jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Richard Attenborough

Richard Samuel Attenborough, baron Attenborough av Richmond upon Thames in the London Borough (født 29. august 1923 i Cambridge i Cambridgeshire i England i Storbritannia, død 24. august 2014 i London) var en britisk skuespiller, produsent og filmregissør.
Attenborough var utdannet ved Royal Academy of Dramatic Art og hadde sin scenedebut i 1941. Sin første filmrolle hadde han i filmen Sagaen om et skip (orig. In Which We Serve) i 1942 og regisserte sin første film Å, for en herlig krig (orig. Oh, What a Lovely War) i 1969. I 1982 mottok han Oscar for beste regi for filmen Gandhi.
Attenborough ble i 2014 utnevnt til 2. klasse (sølv) av den sørafrikanske Ordenen O. R. Tambos følgesvenner.Han var bror til naturfilmskaperen David Attenborough.


== Filmografi ==


=== Skuespiller ===


=== Regi ===


=== Produsent ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Richard Attenborough – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Richard Attenborough på Internet Movie Database 
(sv) Richard Attenborough i Svensk Filmdatabas 
(da) Richard Attenborough på Filmdatabasen 
(da) Richard Attenborough på Scope 
(fr) Richard Attenborough på Allociné 
(en) Richard Attenborough på AllMovie 
(en) Richard Attenborough hos Turner Classic Movies 
(en) Richard Attenborough hos Rotten Tomatoes 
(en) Richard Attenborough hos The Movie Database 
(en) Richard Attenborough hos Internet Broadway Database 
(en) Richard Attenborough på Discogs 
(en) Richard Attenborough på MusicBrainz 
(en) Richard Attenborough hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Richard Attenborough hos The Peerage
Arbeidstillatelse

Arbeidstillatelse (oppholdstillatelse for å arbeide) er en tillatelse fra det offentlige som gir en person rett til å arbeide i et fremmed land.  


== Norge ==
Oppholdstillatelse for å arbeide er en tillatelse som kreves av utenlandske statsborgere for å arbeide eller drive ervervsvirksomhet i Norge, uavhengig om personen skal motta godtgjørelse eller ikke. I hovedsak gir Norge to typer oppholdstillatelser til utlendinger som skal arbeide her: faglært og sesongarbeid (i tillegg finnes det ordninger for enkelte arbeidssøkere, sjøfolk, forskere, kulturarbeidere mv.). Det er ikke nødvendig med slik oppholdstillatelse for nordiske statsborgere (danske, svenske, finske og islandske statsborgere) eller statsborgere fra et land som omfattes av EØS-avtalen. Utenlandske statsborgere som bor i Norge og har permanent oppholdstillatelse, har generell adgang til å arbeide og drive ervervsvirksomhet. Utlendingsdirektoratet (UDI) har ansvar for behandling av søknader fra utlendinger som vil besøke eller bo i Norge.Hvis en norsk arbeidsgiver skal ansette noen som er borger av et land utenfor EU/EØS-området, må man sjekke at arbeidstakeren har gyldig oppholdstillatelse.
Du kan få oppholdstillatelse som sesongarbeider hvis du skal gjøre en jobb som bare kan gjøres på en spesiell tid av året, eller du skal være ferievikar for en fast ansatt. Du må ha fått en jobb før du søker om oppholdstillatelse hos UDI.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bestemmelser om arbeidstillatelse på Bedin.no
UDI sine nettsider
Work in Norway
Amstel

Denne artikkelen omhandler elven Amstel i Nederland. Amstel er også en type øl produsert av Heineken.
Amstel (forkortelse for Aeme stelle, gammel-flamsk for «område omgitt av vann») er elven i Nederland som Amsterdam har navnet sitt fra. Den kanalisterte elven er 14 km lang og ligger i det vestlige Nederland. Elven renner gjennom Amstel-land og Amsterdam, og faller ut i Het IJ ved begynnelsen av Nordsjøkanalen.
Etter byggingen av en dam ved elvemunningen, ble fiskelandsbyen Amstelredam grunnlagt og ble gitt bystatus rundt år 1300. 


== Amstel i kunst ==
Kunstnere som har valgt elven Amstel som objekt er: 

Aert van der Neer (1603–1677)
Willem Witsen (1860–1923)
Georg H. Breitner (1857–1923)
Piet Mondrian (1872–1944)
Hendrik Jan Wolter (1873–1952)
Frans Koppelaar (1943–)


== Kilder ==
Aschehoug og Gyldendals STORE NORSKE leksikon, 3. utgave, 2. opplag, 1998
Bergverk

Bergverk er en industri for utvinning og foredling av malmer, mineraler og bergarter.
Arbeidet med å løsne steinen fra fjellet kalles bergbrytning. Løse bergarter brytes med gravemaskiner og bløte bergarter som kull med kuttmaskiner. De fleste malmer må bores og sprenges (mineres).
Gruvedrift er uttak av mineraler og malmer i dagbrudd eller i underjordiske gruver. Ved oppredning foregår utskilling av nyttbare mineraler fra gråberget. Sjeiding er utplukking for hånd fra stykkmalm etter utseende og vekt. Vanligvis foregår nedknusing og maling og deretter separasjon av de forskjellige mineralfraksjoner på grunnlag av forskjellig densitet, magnetisme eller overflatekjemiske egenskaper.


== Bergverk i Norge ==

Tradisjonelt har de metalliske malmene veid tyngst i norsk bergindustri. Fra 1980--årene er industrimineraler, naturstein, pukk, sand og grus langt viktigere økonomisk.
Mineralnæring er et samlebegrep for bedrifter som utvinner, produserer eller videreforedler metallisk malm, industrimineraler, naturstein og byggeråstoffer som pukk, grus og tilslag til betong. I Norge omsetter mineralnæringen for ca. 10 milliarder årlig og sysselsetter ca. 4 500 årsverk direkte. Eksportverdien utgjorde 4,4 milliarder kroner, tilsvarende 43 % av den totale omsetningen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bergverksdrift hos Store norske leksikon
Nye næringer - trelast og bergverk, om norsk bergverksindustri på 15- og 1600-tallet. Artikkel hos Norgeshistorie.no
https://www.dirmin.no/mineralnaeringen
Bokettersyn

Bokettersyn er myndighetenes gransking av en skattyters regnskapsbøker. Bokettersynet er som oftest skattemyndighetenes gjennomgåelse av bokføringen som et ledd i prøve av selvangivelse eller klage over ligningen, eller ved mistanke om ulovligheter.
Ved befaring av skatteyters lokaler har vedkommende som regel krav på å bli varslet på forhånd og skattyteren eller den som har ansvaret for bokføringen (bokholder, revisor) må være til stede og har plikt til å gi opplysninger. Bokettersyn kan også foretas av konkurransemyndighetene og politiet. Dersom myndighetene mener at formålet med bokettersynet kan bli satt i fare, kan retten til forhåndsvarsel bortfalle.


== Norge ==
I Norge er det ligningsloven som gir hjemmel for å pålegge skattyteren å fremlegge de nødvendige papirer som er av betydning for vedkommendes likning. Dette er papirer som regnskapsbøker, bilag, kontrakter, korrespondanse, styre- og revisjonsprotokoller. 
I 1983 ble det fastsatt en forskrift hvor det er gitt nærmere regler for gjennomføringen av bokettersyn, hvor de deltakende blant annet plikter å vise legitimasjon til skattyteren samt at det skal utarbeides en rapport for undersøkelsen i ettertid.


== Kilder ==
Storingets spørretime 25. oktober 1995
Aschehoug og Gyldendals STORE NORSKE leksikon, 3. utgave, 2. opplag, 1998
Percichthyidae

Percichthyidae er en familie av abborfisker.
I første halvdel av det tyvende århundre ble disse fiskene regnet til familien Serranidae, som fungerte som et oppsamlingstaxon for ulike abborfisker. I 1966 opprettet Gosline familien Percichthyidae, men den er uklart avgrenset, og hvilke arter som regnes hit varierer mellom ulike oversikter. Havabborer og vrakfisker har for eksempel blitt regnet til familien.
Hvis Percichthyidae skal bli en naturlig gruppe, bør den sannsynligvis snevres inn til bare å omfatte ferskvannsformene fra Australia og Sør-Amerika. Disse fiskene må ha levd på den sørlige superkontinentet Gondwana før det delte seg. Mange planter har en lignende utbredelse, for eksempel sørbøk og Eucryphia.
Disse fiskene er en viktig del av ferskvannsfaunaen i Australia. Dette isolerte kontinentet mangler karpefisker, karpelakser og ciklider, og det er også få maller og andre ferskvannsfisker. Her lever slektene Bostockia, Edelia, Gadopsis, Guyu, Maccullochella, Macquaria, Nannatherina og Nannoperca. 
I Chile og Argentina lever slekten Percichthys med fem arter. I Chile finnes også en annen slekt, Percilia, som nå regnes til en egen familie.I Øst-Asia fra Amur og Korea, gjennom Kina og sør til Vietnam lever slekten Siniperca. I Korea, Japan og Kina finnes også slekten Coreoperca. En fylogenetisk studie fra 2010 basert på molekylærgenetikk viser at disse to slektene bør regnes til en egen familie, Sinipercidae, som er søstergruppen til solabborer.I havet utenfor Øst-Asia lever slekten Lateolabrax. Den er nærmest beslektet med Howellidae og dyphavsabborer, og plasseres nå i en egen familie.I Atlanterhavet, Stillehavet og Det indiske hav lever slektene Howella og Bathysphyraenops mesopelagisk. Disse marine artene regnes nå til familien Howellidae. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Percichthyidae – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Percichthyidae i Encyclopedia of Life 
(en) Percichthyidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Percichthyidae hos Fossilworks 
(en) Percichthyidae hos ITIS 
(en) Percichthyidae hos NCBI 
(en) Kategori:Percichthyidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Percichthyidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Family Percichthyidae - Temperate perches - FishBase
Nenuial

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er Nenuial eller Skymingsjøen en av Midgards sjøer.
Det alviske navnet på sjøen er Nenuial er Sindarin for Skumringens sjø, noe som antyder at det er best å se den på den tiden av dagen. Sjøen er omtrent 160,93 kilometer nord for Hobsyssel i den nordre delen av Eriador. Den er antatt omtrent 80,47 km fra nord til sør, og 32,19 km fra øst til vest. Den ligger tett ved åsrekken Emyn Uial, som ligger vest og sør for sjøen. På den søndre bredden av sjøen lå byen Annúminas, som var den første hovedstaden til kongeriket Arnor.
Elva Baranduin eller Brennvina flyter ut fra denne sjøen mot øst før den bøyer av mot sør.
Skymingsjøen spiller ingen rolle i noen av historiene fra Midgard, men den blir nevnt fra tid til annen.
Beinmarg

Beinmarg er myeloid vev, celle- og blodårerikt bindevev i knoklenes marghule. Marghulen er full av beinmargceller og umodne stamceller. Stamcellene gir opphavet til de røde og hvite blodlegemene og blodplatene. Rød beinmarg danner røde blodlegemer, blodplater, og hvite blodlegemer. 


== Beinmarg ==
Immunforsvarets celler finnes i en rekke ulike varianter med hensyn til modningsnivå. Modning og spesialisering er to prosesser som ofte går parallelt i utvikling av infeksjonsforsvarets celler. Cellene spesialiseres samtidig som de modnes og blir eldre. Slik er det også med cellene som dannes i beinmargen. 
Den røde beinmargen finnes i de store rørknoklene (eg: lårbein og overarmsbein) i kroppen vår. Den inneholder et enormt antall celler på forskjellige modningstrinn og kan sammenlignes med et foster som hele tiden vokser på grunn av celler som deler seg. Utgangspunktet for denne intense celledelingen er en bestemt type umodne celler kalt stamceller. Alle cellene i blodet, enten de er røde blodlegemer, granulocytter, monocytter eller lymfocytter, dannes fra de samme stamcellene i beinmargen. Vi sier at disse stamcellene er pluripotente. Det betyr at de gir opphav til flere forskjellige, men allikevel et begrenset antall beslektede, celletyper. Vi har allikevel relativt få stamceller i beinmargen, og de utgjør sannsynligvis mindre enn én promille av alle cellene som er til stede her. 
Beinmargen produserer forsvarsceller i stort tempo allerede fra tidlig i fostertilværelsen. Dersom kroppen av en eller annen grunn skulle få et økt behov for en bestemt celletype, kan beinmargen svare på kroppens signaler og selektivt øke produksjonen av nettopp den. Dette er i stor grad et resultat av påvirkning fra løselige, hormonliknende forbindelser som dirigerer dannelsen av blodceller i den retning behovet er størst. 
En celles opphold i beinmargen er av begrenset varighet. Her utvikles cellene slik at de etter hvert når et modningsnivå som gjør dem i stand til å gjennomføre de oppgavene de er tiltenkt i kroppen vår. Først på dette tidspunkt slippes de ut i blod- og lymfeåresystemet.


== Beinmargsgiverregisteret ==
Det Norske Benmargsgiverregisteret ble etablert i 1990 og er et register over frivillige beinmargsdonorer, rekruttert gjennom blodbankene. Donorene blir vevstypet gjennom en blodprøve og lagt inn i Benmargsregisteret, som er finansiert av Den Norske Kreftforening. Ved transplantasjon høstes beinmarg fra en giver med samme vevstype som pasienten, og pasienten gis friske stamceller fra giveren.


== Kilder ==
Blodbanken Oslo
Aschehoug og Gyldendals STORE NORSKE leksikon, 3. utgave, 2. opplag, 1998
Tor Lea, Immunologi og immunologiske teknikker, fagbokforlaget
Høgsfjorden

For ferjer med navn Høgsfjord se «Høgsfjord»Høgsfjorden er en fjord i Rogaland. Fjorden går gjennom Sandnes, Forsand og Gjesdal kommune og ender i Dirdal. Fjorden har sidefjordene Frafjord (ender i stedet Frafjord) og Lysefjorden (ender i Lysebotn).Høgsfjord er også navnet på et tidligere formannskapsdistrikt som besto av Høle og Forsand. 1. januar 1871 ble Forsand til eget formannskapsdistrikt kommune og Høgsfjord skiftet navn til Høle formannskapsdistrikt. Etter delingen ble enda skole og annet delt mellom bygdene.
Dirdal ligger i kryssningspunktet med fjorden inn til Frafjord. Lenger vest finner man på den nordlige siden Helle som tidligere var et naturlig mål for handelsturer på fjorden. I Espedalen, som Helle ligger i, er det nå uttak av sand. Denne blir fraktet ned til Helle hvor den blir lastet videre på båter. Etter Helle finner vi Husafjellet som skilder Rossavik fra Helle. Videre på den nordlige siden kommer fjellet Uburen før man er ute til kommunesenteret Forsand. På Forsand er også fjorden brukt til å frakte sand ut. 

Hurtigbåter og ferjer er også i drift på fjorden i kryssningspunktet mellom Høgsfjorden og Lysefjorden. Høgsfjordsambandet blir driftet av Stavangerske og går to ganger i timen mellom Oanes på nordsiden og Lauvik på sørsiden. Hurtigbåter daglige ruter går fra Stavanger til Lysebotn (via Forsand og Lauvik).
Etter kryssningspunktet med Lysefjorden ligger Høle på sørsiden.
Tidligere var det Høgsfjorden som koblet bygdene sammen. Mye handel og en del ekteskap ble utvekslet fram og tilbake over fjorden.


== Referanser ==
Lebennin

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er Lebennin en region sør i kongerike Gondor. Navnet Lebennin betyr rett og slett "fem elver".
Det er kjent som Fagre Lebennin av de fem elver, på grunn av Lebennins fem elver,. Lebennin var et av de trofaste lenene til Gondor. Den største byen heter Pelargir.
Lebennin var for det meste bebodd av menn av blandet blod, siden mange av Lebennins mennesker var etterkommere av de glemte Fjellmennene som ble drevet bort fra Kvitklettene av mennene fra Númenor.
I løpet av krigen om ringen er det veldig få menn som blir sent dor å hjelpe Minas Tirith da den blir angrepet av Umbars Korsarer. Lebennin ble reddet av Aragorn og de dødes hær.
Anna Colbjørnsdatter

Anna Colbjørnsdatter Arneberg (født ca. 1667 i Sørum på Romerike, død 1736 på Norderhov i Ringerike), som skrev seg Anna Colbjørnsen, var ei norsk prestefrue som etter slaget på Norderhov, under den store nordiske krig, fikk heltinnestatus i Norge. Slaget var en krigshandling som fant sted, mellom norsk–danske dragoner på den ene siden og svenske karolinere på den andre, ved Norderhov kirke, natten til 29. mars i 1716.


== Familie ==
Hun var datter av Colbjørn Torstensen Arneberg og tilhørte slekten Arneberg.


== Nasjonalheltinne ==
Colbjørnsdatter har i ettertid fått æren for å ha lurt svenskene ved å skjenke blant andre oberst Axel Löwen full på brennevin. Dette gav den langt mindre mannsterke norsk–danske styrken muligheten til å påføre svenskene et sviende nederlag. Av den grunn omtales hun som en av Norges nasjonalheltinner, selv om det er stor uvisshet knyttet til hennes rolle i handlingen. I en artikkel i Dagbladet i 1996 påpeker idehistorikeren Christopher Hals Gylseth at Anna Colbjørnsdatter er en av svært få kvinnelige helteskikkelser i norsk historie.


== Prestefrue ==
Det sies at Anna alt i ung alder ble forberedt på et liv som prestefrue. Hun kom fra en storgård i Sørum på Romerike, der den mannlige delen av slekten hadde lange tradisjoner som medlemmer i presteskap og øvrighet. Det var derfor kanskje ikke så merkelig at hun alt som femtenåring i 1682 ble gift med magister Jonas Ramus (1649–1718), som på 1680-tallet var personellkapellan under Annas far, sogneprest Colbjørn Torstenssøn (–1720), i gamle Sørum kirke.
I 1690 ble imidlertid ektemannen utnevnt til sogneprest i Norderhov kirke, hvoretter familien flyttet til Norderhov på Ringerike, der de bosatte seg i gamle Norderhov prestegård. De hadde da barna Ole (1683–1714), Daniel (1684–1727), Johanna (1685–1717), Christian (1686–1714) og Anna Sophie (1687–1722), som alle var født på Sørum og dør før henne. Sønnen Daniel rekker imidlertid å bli prest selv, og han overtar som sogneprest til Norderhov da ektemannen dør i 1718. Han dør imidlertid ugift alt i 1727, slik at Anna også arver han. Datteren Johanna blir imidlertid gift og får et barn, Anna Larsdatter (1717–1791), som siden arver det hele etter sin bestemor Anna Colbjørnsdatter.
I minnelunden over helter i dansk og norske historie ved Jægerspris slott på Sjælland, ses et minnesmerke i form av en avbrutt mur over Anna og brødrene hennes Hans og Peder.


== Referanser ==


== Litterære kilder ==
Heftet Ringerike, årgangene 1924, 1927, 1946, 1958, 1966, 1971, 1988, 2000, 2003.
Apollo 1

Apollo 1 var et amerikansk romfartøy som ble ødelagt av brann i 1967. Mannskapet i Apollo 1 bestod av Virgil I. Grissom, Edward H. White og Roger B. Chaffee og var valgt ut til Apollo-programmet. 27. januar 1967 begynte det å brenne i kommandoseksjonen på toppen av en Saturn IB bærerakett. Alle de tre astronautene omkom.
NASA konkluderte med at brannen startet ved en elektrisk kortslutning som antente brennbare materialer og deretter spredte seg raskt på grunn av det høye oksygeninnholdet i kommandoseksjonen. De tre astronautene fikk ikke opp luka på kommandoseksjonen da presset innenfra var for høyt.
Etter brannen ble det gjort flere endringer i måten seksjonen ble bygget på med mindre brennbare materialer og en enklere luke og oksygennivået i luften ble redusert.


== Bilder ==

		
		

		


== Se også ==
Apollo 1 Hills, tre fjell på Mars oppkalt etter astronautene


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Apollo 1 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Apollo 1 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Eros

Eros er en av gudene for kjærligheten i gresk mytologi. Skikkelsen tilsvarer Cupido og Amor i romersk mytologi.
Fortellingene og forestillingene om Eros i antikken varierer, og det er usikkerhet om figurens opphav, hans virke og hvem han i det hele tatt er. I Platondialogene Symposion og Faidros  blir Eros behandlet. I begge dialogene er det Sokrates' taler om Eros som framstår med størst overbevisningskraft.
Eros er født samtidig med Afrodite, da Uranos (himmelen) og Gaia (jorden) ble skilt fra hverandre av Kronos. Før verdens begynnelse, i omfavnelsen til Uranos og Gaia var all den kraft som foldet seg ut i tiden, konsentrert. Denne kraften var Eros, og derfor mener noen at Eros var den første guden. Andre mener at Eros er den yngste guden og at han var Afrodites sønn. Forvirringen kommer av at Eros og Afrodite er en og samme guddom: Afrodite oppsto som frigjøringen og legemliggjørelsen av den Eros som til da hadde vært bundet av Uranos og Gaia. Eros ble siden et navn på Afrodites virkning og etter hvert oppfattet som en selvstendig person.
Mens Afrodite sto for den ytre skjønnhet, og noen ganger overfladiske, sto Eros for den indre intellektuelle skjønnhet. Det var den siste skjønnhet som var den mest populære i antikken. Ett eksempel på  dette var Sokrates, som er kjent for sitt stygge ytre, men sto høyt hos de antikke menneskene med sitt intellekt.


== Se også ==
Amorbue
Agape


== Eksterne lenker ==
(en) Eros – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Om «Eros» i Salmonsens konversationsleksikon fra tidlig på 1900-tallet (på dansk)
Om «Eros» i Nordisk familjebok fra tidlig på 1900-tallet (på svensk)
Goetheanum

Goetheanum er en monumental ekspresjonistisk bygning, oppkalt etter Goethe, i Dornach i kantonen Solothurn i nærheten av Basel i Sveits, som ble formgitt av Rudolf Steiner. Den er sete for Anthroposophische Gesellschaft og Den frie høyskolen for åndsvitenskaper, og fungerer dermed som sentrum for den verdensomspennende antroposofiske bevegelsen, som blant annet omfatter steinerskolebevegelsen, bærekraftig bankvirksomhet, retninger innen områder som arkitektur, landbruk og medisin, og innen mange former for kunst og kultur.
Etter at den opprinnelige bygningen, påbegynt i 1913, ble ødelagt i en brann nyttårsaften 1922, ble i 1924 grunnstenen for dagens bygning lagt. Det nye Goetheanum ble ferdigstilt i 1928. Bygningen er et av de fremste verker innen den ekspresjonistiske, antroposofisk-inspirerte («goetheanistiske») arkitekturen, og også et av de tidlige modernistiske verker, og av arkitekturhistorisk interesse.
Bygningen huser blant annet to teaterscener, med plass til henholdsvis 1 000 og 500 tilskuere, foredragslokaler, galleri, bibliotek, bokhandel samt kontorer for Anthroposophische Gesellschaft. I tillegg omfatter Goetheanum-komplekset flere tilliggende bygninger som huser forskning og utdannelse. Det arrangeres jevnlig konferanser om temaer av allmenn interesse, samt mer spesialiserte konferanser beregnet på lærere, leger, terapeuter og andre profesjoner.
Goetheanum er åpent for besøkende hele uken.


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Goetheanum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Goetheanum – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Euroleague

Euroleague er en basketballiga som består av 18 av de beste klubbene i Europa.
Euroleague ble startet av ULEB for sesongen 2000-01 og var det første året en direkte konkurrent til FIBAs Suproleague. Allerede året etter gikk Suproleague inn og Euroleague ble anerkjent som toppligaen. 
Serien blir spilt som innledende gruppespill med 30 serierunder. De åtte avanserer til kvartfinale der lagene møtes i best av 5. Vinneren av kvartfinale møtes til Final four. Der spilles semifinaler og finale over én kamp forhåndsbestemt arena.


== Mestere ==

1958 –  Rīgas
1958–59 –  Rīgas
1959–60 –  Rīgas
1960–61 –  CSKA Moskva
1961–62 –  Dinamo Tbilisi
1962–63 –  CSKA Moskva
1963–64 –  Real Madrid
1964–65 –  Real Madrid
1965–66 –  Simmenthal Milano
1966–67 –  Real Madrid
1967–68 –  Real Madrid
1968–69 –  CSKA Moskva
1969–70 –  Ignis Varese
1970–71 –  CSKA Moskva
1971–72 –  Ignis Varese
1972–73 –  Ignis Varese
1973–74 –  Real Madrid
1974–75 –  Ignis Varese
1975–76 –  Mobilgirgi Varese
1976–77 –  Maccabi Tel Aviv
1977–78 –  Real Madrid
1978–79 –  Bosna
1979–80 –  Real Madrid
1980–81 –  Maccabi Tel Aviv
1981–82 –  Squibb Cantù
1982–83 –  Ford Cantù
1983–84 –  Banco di Roma
1984–85 –  Cibona
1985–86 –  Cibona
1986–87 –  Tracer Milano
1987–88 –  Tracer Milano
1988–89 –  Jugoplastika
1989–90 –  Jugoplastika
1990–91 –  POP 84
1991–92 –  Partizan
1992–93 –  Limoges
1993–94 –  7up Joventut
1994–95 –  Real Madrid
1995–96 –  Panathinaikos
1996–97 –  Olympiakos
1997–98 –  Kinder Bologna
1998–99 –  Žalgiris
1999–00 –  Panathinaikos
2000–01 –  Maccabi Tel Aviv
2000–01 –  Kinder Bologna
2001–02 –  Panathinaikos
2002–03 –  Barcelona
2003–04 –  Maccabi Tel Aviv
2004–05 –  Maccabi Tel Aviv
2005–06 –  CSKA Moskva
2006–07 –  Panathinaikos
2007–08 –  CSKA Moskva
2008–09 –  Panathinaikos
2009–10 –  Barcelona
2010–11 –  Panathinaikos
2011–12 –  Olympiakos
2012–13 –  Olympiakos
2013–14 –  Maccabi Tel Aviv
2014–15 –  Real Madrid
2015–16 –  CSKA Moskva
2016–17 –  Fenerbahçe
2017–18 –  Real Madrid
2018–19 –  CSKA Moskva
2019–20 – Avlyst
2020–21 –  Anadolu Efes


== Titler per lag* ==
Tilbake til 1958 da den første europeiske serievinnercupen ble spilt.


== Titler per land ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Euroleague – kategori av bilder, video eller lyd på Commons