jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Loveparade

Se også 1929-filmen The Love Parade
Loveparade  også skrevet Love Parade eller Love-Parade er en teknoparade i Tyskland som ble arrangert årlig i 1989-2010 (bortsett fra årene 2004, 2005 og 2009. Fra 1989 til 2006 fant arrangementet sted i Berlin og i 2007, 2008 og 2010 på ulike steder i Ruhrområdet. Med over 9,8 millioner deltagere siden starten i 1989 var den det største dansearrangement i verden. Arrangementet for 2010 var lagt til Duisburg. Som følge av en ulykke 24. juli 2010 da store menneskemengder ble presset sammen ved inngangen til festivalområdet, omkom 21 mennesker og flere hundre ble skadet, tildels alvorlig. Paraden er ikke arrangert etter denne katastrofen.


== Historie ==


=== Fram til 1995 ===

Loveparade har sine røtter i en atmosfære av Europa i forandringens tegn. I 1989 ble den første gang feiret fire måneder før rivingen av Berlinmuren. Det hele oppsto som en spontan idé en sen nattetime under feiringen av Matthias Roeinghs (kjent som «Dr. Motte») bursdag. Roeingh var da en techno-DJ i Berlins ferske undergrunnsbevegelse. Paraden ble annonsert som en politisk demonstrasjon for fred og internasjonal forståelse gjennom musikk under mottoet Fred, glede, pannekaker, og om lag 150 deltagere stilte i opptoget 1. juli 1989. Ved hjelp av en generator samt et anlegg på en gammel folkevognbuss dro de over Berlins berømte Kurfürstendamm.
I årene som fulgte, fram til 1995, fant paraden sted første helg i juli på Kurfürstendamm og var varslet som en politisk demonstrasjon. Tallet på deltagere mer enn doblet seg for hvert år, og fler og fler klubber og labeler deltok også med egne kjøretøy. Snart oppsto et eget arrangement i arrangementet med raves ved siden av den egentlige paraden.
Med stigende besøkstall vokste også protestene fra beboere og forretningsdrivende på Kurfürstendamm som viste seg i bli for liten. I 1995 var i tillegg til Kurfürstendamm også samtlige sidegater fullstendig overfylte. Ettersom paraden i mellomtiden var blitt en kulturinstitusjon og en ikke ubetydelig forretningsfaktor, ble det for 1996 søkt om en alternativ rute.


=== 1996 - 2000 ===

.


=== 2010 ===
Loveparade 2010 fant sted i Duisburg. Ved åpningen av festivalen ble mennesker ble presset sammen i to nedganger til Karl-Lehr-Strasse som passerer under bakken i en kulvert Som følge av skadene de pådro seg, omkom 21 mennesker. Ytterligere 511 personer ble skadet, til dels alvorlig. Ulykken er av pressen kalt massepanikk,. Politiet har sagt seg uenig i denne karakteristikken. Etter grundige studier av videoer tatt opp under paraden har forskere konkludert at det slett ikke ble noen panikk, og at folk tvertimot oppførte seg fornuftig og dermed forhindret en verre katastrofe.
	      Loveparade GmbH ved Rainer Schaller har meddelt at Loveparade ikke vil bli arrangert igjen.


== Se også ==
Copenhagen Distortion


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Loveparade – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Loveparade – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
http://www.loveparade.net
http://www.loveparadebilder.de
Sørfugløya

Sørfugløya (Sør-Fugløya) er ei øy i Karlsøy kommune i Troms og Finnmark. Øya ligger nordvest for Rebbenesøya.
Sørfugløya er et av Norges viktigste fuglefjell, og vernet som naturreservat. Lundefugl er den vanligste arten på øya, og finnes også hekkende på Stormekta. Andre hekkefugler er alke og lomvi, i tillegg til teist og toppskarv. Krykkje hekka tidligere på Stormekta, men kolonien som nå er på rundt 30 par er flytta over til Husmekta. Mellom 1. april og 31. august er camping og teltslagning forbudt i naturreservatet.
Utenfor Sørfugløya ligger fiskebanken Fugløybanken.


== Eksterne lenker ==
Bent Svinnungs padleside om Sørfugløya
Lovdata: Verneforskrift for Sørfugløya naturreservat
Risøysundet

Risøysundet er en del av sundet som skiller Andøya og Hinnøya i Nordland. Risøysundet binder sammen Andfjorden (som også er et sund) og Sortlandsundet. 
Behov for mudring
Sundet er grunt, og for at større båter skulle kunne passere gjennom det, måtte det graves ut ei renne gjennom det grunneste området. Richard With skal ha vært pådriver for mudring av den første renna. 
To Renner
Det er to forskjellige renner det er snakk om, den gamle som lå nærmere Andøya enn dagens - den som ble mudret i tiden 1875 -1881 og som Richard With snakket frampå om i 1874 til stortingsmann Andreas Stoltenberg i Lødingen. Den renna var 1800 meter lang, 30 meter bred og 3 meter dyp. 

Den "nye" renna, som ble åpnet i 1922, er nesten 5 km lang, i dag 100 meter bred og 6 meter dyp (7 meter i en av svingene).
Det er den  Georg A. Ellingsen på Sortland tok initiativ til gjennom sitt "andragende" til Herredsstyret i 1897. 
Det er denne renna vi feirer 100-årsjubileum for 25. juni år, i 2022. Richard With hadde ingen praktisk befatning med den. 
Begge rennene ble gravd i Risøysundet, gjennom "Vikkjet".  Ordet "Vikkjet" er eldgammelt og beskriver en vannstrøm, en stri strøm. Når sjøen flør eller fell, blir det strøm.
Den første renna var ferdig i 1881, mens den nye Risøyrenna ble åpnet 25. juni 1922, og utvidet og nyåpnet i 2001. I sør går Risøysundet over i Sortlandssundet, med Gavlfjorden ut mot nordvest. I nord løper sundet ut i Andfjorden nord om Lovika.
Andøybrua krysser Risøysundet mellom Dragnes på Hinnøya og Risøyhamn på Andøya. Brua ble åpnet i 1974. Hurtigruta går gjennom sundet, med anløp i Risøyhamn mellom Sortland og Harstad.
Den nordvestlige delen av Risøysundet er vernet som naturreservat.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vesterålen Info om Risøyhamn og Risøysundet
Vesterålen Info om Lovika og Risøysundet
Vesterålen Info historikk om Risøyhamn
Auvær

Auvær er ei ubebodd øygruppe i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Øygruppa ligger nordvest for Kvaløya. De største øyene i øygruppa er Purkholmen og Kvannholmen. Navnet kommer av Au=øde, vær=tilhold for fiske. Auvær er kjent for et meget krevende hav med mange fallrekker og skjær.


== Historie ==
Fra gammel tid og frem til 1880-tallet hadde småbåtfiskere sine rorgammer rundt omkring på de mange holmene. Hvem som helst kunne bruke plassen etter eget ønske.
Kjøpmann Fritz Dreyer bygde 1885 en bryggesjå, en eller to rorbuer, og en stuebygning på en av holmene, Storvær. Han lagde også en båtstø for oppsetting av båtene. Dreyer hadde også litt handel med snører, angler, tobakk og andre varer som kunne være aktuelle på plassen. 1902 leide Dreyer ut bruket til Edv. K. Paulsen, Tulleng, som kjøpte fisk og dampet lever i 3 år. Så flyttet han, og etter den tid  var det bare en og annen småbåt som søkte ly der ved behov. Husene og hjellemateriellet ble solgt.
1905 ordnet staten med vannforsyninga på Storvær til bruk ved uvær, havari og andre uforutsette hendelser.
Det er mye havert (gråsel) og steinkobbe (fjordsel) på holmene. Holmene rundt Auvær og Sør-Fugløya brukes av haverten, som kasteplass i november, og i hårfellinga i mars. Auvær er også hekkeområde for storskarv og havsule. Auvær er vernet som naturreservat. Mellom 1. april og 31. juli er det forbudt å gå i land på øyene Store Runda og Matskjeret, og å ferdes nærmere enn 100 meter fra hekkekoloniene.
Fra Auvær finnes det en rekke sagn og historier som har gått fra generasjon til generasjon i mange år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bent Svinnungs padleside om Auvær
Lovdata: Verneforskrift for Auvær naturreservat
Kattfjord-Nytt: Trollet i Auvær Arkivert 7. desember 2004 hos Wayback Machine.
Marc Hodler

Marc Hodler (født 26. oktober 1918 i Bern, død 18. oktober 2006) var ein sveitsisk idrettsleder og medlem av Den internasjonale olympiske komité (IOC).
Etter en ulykke i 1938 ble han tvunget til å gi opp sin idrettskarriere som alpin skiløper. Deretter var han leder for det sveitsiske skilandslaget fra 1939 til 1948, fra 1940 til 1951 visepresident i den sveitsiske olympiske komité.
I 1951 ble Hodler valgt til president for det internasjonale skiforbundet FIS. Etter en rekordlang karriere som leder for organisasjonen, fratrådte han etter 47 år i 1998. Daværende generalsekretær i FIS, Gian-Franco Kasper, etterfulgte ham. Under Hodlers ledelse utviklet FIS seg til å bli en av verdens betydningsfulle idrettssammenslutninger.
Siden 1963 var han medlem av IOC, hvor han holdt forskjellige verv. 
Utover sin karriere innen sportsverdenen, var han advokat, og bidrog også med juridisk rådgivning til idrettsforbund.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Marc Hodler – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Marc Hodler – Olympedia 
FIS
Hodler & Emmenegger
Robert Comine

Robert Comine (også navngitt som Robert de Comines og Robert de Comyn) var for en kort tid jarl av Northumbria. Hans navn tyder på at han opprinnelig kom fra Comines som da var et område i Flandern og kom til England sammen med invasjonshæren til Vilhelm II av Normandie i 1066. 
Robert Comine ble sendt nordover som jarl fra 1068 til 1069 etter at Cospatric av Northumbria ble tvunget i landflyktighet i Skottland. Han kom så langt nord som Durham med sine 700 mann hvor biskop Ethelwin advarte ham om at en hær var mobilisert mot ham. Han ignorerte advarselen og den 28. januar 1069 angrep opprørerne i byen Durham og drepte mange av hans menn i gatene og til slutt satte fyr på biskopens hus hvor Robert oppholdt seg. Han ble drept i flammene. Etter dette angrepet snudde Ethelwin mot normannerne og samlet en hær i Durham for å marsjere mot York, noe som ledet til de grusomme Massakrene i Nord-England, en hevnaksjon fra kong Vilhelms hær.
Robert Comine ble stamfar til det skotske huset Comyn som senere skulle spille en viktig rolle i den skotske kongefølgekrisen som oppsto etter at kong Alexander III av Skottland døde.


== Litteratur ==
Stenton, Frank M.: Anglo-Saxon England Third Edition. Oxford University Press, 1971.
Family Genealogies website – nettsted for slektsgranskning
Andreas Schlüter

Andreas Schlüter (født antagelig 1659 eller 1660 i Danzig (Gdańsk), død 1714 i St. Petersburg) var en prøyssisk arkitekt og billedhugger.


== Liv ==

Schlüter vokste opp i Danzig som sønn av en billedhugger. Han gikk selv i lære som billedhugger hos billedhuggeren Saponius. Hans første kjente verk er skulpturer utført til Königliche Kapelle Danzig. Senere laget han betydningsfulle relieffer til Krasiński-palasset i Warszawa. I 1694 ble han kalt til Berlin, og laget endestensrelieffene til tøyhuset i Berlin.
Under sin Italiareise i 1696 studerte han de store mestre. Fremfor alt Michelangelo Buonarroti og Gian Lorenzo Bernini kom til å prege hans arbeid. Han ble i 1698 gitt i oppdrag å bygge om Berlins byslott av kurfyrst Fredrik av Brandenburg. Resultatet ble det fremste profane byggverk innen protestantisk barokk, med elementer fra italiensk barokk og den spirende klassisismen.
Hans mest kjente verk er det såkalte Bernsteinrommet. Det ble bygget fra 1701 og i 1716 gitt i gave av den prøyssiske kongen til den russiske tsar Peter den store. Fra 1702 til 1704 var Schlüter direktør for Akademie der Künste. To år senere falt han  imidlertid i unåde på grunn av manglende fundamentering av mynttårnet i byslottet, og ble gitt avskjed som hoffbyggmester. Han fortsatte imidlertid å virke som hoffbilledhugger. Hans fremste rytterstatue var statuen av «den store kurfyrsten» på Lange Brücke ved byslottet, som han hugget i 1708 og idag står ved Schloss Charlottenburg.
Andreas Schlüter reiste i 1713 til St. Petersburg og arbeidet for Peter den store. Han bygget sammen med Johann Friedrich Braunstein det store palasset i Peterhof og slottet Monplaisir. Også byens eldste bygning, Kikinpalasset, ble tegnet av ham, og han utformet også relieffene i sommerpalasset.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Andreas Schlüter i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Vangsgutane

Vangsgutane er en norsk tegneserie skapt av Leif Halse i 1940. Serien ble først tegnet av Jens R. Nilssen. Den gikk opprinnelig som fortsettelsesfortelling i Nynorsk Vekeblad fra 1940 til 1954, men har også kommet som julehefter nesten hvert år siden 1941. Vangsgutane gis i dag ut av Fonna Forlag. Serien er skrevet på nynorsk og var tenkt som en oppbyggelig underholdningsserie for barn om de arbeidsomme og prektige brødrene Kåre og Steinar Vangen i bygda Todalen på Nordmøre. De skulle være et slags snilt norsk svar på Knoll og Tott med «to gutar som ikkje berre gjorde galne strekar».


== Hovedpersoner og innhold ==
Serien handler om brødrene Steinar og Kåre, som er henholdsvis 12 og 10 år, og historiene foregår i Todalen på Nordmøre. Da faren til guttene døde, måtte de overta arbeidet på gården. Denne vanskelige situasjonen viser for alvor hva de duger til, og det er ikke sjelden at guttene tar på seg arbeid som vanligvis bare voksne tar seg av. Serien har en enkel og klar moral: det går deg bra med hardt arbeid – det er god grunn til forskjellene mellom folk. Figuren Larris er rampete, lat og doven. Derfor går det ham ille. Steinar og Kåre Vangen, derimot, gjør sjelden og aldri noe som helst galt og lykkes derfor med det de holder på med. 
Andre figurer som går igjen i serien er Sigrid Vangen, moren til Steinar og Kåre; Sterk-Ola Bakken, en venn av Vangen-familien som ofte hjelper guttene; Klure, Larris’ venn, og ikke minst den vene Gullbjørg, som går på skolen i Todalen sammen med guttene og som særlig Larris er hodestups forelsket i.


== Utgivelser og illustratører ==
Vangsgutane ble først presentert i Nynorsk Vekeblad nummer 17 som kom ut 6. november 1940. Serien fortsatte der til 1954. Allerede i 1941 kom serien ut som julehefte, og har gjort det de fleste åra siden. I 1983 kom den også som sommerhefte. Fra 1983 har Fonna Forlag utgitt juleheftene som opptrykk av tidligere serier. I juleheftet for 2011 kom den første nye fortellinga om Vangsgutane på nesten 30 år. Sverre Årnes sto for tekst og Ivan Andreassen var tegner. Forsida på dette heftet var tegna av billedkunstneren Karl Erik Harr.Teksten til Vangsgutane er skrevet av Leif Halse, med unntak for juleheftet i 1981, da han samarbeidet med sønnen Kåre Halse. 
Følgende har tegnet seriene:

Jens R. Nilssen 1941-1957 og 1962
Atle Steinsfjord 1958 og 1966
Bjarne Kristoffersen 1959, 1960, 1964 og 1965
Ivar Pettersen 1967-1979
John Thoresen og Bjarne Kristoffersen 1980
John Thoresen 1981.
Ivan Andreassen 2011I 1961 ble serien tegnet av en anonym kvinnelig tegner.


== Statuen av Vangsgutane og Halsesamlinga ==
En statue av Vangsgutane ble reist ved Todalen skule i 1997, i forbindelse med hundreårsjubileumet for Leif Halses fødsel. Statuen er utforma av billedhoggeren Annasif Døhlen. Ved siden av skolen ligger Halsesamlinga, dedikert til Leif Halse


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fonna Forlags presntasjon av serien 2005
Lidenskapens vinger

Lidenskapens vinger  (tysk originaltittel: Der Himmel über Berlin) er en tysk spillefilm regissert av Wim Wenders fra 1987. Manus skrev Wenders sammen med dramatikeren Peter Handke.


== Handling ==
To engler, Damiel og Cassiel, våker over verden og spesielt Berlin. De kan ikke gripe inn i menneskenes liv eller gi seg til kjenne, men de kan gi menneskene nytt livsmot. Ønsket om å delta i det dødelige livet er hos den ene så sterkt at han er villig til å gi avkall på sin udødelighet. Med en antikk ridderrustning som startkapital blir han så sendt ned til verden. Han finner sitt motstykke i en kvinnelig trapeskunstner.


== Englenes by ==
Den amerikanske filmen Englenes by (1998) er en nyinnspilling av denne filmen.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Der Himmel über Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Himmelen over Berlin på Internet Movie Database 
(no) Himmelen over Berlin hos Filmfront 
(sv) Himmelen over Berlin i Svensk Filmdatabas 
(da) Himmelen over Berlin i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Himmelen over Berlin på Allociné 
(nl) Himmelen over Berlin på MovieMeter 
(en) Himmelen over Berlin på AllMovie 
(en) Himmelen over Berlin på Turner Classic Movies 
(en) Himmelen over Berlin på Rotten Tomatoes 
(en) Himmelen over Berlin på Metacritic
Dassault Mirage 2000

Dassault Mirage 2000 er et fransk multirolle jagerfly bygget av Dassault Aviation.


== Historikk ==
Mirage 2000 ble utviklet av Dassault Aviation for det franske luftforsvaret, Armée de l'air. Utviklingen av flytypen ga også Dassault en god konkurrent til F-16, som hadde slått Mirage F1 i konkurransen om å bli det nye jagerflyet for luftforsvaret i Belgia, Danmark, Nederland og Norge.
Den første prototypen fløy første gang 10. mars 1978. Det første produksjonseksemplaret fløy første gang 20. november 1982, og flyet ble operativt i 1984. Den siste av i alt 601 Mirage 2000 produsert ble levert i november 2007 til det hellenske flyvåpenet.


== Brukerland ==
Armée de l'air ( Frankrike ) er den største operatøren av Mirage 2000 med i alt 315 fly levert mellom 1984 og 2001. Disse inkluderer 124 Mirage 2000C, 30 Mirage 2000B, 75 Mirage 2000N og 86 Mirage 2000D. Mirage 2000 ble brukt av Armée del Air i den første golfkrigen i 1991, i Kosovo og i Afghanistan. En Mirage 2000N ble skutt ned over Kosovo i august 1995 av et SA-7 missil. Mirage 2000 er beregnet å være i tjeneste med Armée del Air fram til 2031.
16 Mirage 2000EM og 4 Mirage 2000BM (to-setere) ble levert til Egypt mellom juni 1986 og desember 1988.
De forente arabiske emirater har blitt levert 22 Mirage 2000EAD, 8 Mirage 2000RAD og 6 Mirage 2000DAD.
Hellas har blitt levert 36 Mirage 2000EG, 4 Mirage 2000DG og 15 Mirage 2000-5 Mk 2.
India har i alt 59 Mirage 2000H og Mirage 2000TH i tjeneste, lokalt kjent som Vajra. Disse ble levert mellom 1985 og 2003.
Peru ble levert 10 Mirage 2000P og 2 Mirage 2000DP fra 1986.
Qatar opererer 12 Mirage 2000-5, 9 en-setere og 3 to-setere.
Taiwan ble levert 48 Mirage 2000-5EI og 12 Mirage 2000-5DI mellom mai 1997 og juni 1998.


== Spesifikasjoner (Mirage 2000C) ==


== Eksterne lenker ==
Dassault Mirage 2000
Kunsthaus Tacheles

Kunsthaus Tacheles var et selvdrevet kunst- og arrangementssenter, organisert som en forening, i Oranienburger Straße i det gamle jødiske kvartalet i bydelen Mitte i Berlin. Det holdt til i et tidligere forretningsbygg bygget 1907-1908, som i 1990 ble reddet fra rivning av 50 kunstnere.
Bygningskomplekset omfattet bl.a. diskoteker, serveringssteder og atelierer.
Ordet «tacheles» er et opprinnelig jiddisch ord som har etablert seg i det tyske vokabularet, som betyr omtrent «klartekst» (som i «tacheles reden», si sannheten uten omsvøp). Navnet på kunsthuset kan føres tilbake til ytringsfrihetens kår i det tidligere kommunistiske Øst-Berlin og DDR. Der måtte mange budskap i musikk, film og kunst skjules gjennom tvetydigheter.
I 1998 ble det inngått en leieavtale mellom foreningen Tacheles e.V. og eierne. Avtalen løp ut 2008 og foreningen betalte en symbolsk leie på 1 DM, senere 50 cent, per måned.
Vågsfjorden (Troms)

Vågsfjorden er en fjord mellom Hinnøya og Senja i Troms og Finnmark. Den ligger sør for Andfjorden og passerer kommunene Harstad, Ibestad, Tjeldsund, Senja og Dyrøy. Fjorden er 46 kilometer lang, og går fra Eidepollen på sørsida av Senja i nord til Tjeldsundet i sør. Øyene Hinnøya, Grytøya, Sandsøya og Bjarkøya ligger på vestsida av fjorden, mens Andørja og Rolla ligger på østsida.Lengst sør går Tjeldsundet sørover på østsida av Hinnøya til Vestfjorden. Sør for Rolla går Astafjorden østover til Grovfjorden, Gratangen, Lavangen og Salangen. Mellom Rolla og Andørja ligger sundet Bygda. Mellom Andørja og fastlandet i øst ligger Mjøssundet. Nord for Mjøssundet går Faksfjorden østover og lenger nord går Tranøyfjorden på østsida av Senja. 
Stonglandet er ei halvøy som stikker ut i fjorden fra Senja, og på nordsida av denne ligger den lille Eidepollen, som er den nordligste delen av Vågsfjorden. Sørvest for Senja ligger Bjarkøya. Mellom Bjarkøya og Grytøya ligger Kvernsundet, mens Toppsundet går mellom Grytøya og Hinnøya.


== Referanser ==
Snakk til hånden

Snakk til hånden,  snakk te' handa og liknende, er en norsk oversettelse av det engelsk slanguttrykket talk to the hand som dukket opp i 1990-årene. Uttrykket betyr at den som bruker uttrykket ikke hører etter. Hånden symboliserer en vegg mellom den som snakker og den som lytter. 
En lengre versjon av det engelske uttrykket er talk to the hand, because the ear's not listening, som betyr «snakk til hånden, for øret hører ikke etter». En av de første som brukte uttrykket var skuespilleren og komikeren Martin Lawrence.
Uttrykket forekommer i norsk blant annet på slutten av Are og Odins sang «Klapp, klapp», der Are ikke er interessert i å høre hva Odin har å si, og sier på trønderdialekt: «Snakk te handa, for høvve høre itj ætter».


== Referanser ==
Moment

Moment kan referere til

Dreiemoment
Drivmoment
Treghetsmoment
Moment (matematikk), brukt i sannsynlighetsteori og statistikk
Moment (band), en norsk jazzkvartett
Jeeves

Reginald Jeeves er en oppdiktet litterær person som hovedperson i P.G. Wodehouses humoristiske fortellinger fra britisk overklasse i de første tiårene av 1900-tallet.


== Bakgrunn ==
Jeeves (fornavnet blir sjelden eller aldri brukt) er tjener (valet) for den unge levemannen Bertram Wooster. Ettersom den naive Wooster og hans venner stadig roter seg opp i absurde problemer (ofte knyttet til uønskede og uheldige forlovelser eller mislykkede veddemål), er Jeeves spesialist i å rydde opp i forviklinger.
Jeeves er det ironiske sinnbildet på den perfekte tjener; the gentleman's gentleman. Han er sin arbeidsgiver fullstendig overlegen på alle områder, og har alltid kontroll over situasjonen. Jeeves har ubegrensede praktiske og teoretiske kunnskaper, er dannet hinsides begripelse, og har ufeilbarlig smak. Respekten for arbeidsgiveren er imidlertid høyst overfladisk. Jeeves har som regel sin egen agenda, og hans løsninger på problemene Bertie og hans venner kommer opp i, innebærer ofte at Bertie fremstår som alvorlig sinnsforvirret.
Selv om Jeeves ses gjennom arbeidsgiveren Woosters øyne, får leseren av og til glimt av et privatmenneske bak yrkesrollen. Ved siden av omfattende lesning, er Jeeves tydeligvis fascinert av båtliv og sjøfiske. Han later også til å ha en omfattende vennekrets.
Jeeves-figuren ble introdusert i 1917, og er blitt modell for en rekke senere tjenerfigurer i britisk litteratur og dramatikk, for eksempel, Lord Peter Wimsey).
Jeeves ble framstilt av skuespilleren Stephen Fry i den britiske TV-serien Jeeves and Wooster som ble produsert fra 1990 til 1993.


== Se også ==
P.G. Wodehouse, bokliste i artikkelen om forfatteren
Bertie Wooster, Jeeves' arbeidsgiver og udugelig overklasseyngling
Juleoratorium

Juleoratorium (tysk Weihnachtsoratorium) er et sakralt musikkverk, som forteller den bibelske historien om Jesu fødsel (Luk. 2, Matt. 2) i form av et oratorium. Juleoratorier oppstod innen protestantisk kirkemusikk på 1600-tallet, og mest kjent er Bachs juleoratorium (ofte bare kalt «juleoratoriet») fra 1734–1735.
«Julehistoriene» var opprinnelig kirkekonserter basert på evangelietekstene. Etterhvert ble dramatiske elementer mer tydelige, gjennom rollemessig betoning av den leste teksten. Samtidig ble det musikalske formspråket rikere.
Ved siden av Bachs juleoratorium finnes det juleoratorier av bl.a.:

Rogier Michael (1602)
Thomas Selle
Heinrich Schütz (Historia der Geburt Christi, 1660)
Johann Schelle (Actus Musicus auf Weyh-Nachten, 1683)
Georg Philipp Telemann (1759)
Camille Saint-Saëns (Oratorio de Noël, 1858)
Richard Wetz (Ein Weihnachts-Oratorium auf Alt-Deutsche Gedichte, 1929)
Wilhelm Hohn


== Litteratur ==
Helmut Loos: Weihnachten in der Musik, Bonn, 1992 Gudrun Schröder Verlag