jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kjell Storelid

Kjell Storelid (født 24. oktober 1970 i Naustdal, vokste opp på Stord) er en norsk tidligere skøyteløper som representerte først Stord Turn og Idrettslag deretter Skøyteklubben -94, før han igjen gikk tilbake til Stord Turn og Idrettslag.
Storelids største prestasjon på isen var sølvmedalje både på 5 000 meter og 10 000 meter i hurtigløp på skøyter i Vinter-OL 1994 med Lillehammer som OL-byen og Hamar med det nye Vikingskipet som skøytebyen under OL – etter Johann Olav Koss. I to påfølgende OL ble han nr. 5 og nr. 8 på 10 000 m.
Selv om Storelid var en utpreget langdistanseløper, har han en 6.-plass sammenlagt i VM (Göteborg 1994) og to 5.-plasser i EM (Hamar 1994 og Heerenveen 1997). Han har vunnet ett norgesmesterskap i allround (Bergen 1997) og fem enkeltdistansemesterskap; tre ganger på 5 000 meter (1994, 1995 og 2001) og to ganger på 10 000 meter (1993 og 1995).
I desember 2014 ble Storelid kåret til århundrets utøver på Stord i forbindelse med Stord ILs 100-årsjubileum.


== Personlige rekorder ==


== Verdenscupen ==


=== Verdenscupseire ===


=== Sammenlagt ===
Poeng i parentes er rangeringspoeng som teller som verdenscup-poeng, men som likefullt er oppnådd i verdenscup-løp.
– = ikke deltatt på distansen i nevnte sesong.
0 = ikke samlet poeng i nevnte sesong, men deltatt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kjell Storelid på Internet Movie Database 
(en) Kjell Storelid – Olympics.com 
(en) Kjell Storelid – Olympic.org 
(en) Kjell Storelid – Olympedia 
(en) Kjell Storelid – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kjell Storelid – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Kjell Storelid – Speedskatingbase.eu 
(en) Kjell Storelid – SpeedSkatingNews.info 
(en) Kjell Storelid – SpeedSkatingStats.com 
(en) Kjell Storelid på www.ISU.html.infostradasports.com
(en) Kjell Storelid på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(en) Profil som Kjell Størelid på The-Sports.org (noen resultater)
(en) «Kjell Storelid». SkateResults.com. Arkivert fra originalen 2. mars 2008. Besøkt 16. januar 2015. 
(no) - Hva gjør du nå, Kjell Storelid? – Intervjuartikkel på nettavisen.no, datert 25. november 2005.
(no) Retro:Kjell Storelid video-snutt på 2 minutter og 10 sekunder fra hjemkomsten etter Lillehammer-OL 1994 på nrk.no/video (trenger Adobe flashplayer for avspilling)
Kristian Kvakland

Kristian Marius Kvakland (født 5. februar 1927, død 2. oktober 2011) var en norsk billedhugger og kunstner. Han har blant annet laget den velkjente Amandastatuetten. Kristian Kvakland vokste opp i Råbygda i Orkdal og flyttet til Oslo for å ta kunstutdannelse i 1953. Fra 1973 var han bosatt på Blylaget i Nordre Frogn, like ved kommunegrensen mot Nesodden.Kvakland har utdannelse fra Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i Oslo, hvor han studerte i periodene 1953–1956 og 1964–1965). Deretter studerte han ved Statens kunstakademi fra 1965 til 1968. Han debuterte på Høstutstillingen i 1968.


== Kjente verker ==
Blant hans kjente verker er «Protest» (Museet for samtidskunst 1972), «Potensiell strategi» (Trøndelag kunstgalleri 1985),  «Draugen» (Tjeldsund Offshore-senter 1984), «Gruvearbeideren» (Longyearbyen 1993), «Harald 1.» (kunstutstillingen «pomp og prakt» i forbindelse med signingen av HMK Harald og dronning Sonja i 1991), «Medmenneske» (Orkdal Sjukehus 1991), «Teknikk og menneske» (Orkdal 2000),  «Egget» (Vest-Agder Sentralsykehus 1989), «Kongen av Arktis» (Orkdal Sparebank), «Narcissist» (Moss 1987), «Håndtrykk» (Moss), «Blåveispiken» (Hennummarka barnehage 1990).


== Utstillinger ==
Separatutstillinger1975: Kunstnerforbundet Oslo
1983: Rogaland Kunstnersenter Stavanger
1983: Oslo Kunstforening
1983: Trondhjems Kunstforening
1984: Galleri Finsrud Drøbak
1988: Galleri Bi-Z Kristiansand
1989: Kunstnerforbundet Oslo
1996: Kunstnerforbundet Oslo
1999: Galleri Cassandra Drøbak
2001: Oscarsborg festning Drøbak
2002: Kunstnerforbundet OsloGruppeutstillinger, prosjekter, festivaler1976: Biennalen di Venezia
1980: Jubilemsutstilling Kunstnernes Hus Oslo
1980: «Skulptur underveis» Kunstnernes Hus Oslo
1981: «Skulptur underveis» Kunstnernes Hus Oslo
1985: Willebadessen Lindau- Tyskland
1987: Skulpturmønstring Göteborg
1988: «8 norske skulptører» Kulturhuset Stockholm
1990: «Grotesker» Trondhjems Kunstforening
1990: «Kontrast» – vandreutstilling Asker Kunstforening
1993: «Dei fire elementa» Hå gamle prestegard Jæren
1994: Skulpturbiennalen København
1997: «Tendenskunst i 1970-årene» Lillehammer Kunstmuseum
1998: «Nordiske spor» København
1998: Oscarsborg festning DrøbakInnkjøpt avNordnorsk Kunstmuseum
Lillehammer Kunstmuseum
Norsk kulturråd
Trøndelag Kunstgalleri
Nasjonalgalleriet
Riksgalleriet


== Referanser ==
Blylaget

Blylaget er en tettbebyggelse beliggende i Frogn kommune og dels i Nesodden kommune i Akershus. Det ligger på østsiden av Nesoddhalvøya et stykke inn i Bunnefjorden, sør for Oslo. Blylaget har flere badestrender, hvor de største er Slora, Sinding og Blylaget.
Blylaget har lange tradisjoner i Nesoddens historie, og har kjendiser som billedkunstner Kristian Kvakland boende. Skuespilleren Nils Vogt har sitt feriehus her. Perkusjonisten Ingrid Berge vokste opp på Blylaget.
I en årrekke holdt bedriften Havstad Tinn til på Blylaget, før de i 1997 flyttet produksjonen til Fedje i Hordaland. Fra 2008 er en del av produksjonen likevel tilbakeført til Blylaget. Sveinung Havstad driver virksomheten videre som pensjonist. Han startet hos sin far Gunnar Havstad i 1957.
«Buffen» (Blylagets ungkarsforening) ble grunnlagt i Blylaget på midten av 1990-tallet, og er fremdeles i drift.


== Referanser ==
Tore Jørgen Hanisch

Tore Jørgen Hanisch (født 23. mai 1945 i Kristiansand, død 15. januar 2006 i Oslo) var en norsk økonomisk historiker og professor ved Høgskolen i Agder. Hanisch var en av de første uteksaminerte ved Sosialøkonomisk institutt ved Universitetet i Oslo som utviklet en dyp interesse for økonomisk historie og idehistorie. Han arbeidet hele sitt akademiske liv med spørsmål knyttet til økonomisk-politiske valg i lys av økonomisk teori og filosofi. 
Tidlig i karrieren arbeidet Hanisch som vitenskapelig assistent ved UiO, og var blant annet tilknyttet prosjektet hvor han sammen med historikerne Francis Sejersted og Even Lange konkluderte at veien ut av depresjonen i mellomkrigstiden var tilbudsdrevet (vekst gjennom krise) og ikke skyldtes aktiv keynesiansk politikk, slik de fleste historikere hadde framstilt det tidligere.I perioden 1994-1997 var Hanisch tilknyttet prosjektet Finansdepartementets historie, men han rakk ikke å fullføre bind 2 i prosjektet før sin død. Dette videreføres nå av professor Einar Lie og dr. Christian Venneslan.
Hanisch var gift med Ingvild Pharo, kunsthistoriker og forfatter. Med henne fikk han fire sønner: Jørgen, Håkon, Torkjell og Øyvind Pharo Hanisch.


== Delvis bibliografi ==
Norge fra u-land til i-land, 1983, ISBN 82-05-14100-2, med Trond Bergh, Even Lange og Helge Pharo.
Vitenskap og politikk : Linjer i norsk sosialøkonomi gjennom 150 år, 1984, ISBN 82-03-11342-7, med Trond Bergh
Vitenskap for industrien: NTH – En høyskole i utvikling gjennom 75 år, 1985,  med Even Lange
Veien til velstand, 1986, ISBN 82-00-18145-6, med Even Lange
Om valget av det gode samfunn : artikler om økonomi og historie, 1996, ISBN 82-7634-063-6
Norsk økonomisk politikk i det 20. århundre : verdivalg i en åpen økonomi  , 1999, ISBN 82-7634-246-9


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Veien til trelldom - Hayeks kamp mot kollektivismen - Tore Jørgen Hanisch
The Rise and Fall of the Oslo School – Tore Jørgen Hanisch & Arild Sæther & Ib Eriksen
Den glemte avhandling – Arild Sæther & Tore Jørgen Hanisch
Den østerrikske skolen i økonomisk tenking og dens rennesanse – Tore Jørgen Hanisch
Svenska Golfförbundet

Svenska Golfförbundet (SGF) er et idrettsforbund for golfsporten i Sverige, grunnlagt i 1904. SGF består av svenska golfklubber som bedriver golf som idrettslig virksomhet ifølge Riksidrottsförbundets regler.
SGFs hovedoppgave er å utvikle og administrere sporten for medlemmene, hvilket innebærer utdanning av ledere og instruktører, arrangere riksdekkende turneringer, nominere amatørlandslag samt utvikle ungdomsvirksomheten. SGF er også ansvarlig for golfreglene samt slope- og handicapsystemet.


== Golfdistriktsförbund ==
Golfdistriktsförbund (GDF) er SGFs regionale organisasjon. GDFs oppgave er å lede utviklingen av golfen innen respektive distrikt samt samordne virksomheten mellom klubber innen distriktet mht turneringer, utdanning og baneskjøtsel. GDF skal føre ut informasjon om beslutninger som tas av Svenska Golfförbundet.
GDF utfører også banevurdering for slopesystemet.
I Sverige finns 21 golfdistriktsförbund:

Blekinge GDF
Bohuslän-Dals GDF
Dalarnas GDF
Gotlands GDF
Gästrike-Hälsinges GDF
Göteborgs GDF
Hallands GDF
Jämtland-Härjedalens GDF
Medelpads GDF
Norr- & Västerbottens GDF
Skånes GDF
Smålands GDF
Stockholms GDF
Södermanlands GDF
Upplands GDF
Värmlands GDF
Västergötlands GK
Västmanlands GDF
Ångermanlands GDF
Örebro läns GDF
Östergötlands GDF


== Eksterne lenker ==
Svenska Golfförbundet
Adolfo Pérez Esquivel

Adolfo Pérez Esquivel (født 26. november 1931 i Buenos Aires i Argentina) er en argentinsk skulptør, arkitekt og menneskerettighetsforkjemper.
Han var professor i arkitektur helt til han i 1974 viet all sin tid til å bekjempe fattigdom og kjempe for menneskerettigheter. I 1980 ble han tildelt Nobels fredspris.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Adolfo Pérez Esquivel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Adolfo Pérez Esquivel – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Adolfo Pérez Esquivel på Internet Movie Database 

(en) Nobels fredspris 1980 hos Nobelprize.org
(en) Adolfo Pérez Esquivel hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobels fredspris 1980
UFFA

UFFA eller Ungdom For Fri Aktivitet er et selvstyrt ungdomshus i Innherredsveien 69C i Trondheim.
UFFA ble startet i 1981 og holdt opprinnelig til i et okkupert hus i Kjøpmannsgata 28. Da dette huset brant i juli 1982, inngikk UFFA en kommunal driftsavtale, og fikk overta nedlagte Østbyen barnehage i Innherredsveien.
UFFA er og har vært tilholdssted for en rekke band i Trondheim, har og har hatt en viktig rolle i konsertlivet, huset anarkistavisen/magasinet Folk & Røvere samt diverse anarkistiske/radikale organisasjoner. På UFFA finner man byens billigste vegetarkafé: Kafe Knaillhard. Bokkaféen Ivar Matlaus har også en filial på UFFA.
UFFA-miljøet er politisk aktive og har blant annet deltatt i antirasistiske markeringer og demonstrasjonen mot NATOs toppmøte i Åre.
I motsetning til den marxist-leninistiske holdningen i Blitzmiljøet i Oslo har UFFA utad ønsket å framstå som anarkistisk og ikkevoldelig, og har i sin lokale praksis vært klart mindre militant. Denne linja ble mulig gjennom Trondheimspolitiets og – politikernes relativt pragmatiske holdning til fenomenet ungdommelig autonomi. Trøndelags lange og mangslungne radikale tradisjon informerte sosialdemokratenes takling av UFFA, og harde konfrontasjoner, som mellom den borgerlige kommuneledelsen i Oslo og UngMob (senere Blitz), ble unngått.
UFFAs flagging av anarkisme og autonomi utad står i klar kontrast til en markert indre vilje til politisk og administrativt samarbeid både  når det gjelder UFFA-huset og i det nærliggende Svartlamo-området. I desember 2006 deltok folk fra både UFFA og Blitz i voldsomme demonstrasjoner i København, og flere ble arrestert.Natt til 29. desember 2010 brøt det ut brann på UFFA, og bygningen ble  totalskadd. Bystyret i Trondheim   vedtok i februar 2011 at huset  skal gjenoppbygges på samme tomt.


== Referanser ==


== Litteratur ==
UFFA 1981–2006: alternativ ungdomskultur i Trondheim (Tapir Akademisk Forlag, 2006, ISBN 82-519-2164-3)


== Eksterne lenker ==
«Hard Rock Kafé og Uffa, Trondheim» spillelister fra Åge No (tidligere: Utnes)
«Frihet i et bittelite hus – UFFA 25 år» av Frode Nikolaisen i Adresseavisen
UFFA Ungdom for fri aktivitet privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
Byavatnet

Byavatnet er en innsjø i Levanger kommune i Trøndelag. Den har utløp mot nord til Byaelva.


== Referanser ==
Sønningen

Sønningen er en innsjø i Levanger kommune i Trøndelag. Den ligger omtrent 2,5 kilometer sørvest av Ekne, og omtrent 2 kilometer vest av Byavatnet.


== Referanser ==
Øyvind Rojahn

Øyvind Rojahn (født 8. november 1971) er en profesjonell golfspiller. Hjemmeklubben hans er Moss & Rygge Golfklubb. Øyvind bor i Son i Vestby kommune.
Han er i dag ansatt i Norges Golfforbund som ansvarlig trener for Challenge-laget, en undergruppe av Team Norway. Han vil i 2006 også spille enkelte turneringer på Challenge-touren.
Han ble norgesmester for andre gang på Sorknes i 2005.


== Høydepunkter i karrieren ==
1993: 5.-plass i Tunisian Challenge, hans debut på Challenge-touren i sin sesong som profesjonell.
1994: 3.-plass på tourskolen, kvalifisert til Europatouren.
1995: 2.-plass i Cannes Open.
2003: 1.-plass i Nordic League.
Morten Hagen

Til artikkel om politikeren Morten Andreas Hagen (Vågsøy).Morten Hagen (født 6. august 1974) er en norsk tidligere profesjonell golfspiller. Hjemmeklubben hans er Vestfold Golfklubb. 
I 2005 vant han en turnering på Challenge Tour, Telia Challenge Waxholm.  I mars 2006 fikk han sin debut som spiller på europatouren, da han deltok i Singapore Masters.


== Eksterne lenker ==
(en) Morten Hagen – Europatouren Biografi hos golferen.no
Tarija (departement)

Tarija er et departement sør i Bolivia og grenser til Argentina. Departementet har en befolkning på 483 518 innbyggere (2012) og har et areal på 37 623 km². Departementshovedstaden ligger i byen Tarija. Andre byer er Villamontes og Bermejo.
I Tarija bor det mer enn 20 ulike indianske urbefolkningsgrupper, hvor Guarani-folket er den største enkeltgruppa.


== Provinser i Tarija ==
Tarija er inndelt i seks provinser (provincias):   


== Referanser ==
Laphroaig

Laphroaig (uttales 'la-froyg) er et skotsk single malt whisky-merke. Laphroaig-destilleriet er lokalisert på øya Isle of Islay på Skottlands vestkyst. Laphroaig regnes for å være en av whiskyene med kraftigst smak. Laphroaig lagres på fat 10, 15, 30 eller 40 år før den tappes på flasker og selges. Andre årganger og tapninger kan forekomme. En andel av Laphroaig selges også til produksjon av blended whisky.
Blant whisky-skribenter har den ord på seg for å være en ”Elsk den eller hat den-whisky”, og ord som brukes til å beskrive den er medisinaktig, fenol og tang, salt og olje, gasbind og munnskyllevann. 
Årsaken til den jodaktige tangkarakteren skal ligge både i at Laphroaig benytter torvleier på Islay som ingen andre destillerier har tilgang til, og at det henter vannet fra sin egen dam i Kilbridge-elven.
At de kun benytter små destilleringsapparater og at deres modningslagre ligger så å si i fjæresteinene er nok også med på å gi denne whiskyen en ekstrem kompleksitet og mange mener at ingen skotsk whisky er mer egnet som «nightcap» enn Laphroaig.
Navnet Laphroaig er antagelig av gælisk og norrøn opprinnelse og betyr «Den vakre dalen ved den vide bukta» («-phroaig» tilsvarende «breivik»). Destilleriet ble grunnlagt i 1815 av brødrene Donald og Alex Johnston. 
I 1847 falt Donald ned i et whiskyfat og druknet, noe som også i whiskymiljøet må betraktes som et svært uvanlig dødsfall.


== Eksterne lenker ==
Laphroaig.com
Laphroaig på whiskywiki.no
Janne Johnsen

Janne Johnsen (født 14. april 1970 i Stavanger) er en norsk politiker (H) og næringslivsleder. Hun var Rogalands fylkesordfører fra 2011 til 2015.
Hun er datter av Jan Johnsen (1941–2000), som var hotelldirektør og stortingsrepresentant.Hun tok IB-diplom ved St. Olav videregående skole i 1989 og mastergrad i internasjonal hotell- og turistadministrasjon ved Norsk Hotellhøgskole og Florida International University i 1996. Hun begynte å engasjere seg politisk i skoleårene, og hun arbeidet så innen reiseliv og kommunikasjon.Hun var medlem av Rogaland fylkesting fra 1994 til 2019 og medlem av Stavanger bystyre fra 2003 til 2015. Hun var leder i Rogaland Høyre fra 1998 til 2006. Under Bondevik-regjeringen var Johnsen oppnevnt som politisk rådgiver for utenriksminister Jan Petersen fra 2001 til 2003 og statssekretær for fiskeriminister Svein Ludvigsen fra 2003 til 2005. Hun gikk deretter tilbake til ledervervet i Høyres fylkestingsgruppe.Janne Johnsen var Rogalands fylkesordfører fra 2011 til 2015. Hun gikk deretter tilbake til næringslivet. I 2020 ble hun daglig leder i Triple Panel Buildings. Hun er også styremedlem ved Universitetet i Stavanger og styreleder i bomveiselskapet Ferde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Janne Johnsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Janne Johnsen hos Norsk senter for forskningsdata
Meråkerbanen

Meråkerbanen er en jernbanestrekning som grener av fra Nordlandsbanen ved Hell stasjon, før den går gjennom Stjørdalen og Meråker kommune og deretter til grensen ved Storlien stasjon i Sverige.
Linjen ble tatt i bruk i 1881, og opprinnelig regnet man også strekningen fra Hell til Trondheim som en del av Meråkerbanen. Banen trafikkeres av Mittnabotåget som går mellom Trondheim og Storlien, noen turer til Östersund. Banen har også noe godstrafikk, særlig tømmer.


== Bakgrunn ==
Etableringen av banestrekningen hadde sammenheng med et svensk ønske om en sammenhengende transportåre fra Sundsvall til Verdal, med rutebåter på Storsjön fra 1840. Trondheim ble koblet inn i planene i 1869. I 1871 ble det invitert til aksjetegning i prosjektet, og saken ble første gang lagt fram for Stortinget.I 2006 ble Meråkerbanen rustet opp for 26,5 millioner kroner og i 2007 for 30 millioner kroner for å overta mye av den veibaserte godstrafikken mellom Trøndelag og Jämtland. Aksellastkapasiteten ble økt fra 20,5 tonn til 22,5 tonn, som er norsk standard. Samtidig økte hastigheten på godstogene fra 50 til 80 km/t. Det meste av godstrafikken er tømmertransport, først og fremst til Norske Skog i Skogn. Den 4,4 km lange Gevingåsen tunnel på den opprinnelige Meråkerbanen ble åpnet i august 2011, og  forkortet banestrekningen med 1 627 meter.
Fra 6. januar 2008 regnes strekningen (Trondheim) – Hell til Nordlandsbanen, slik at Meråkerbanen etter Jernbaneverkets definisjon er strekningen (Hell) – (Storlien). Meråkerbanen er en av de fire norske jernbanestrekningene som er fastlagt av UNECE som internasjonal hovedtransportstrekning.På svensk side har strekningen vært elektrifisert siden 1945 og kravet om elektrifisering av den norske strekningen er gammel. Det ble i 2014 vedtatt å elektrifisere denne banen med byggestart i 2017, men planen ble stanset. Bane NOR opplyste i juni 2020 at de skal jobbe med delelektrifisering av Trønder- og Meråkerbanen for 2 mrd. kr, med oppstart i januar 2021 og ferdigstilling i desember 2024. Elektrifiseringen gir teknisk mulighet for å kjøre direkte mellom Trondheim og Stockholm uten togbytte. Tidligere endte regionstog fra både Stockholm og Trondheim på Storlien stasjon for togbytte.


== Linjekart ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 112–115. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1992). NSBs bygningsregistrering: Trondheim distrikt: Meråkerbanen. NSB Arkitektkontoret. 


== Eksterne lenker ==
(en) Meråkerbanen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Meråkerbanen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Jernbaneverkets stasjonsliste
Mittnabotågets webside
Burray

Burray (norrønt: Borgarey) er en øy i den skotske øygruppen Orknøyene. Burray har forbindelse med South Ronaldsay og  Mainland via Glimps Holm og Lambs Holm over fastlandsforbindelsen Churchill Barriers. Den ligger øst for Scapa Flow og er en av en kjede øyer som er knyttet sammen ved den nevnte fastlandsforbindelsen. Hovedbebyggelsen på Burray er landsbyen Burray Village, tidligere en liten fiskehavn. Burray har et museum med fossiler. I henhold til folketellingen av 2011 har øya en befolkning på 409 innbyggere.Øyen må ikke blandes sammen med øya Burra, som er en del av Shetlandsøyene.


== Vikingforråd ==
Et av de største vikingforrådene som er funnet i Skottland ble oppdaget 22. april 1889 av en mann ved navn Petrie drev på med torvskjæring i North Town Moss. Forrådet besto av over 140 gjenstander av sølvbarrer, inkludert mange fragmenter av armring eller 'ring-penger', og omtrent et dusin mynter. Datoen som er foreslått for deponering av forrådet er fra rundt år 998.


== Severdigheter ==
Severdigheter i Burray er blant annet Fossil and Heritage Centre («Fossil- og kulturarvsenteret») ved Viewforth.Øya har et rimelig mengde fugleliv, med blant annet sildemåke og storspove som hekker her.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Burray – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Burray Community Association
Copinsay

Copinsay (norrønt: Kolbeinsey, «Kolbeins øy») er en øy i den skotske øygruppen Orknøyene, som ligger øst for hovedøya Mainland. Den ubebodde øya er administrert som et fuglereservat. Den mindre ledsagerøya til Copinsay, Horse of Copinsay, ligger i nordøst og er også ubebodd.


== Historie ==

I mange generasjoner, før de siste innbyggerne flyttet til fastlandet i 1958, var Copinsay full av liv. Dette er synlig ved det store dobbeltetasjes våningshuset, Steading (eller gårdsbygninger) bak det for gårdsleierne, en skole med en skolelærer og opptil tre fyrvokterfamilier.
Det er også et gammelt gravsted på øya.
På begynnelsen av 1900-tallet ga en ukentlig posttjeneste kontakt med fastlandet, og det var hver fjortende dag handelsturer til Deerness, om værforholdene tillot det. Gården kunne skilte med arbeidshester, storfe og sauer – alt dette måtte fraktes på «coo»-båten («kubåten»). Fugleegg ga et godt supplement til øyboernes kosthold, og menn ble senket over klippene på et spesielt tau, eller ble rodd ut til Horse for å bringe tilbake dette tilskuddet. I mange år ble griser om våren fraktet over til Horse for å gå løs der, som blant annet matet seg ved å spise fugleegg.


== Fyrtårn ==
Det står et fyrtårn på øya, opprettet 8. november 1915, og dens første fyrvokter var Charles J McNeish. Det var tre tåkehorn tilknyttet tårnet, drevet av trykkluft motordrevet av tre Kelvin-dieselmotorer, som sendte 4 lydstøt, hver av 2½ sekunders varighet hvert 60. sekund.Under den andre verdenskrig nødlandet et britisk fly på Copinsay like nedenfor fyret. Det ble demontert og fraktet bort.Lyset ble automatisert i 1991 og er nå fjernovervåket fra Northern Lighthouse Boards kontorer i Edinburgh.


== Økologi ==
Øya ble kjøpt av ornitologiorganisasjonen Royal Society for the Protection of Birds (RSPB) i 1972 til ære for naturforskeren James Fisher. Selv om Copinsay i dag er ubebodd, drives det fortsatt oppdrett på noen åkre etter oppdrag fra RSPB, for å prøve å gi passende forhold for åkerrikse. Som et resultat er et lappeteppe fra tidligere år på vei tilbake til øya, selv om en bosetning ikke har gjort det. 
Sammen med de tre tilstøtende tre holmene (Corn Holm, Ward Holm og Black Holm), er Copinsay utpekt som et særskilt verneområde (SPA) under EU-direktivet om bevaring av ville fugler på grunn av den ukultivert gressvegetasjonen og rene sandsteinsklipper som gir ideelle hekkehyller for sjøfugler. Det er en stor koloni med havert eller gråsel på øya. De valper vanligvis i november hvert år. Lundefugler kan sees i juli på de tilstøtende holmene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Copinsay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Northern Lighthouse Board
The Royal Society for the Protection of Birds
VisitOrkney: Kart med Copinsays plassering (engelsk)