jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Berit Kvæven

Berit Kvæven (født 19. november 1942 i Øvre Sirdal) er en norsk venstrepolitiker, kvinnesaksforkjemper, sivilingeniør og dr.ing. i kjemi. 
Hun har vært sjefingeniør i Klima- og forurensningsdirektoratet og leder av FNs overvåkingsprogram for sur nedbør. Politisk har hun vært nestleder i Venstre, partiets fylkesleder i Oslo, politisk rådgiver for forbruker- og administrasjonsminister Eva Kolstad og vararepresentant på Stortinget. Hun har også vært president i Tekna, nestleder i Akademikernes Fellesorganisasjon og leder for Norsk Kvinnesaksforening.


== Karriere ==
Hun er utdannet sivilingeniør (petroleumsingeniør) fra NTH i 1967, var forsker ved SINTEF fra 1968 og tok doktorgrad (dr.ing.) i kjemi ved NTH i 1975, med avhandlingen Undersøkelser av kondensasjonsreaksjoner hos aminoforbindelser. Hun har senere vært sjefingeniør i Klima- og forurensningsdirektoratet, hvor hun har arbeidet med internasjonale oppgaver, bl.a. som leder av FNs overvåkingsprogram for sur nedbør.Hun har også vært medlem av Statens atomtilsyn 1981–1992, medlem av råd for Referanselaboratoriet for vannanalyse 1981–1988, varamedlem av rådet for Havforskningsinstituttet 1982–1989, varamedlem av Forurensningsrådet 1985–1991, styremedlem i Statens tilsynsinstitusjoner i landbruk 1986–1988, styremedlem i Norsk institutt for jord- og skogkartlegging 1990–1993, medlem av det regjeringsoppnevnte Styrereform-utvalget 1990–1991 og varamedlem av styret for Statistisk sentralbyrå fra 1996.


== Politikk og organisasjonsverv ==
Hun var leder for Trondheim Venstre i 1970-årene, personlig sekretær (tilsvarende politisk rådgiver) for forbruker- og administrasjonsminister Eva Kolstad i regjeringen Korvald fra 1972 til 1973, politisk nestleder i Venstre fra 1976 til 1982, fylkesleder for Oslo Venstre i 1990, president i Norske sivilingeniørers forening (nå Tekna) fra 1990 til 1993, nestleder i Akademikernes Fellesorganisasjon fra 1991 til 1993 og leder for Norsk Kvinnesaksforening fra 2004 til 2006. Hun var vararepresentant på Stortinget for Venstre i perioden 1997–2001.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Berit Kvæven hos Stortinget 
(no) Berit Kvæven hos Norsk senter for forskningsdata
Dennis Nilsen

Dennis Andrew Nilsen (født 23. november 1945 i Fraserburgh i Skottland, død 12. mai 2018 i Full Sutton-fengselet i Yorkshire) var en britisk seriemorder som i en periode på fem år, fra 1978 til 1983, drepte minst 15 gutter og menn.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Dennis Nilsen var sønn av Olav og Betty Whyte Nilsen. Olav Nilsen (en norsk soldat) var alkoholiker og ekteskapet tok slutt etter syv år. Dennis Nilsen bodde sammen med sin mor hos hennes foreldre. Nilsen var svært knyttet til sin bestefar Andrew Whyte, som døde da Nilsen var seks år. Uten å fortelle Nilsen hva som egentlig var skjedd (bestefaren hadde druknet) tok moren gutten med for at han skulle se liket av bestefaren. Etter at Nilsen var blitt arrestert, hevdet han at denne hendelsen forårsaket en slags emosjonell død hos ham.
I barndommen viste han ingen tendenser til raseri, dyremishandling eller andre trekk som vanligvis forbindes med seriemorderes barndom.
I 1961 gikk han inn i hæren og ble kokk i Army Catering Corps. Han begynte å drikke ganske mye. Han ble sterkt knyttet til menn og innså antagelig på denne tiden at han var homoseksuell. I 1972 var han en kort periode ansatt i politiet.
I 1975 flyttet han til Melrose Place 195 i Nord-London og bodde der sammen med David Gallichan, som siden benektet at hans og Nilsens forhold hadde vært seksuelt. To år senere flyttet Gallichan ut og Nilsen slet mer og mer med ensomhet. Ett og et halvt år senere begikk han det første drapet.


=== Mordene ===
Mennene som Nilsen drepte, hadde blitt med ham hjem frivillig. De ble kvalt, deretter gjemt under gulvplankene. Nilsen tok dem frem av og til, onanerte på dem, vasket og stelte dem. Når likene begynte å råtne, parterte han dem, kokte kjøttet av knoklene og spylte det ned i toalettet. Mange kroppsdeler ble også brent i hagen hans. Drapene skjedde først i Melrose Place, og fortsatte deretter i Cranley Gardens da han flyttet dit i 1981.


=== Arrestasjon og dom ===
I 1983 ble Nilsens aktivitet oppdaget av en rørlegger. Menneskekjøttet Nilsen hadde spylt ned i toalettet hadde blokkert rørene. Da politiet kom, tilsto Nilsen alt. Da dommeren i den etterfølgende rettssaken spurte hvorfor han gjorde det svarte Nilsen: «Jeg hadde håpet du kunnet fortelle meg det.» Nilsen ble i november 1983 dømt til en straff på minimum 25 år, og ville da komme til å bli løslatt i 2008. Men dommen ble senere omgjort til livsvarig fengsel. I 2006 fikk han avslag på prøveløslatelse og kunne ikke søke igjen. Han ble sittende bak murene resten av sitt liv.


== Litteratur ==
Killing for Company, av Brian Masters. New York: Dell, 1993


== Referanser ==
Alzheimer/Silverspurs

Alzheimer/Silverspurs var et rockeband grunnlagt i Bergen som spilte rock med innslag av punk i et industrielt lydbilde. I sin korte karriere fikk bandet i 1993 utgitt platen Og mysteriet med den glemte sangen på plateselskapene Rec 90 og Universal. De mest kjente sangene er «Vrolok Carmilla» og «Lynet og jeg». Platen ble i 2003 kåret til det 37. beste albumet noensinne i Norge av norske musikkjournalister.Medlemmer i bandet var Jo Gjedrem (bass og vokal), Tor Harald Rødseth (orgel og piano), Harald Skeie (gitar), Martin Smith-Sivertsen (trommer) og på slutten også Roar Ruus Finsås som var frontfigur i bandet Radiofantomene.
Rødseth og Smith-Sivertsen spilte i perioden 2015—2017 også sammen i bandet Festplassen, og utga albumet "Kommer ned" på Apollon Records. Dette sammen med gitarist Viggo Krüger, kjent fra det spellemannsprisvinnende bandet Pogo Pops og Halldis Madsen, kjent fra bandet My Misspent Youth.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alzheimer/Silverspurs på Discogs 
(en) Alzheimer/Silverspurs på MusicBrainz 
(no) Alzheimer/Silverspurs på Rockipedia
Sea Shadow (IX-529)

«Sea Shadow» (IX-529) er et eksperimentelt stealth-skip bygd av Lockheed i 1985 for den amerikanske marinen.


== Fiksjon ==
Et svært lignende fartøy ble vist i James Bond-filmen Tomorrow Never Dies (1997).


== Eksterne lenker ==
(en) Sea Shadow (IX-529) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sea Shadow (IX-529) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Navy news-artikkel
(en) FAS.org – Sea Shadow
Nürnberglovene

Nürnberglovene (på tysk die Nürnberger Gesetze) eller Raselovene fra Nürnberg (Nürnberger Rassengesetze) var rasistiske lover som ble enstemmig vedtatt av den tyske riksdagen 15. september 1935 under den 7. rikspartidagen til Det nasjonalsosialistiske tyske arbeiderparti i Nürnberg. Med dette nedfelte nazistene antisemittismen i lovverket på en helhetlig måte. 


== Omfang og følger ==
Nürnberglovene omfattet 

Blodsvernloven (Blutschutzgesetz)
Riksborgerloven (Reichsbürgergesetz)
Riksflaggloven (Reichsflaggengesetz)I Blodsvernloven heter det blant annet: «Det er forbudt for jøder å heise riks- eller nasjonalflagget eller bære Rikets farger. Det er derimot tillatt for dem å bære de jødiske farger. Denne rett er beskyttet av staten.»  I Nürnberglovenes kjølvann kom også en omfattende sensur av jødiske tidsskrifter.  En rekke emner ble forbudt, for eksempel beskrivelsen av det tyske landskap, og ordet «blond» måtte ikke benyttes av jøder, verken skriftlig eller muntlig (i tilfelle det var et kodeord for «nasjonalsosialist»). Jøder fikk forbud mot å fremføre verker av «ariske» komponister. Musikere som engang hadde spilt Bach og Beethoven, måtte nå spille østeuropéiske, jødiske folkesanger i stedet. Videre var det forbudt for jøder å ha fødselsdag 20. april, samme dag som Adolf Hitler. Miriam Wattenberg, som under pseudonymet Mary Berg utgav sin dagbok fra Warszawagettoen, var født i Łódź i Polen 20. april 1924. I dagboken oppgir hun likevel sin fødselsdag som 10. oktober, i tilfelle den skulle bli funnet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nuremberg Laws – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ard-galen

Ard-galen (Grønn region), senere kalt Anfauglith, var et landområde i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Ard-galen var de vide grønne slettene som lå nord for Dorthonions høyland og sør for Morgoths festning Angband i Jernfjellene i det første tidevervet.

I de første dagene etter solens komme til Midgard var Ard-galen en grønn slette med mye frodig gress, som strakte seg fra Hithlum og Ered Wethrin i vest helt til Ered Luin i øst, og helt ned til Dorthonions høyland i sør. Men disse slettene ble lagt øde og dødt av elver med ild og giftige gasser i slaget Dagor Bragollach og fikk det nye navnet Anfauglith (Gispende støv).
Slaget Nirnaeth Arnoediad ble utkjempet på disse slettene, og de døde ble lagt i en haug midt på disse slettene, navngitt Haudh-en-Ndengin, De dreptes ås, av alvene, og Haudh-en-Nirnaeth, Tårenes ås, og gresset grodde igjen på denne haugen, men ikke noe annet sted i Anfauglith.
Slik som de andre landene rundt, Anfauglith sank i under bølgene etter Vredens krig på slutte av det første tidevervet.
Ystrad Mynach

Ystrad Mynach er en by i grevskapsdistriktet Caerphilly i Wales, omkring 8 km nord for Caerphilly. 
Byen har omkring 10 000 fastboende, men i tillegg kommer over 12 000 studenter knyttet til Ystrad Mynach College, en høyskole som ble opprettet i 1959 for å utdanne lokale gruvearbeidere. Det er nå ikke noen gruvedrift i dalen etter at den siste gruven, Penallta Colliery, stengte. 
Byen har en jernbanestasjon fra 1890 og flere gamle puber.
Blant kjente borgere finner man kunstnerne Gwynfor Roberts og Ken Burrows.
Slaget ved Lepanto

Slaget ved Lepanto (i dag Návpaktos) fant sted den 7. oktober 1571 mellom det kristne Europa organisert i den hellige liga og de muslimske osmanske tyrkerne. Slaget endte med en klar kristen seier og markerte slutten på muslimenes ekspansjon rundt Middelhavet.


== Bakgrunn ==
I 1566 døde den osmanske sultanen Soliman II. Hans etterfølger Selim II ønsket å fortsette farens pågående utenrikspolitikk, og bestemte seg for å erobre Kypros, som på denne tiden var underlagt Republikken Venezia. Ettersom det venetianske rådet avviste det tyrkiske ultimatumet om å overgi denne øya, erklærte den tyrkiske sultanen krig mot Venezia.
Under ledelse av pave Pius V ble et hellig forbund til forsvar for kristenheten dannet. Den viktigste bidragsyteren til denne ligaen ble den spanske kongen Filip II. Kongens bror, Don Juan de Austria, ble utnevnt til øverstkommanderende for ligaens flåte.


== Styrkene ==
På den kristne siden deltok styrker fra Spania, Republikken Venezia, Kongedømmet Napoli, Kirkestaten, Republikken Genova, Savoie og Malteserordenen, i tillegg til skip som deltok på privat initiativ. De kristene styrkene besto av 13 000 sjømenn og 43 000 roere, i tillegg til 30 000 spanske infanterister. Dessuten deltok en stor mengde tyske og italienske leiesoldater og frivillige. Hovedstyrken ble ledet av habsburgeren Don Juan, i tillegg til en reservestyrke som ble ledet av Alvaro de Bazán.
Den muslimske siden bestod av tyrkiske styrker som ble ledet av Ali Pasja. Tyrkerne var overlegne i antall skip, men mange av de tyrkiske skipene var av en lettere type enn de europeiske. De tyrkiske sjøfolkene var regnet som erfarne og dyktige, men i antall soldater var osmanene underlegne. Tyrkerne var også støttet av en piratflåte, ledet av Uluj Ali.


== Slaget ==

Slaget begynte med en manøver av Uluj Ali som utflankerte de kristne styrkene, noe som førte til at Alis muslimske styrker kunne erobre seks skip fra Malteserordenen. Alvaro de Bazán kom imidlertid de pressede kristne til unnsetning, og fikk kastet Alis muslimske styrker tilbake.
Senere i slaget gikk de kristne styrkene inn for å borde det muslimske flaggskipet. Etter harde kamper med de tyrkiske janitsjarene måtte de spanske troppene avbryte angrepet to ganger, men tredje gang var angrepet vellykket. Ali Pasja ble drept, og hodet hans ble satt på en stake på det spanske flaggskipet. Dette bidro til å svekke de resterende muslimske styrkenes moral.
En viktig faktor i seieren var den nye venetianske skipstypen galeasen. De seks galeasene som deltok i salget var tungt bestykket med artilleri, og var så høye at tyrkerne ikke greide å borde dem.
De muslimske styrkene led av at deres skip var dårlig bygde og ble seilt av uerfarne sjømenn, noe som viste seg viktig i det lange løp. En annen viktig del som spilte inn var at de kristne fartøyene var mye bedre bestykket med grove kanoner. 
Konsekvensen ble at det muslimske osmanerriket for alltid tapte grepet om Middelhavets sjøveier.


== Eksterne lenker ==
(en) Battle of Lepanto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Diktet «Lepanto» av Gilbert Keith Chesterton (engelsk)
Automatgevær

Et automatgevær er et selvladende gevær for militær bruk oftest med mulighet for helautomatisk ild.  Automatgeværer ble innført som personlig våpen for soldater på slutten av andre verdenskrig, og har en rolle mellom lette maskingeværer og maskinpistoler. 
Geværene kan deles i 2 grupper, de som bruker lett ammunisjon og de som bruker vanlig militær ammunisjon.  Førstnevnte kalles på engelsk for «assault rifle» (angrepsgevær). Det tyske Sturmgewehr 44 fra andre verdenskrig som regnes som opphav til konseptet. Av utbredte angrepsgevær kan nevnes tidligere sovjetiske AK-47, og amerikanske M16. Automatgevær  som bruker kraftigere ammunisjon heter på engelsk «battle rifle» (kamprifle). Som eksempel kan man nevne tyske Heckler & Koch G3, den norske AG-3, amerikanske M14 og belgiske FN FAL. De forskjellige modellene av militærgevær kalles både «assault rifles» og «battle rifles» på engelsk, grensen mellom de to kategoriene er kaliber.
De fleste automatgeværer har et kaliber mellom 5 og 8 mm, en magasinkapasitet på mellom 20 og 30 skudd og veier mellom 3 og 5 kg.  De har som regel en velger for skytemodus, som gir mulighet for enkeltskudd eller automatisk ild, og noen ganger automatisk ild begrenset til to- eller treskudds byger. Det finnes også en del andre kontroller for skytemodus, f. eks Steyr AUG bruker en avtrekker med to trinn. Trykkes avtrekkeren ca. halvveis inn skyter våpenet enkeltskudd, hvis skytteren fortsetter og trykke inn avtrekkeren vil våpenet fyre automatisk ild.


== Se også ==
Liste over automatgeværer
Hjørnestatene

Hjørnestatene (engelsk: Four Corners States) er ofte brukt om statene Utah, Colorado, New Mexico og Arizona. Disse møter hverandre i et hjørne, det eneste stedet i Amerikas forente stater der fire stater møter hverandre.
Blackwood (Caerphilly)

Blackwood (walisisk: Coed-duon) er en liten by i Caerphilly i Wales. Den var tidligere en gruve- og jernverksby, men etter andre verdenskrig har begge disse industriene forsvunnet. 
Den er kjent som hjembyen til bandet Manic Street Preachers. 


== Eksterne lenker ==
Blackwood Remembered, gamle bilder fra byen
M1 (Thompson)

Submachine Gun, Calibre .45ACP, M1 (Thompson) er en amerikansk maskinpistol i kaliber .45 ACP.
Maskinpistoler generelt oppsto som et behov fra den første verdenskrig, da man innså at infanteriet trengte et håndholdt våpen med rask skuddtakt som kunne «feie skyttergravene rene (for fiender)». De første maskinpistolene ble produsert og levert helt på slutten av den første verdenskrig.
Originalmodellen til M1 så dagens lys i 1918, og var et ganske så vellaget våpen, men ble først verdenskjent i forbudstiden (primært som «gangstervåpen»), under navnet Tommygun. Produsenten hadde klart å få den likestilt med pistoler og rifler, og våpenet kunne dermed i stor grad kjøpes i en hvilken som helst jernvareforretning i USA, noe som resulterte i store salgstall.
Thompson ble designet av den amerikanske general John T. Thompson, og bærer derfor hans navn. Ingen av de militære styrkene
i USA ville ha et slikt våpen, da de mente det var unødvendig («det var jo ikke krig lenger»). Det var først gangsterne som tok dette våpenet i bruk, på 1920-tallet. Politiet så raskt hvor effektiv våpenet var og gikk selv til anskaffelse av det for å bruke det imot gangsterne.
Det kom først med et 50-skudds trommelmagasin, med pistolgrep som forskjefte foran magasinet, men etter hvert kom produsenten opp med et 20-skuddsmagasin. Britene var de første til å bestille våpenet for krigsbruk, etter at å ha truffet på tysk infanteri utstyrt med MP 38 i Frankrike under annen verdenskrig, da dette var det eneste våpenet av denne typen de kunne få kjøpt. Ut ifra erfaringene britene gjorde med sine Tommyguns, og det samme med amerikanernes under japanernes erobring av Filippinene, ble det utviklet flere typer Thompson, deriblant versjoner med rett forskjefte.


== Virkemåte ==
Thompson kan veksles mellom helautomatisk og halvautomatisk ild.


== Eksterne lenker ==
(en) Thompson SMG – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Thompson submachine gun – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Maskinpistol fra gangstertiden - artikkel og video fra forskning.no 20.10.12
Steinvågen

Steinvågen er et område i Ålesund, sørvestre del av sentrumsøya Aspøy.
Steinvågen begynner i Steinvågssundet med Steinvågbrua som skiller Hessøya (Hessa) med Skarbøvika fra Aspøya, og løper deretter østover mot sentrum. Steinvågen er nevnt i Heimskringla og har vært reisemål for mange vikinger. Steinvågens høyeste punkt er Jenshaugen. Fra denne haugen kan man få en god oversikt over Steinvågen og Ålesund.
Alexander Mathisen

Alexander Myhre Moccia Mathisen (født 24. november 1986) er en norsk fotballspiller, som spiller i angrep for Gamle Oslo.


== Karriere ==
Mathisen startet sin proffkarriere for Vålerenga, der han ble tatt opp i A-lagsstallen  før 2005-sesongen. Skadeproblemer ødela dessverre mye av Mathisens første sesong. Han startet ingen kamper i Tippeligaen, men han fikk fire innhopp med tilsammen 74 minutter spilletid. I bortekampen mot Aalesund scoret han Vålerengas andre mål. Mathisen fikk også 25 minutter som innbytter i Mesterligakvalifiseringskampen borte mot Club Brugge.
Mathisen har også hatt et opphold i italienske Parma. Kontrakten med Vålerenga utløp 30. november 2007, etter dette gikk han til Aalesund. Etter 2010-sesongen gikk han til belgiske Lierse. 1. april 2013 signerte Mathisen en kontrakt med Hønefoss som varte ut sesongen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alexander Mathisen på Internet Movie Database 
(en) Alexander Mathisen – WorldFootball.net 
(no) Alexander Mathisen – Norges Fotballforbund 
(en) Alexander Mathisen – FBref
Snarøya

Snarøya (tidligere: Snarøen) er en halvøy i indre Oslofjord i Bærum kommune i Akershus. Til Snarøya regnes nå Halden og Langodden, og grensen går mellom det nye Fornebu og det som tidligere het Rolfsøya. Navnet kan komme fra snar (kratt, småskog) eller at det er en snarvei over isen og inn til middelalderens Oslo.


== Historie ==
På 1500-tallet var den en øy, begrenset av det som i dag er Snarøykilen og Hundsundet, opprinnelig sundet mellom Snarøya og fastlandet, som senere er blitt fylt igjen. 
På 1600-tallet nevnes Snarøen gård i skrevne kilder som kronens gård med Jon Snarøen som bruker av gården fra 1612 til 1640. Teologen Christian Kølle eide gården mellom 1770 og 1803. Han ble bonde og drev ved siden av gårdsdriften også pensjonatskole for gutter fra høyere sosiale lag. 
Valentin Fürst kjøpte gården i 1867 og anla Snarøen Høvleri (Snarøen Bruk)
Dette sagbruket var i virksomhet til 1907, og tomtene ble deretter utparsellert til særlig hyttetomter. I 1923 ble gården kjøpt av visekonsulen, maleren og senere møbelsnekkeren Mario Caprino, og den har vært i denne familiens eie siden. Sønnen Ivo Caprinos filmstudio ble oppført i to byggetrinn, i 1952 og 1962.


== I dag ==
Nå er Snarøya etter hvert blitt et tett bebygget strøk, i hovedsak av boliger og rekkehus, med innslag av boligblokker på Rolfstangen fra tidlig i 1950-årene, samt nyere blokkbebyggelse. Snarøya har mange populære badeplasser, blant annet Rolfstangen og Halden Brygge. Like utenfor fastlandet på Snarøya ligger Vassholmene. Ytre Vassholmen har naturreservat på sydspissen, og friområde med utleiehytte tilknyttet Kystleden og brygger for allmennheten. Indre Vassholmen er boligområde med om lag 20 fastboende, og har ingen offentlige brygger.
Snarøya er også endeholdeplass for buss 31 (Snarøya – Grorud T).   
Snarøya har i dag tre skoler, to barneskoler og en ungdomsskole. Barneskolen, Snarøya skole, skulle stå ferdig i 1956, men på grunn av forskjellige vanskeligheter kunne ikke skolen taes i bruk før 1958. Skolen har i dag ca. 400 elever. Ungdomsskolen, Hundsund grendesenter, ble tatt i bruk i 2008 og har ca. 230 elever.


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bærum kommunes omtale av Snarøya hovedgård som månedens kulturminne mars 2008
Historiske turtips på Snarøya
Khaniá

Khaniá (gresk: Χανιά), også skrevet Chania og Hania, er en by på den greske øya Kreta i Middelhavet og samtidig navnet på den vestre av de fire forvaltningsenhetene som øya er delt inn i. Khaniá ligger som en havneby nordvest på Kreta omkring 70 km vest for byen Rethymno og 145 km vest for hovedstaden Heraklion. Byen har rundt 55 000 innbyggere og er den nest største etter Heraklion. Byen er sentrum for den omfattende masseturismen i distriktet, særlig på Kretas utbygde nordvestkyst. Den internasjonale flyplassen i Khaniá ligger omkring 12 km nordøst for byen på halvøya Akrotiri. Khaniá var tidligere hovedstad på Kreta og ble kalt Canea på latin.
I middelalderen, da venetianerne hersket på Kreta, ble Khaniá gitt tilnavnet «Østens Venezia». Navnets opphav er Khaniás vakre venetianske havn med fyrtårnet som landemerke. Havnebassengets stille vann, bryggene og de gamle husfasadene danner en enhet som minner om Venezia og Canal Grande. Inne i Khaniá ligger det spennende markeder, et arkeologisk museum og Janitsjarmoskeen. Rundt gamlebyen ligger de moderne kvartalene med forretningsstrøk, torg og grønne parker. Her ligger også den kjente «skinngaten» med et rikt utvalg av skinnvarer. 
En annen attraksjon i Khaniá er Agora. Det er et overbygd marked i sentrum av byen. Markedet ble åpnet 1913. Her selges det fersk fisk, grønnsaker og kjøtt. Midt på sommeren er det svært mange turister. Markedet er bygget med den vakre hallen i Marseille som forbilde.
Den tidligere flyplassen i nærheten av Khaniá var ett av flere steder på Kreta hvor det raste harde kamper da tyskerne invaderte og erobret øya under den andre verdenskrig fra 20. mai til 31. mai 1941.


== Eksterne lenker ==
Khaniá kommune og provins, offisielt nettsted (på engelsk)]
Turistinformasjon (på engelsk)
Amy Lightfoot

Amy Deborah Lightfoot (født 12. desember 1954 i USA) er kunstner og tekstilhåndverker på Kvenvær på Hitra i Trøndelag. 
Da hun i 2004 ble statsstipendiat fra 2005, ble det begrunnet med at hun var initiativtaker og daglig leder for Stiftelsen Tømmervik tekstilverksted og ansvarlig for ulike prosjekter innenfor dokumentasjon av kystens tekstiltradisjoner fra det nordatlantiske område.


== Eksterne lenker ==
Fugleåret og sauen - natur- og kulturkveld med Amy Lightfoot, Kulturnett
Den norrøne sauen  og produksjonsmåtane, Tømmervik tekstilverksted
Åge Haavik

Åge Cornelius Haavik (født 22. april 1947) er seniorrådgiver i Kirkerådet i Den norske kirke med ansvar for liturgi og gudstjenesteliv, foruten at han deltok i arbeidet med utviklingen av Norsk salmebok 2013, Salmer 1997 og Norsk Salmebok (1985).Haavik ble i 2005 statsstipendiat. Ved bekjentgjørelsen i 2004 ble det fremhevet at Haavik arbeidet med en norsk salmedatabase for å bevare en viktig del av norsk kulturhistorie for framtidig bruk i kirker, kulturinstitusjoner og skoler. Han har bakgrunn fra arbeid med salmebok og koralbok i Det Norske Bibelselskap og som forlagsdirektør med ansvar for Den norske kirkes liturgiske bøker og noteproduksjoner.
Åge Haavik har i mange år vært tilknyttet Den norske kirkes sentrale organer for liturgiske spørsmål i ulike stillinger.


== Referanser ==