jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kings of Convenience

Kings of Convenience er en «folk-pop»-duo bestående av Erlend Øye og Eirik Glambek Bøe fra Bergen. 


== Historie ==
Øye og Bøe ble begge født i 1975, og har kjent hverandre siden de deltok i en geografikonkurranse da de var bare 10 år gamle. Da de var 16 år gamle, spilte de sammen i bandet Skog sammen med to andre venner, og utga en EP, Tom Tids Tale, før gruppen ble oppløst. Senere dannet de to duoen Kings of Convenience. 
De signerte kontrakt i 1999 med det amerikanske plateselskapet Kindercore Records, etter å ha deltatt på europeiske festivaler den sommeren. De gav ut debutalbumet Quiet Is The New Loud i 2001. Albumet ble produsert av Coldplay-produsenten Ken Nelson. Albumet ble svært populært, og mottok gode kritikker. Versus, et album med remixer av sangene fra Quiet Is The New Loud, kom ut kort tid etterpå.
Etter gjennombruddsåret ble det ikke hørt mye fra bandet. Øye utgav solo-materiell og albumet Unrest da han bodde i Berlin, samtidig som han hadde et sideprosjekt kalt The Whitest Boy Alive. Det var ikke før i 2004 at oppfølgeren ble utgitt, Riot on an Empty Street. Musikkvideoen til I'd Rather Dance With You, den andre singelen fra albumet, toppet MTVs europeiske liste som den beste musikkvideoen i 2004, og den vant den norske Alarmprisen 2005 for beste video.
Det tredje albumet, Declaration of Dependence, ble utgitt 20. oktober 2009.
I 2014 ble det publisert en bok, skrevet av kulturjournalist Ørjan Nilsson, med tittel Quiet Is The New Loud som handler om Kings of Conveniences album fra 2001. Erlend og Eirik promoterte boken med en tour i 2015 hvor de spilte alle sangene fra debutalbumet.


== Diskografi ==
Quiet Is the New Loud (2001)
Versus (2001)
Riot on an Empty Street (2004)
Declaration of Dependence (2009)
Peace or Love (2021)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Kings of Convenience – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kings of Convenience på Discogs 
(en) Kings of Convenience på MusicBrainz 
(en) Kings of Convenience på Songkick 
(en) Kings of Convenience på Last.fm 
(en) Kings of Convenience på AllMusic 
(en) historisk hjemmeside til 01-2012 på internet archive
Gyda Eiriksdatter

Gyda Eiriksdotter (Gyða Eiríksdóttir) var datter av kong Eirik av Hordaland, og en av Harald Hårfagres hustruer. Hun ble oppfostret hos en storbonde i Valdres. 
Gyda har fått æren for Harald Hårfagres tilnavn, «Hårfagre», men denne æren tilfaller egentlig Tore "Teiandes" far Ragnvald Mørejarl. Harald hadde forelsket seg i denne datteren av kong Eirik i Hordaland. Han sendte sine sendemenn for å hente henne, men hun ville ikke ha Harald, fordi han ikke var mektig nok. Hun lurte på hvorfor han ikke hadde lagt hele Norge under seg. Han ble slett ikke fornærmet av det hun sa, men tok utfordringen, og lovte å ikke klippe seg før han hadde samlet hele landet under seg. Da han hadde greid denne oppgave, giftet de seg.
Gydas far kong Eirik av Hordaland hadde kjempet sammen med mange andre konger på Vestlandet, tapt og dødd i Slaget i Hafrsfjord i ca. 872 mot Harald Hårfagre. Da han så tok Gyda Eiriksdatter til kone var det etter å ha ført krig mot store deler av familien og lokalsamfunnet hennes. Sammen med Harald Hårfagre fikk hun barna Ålov Årbot, Rørek, Sigtrygg, Frode og Torgils. Sønnene Frode og Torgils dro i viking til Irland og Torgils var, ifølge Snorre, den første norske konge i Dublin. Dette er neppe historisk korrekt, og beror på en sammenblanding av Torgils og vikinghøvdingen Turgeis som var konge der fra 830 til 845. Datteren deres Ålov Årbot ble giftet til Haralds allierte Tore "Teiande" Ragnvaldsson som ble satt som jarl på Vestlandet, i det området som i form av Hardanger og Hordaland forøvrig hadde vært kongedømmet til Hordaætten. Denne ætten i Hardanger heter Galte og var jarl og lendmann på Hatteberg i Rosendal frem til Dansketiden og Reformasjonen. 


== Referanser ==
Sentralmaktene

Sentralmaktene er et uttrykk som brukes for å beskrive den politiske og militære alliansen mellom Tyskland (Det tyske keiserriket), Østerrike-Ungarn, Det osmanske riket og Bulgaria under første verdenskrig. Italia var også opprinnelig alliert med Tyskland og Østerrike-Ungarn, men involverte seg ikke militært da de mente alliansen kun skulle være defensiv. De gikk så over til den andre siden i 1915.


== Se også ==
Ententemaktene
Første verdenskrig
Aksemaktene (andre verdenskrig)
Åsa Håkonsdatter

Åsa Håkonsdatter (Ása Hákonardóttir) var en av Harald Hårfagres hustruer. 
Hun var datter av Håkon Grjotgardsson Ladejarl, som levde fra ca 860-870 og til ca 900-920. 
Hun omtales i Snorres Harald Hårfagres saga; med Harald Hårfagre fikk hun fire barn:

Guttorm Haraldson (Guttormur Haraldsson) – eldstemann, ble konge av Viken
Halvdan Svarte Haraldson (Hálfdan svarti), konge i Trøndelagen
Halvdan Hvite Haraldson (Hálfdan hvíti), tvilling til Halvdan Svarte, konge i Trøndelagen
Sigfred Haraldson (Sigröður Haraldsson) – yngstemannDe skal ha vokst opp i Trondheimen alle fire, med heder og ære.


== Referanser ==
Ragnhild Eiriksdatter

Ragnhild Eiriksdatter (Ragnhildur Eiríksdóttir) (født ca. 870, død 897) var en av Harald Hårfagres hustruer. Hun kaltes Ragnhild «den mektige» Eiriksdatter eller «den rike».Snorre Sturlason forteller at Harald Hårfagre ga slipp på ni av konene sine da han fikk Ragnhild.
Hun var datter av Eirik 2. («den mektige») Eriksson, konge av Jylland (ca. 840 – 890) og Gisela (f. ca. 840, datter av Harald Klakk). Sammen med Harald Hårfagre fikk hun sønnen Eirik Blodøks, ca. 895 – 954.Ragnhild levde bare tre år etter at Eirik ble født, derfor kom han til oppfostring hos Tore herse Roaldsson i Fjordane. Historikeren Claus Krag trekker Ragnhilds avstamning i tvil. Han peker på at ingen andre kilder kan dokumentere noen «kong Eirik» i Jylland, og åpner for at dette er en senere konstruksjon fra Snorre for å legitimere Eirik Blodøks' navn og kongeverdighet.


== Andre personer ==
Det er også en annen Ragnhild Eiriksdatter, men dette var Eirik Blodøks' datter som ble gift tre ganger, med brødrene Arnfinn, Håvard og Ljot Torfinnsson.


== Referanser ==
Svanhild Øysteinsdatter

Svanhild Øysteinsdotter (Svanhildi Eysteinsdóttir) var en av Harald Hårfagres hustruer.
Hun var datter av Øystein Jarl, og sammen med Harald Hårfagre fikk hun barna

Bjørn Farmann (Björn farmann) – ca. 900 – 927
Olav Haraldsson Geirstadalf  (Ólaf Haraldsson) – f. ca. 890
Ragnar Rykkel (Ragnar rykkill)
Åshild Ringsdatter

Åshild Ringsdotter (Áshildi Hringsdóttir) var en av Harald Hårfagres hustruer.
Ifølge Snorres Harald Hårfagres saga var hun datter av Kong Ring Dagsson (Hring Dagsson) fra Ringerike.Sammen med Harald Hårfagre fikk hun barna

Ring Haraldsson (Hringur Haraldsson)
Dag Haraldsson
Gudrød Skirja (Haraldsson) (Guðröður skirja)
Ingeborg Haraldsdatter
Ingegjerd Haraldsdatter (Ingigerður Haraldsdóttir)


== Referanser ==
Snøfrid Svåsedatter

Snøfrid Svåsedotter (Snæfríðr Svásadóttir) var en av Harald Hårfagres hustruer og av samisk ætt.Hennes far var samen Svåse Finnekonge, født ca. 850. Hun ble født i Tofte i Gudbrandsdalen i Oppland.
Hun var ifølge beretningene den fagreste kvinnen en kunne se.
Med Harald Hårfagre fikk hun barna

Sigurd Haraldsson Rise (Sigurðr hrísi), født på Ringerike, død ca. 950
Halvdan Hålegg (Halfdan háleggr)
Gudrød Ljome (Guðrøðr ljómi)
Ragnvald Rettilbeine (Rögnvaldr réttilbeini)I Orknøyingenes saga kan vi lese om Torv-Einar (Einar Jarl) som dro til Orknøyene og ble stor høvding der.
Da Harald Hårfagres sønner vokste til, ble de svære voldsmenn og ugreie å ha i landet; de gikk mot kongens jarler, drepte noen, og noen jaget de bort fra eiendommene deres. Snøfridssønnene Halvdan Hålegg ("Langbein") og Gudrød Ljome, gikk imot Ragnvald jarl og drepte ham og la hans rike under seg. 
Da kong Harald fikk vite det, ble han meget vred, og gikk mot sønnene sine. Halvdan løp ombord på et skip og seilte vest over havet, og Gudrød ga seg over til sin far. I bot for hans far ga kong Harald Tore sin datter Ålov (Årbot) til ekte og jarlsnavn og farsarven hans. 
Halvdan Hålegg kom til Orknøyene, og da det ble kjent at kong Haralds sønn var kommet dit, ble folk oppskremt, og noen ble Halvdans håndgangne menn; Einar jarl rømte fra øyene opp i Skottland. Halvdan underla seg øyene og gjorde seg til konge over dem. Einar kom tilbake samme året, og han og Halvdan møtte hverandre. Det ble en hard strid, og Einar seiret. Halvdan sprang overbord i mørket om kvelden.
Om morgenen da det lysnet, fór de rundt på øyene og lette etter folk, om det var noen som hadde kommet seg unna. Da tok Einar ordet og sa: «Jeg vet ikke riktig hva jeg ser borte i Rinansøy, snart står det oppreist, snart legger det seg ned, det må enten være fugl eller folk. Jeg får dra dit bort og se etter.»
Der fant de Halvdan Hålegg, og Einar lot risse ørn på ryggen hans med sverd, de skar ribbeinene fra ryggraden og dro ut lungen og ga ham til Odin for å få seier.
Halvdans brødre sverget hevn over Einar Jarl, og Harald Hårfagre dro senere over til Orknøyene. Einar rømte da fra øyene over til Katanes. De kom til et forlik og Harald la skatt på øyene; 60 mark i gull. Einar bød seg til å betale hele skatten alene, men tok da som sin eiendom all odel på øyene. Bøndene samtykte i det, for de rike mente at de kunne løse inn sin odel, og de fattige hadde ingen penger til skatten. Einar betalte det hele, og jarlene eide all odel siden i lang tid, inntil Sigurd jarl Lodvesson senere ga den tilbake til orknøyingene. 
Kong Harald vendte tilbake til Norge, og Einar Jarl rådde for Orknøyene i et langt liv og døde sottedøden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gro Steinsland om samekvinnen Snøfrid
Tora Mosterstong

Tora Mosterstong (Þóra Morstrstǫng) var en av Harald Hårfagres friller. Hun kalles også Thora Mostaff. 
Sammen med Harald Hårfagre fikk hun Håkon den gode (Haraldsson) (Hákon Aðalsteinsfóstri), ca. 921 – 961, konge i Norge ca. 935 – 961. Han regnes som uekte barn, fordi Tora var Harald Hårfagres frille. 
Ifølge Snorres Harald Hårfagres saga kommer hun fra Horda-Kåres (Hörða-Kára) ætt fra Moster:


== Kongens tjenestejente ==
«Da kong Harald var nesten 70 år gammel, fikk han en sønn med en kvinne som het Tora og ble kalt Mosterstang, hennes ætt var fra Moster, og hun hadde gode frender, hun var skyld til Horda-Kåre. Hun var en staut kvinne og svært vakker; hun ble regnet som kongens tjenestejente. Det var mange den gang som gjorde tjeneste hos kongen, enda de var av god ætt, både menn og kvinner. Når det gjaldt storfolks barn, var det skikk å være svært nøye med hvem som skulle øse vann over dem og gi dem navn. Da det nå led mot den tid Tora ventet hun skulle føde barnet, ville hun reise til kong Harald, han var da nord på Seim, og hun var på Moster. Hun seilte så nordover på Sigurd jarls skip. De lå ved land om natten, og der fødte Tora barnet oppe på hella ved langangen; det var en gutt. Sigurd jarl øste vann over gutten og kalte ham opp etter sin egen far Håkon Ladejarl; gutten ble snart vakker og stor av vekst og lignet svært på sin far. Harald lot gutten følge moren, og de to var på kongsgårdene mens gutten var liten.»


== Pris og bronsestatue ==

En bronsestatue av henne står i Mostraparken i Mosterhamn, og det er innstiftet en egen Tora Mostrastongpris som deles ut i forbindelse med Kristkongane på Moster (Mostraspelet) som har blitt satt opp av  Bømloteateret i Moster Amfi siden 1984. 


== Eksterne lenker ==
«Tora Mostrastongprisen», utdelt for første gang i forbindelse med «Kristkongane på Moster», 2009
Æser

For andre betydninger av ås, se: Ås (andre betydninger)
Æser (norr. æsir), entallsform Ås (norr. áss) er betegnelsen på den ene hovedgruppen av guder i den norrøne mytologien. Ordet «æser» er avledet av protogermansk anzus, som betyr «guder», noe man også finner igjen i det etruskiske ordet for guder, aiser.Troen på norrøne guddommer kalles derfor ofte åsatro av nyhedenske trosretninger, selv om begrepet er en moderne konstruksjon. Dette er en polyteistisk tro, det vil si at den har mange guder. Man regner med tolv hovedguder i den norrøne mytologien: Odin, Tor, Balder, Vidar, Våle, Brage, Heimdall, Ty, Njord, Frøy, Ull og Forsete, hvorav Njord og Frøy ikke var æser, men vaner bosatt i æsenes hjem Åsgard. I tillegg regnes av og til skikkelser som  Æge og Loke blant æsene. De kvinnelige guddommene i norrøn mytologi kalles åsynjer. Den viktigste åsynjen er Frigg.
Det fins mange spennende og ofte morsomme fortellinger om Tor, mens Odin for det meste skildres som en vandrer på søken etter visdom og kunnskap. Dette var ikke en og samme tro. Menigmann hadde en religion der de holdt seg til Tor og ofte inkluderte navnet hans i personnavn (Torgeir, Tordis osv), mens eliten hadde en mytologi der de dyrket seg selv i fremmede guders skikkelse, æsene.Æsene lå i kamp med en annen gudeslekt, vanene. Etter vanekrigen utvekslet slektene gisler for å sikre freden. Vanene Njord, Frøy og Frøya bosatte seg i Åsgard og æsene Mime og Høne dro til vanenes rike. Striden mellom æser og vaner ligner kampen mellom de olympiske gudene og titanene, ett av mange likhetstrekk mellom de to mytologiene.  
I Ynglingesagaen skrev Snorre at æsene var fra Asia. På bakgrunn av Ynglingesagaen fremsatte Thor Heyerdahl en hypotese om at Odin flyktet fra Azov ved Svartehavet med sitt følge foran en fremadstormende romersk hær og slo seg ned i Norden i århundret før Kristi fødsel. Gjennom de arkeologiske utgravningene i Asov våren 2001 ville Heyerdahl - i følge med Islands president, Olafur Ragnar Grimsson og den islandske professoren Jónas Kristjánsson - finne ut om det fant sted en kulturendring der som tidsmessig falt sammen med romernes seier over det lokale kongedømmet ved Asovsjøen.


== Referanser ==


== Se også ==
Åsynjer
Vaner
Den eldre Edda


== Eksterne lenker ==
Eddadiktene
Hrist og Mist

Hrist og Mist er de to valkyriene som ifølge Grimnismål (Grimnnes tale) i Snorres Den yngre Edda bringer Odin hans drikkehorn i Valhall:


== Referanser ==
Eldrimne

Eldrimne er i den norrøn mytologien den evig fulle gryten som kokken Andrimne hver dag koker galten Særimne i, når det er etegilde i Valhall. I Snorres Edda fortelles at selv om Særimne blir spist om dagen, er den like hel og levende om kvelden.
Fra «Gylfaginning» i Den yngre Edda:
Endhrímnir heitir steikarinn, en Eldhrímnir ketillinn, dvs. «Andrimne heiter kokken, og Eldrimne kjelen».Vers 18 av Grimnesmål:


== Litteratur ==
Edda. Edda-kvede. Snorre-Edda, Det norske samlaget 1961. Til nynorsk ved Ivar Mortensson-Egnund.


== Referanser ==
Tysk Sydvest-Afrika

Tysk Sydvest-Afrika (Deutsch-Südwestafrika) var en av de større tyske koloniene i Afrika og den eneste som fikk en tallmessig betydelig innvandring fra Tyskland. Det tilsvarer dagens Namibia, hvor det fremdeles lever en tyskspråklig minoritet.


== Historie ==
Tyske misjonærers aktivitet i området tok til i 1840-årene. I 1883 fikk forretningsmannen A.E. Lüderitz en landkonsesjon på Angra Pequena (senere omdøpt til Lüderitz) av den tyske regjeringen. Området ble erklært som tysk protektorat i begynnelsen av 1884 og det tyske flagget ble offisielt heist i august samme året. Ved Berlin-konferansen i 1885 ble dette utvidet til å omfatte hele dagens Namibia, bortsett fra enklaven Walvis Bay, som britene hadde okkupert fra før. Koloniens hovedstad var Otjimbingwe (fra 1885), etter 1891 Windhoek (grunnlagt 1890). I 1903 hadde byen 3700 innbyggere, mens i 1910 hadde innbyggertallet steget til 13 000. Fra 1896 var Theodor Leutwein den første tyske guvernør i området. Den sparsomt befolkede kolonien tiltrakk mange tyske nybyggere, totalt rundt 13 000 frem til 1914. 
I 1890 fikk den tyske utenriksministeren, grev Leo von Caprivi, overdratt fra britene en landstripe langs den angolansk-bechuanske grensen, Caprivi-stipen, for å gi Tysk Sydvest-Afrika adgang til Zambezi-elven.
Forvaltningen av området var problematisk dels på grunn av afrikandere og engelskmenn som var i området, men særlig siden de innfødte herero- og namastammene kjempet aktivt og periodevis med hell mot okkupasjonen av landet. Særlig namaenes leder, Hendrik Witbooi, viste seg å være en vanskelig motstander for tyskerne. Konfliktene eskalerte til Hererokrigen eller også Hererofolkemordet i 1904. Krigen startet med angrep på tyske farmere siden disse la beslag på stadig større deler av hereroenes område. Hereroene var forholdsvis godt organisert og bevæpnet, og tyskerne måtte få forsterkninger fra Europa for å vinne krigen. Etter et avgjørende slag i august flyktet hererofolket mot sørøst til Omaheke-området, den vestlige delen av Kalahariørkenen og mange omkom av tørst og sykdom. Tyskerne satte ut militære styrker ved vannhull og skjøt alle hereroere som nærmet seg. Av i utgangspunktet ca. 80-100 000 hereroere døde sannsynligvis rundt 65 000. I oktober begynte også et opprør i Namastammen, en konflikt som fortsatte i flere år til ca. 1908. 
Det ble funnet diamanter i 1908. I 1915, under første verdenskrig, ble kolonien okkupert av Sør-Afrika, på vegne av Det britiske imperiet. Sør-Afrika beholdt kolonien som protektorat på mandat av folkeforbundet etter krigens slutt. Mandatet ble senere trukket tilbake, men Sør-Afrika fortsatte å okkupere området frem til selvstendigheten i 1990. De siste årene ble landet integrert inn i apartheid Sør-Afrika, da under navnet Sydvest-Afrika.


== Se også ==
Liste over tidligere tyske kolonier


== Eksterne lenker ==
Klaus Dierks' kronologi av Namibia
Namibia, Worldstatesmen.org
Telnet

TELNET er en protokoll-spesifikasjon i TCP/IP-standarden. Den brukes til utveksling av 8-bits-informasjon begge veier mellom tjener og klient. Telnet brukes vanligvis på TCP/IP-port 23. Telnet har et begrenset antall funksjoner og ble opprinnelig brukt som et kommandolinjeverktøy, der man jobbet med eksterne terminaler koblet mot en stormaskin.
Telnet er en gammel og velkjent standard og nesten alle systemer som kan bruke internett har også en Telnet-klient. Dette gjør det enkelt å jobbe mellom ulike systemer.
Selve ordet Telnet stammer av ordet Telephone Networking da protokollen ofte ble brukt til å gi terminalfunksjoner over oppringte linjer. Dataene ble sendt rett fra den ene parten til den andre, man stolte på at ingen lyttet, og det ble ikke lagt inn større sikkerhetssperrer enn en minimal 8-bits-kryptering. I dag brukes helst SSH og andre krypterte forbindelser til det samme. Signalene sendes gjerne over Internett, og man kan sende verken passord eller annen informasjon uten å risikere at folk snapper det opp.


== Sikkerhet ==
Telnet sender informasjon ukryptert, og er svært utsatt for avlytting. Verktøyet bør kun brukes der denne faren ikke utgjør noe problem, eller dersom sikringstiltak er iverksatt.
Telnet er i stor grad erstattet av andre alternativer, og brukes relativt lite i dag.
En mye brukt utgave av Telnet er Microsoft TELNET. Microsoft leverer ikke SSH på systemene sine, men Telnet får startes gjennom kommandoen «telnet» på en kommandolinje (MS-DOS ledetekst for alle versjoner av Microsoft Windows).
TELNET kjører på port 23.
Port (datakommunikasjon)

En port er i datakommunikasjonsprotokollene TCP og UDP et adressepunkt i en logisk forbindelse mellom to programmer som kommuniserer.
Datakommunikasjon foregår ved hjelp av pakker. En pakke inneholder data, samt metainformasjon om hvor og til hvem pakken skal. En port angis av et tall mellom 0 og 65535 i metainformasjonen, som forteller transportlaget hvilken prosess pakken er ment for.
På en tjenermaskin er det typisk flere prosesser som til enhver står klar til å ta i mot forbindelser. Prosessene skaper da en socket, som identifiseres ved hjelp av kombinasjonen av en IP-adresse og et portnummer. En socket «lytter» så etter forbindelser. Transportlaget gir pakker videre til den riktige prosessen på applikasjonslaget basert på portnummeret i den innkommende forespørselen.
Portnummer lavere enn 1024 følger standardiserte regler for hvilke typer tjenester som bruker dem. Dette tilordnes av Internet Assigned Numbers Authority. Etter standarden brukes alltid port 23 av telnet, port 25 av SMTP og port 80 av HTTP. Visse tjenester kan bruke flere porter; FTP bruker port 20 til datatrafikk og port 21 til kontrollmekanismer.


== Eksterne lenker ==
(en) Computer connectors – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
IBook

iBook er en bærbar datamaskin produsert av Apple og rettet mot forbruker- og utdanningsmarkedet.

Den første versjonen ble sluppet 21. juli, 1999, alle maskinene var basert på en PowerPC 750 G3-prosessor, frem til iBook G4 ble sluppet 23. oktober, 2003. Den første generasjonen fikk et rykte på seg å være hardføre maskiner. Den andre generasjonen (sluppet 1. mai, 2001) var mer designorientert.
iBook ble produsert frem til mai 2006, da den ble erstattet av MacBook.


== Versjoner ==
21. juli, 1999
iBook
300 MHz prosessor
32 megabyte minne
3.2 gigabyte platelager
Farger: Blueberry (blå) og Tangerine (oransje).16. februar 2000
iBook (revision B)
366 MHz prosessor
64 megabyte minne
6 gigabyte platelager
iBook Special Edition
366 MHz prosessor
64 megabyte minne
6 gigabyte platelager
Farge: Graphite (grå)13. september, 2000
iBook FireWire
366 MHz prosessor
64 megabyte minne
10 gigabyte platelager
FireWire og TV-utgang.
Farger: Indigo (blå) og Key Lime (grønn)
iBook (FireWire) Special Edition
466 MHz prosessor
DVD-spiller
Farger: Key Lime (grønn) og Graphite (grå)5. januar, 2001
iBook
Dobbel USB
500 MHz prosessor
64 megabyte minne
10 gigabyte platelager
1024/768 pixel skjermoppløsning.
Farge: white (hvit).
ekstra USB-utgang
Brukeren hadde også valget mellom flere diskdrev (CD-ROM, CD-RW, DVD/CD-RW).16. oktober, 2001
iBook
600 MHz prosessor
128 megabyte minne
15/20 gigabyte platelager
100mhz bushastighet.7. januar, 2002
iBook 14"
Større skjerm.20. mai, 2002
iBook
12" og 14" skjerm
700 MHz prosessor
20/30 gigabyte platelager
ATI Radeon Mobility grafikkort5. november, 2002
iBook
800 MHz prosessor
Billigere enn de foregående versjonene.
22. april, 2003
iBook
900 MHz prosessor
40 gigabyte platelager
256 megabyte minne
en prossesoroppgradering rettet imot 14" versjonene.23. oktober, 2003
iBook G4 12" og 14"
800 MHz G4 prosessor på 12" versjonen
1GHz G4 prosessor på 14" versjonen
Begge versjonene utstyrt med combo-enhet, som gjør at man kan brenne CD-ROM og se på DVD på samme enhet.19. april, 2004
iBook G4 12" og 14"
Alle versjonene kan nå utstyres med 1.2 Gigabyte minne.
1 GHz G4 prosessor på 12" versjonen.
En av 14" versjonene får en 1.2 GHz G4 prosessor.
Dessuten kan man velge å få Superdrive på 14" versjonen


== Se også ==
Apple
Liste over Macintosh-modeller
PowerBook
MacBook


== Eksterne lenker ==
CNN om iBook
iBook-User