskrivningen av 1910 (landsmål)
Rettskrivinga av 1917 (bokmål og nynorsk)
Rettskrivningen av 1938 («samnorskreformen»)
Rettskrivningen av 1941 («nazi-reformen» for bokmål og nynorsk)
1951-reformen (muntlig norsk)
Læreboknormalen av 1959 (norm for bokmål og nynorsk i skolebøker)
Rettskrivningen av 1981 (bokmål)
Rettskrivningen av 1986 (uoffisielt riksmål)
Rettskrivningen av 2005 (bokmål)
Rettskrivinga av 2012 (nynorsk)


== Referanser ==
Bakeneko

Bakeneko (化け猫) er, ifølge japansk mytologi, en katt med evner til å skifte form, lik evnene til kitsune og tanuki. Den blir ofte forvekslet med nekomata, da det er liten forskjell mellom de to.
Det finnes etter sigende noen få måter en vanlig katt kan bli en bakeneko på. For eksempel skal en katt, holdt som kjæledyr, som har levd i mange år kunne forvandle seg til et menneske. En katt kan også bli en bakeneko for å beskytte et menneske som den var skyldig en tjeneste.
En bakeneko kan ligne en vanlig katt, med det unntak at den går på to ben. Den blir av og til også omtalt å ha tre eller sju haler.
Noen kilder sier også at en bakeneko kan forvandle seg til katte-lignende versjoner av gjenstander den ser, som kattebussen i «Min nabo Totoro».
bakeneko er også i serien Naruto som en demon-rev med syv haler.
Maria Lang

Maria Lang er et pseudonym for Dagmar Maria Lange (født 31. mars 1914 i Västerås, Sverige, død 9. oktober 1991), en svensk forfatter og lektor.
Dagmar Maria Lange tok den filosofiske doktorgraden ved Stockholms universitet. Fra 1948 arbeidet hun som lektor og i en periode rektor ved Nya elementärskolan för flickor (Ahlströmska skolan) i Stockholm.
I 1949 debuterte hun med romanen Mördaren ljuger inte ensam som krimforfatter under navnet Maria Lang. Hun var også en av grunnleggerna av Svenska Deckarakademin.
Maria Lang oppnådde stor popularitet, og regnes i hjemlandet som den største forfatteren fra den svenske kriminallitteraturens gullalder. Bøkene hennes er tilstrebet klassiske krimgåter i tradisjonen fra Agatha Christie, men skiller seg fra disse ved å trekke inn romanpersonenes erotiske (følelses)liv som motiv for mord. Den litterære kvaliteten er blitt beskrevet som høyst variabel.
Langs faste hovedpersoner var professordatteren Puck Ekstedt, kommissarie Christer Wijk og – fra 1960-tallet – hennes alter ego, forfatteren Almi Graan.
Maria Lang sine kriminalromaner gis ut på nytt i Norge på Silke Forlag fra 2011 og utgis i kronologisk rekkefølge.
Bøkene ble filmatisert i 1960, 1961 og 2012/2013. 


== Bibliografi ==


== Oversettelser til norsk ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maria Lang på Internet Movie Database 
(en) Maria Lang hos The Movie Database 
(en) Books and writers: Maria Lang (biografi)
Harald Wust

Harald Wust (født 14. januar 1921 i Kiel, død 2. oktober 2010) var en tysk general. Fra 1976 til 1978 var han generalinspektør (dvs. generalstabssjef) for Bundeswehr.
Under andre verdenskrig tjenestegjorde han i luftetterretningen. Han ble befordret til løytnant i 1941 og kjempet som premierløytnant og kompanisjef på Østfronten. I 1945 ble han tatt som krigsfange av sovjeterne.
Etter repatrieringen studerte han sosialpedagogikk, arbeidet i statsforvaltningen og skrev dessuten barnebøker.
I 1956 trådte han igjen inn i aktiv tjeneste og ble befordret til kaptein. Han fikk opptak ved generalstabsutdannelsen i Deutsche Luftwaffe, hvor han studerte fra 1958 til 1959 og tok eksamen som beste kandidat. Han var så tilknyttet forskjellige staber og militære utdannelsesinstitusjoner.
30. november 1976 ble han sjef for det tyske forsvaret. Han ble pensjonert i 1978.


== Referanser ==
Malawisjøen

Malawisjøen (engelsk: Lake Malawi), også kalt Lake Nyasa eller Niassa, er den sørligste innsjøen i det store afrikanske Riftdalen-systemet. Den regnes også som en av De store sjøer i Afrika.
Den ble besøkt av den skotske oppdageren David Livingstone, og blir derfor av engelsktalende folk noen ganger kalt «Livingstone's Lake».
Innsjøen er ca. 580 kilometer lang og 75 km bred på det bredeste, med en total overflate på ca. 29 544 km², og grenser mot Mosambik, Malawi og Tanzania. Den renner ut i Shire, og dens største kilde er Ruhuhu.
Malawisjøen ligger i Riftdalen, og ble trolig dannet for ca. 40 000 år siden.
Det finnes mange arter av ciklider som er endemiske til Malawisjøen, blant andre Melanochromis auratus. På grunn av dette er Malawisjøen nasjonalpark erklært som verdensarvområde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lake Malawi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lake Malawi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Rettskildefaktor

En rettskildefaktor er en argumentkilde som brukes for å kunne løse rettslige problemstilling,som å finne fram til hva som er innholdet i en rettsregel, eller å løse en tvist mellom parter som er uenige. Rettskildeprinsippene angir hvordan rettskildefaktorene skal benyttes og vektlegges.
Etter at Torstein Eckhoff først innførte en slik kategorisering av rettskildefaktorene, er det i norsk rett vanlig å dele inn rettskildefaktorene i om lag syv grupper:

Lovtekster fastsatt av Stortinget, eller i forskrifter gitt av et departement med hjemmel i lov.
Lovforarbeider og etterfølgende uttalelser som har en viss autoritet.
Rettspraksis, særlig fra Høyesterett.
Andre myndigheters praksis (for eksempel ligningsmyndighetenes praksis).
Privates praksis (for eksempel kontraktspraksis i entrepriseforhold mellom entreprenør og byggherre).
Juridisk teori i bøker, artikler og lignende juridisk faglitteratur.
Reelle hensyn (særlig om tolkningen fører til et godt resultat for parter, samfunnet, andre rettsregler og annet).Listen kan ikke anses å være en uttømmende oversikt over relevante rettskilder, idet internasjonale rettskilder som folkerett og Europarett/EØS-rett er utelatt.


== Referanser ==
Andre slaget ved Trenton

Det andre slaget ved Trenton fant sted 2. januar 1777 under den amerikanske uavhengighetskrigen. 
Etter at George Washington krysset med sine styrker tilbake over Delaware, bestemte han seg for å holde Trenton mot den ankommende overlegne styrken til Charles Cornwallis. Washington satte opp sitt forsvar bak Assunpink Creek utenfor Trenton og kjempet flere vellykkede, forsinkende trefninger. Dette tvang Cornwallis til å ankomme sent på kvelden. Det innledende angrepet over Assunpink, inkludert flere blodige angrep over broa utført av hessiske grenaderer, lyktes ikke før mørket falt på.
Washington og hans stab bestemte seg for å snike seg vekk i løpet av natten, marsjere rundt de britiske styrkene og angripe deres bakpart i Princeton. Amerikanerne etterlot en symbolsk styrke som skulle bygge befestninger som om de planla å forsvare Assunpink og for å skjule lyden av marsjen. Britiske styrken oppdaget manøveren, men Cornwallis tolket dette til at amerikanerne planla et angrep om natten og beordret derfor at de britiske styrkene skulle innta defensive posisjoner. Dette gjorde at amerikanerne kunne flyttet sin armé rundt Cornwallis og innlede slaget ved Princeton.


== Litteratur ==
Fischer, David Hackett (2006). Washington's Crossing. Oxford University Press. ISBN 0-19-518121-2. 
Ketchum, Richard (1999). The Winter Soldiers: The Battles for Trenton and Princeton. Holt Paperbacks; 1st Owl books ed edition. ISBN 0-8050-6098-7. 
Lengel, Edward (2005). General George Washington. New York: Random House Paperbacks. ISBN 0-8129-6950-2. 
Lowell, Edward J. (1884). The Hessians and the other German Auxiliaries of Great Britain in the Revolutionary War. New York: Harper Brothers Publishers. 
McCullough, David (2006). 1776. New York: Simon and Schuster Paperback. ISBN 0-7432-2672-0. 
Mitchell, Craig (2003). George Washington's New Jersey. Middle Atlantic Press. ISBN 0-9705804-1-X. 
Peckham, Howard H. (1974). The Toll of Independence: Engagements & Battle Casualties of the American Revolution. Chicago: University of Chicago Press. ISBN 0-226-65318-8. 
Stryker, William S. (1898). The Battles of Trenton and Princeton. Boston: Houghton, Mifflin and Company. 


== Eksterne lenker ==
«The Winter Patriots: The Trenton-Princeton Campaign of 1776–1777». George Washington's Mount Vernon.
Kommando Spezialkräfte

Kommando Spezialkräfte (KSK) er en spesialenhet i det tyske forsvaret, med base i Graf-Zeppelin-kasernen i Calw i Baden-Württemberg.
Kommandoen ble etablert på midten av 1990-årene og begynte sin virksomhet i 1997, etter sterk kritikk mot at tyske statsborgere i 1994 måtte reddes av belgiske fallskjermjegere under folkemordet i Rwanda. KSK deltok blant annet i jakt på krigsforbrytere i det tidligere Jugoslavia og terrorbekjempelse i Afghanistan.
I 2020 besluttet den tyske regjeringen å reformere og legge ned deler KSK som følge av det ble avslørt høyreekstremisme blant noen av soldatene.


== Kommandanter ==
Brigadegeneral Hans-Christoph Ammon (2007–)
Brigadegeneral Rainer Hartbrod (2005–2007)
Brigadegeneral Carl-Hubertus von Butler (2003–2005)
Brigadegeneral Reinhard Günzel (2000–2003)
Brigadegeneral Hans-Heinrich Dieter (1998–2000)
Brigadegeneral Fred Schulz (1996–1998)
Brigadegeneral Ralf Schuster (1995–1996)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Kommando Spezialkräfte – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Norway Says

Norway Says var et norsk designfellesskap i Oslo som arbeidet innen møbeldesign og elektronikkdesign. Konseptet ble formalisert med et selskap som ble startet i 2002 etter at gründerne Torbjørn Anderssen, Espen Voll, Tore Borgersen, Frode Myhr og Andreas Engesvik som hadde idéen til navnet, i 2000 hadde samarbeidet om et utstillingsprosjekt i Milano. Norway Says samarbeidet blant andre med møbelprodusenten L.K. Hjelle og elektronikkprodusenten Asono.


== Priser ==
MP3-spilleren Asono Mica fra Asono, designet av Norway Says, ble tildelt Merket for god design av Norsk Designråd i 2005.
Tipo sofa og stol fra L.K. Hjelle Møbelfabrikk, designet av Norway Says, ble tildelt Merket for god design av Norsk Designråd i 2005.
For radioen Asono DAB1 fra Asono vant Norway Says i 2006 den første Designprisen, Norges første bransjepris for industridesign, innstiftet og utdelt av Institutt for produktdesign (NTNU), Institutt for industridesign (AHO) og Norske Industridesignere (NID). Prisen er på 50 000 kroner og finansiert av Sparebank 1.
Break sofa fra L.K. Hjelle, designet av Norway Says, ble tildelt Merket for god desig av Norsk Designråd i 2004
HAL sofa og stol og møbelstoffet Odal fra hhv L.K. Hjelle og Gudbrandsdalens Uldvarefabrik, designet av Norway Says, vant Hedersprisen for god design fra Norsk Designråd i 2003
Ugo sofa fra L.K. Hjelle, designet av Norway Says, ble tildelt Merket for god design av Norsk Designråd i 2003
Papermaster fra Swedese, designet av Norway Says ved Torbjørn Anderssen, ble tildelt International Design Award av Norsk Designråd i 2003
Papermaster, designet av Norway Says ved Torbjørn Anderssen, ble tildelt Unge Talenter av Norsk Designråd i 2002


== Referanser ==


== Litteratur ==
Norsk Form Bulletin, nr.2, 2004 pdf


== Eksterne lenker ==
Andreas Engesvik [1]
Norway Says [2]
Norsk form designprisen 2005
KSK

KSK kan ha flere betydninger:

Kommando Spezialkräfte
Kvinner som har sex med kvinner
Kristiania Skøiteklub senere kjent som Oslo Skøiteklub
Grégory Coupet

Grégory Coupet (født 31. desember 1972) er en fransk tidligere fotballspiller. Han spilte som keeper for Saint-Étienne, Lyon, Atlético Madrid, PSG og det franske landslaget


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Grégory Coupet – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Grégory Coupet – FIFA 
(fr) Grégory Coupet – LÉquipe 
(en) Grégory Coupet – Transfermarkt 
(en) Grégory Coupet – Transfermarkt (manager) 
(en) Grégory Coupet – national-football-teams.com 
(en) Grégory Coupet – FootballDatabase.eu 
(en) Grégory Coupet – Soccerway 
(en) Grégory Coupet – EU-Football.info 
(en) Grégory Coupet – PlaymakerStats.com
Luisão

Ânderson Luis "Luisão" da Silva (født 13. februar 1981) er en brasiliansk tidligere fotballspiller.


== Meritter ==
CruzeiroCopa Sul-Minas: 2002
Campeonato Mineiro: 2003
Copa do Brasil: 2003SL BenficaTaça de Portugal: 2003–2004
Liga Sagres: 2004–2005, 2009–2010
Taça da Liga: 2008–2009, 2009–2010
Supertaça Cândido de Oliveira: 2004–2005BrasilCopa América: 2004
Confederations Cup: 2005, 2009


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luisão – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Luisão – FIFA 
(en) Luisão – UEFA 
(fr) Luisão – LÉquipe 
(en) Luisão – Transfermarkt 
(en) Luisão – Transfermarkt (manager) 
(en) Luisão – national-football-teams.com 
(en) Luisão – WorldFootball.net 
(en) Luisão – Soccerbase.com 
(en) Luisão – FootballDatabase.eu 
(de) Luisão – fussballdaten.de 
(en) Spillerprofil hos portugoal.net
Aachenkatedralen

Aachenkatedralen (på tysk også kalt Aachener Münster eller Kaiserdom) i byen Aachen, Nordrhein-Westfalen er katedral i Aachen bispedømme i Tyskland. Kirken er viet til jomfru Maria. Dagens kirke består av flere deler: Den karolingiske oktogon er det viktigste bidrag til den karolingiske renessanse. Den er omgitt av flere senere påbygninger. Blant disse er den gotiske korhallen i øst, vestverket og enkelte sidekapeller. Det var Karl den store som startet byggingen av slottskirken i år 786. Han ble begravet i kirken i 814, hvor hans etterlevninger fortsatt finnes. Kirken ble oppført på UNESCOs verdensarvliste i 1978.


== Historie ==
Katedralen har fått sitt nåværende utseende gjennom mer enn ett årtusen med bygging. Den eldste del er slottskapellet med den oktogone domen, som senere ble utvidet til katedralen slik vi ser den idag. Kapellet var ved oppføringen den største offentlige bygningen nord for alpene. Arkitekturen har innslag av klassiske, bysantinske og tysk-franske elementer.
Kroningshallen (Aula Regia) er oppført på 1300-tallet og regnes som en del av det originale anlegget. Hallen er idag en del av rådhuset.
Byen Aachens viktigste periode startet ved Karl den stores overtakelse av byen i 768. Aachen ble snart residens (pfalz) for keiseren i varme perioder på våren. Kirken var deretter fra 936 til 1531 kroningskirke for 30 konger i det tysk-romerske riket.Karl den store ble kanonisert to hundre år etter sin død. For å klare den enorme tilstrømmingen av pilegrimer ble det i 1414, etter 60 års byggetid, innviet en stor korhall. Korhallen er formet som et stort glasskapell i forlengelse av oktogonen.
I katedralen vises sakrale mesterverk av senklassisistisk, karolingisk, ottoniansk og staufiansk stil, og blant disse finner vi noen unike som «Lothairs kors», «Bysten av Karl den store» og «Persephone sarcohagus».
Karl den stores grav ble i år 1000 åpnet av Otto III da graven ble funnet. En senere historie, fortalt av Otho av Lomello, forteller at kroppen ble funnet i oppsiktsvekkende god stand, sittende på marmortronen, kledd i sin keiserlige drakt, med kronen på hodet, evangeliet liggende åpen i fanget og septer i hånden. Et stort maleri der Otto og andre adelige betrakter den døde keiseren ble malt på veggen i det store rommet i rådhuset, og da graven ble åpnet igjen i 1165, denne gang av keiser Fredrik I Barbarossa, ble levningene plassert i en skulpturert sarkofag av parisisk marmor. Levningene fikk ligge i sarkofagen fram til år 1215 da Fredrik II plasserte dem i en kiste av gull og sølv.


== Bildegalleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Aachen Cathedral – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Aachener Dom – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
UNESCO World Heritage Centre – Aachen Cathedral
12 bilder fra katedralen
Valsalvas manøver

Valsalvas manøver er en medisinsk prosedyre for å presse luft gjennom øretrompeten og inn i mellomøret. Prosedyren har fått navnet etter Antonio Maria Valsalva, som studerte og beskrev ørets anatomi på begynnelsen av 1700-tallet. Manøveren utføres ved å klemme for neseborene samtidig som man kniper igjen munnen, mens man presser luft opp i nesesvelgrommet.
Manøveren benyttes i forbindelse med observasjon og diagnostisering av en lang rekke sykdommer og tilstander i kraniet og luftveiene. Dessuten er det en enkel og mye brukt metode for å åpne øretrompeten ved luftveisinfeksjoner, eller for å utligne trykkforskjellen som oppstår i mellomøret ved plutselige trykkforandringer i omgivelsene rundt for eksempel i forbindelse med dykking eller flyreiser.
Juba (andre betydninger)

Juba har flere forskjellige betydninger:


== Steder ==
Juba (Sør-Sudan) – hovedstaden i Sør-Sudan
Jubaland – en historisk region i Somalia
Juba (elv) – ei elv i Somalia


== Personer ==
Juba (skarpskytter) – et antatt medlem av den militære oppstanden i Irak på 2000-tallet
Juba I av Numidia – konge av Numidia (ca. 85 – 46 f. Kr.)
Juba II av Numidia – konge av Numidia (52 f. Kr. – 23 e. Kr.)
Juba av Mauretania – (2. århundre)
Titus Desticius Juba – romersk guvernør i Britannia (3. århundre)
Master Juba – scenenavn for William Henry Lane (1825–1852)
Juba – psevdonym for tegneserieforfatteren Jussi Tuomola


== Organisasjoner ==
Junior- og barneorganisasjonen JUBA – frivillig junior- og barneorganisasjon


== Annet ==
Juba! – en dokumentarfilm fra 1998
Juba skipper – en sommerfugl
Juba (dans) – en dans blant afrikanske slaver i Amerika
Juba (mat) – slavemat
Juba Juba – et musikkalbum utgitt av duoen Knutsen & Ludvigsen i 1983
Kirkefedre

Kirkefedre er en fellesbenevnelse på viktige teologer, forfattere og lærere, normalt i Oldkirken, hvis skrifter ble av grunnleggende betydning for den kristne kirke.
De ulike kirkelige tradisjoner vil ha noe forskjellig oppfatning av hvem man regner blant kirkefedrene.


== Se også ==
Kirkelærer


== Eksterne lenker ==
New advent
Tidlige kirkefedre Christian Classics Etheral Library, tekster
Tidlige kirkefedre.2Christian Classics Etheral Library, tekster
Flere kirkefedre, Roger PearceChristian Classics Etheral Library, tekster
Stavangerske kompani

Stavangerske fähnlein (kompani) ble opprettet ved Christian IVs «ordinants» av 18. januar 1628. Avdelingen bestod av 390 mann, én mann utskrevet fra hver legd. Sirdalselven (Sira) dannet grensen for utskrivning mellom Stavangerske og Agdesiden fählein. Første avdelingssjef var kaptein Manderup Pedersen.
Stavangerske fählein ble etter noen år slått sammen med Agdesiden fählein. Den nye, sammenslåtte avdelingen var tenkt som et regiment med fem kompanier og en samlet styrke på 931 mann. Men omorganiseringen ble aldri fullt ut gjennomført.  
Navnet på den planlagte avdelingen varierer og den ble bl.a kalt Stavangerske regiment. 1. oktober 1645 ble styrken igjen omorganisert, denne gang med betegnelsen Stavangerske esquadron. Ambisjonsnivået var senket og etter planen skulle avdelingen nå ha fire kompanier. Men heller ikke denne omstruktureringen lyktes, og avdelingen ble nedlagt 1. september 1647.
Agdesiden fählein

Agdesiden fählein ble opprettet ved Christian IVs «ordinants» av 18. januar 1628. Avdelingen bestod av 393 knekter (soldater), én fra hver legd, samt  en kaptein, en løytnant, to sersjanter, fire korporaler, en piper, en tambur og en profoss. Lensherren var sjef. Sirdalselven (Sira) dannet grensen for utskrivning mellom Agdesiden og Stavangerske fählein. Agdesiden fählein ble etter noen år slått sammen med Stavangerske fählein. 
Den nye, sammenslåtte avdelingen var tenkt som et regiment med fem kompanier og en samlet styrke på 931 mann. Men omorganiseringen ble aldri fullt ut gjennomført. Navnet på den planlagte avdelingen varierer og den omtales blant annet som Stavangerske regiment. 
1. oktober 1645 ble styrken igjen omorganisert, denne gang med betegnelsen Stavangerske esquadron. Ambisjonsnivået var senket og etter planen skulle avdelingen nå ha fire kompanier. Men heller ikke denne omstruktureringen lyktes, og avdelingen ble nedlagt 1. september 1647.