jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Den internasjonale straffedomstolen

Må ikke forveksles med Den internasjonale domstolen
Den internasjonale straffedomstolen (engelsk: International Criminal Court, fransk: Cour pénale internationale) er en permanent, internasjonal domstol opprettet for å straffeforfølge enkeltindivider for krigsforbrytelser, forbrytelser mot menneskeheten og folkemord. Den har som mandat å besørge at mennesker som er anklaget for folkemord, krigsforbrytelser eller forbrytelser mot menneskeheten stilles til ansvar hvis myndighetene i landet hvor forbrytelsen er begått selv ikke makter eller ønsker å reise sak. Domstolen har sete i Haag i Nederland, men rettssaker kan holdes hvor som helst. (I Haag ligger også Den internasjonale domstolen (ICJ), som er FNs domstol for avgjørelse i tvister mellom stater.)
Domstolen anerkjennes ikke av store land som USA, Russland, Kina, India, Indonesia og Tyrkia.


== Bakgrunn ==
Den internasjonale straffedomstolen ble etablert i 2002. Domstolen kan bare dømme i forbrytelser skjedd etter 1. juli 2002, datoen da stiftelsestraktaten (Roma-vedtektene om Den internasjonale straffedomstol) trådte i kraft. Traktaten var signert i Roma den 17. juli 1998. Norge ratifiserte traktaten den 16. februar 2000, og var det syvende landet som ratifiserte traktaten. 


== Medlemsland ==
123 stater er medlemmer av domstolen. Israel, Russland, Sudan og USA har meddelt at de ikke vil bli med. Burundi ble i oktober 2017 første stat som trakk seg fra domstolen.


== Dommerne ==
Domstolen består av 18 internasjonale dommere. De velges for ni år om gangen av domstolens generalforsamling som består av representanter fra alle de nasjoner som har ratifisert domstolens statutter. Domstolen har sin egen anklagemyndighet som ledes av en sjefanklager. I domstolens anklagemyndighet er det også en etterforskningsavdeling.


== Aktoratet ==
Luis Moreno-Ocampo fra Argentina var sjefsaktor i perioden 16. juni 2003 til 15. juni 2012. Fatou Bensouda fra Gambia ble valgt til sjefsanklager (eller sjefsaktor) 12. desember 2011 og tiltrådte stillingen 15. juli 2012. Hun innehadde stillingen fram til 15. juni 2021.
Benjamin Ferencz og Henry T. King, aktorer ved Nürnbergprosessen, var de viktigste pådriverne for opprettelsen av domstolen og medvirket til å utforme det juridiske grunnlaget.


== Saker behandlet av domstolen (utvalg) ==
Slobodan Milošević var det første statsoverhode som ble siktet for forbrytelser mot menneskeheten ved domstolen. Omar Hassan al-Bashir er det første statsoverhode som har blitt siktet for folkemord.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) International Criminal Court – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Maria Pawlowna

Maria av Romanov-Holstein-Gottorp (Maria Pawlowna) (russisk: Мария Павловна; født 4. februarjul./ 15. februar 1786greg. i St. Petersburg, død 23. juni 1859 Belvedere ved Weimar) var hertuginne av Sachsen-Weimar-Eisenach. Hun var datter av tsar Paul I av Russland og tsarinaen Maria Fedorovna, født prinsesse Sophia Dorothea Augusta Luisa av Württemberg. Den 3. august 1804 giftet hun seg i St. Petersburg med arveprins Carl Friedrich av Sachsen-Weimar. Hun var den yngre søster av tsar Alexander I av Russland. Bryllupet fant sted i St. Petersburg fordi Napoleons soldater allerede var iferd med å okkupere Europa.
Hun var en betydelig kunstelsker og mesén ved hoffet i Weimar. 


== Barn ==
Paul Alexander Carl Constantin Friedrich August (*1805)
Marie Luise Alexandrina (*1808)
Augusta (1811–1890), senere dronning av Preussen og tysk keiserinne, mor til keiser Friedrich III og farmor til keiser Wilhelm II
Carl Alexander (1818–1901)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Maria Pawlowna, m. CD-ROM: Ihre Kaiserliche Hoheit. Zarentochter am Weimarer Hof. Katalog zur Ausstellung im Weimarer Schlossmuseum, 2004. Hrsg.: Stiftung Weimarer Klassik und Kunstsammlungen. 2004.
Maria Pavlovna: die frühen Tagebücher der Erbherzogin von Sachsen-Weimar-Eisenach, hrsg. von Katja Dmitrieva und Viola Klein, Köln-Weimar-Wien 2000.
Detlef Jena, Die Weimarer Zarin: Erzählung, Jena 2004.
Detlef, Jena, Maria Pawlowna. Großherzogin an Weimars Musenhof. Regensburg 1999.
Herzogin-Anna-Amalia-Bibliothek

Herzogin-Anna-Amalia-Bibliothek i Weimar ble grunnlagt 1691 av hertug Wilhelm Ernst, og hører med til UNESCOs liste over verdens kulturarv. Det er særlig innrettet mot tysk litteratur mellom 1750-1850, og inneholder nesten en million skrifter, bl.a. den første bibelen trykket i Amerika.
2. september 2004 ble det rammet av brann, og rundt 30 000 uerstattelige verker gikk tapt, mens 20 000 ble sterkt skadet. Biblioteket er gjenåpnet og kan hver dag, med unntak av mandag, bli besøkt av maksimalt 290 personer.


== Litteratur ==
Konrad Kratzsch: Kostbarkeiten der Herzogin Anna Amalia Bibliothek Weimar, Peter Lang 1997 ISBN 3-361-00412-8
Ingrid Arnhold, Roland Bärwinkel, Frank Boblenz: Herzogin Anna Amalia Bibliothek, Carl Hanser 1999 ISBN 3-446-19724-9
Historische Bestände der Herzogin Anna Amalia Bibliothek zu Weimar. Beiträge zu ihrer Geschichte und Erschliessung,  1992 ISBN 3-598-22085-5 (mit Bibliographie).


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Duchess Anna Amalia Library – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Duchess Anna Amalia Library – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Virtueller Rundgang vor und nach dem Brand (Seite der Stiftung Weimarer Klassik und Kunstsammlungen)
Die Anna Amalia Bibliothek mit detaillierten Bildern. Bestandteil der Sammlung "Das Buch & sein Haus"
Dunstable

Dunstable er en liten by i Bedfordshire, England. Den ligger ved den romerske veien Watling Street, som i dag heter vei A5.
Byen er kjent fra romersk tid, da den het Durocobrivis. I 1290 var byen et av stoppestedene for gravfølget for dronning Eleanor, som gikk fra Harby i Lincolnshire til Westminster Abbey i London. Et Eleanorkors ble reist til minne om dette. Den var en viktig markedsby i middelalderen, men mistet mye av sin betydning etter hvert som Luton vokste.
Flere bygninger fra middelalderen er bevart, blant annet Dunstable Priory, byens hovedkirke, der Thomas Cranmer satte ned en kirkelig domstol som erklærte Henrik VIIIs ekteskap for ugyldig i 1533, og rett ved kirken en pub, «The Norman King» som ble bygget omkring 1109 som del av Henrik Is landsted.
Dunstable ligger på den østlige ytterkanten av Chilternåsene, en serie av kalkavsetninger som er klart synlige når man kommer til byen nordfra.
En av de viktigste arbeidsplassene for Dunstableboerne har vært Vauxhalls fabrikk i Luton, men denne ble nedlagt i 2002, og arbeidsløsheten er derfor forholdsvis høy.
Whipsnade Wildlife Park, en dyrepark med frittgående dyr, ligger like utenfor byen.


== Vennskapsbyer ==
Dunstable har følgende vennskapsbyer:

 Bourgoin-Jallieu, Frankrike
 Porz-Am-Rhein, Tyskland. Denne er i dag en del av Köln
 Brive-la-Gaillarde, Frankrike (siden 2005)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Matthews, C. L. (1989): Ancient Dunstable, 2. utg., revidert av J. Schneider, Manshead Archaeological Society. ISBN 0-9515160-0-0.
Benson, Nigel, (1986): Dunstable in Detail: An Illustrated Guide to the Town of Dunstable. Dunstable: Book Castle. ISBN 0-9509773-2-2.
Walden, R. (1999): Streets Ahead: An Illustrated Guide to the Street Names of Dunstable. Dunstable: Book Castle. ISBN 1-87119-959-X.
Yates J. & King S. (2006): Dunstable and District at War from Eyewitness Accounts. Dunstable: Book Castle. ISBN 1-903747-79-1.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dunstable – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Dunstable Town Council
Animert og narrativ fortelling om hvordan Dunstable fikk sitt navn
Focus On: Dunstable Arkivert 14. oktober 2013 hos Wayback Machine., TV-program fra 1966 som ser på livet i Dunstable, East Anglian Film Archive.
William Thomson, Lord Kelvin

William Thomson Kelvin, lord Kelvin, (født 26. juni 1824 i Belfast i Irland, død 17. desember 1907 i Largs i Skottland) var en britisk matematisk fysiker som gjorde viktige arbeider innen termodynamikk. 


== Liv og virke ==
Han ble adlet  av dronning Victoria i 1892 til baron Kelvin (lord Kelvin) for sitt arbeid med å legge en transatlantisk telegrafkabel. Navnet Kelvin kommer fra elven Kelvin som renner gjennom universitetsområdene i Glasgow. Han startet ved dette universitetet ti år gammel, og da han nådde 22 år var han blitt professor her. Han ble valgt som medlem av Royal Society i 1851 og var president der i perioden 1890–1895. I 1896 ble han tildelt Knight Grand Cross av Royal Victorian Order og i 1902 ble han en av de første medlemmer av Order of Merit. Han er gravlagt i Westminster Abbey i London. 
SI-måleenheten for temperatur, kelvin, er oppkalt etter ham.
Lord Kelvin ble utnevnt til æresdoktor ved Det Kongelige Fredriks Universitet i 1902 i forbindelse med feiringen av 100-årsdagen for Niels Henrik Abels fødsel (1802).


== Priser (utvalg) ==
1883 – Copleymedaljen


== Referanser ==


== Litteratur ==
Silvanus P. Thompson: The life of William Thomson, Baron Kelvin of Largs. In two volumes. Publisher: Macmillan & Co., London 1910
Silvanus P. Thompson:The life of William Thomson, Baron Kelvin of Largs. Volume I
Alexander Russell: Lord Kelvin; his life and work Publisher: T.C. & E.C. Jack; London 1912
Andrew Grey: Lord Kelvin: an account of his scientific life and work. Publisher: J. M. Dent & Co., London 19o8
George F. Fitzgerald: Lord Kelvin, professor of natural philosophy in the University of Glasgow, 1846-1899: with an essay on his scientific work. Publisher: James MacLehose and Sons,  Glasgow 1899
In memoriam. The Right Honorable William Thomson, Lord Kelvin, born June 26, 1824; died December 17, 1907; interred in Westminster Abbey December 23, 1907 Publisher: The American Institute of Electrical Engineers, New York 1908


== Eksterne lenker ==
(en) William Thomson, 1st Baron Kelvin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) William Thomson – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) William Thomson Kelvin hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) William Thomson Kelvin hos The Peerage
Øystein Grødum

Øystein Grødum (født 15. februar 1977) er en norsk tidligere skøyteløper. 


== Karriere ==
I 2004 ble han nr. 5 på 10 000 m i VM enkeltdistanser, og sesongen etter var han nærmest uslåelig i verdenscupen på de lengste distansene. Han var favoritt på 5000 m og særlig på 10 000 m foran VM i Inzell i 2005, men ble sjuk og stilte ikke til start. I 2005 tok han en 8.-plass sammenlagt både i EM og VM. 
Grødum ble norgesmester på 10 000 m i 2001 og på 5000 m i 2005. Han har tatt NM-medalje i alle mesterskap han har deltatt i fra 1999 til 2011. Han representerer Arendal Skøiteklub.
Skøytestilen hans var preget av en høyt hevet høyrearm.


== Personlig ==
Øystein Grødum er gift med fotballspilleren Marit Fiane Grødum.


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Øystein Grødum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Øystein Grødum – Olympics.com 
(en) Øystein Grødum – Olympic.org 
(en) Øystein Grødum – Olympedia 
(en) Øystein Grødum – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Øystein Grødum – Speedskatingbase.eu 
(en) Øystein Grødum – SpeedSkatingNews.info 
(en) Øystein Grødum – SpeedSkatingStats.com 
(no) Øystein Grødum i Store norske leksikon
NSF-profil Arkivert 20. oktober 2013 hos Wayback Machine. på Øystein Grødum. Publisert 1. februar 2012.
Huset Wettin

Wettin er en tysk fyrsteslekt. De regjerte som markgrever, kurfyrster og konger av Sachsen i over 800 år. De har også vært konger av Polen, Belgia, Portugal, Storbritannia og Bulgaria. Slekten stammer fra Burg Wettin ved Halle i det nåværende Sachsen-Anhalt.
I 1089 ble slekten landgrever av Meissen, i 1423 kurfyrster av Sachsen og i 1236 også landgrever av Thüringen. I 1485 ble slekten delt i to linjer, den yngre, albertinske linje, regjerte som konger av Polen fra 1697 til 1763 og i kongeriket Sachsen fra 1806 til 1918.
Den eldre, ernestinske linje tapte i 1547 kurfyrsteverdigheten til albertinerne, men beholdt sin besittelse i Thüringen, som de delte opp i et større antall småstater (ernestinske hertugdømmer). Et av de ernestinske husene, Sachsen-Coburg-Gotha, ble konger av Belgia (fra 1831) og Bulgaria (1908–1946), dessuten i Portugal og fra 1901 i Storbritannia, da dronning Victoria av huset Hannover døde.
Prominente medlemmer av slekten inkluderer dronning Elisabeth II av Storbritannia og Bulgarias tidligere statsminister (og tidligere tsar) Simeon av Sachsen-Coburg-Gotha.


== Eksterne lenker ==
Die Wettiner Arkivert 13. desember 2004 hos Wayback Machine.
Fürstenzug in Dresden
Pub

Pub, engelsk forkortelse for public house («offentlig hus»), er et serveringssted med skjenkebevilling for alkohol og enkle matretter. Puber som lokale samlingssteder for øldrikkende menn har lange tradisjoner i Storbritannia, der det er flere typer av puber. Den britiske pub-kulturen har blitt overført i ulike varianter til flere land, deriblant til Norge. Puber ble tidligere ofte kalt kro eller vertshus på norsk.
Ordet pub uttales ofte «pøbb» på norsk, en fornorsking av den standardbritiske uttalen som ligger nærmere «pabb». Språkrådet foreslo å stave ordet pøbb på norsk som en standardform, men det ble ikke gjennomført.


== Puber i Storbritannia ==
I Storbritannia finnes det tradisjonelt to hovedtyper av puber:

Tied House er en pub som er bundet til å kjøpe deler av ølet de serverer fra et bestemt bryggeri.
Free House er en pub som står fritt til å velge hvilke bryggerier de ønsker å kjøpe øl fra.Begrepet pub forbeholdes gjerne for serveringssteder med et preg som er typisk for England, Irland, Australia eller andre steder som har vært en del av den britiske kultursfære. Det er bortimot 60 000 puber i Storbritannia. På mange steder, spesielt i mindre byer og tettsteder, kan en pub være midtpunktet for lokalsamfunnet og kan spille tilsvarende rolle som den lokale kirke i den sammenhengen.
En pub som tilbyr overnattingsmuligheter kalles tradisjonelt et vertshus (engelsk inn). Et annet begrep for pub kan være bar, men disse serverer som regel ikke matretter.


== Se også ==
Bar
Kro
Pøbel


== Eksterne lenker ==
Britishpubguide.com (engelsk)
Burg Wettin

Burg Wettin er en borg ved Halle i den tyske delstaten Sachsen-Anhalt. Den tyske fyrsteslekten Wettin stammer herfra.
Wettin nevnes først i år 961 som Vitin civitas. Det antas at det allerede på karolingisk tid eksisterte et borganlegg her.

Siden begynnelsen av 1990-årene er det et kunstgymnasium her.


== Eksterne lenker ==
Burggymnasium Wettin
Jeff Healey

Norman Jeffrey Healey (født 25. mars 1966, død 2. mars 2008) var en canadisk blues-rock-gitarist.
Jeff Healey mistet begge øynene på grunn av kreft da han var ett år gammel. Han begynte likevel å spille gitar da han var tre år gammel. Da han var 17, dannet han bandet Blues Direction, som to år senere ble Jeff Healey Band, sammen  med Joe Rockman og Tom Stephen. De fikk kontrakt med plateselskapet Arista Records, og i 1988 utgav de See The Light, som blant annet inkluderte hitsingelen Angel Eyes. Sangen Hideaway ble nominert i klassen «beste instrumentallåt» til Grammy Award. Blant andre hits er How Long Can a Man Be Strong og en coverversjon av The Beatles' While My Guitar Gently Weeps.
Healey var også en dyktig trompetist. Han døde av kreft i Toronto 2. mars 2008.


== Spillestil ==
Helt fra han lærte seg å spille, utviklet han sin egen spesielle spillestil på gitaren; istedenfor å holde den med strengene loddrett spilte han med gitaren liggende i fanget og hånden plassert oppå strengene istedenfor bak gitarhalsen som det vanligvis gjøres. Dette ga ham fordeler som økt vibrato og spennvidde på fingrene, og han kunne derfor ta akkorder og løp som ville vært vanskelig eller umulig med vanlig spillestil.


== Diskografi ==
1988 See the Light
1990 Hell to Pay
1992 Feel This
1995 Cover to Cover
1998 Very Best Of
1999 Master Hits Remastered
2000 Get Me Some
2002 Among Friends
2004 Adventures in Jazzland
2006 It's Tight Like That


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Jeff Healey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jeff Healey på Internet Movie Database 
(en) Jeff Healey på Discogs 
(en) Jeff Healey på MusicBrainz 
(en) Jeff Healey på Songkick 
(en) Jeff Healey på Genius — sangtekster 
(en) Jeff Healey på AllMusic 
Jeff Healey på Twitter 
Jeff Healey på Facebook 
Rockeband Arkivert 8. mars 2008 hos Wayback Machine.
JazzBand
Eleanorkors

Eleanorkors er betegnelse på en rekke av tolv omfattende dekorerte steinkors som ble reist til minne om den engelske dronningen Eleonore av Castilla av hennes ektemann, Edvard I i forbindelse med hennes gravferd fra Harby i Lincolnshire til Westminster Abbey i London i 1290. Det ble regnet som en stor ære for de byene som fikk et slikt kors. Kun tre av de korsene som ble reist mellom 1291 og 1294 som monument over dronningen står fortsatt. De tolv korsene markerte overnattingsstedene langs den ruten som ble benyttet for å transportere hennes legeme til London. Flere kunstnere arbeidet på korsene, slik som kronens «Expense Rolls» (finansielle arkiv) viser, og hvor en del ble fordelt mellom hovedfigurene. Disse ble sendt fra London mens rammeverket ble gjort av steinhoggere lokalt. Alexander av Abingdon og William fra Irland, som begge hadde arbeidet på Westminster Abbey, var tilsynelatende de fremste skulpturene på utformingen av figurene på steinkorsene. Andre navn som er kjent er Roger av Crundale og Richard av Crundale.


== Steder ==
De tolv korsene ble reist på følgende steder:

Lincoln
Grantham
Stamford
Geddington
Northampton
Stony Stratford
Woburn
Dunstable
St. Albans
Waltham (nå Waltham Cross)
Westcheap
Charing (nå Charing Cross)De eneste tre som er bevart er de i Waltham, Northampton og Geddington. Korset ved Charing Cross i London er en kopi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eleanor crosses – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

«Eleanor's Crosses», A&A, The Courtauld Institute of Art
Lasse Kjus

Lasse Kjus (født 14. januar 1971 i Oslo) er en norsk tidligere alpinist, og regnes som en av tidenes beste utøvere i alpint. Han representerte Bærums Skiklub.


== Karriere ==
Kjus var ivrig bruker av et lite alpinanlegg hjemme på Siggerud som på folkemunne kaltes Trolldalen skisenter – et tidligere populært lite og lokalt alpinanlegg i Ski kommune i Follo. På 1970- og 1980-tallet hadde anlegget en liten bakke det ble solgt billige årskort til, noe som sammen med beliggenheten gjorde at mange barn og unge fra nærområdet ble flittige brukere. I perioden 1987–1990 var Kjus elev ved NTG Bærum, eller Norsk Skigymnas (NSG) som det het på den tiden.I junior-VM i alpint 1990 tok han gull i storslalåm. Som senior ble Kjus verdensmester første gang i kombinasjonsøvelsen under VM i 1993 i Morioka. Han ble olympisk mester i kombinasjonen under vinter-OL 1994 på Lillehammer, og under VM i 1999 vant han gull i både storslalåm og super-G. Han vant verdenscupen sammenlagt to ganger, i sesongene 1995/1996 og 1998/1999. Han har seier i utfor i Kitzbuhel og Wengen - og det i samme sesong (1999). Etter 1998/1999-sesongen ble han tildelt Aftenpostens gullmedalje og norske sportsjournalisters statuett som «Årets idrettsnavn». Totalt har Kjus vunnet seksten medaljer i VM og OL, hvorav tre gull og åtte sølv i VM, og ett gull, tre sølv og en bronse i OL. Han la opp etter 2005–06-sesongen. 27. mars 2008 gjorde Kjus et lite comeback under NM i Hafjell, og tok sølv i utfor etter Lars Elton Myhre.
Lasse Kjus har også interesse for småfly og har flysertifikatet i klassen småfly. I 2009 krasjet han i eget fly i Jotunheimen, men ble ikke alvorlig skadet.Fra 2010 til 2017 var Kjus og Kjetil André Aamodt med i seks sesonger av TVNorges underholdningsprogram Hvem kan slå Aamodt og Kjus? (fire sesonger), senere Aamodt og Kjus på bortebane (to sesonger), der kjente idrettsutøvere møtte Kjus og Aamodt til en rekke ulike konkurranser.


== Verdenscupseire ==


=== Sammenlagtplasseringer ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lasse Kjus på Internet Movie Database 
(en) Lasse Kjus hos The Movie Database 
(de) Lasse Kjus – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Lasse Kjus – Olympics.com 
(en) Lasse Kjus – Olympic.org 
(en) Lasse Kjus – Olympedia 
(en) Lasse Kjus – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Lasse Kjus – FIS (alpint) 
(en) Lasse Kjus – ski-db.com 
(en) Lasse Kjus på Twitter 
(en) «Nagano 1998 - Athlete profile: Lasse Kjus». CNN/SI. A Time Warner Company. 3. februar 1998. Arkivert fra originalen 16. august 2012. Besøkt 15. oktober 2014.
Reimegrend

Reimegrend, eller også Reime er et sted i Raundalen øst for Voss på Vestlandet. Det fantes et skitrekk som var åpent i påsken og vinterferien, men har blitt lagt ned. Det ligger mange hytter i området, selv om det meste av hyttebyggingen de siste tiårene har skjedd ved Mjølfjell litt lenger øst i dalstrøket.
Reimegrend stasjon på Bergensbanen ligger i Reimegrend.
Volli holdeplass

Volli holdeplass ligger mellom Voss og Myrdal langs Bergensbanen ved Voll gård mellom Reimegrend og Mjølfjell i Raundalen. Frem til persontrafikken ble nedlagt 9. desember 2012 ble den betjent av lokaltog på strekningen Bergen – Voss – Mjølfjell – Myrdal. Holdeplassen har leskur.


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 172. ISBN 82-90286-28-7. 
Nils Carl Aspenberg (1999). Fra Roa til Bergen. Historien om Bergensbanen. Oslo: Baneforlaget. s. 130. ISBN 82-91448-28-0. 


== Eksterne lenker ==
(no) Volli holdeplass i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Bergensbanen
Raundalen

Raundalen er et dalføre øst i Voss kommune på Vestlandet. Det strekker seg fra Urdland i vest til den møter Upsetedalen i øst. Bergensbanen går igjennom  Raundalen, forbi grendene Urdland, Skiple, Reimegrend og Mjølfjell. Navnet kommer muligens fra det norrøne ordet «hraun» som betyr «nakent fjell», hvilket passer bra på en del av fjellene i dalstrøket.
Raundalselva løper gjennom dalen til Vossevangen.
Hanne Haugland

Hanne Birgit Haugland (født 14. desember 1967 i Haugesund) er en norsk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i høydehopp og lengdehopp. Hun representerte klubbene Haugesund Idrettslag, IL i BUL, Sportsklubben Vidar og Minerva Friidrett.
Haugeland deltok i flere internasjonale mesterskap, blant annet fem verdensmesterskap og to OL. Det store høydepunktet i karrieren var gullet i høydehopp fra VM 1997 i Athen.
For denne prestasjonen ble hun tildelt Aftenpostens gullmedalje og Sportsjournalistenes statuett som «Årets idrettsnavn». I 1997 mottok hun Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris.
Haugland var gift med den tidligere høydehopperen Håkon Särnblom. Hennes far, Terje Haugland, var lengdehopper og norsk mester fra 1969. Hennes farfar, Eugen Haugland, var tresteghopper, olympisk deltager i Sommer-OL 1936 og seks ganger norsk mester fra 1930-årene. 


== NM-medaljer ==
Haugland tok sine første NM-medalje i et seniormesterskap, 17 år gammel, med bronse i både høyde og lengde (1985). Den 16. og siste tok hun 15 år senere, i 2000, med sin siste NM-tittel i høyde.


== Se også ==
Norske rekorder i friidrett
Mestvinnende utøvere i NM i friidrett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Hanne Haugland – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Hanne Haugland – Olympics.com 
(en) Hanne Haugland – Olympic.org 
(en) Hanne Haugland – Olympedia 
(en) Hanne Haugland – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Hanne Haugland – World Athletics 
(en) Hanne Haugland – Track and Field Statistics 
Norske friidrettsutøvere i internasjonale mesterskap – H
Rekordutvikling løpsøvelser, menn Arkivert 16. januar 2021 hos Wayback Machine.
Finalister fra EM i 1989 Haag