jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hanekleivtunnelen

Hanekleivtunnelen er en to-løps motorveitunnel på E18 i Holmestrand og Holmestrand kommuner i Vestfold. Tunnelen er 1 742 meter lang, og ble sammen med ny motorvei på strekningen Gutu – Helland åpnet av statsminister Kjell Magne Bondevik 30. oktober 2001. Tunnelen har to kjørefelt i hvert løp.


== Ras ==
25. desember 2006 ble sørgående løp fylt av 200 kubikkmeter stein da ca. 25 meter av tunneltaket raste ned. Ingen ble skadet i ulykken, men deler av E18 gjennom Vestfold ble stengt i over et halvt år. Først 22. august 2007 ble sørgående løp igjen åpnet for trafikk etter omfattende sikringsarbeider. Begge løp åpnet for normal trafikk natt til 30. august 2007.


== Oppgradering ==
I 2016 og 2017 ble tunnelen oppgradert med fjellsikring, tekniske rom, ny belysning, LED-skilt, kameraovervåking og nye vifter.


== Se også ==
Løkentunnelen
Bolstadtunnelen
Veitunneler i Norge
Liste over veitunneler i Norge
Ingeniørgeologi


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Rapport fra undersøkelsesgruppen Arkivert 16. november 2013 hos Wayback Machine.
Statens vegvesen: Hanekleivtunnelen sikres
Veidekkes nettsted: Ettersikringsarbeid
The World's Longest Tunnel Page
Elia

Elia (hebraisk: אֵלִיָּהוּ – ʾĒliyyā́hû, også אֵלִיָּה – ʾĒliyyâ; gresk: Ἠλίας – Ēlías; i bibeloversettelsen fra 1930 Elias; arabisk: إِلْيَاس – ʾIlyās) var en av profetene og er blant de mest fremtredende personene i Bibelen. Han var profet i en urolig tid i Israel, og hadde konflikter både med kong Ahab og hans dronning Jesabel. 
Navnet betyr min Gud er Jahve.


== Livshistorien ==

Elia var fra Tisbe. Kong Ahab og hans dronning Jesabel hadde innført avgudsdyrkelse av Baal i Israel. Elia var profet etter jødenes religion og kjempet mot avgudsdyrkelsen. 
Hans første konfrontasjon med kongehuset endte med at Elia profeterte tørketid i Israel. Han sa at det ikke ville komme hverken dugg eller regn uten ved hans ord. Elia trekker seg bort fra offentligheten, til bekken Krit. Her søker han tilflukt og blir matet av ravner. 
Da også denne bekken tørket inn, gikk han til enken i Sarepta i Sidon. Hun skulle sørge for ham, men da han kom dit stod det dårlig til. Det var lite vann og mat. Men et under skjedde da profeten flyttet inn, melkrukken ble ikke tom og oljekrukken manglet ikke olje. Sønnen til enken døde, men da Elia bad for han, våknet han opp til livet igjen. 
Da tørken hadde vart i tre år, var situasjonen i Israel kritisk. Selv kongen hadde vansker med å finne gress til sine beitedyr. Da fikk Elia et budskap om å oppsøke kong Ahab. Han brukte Obadja som mellommann, som ga kongen beskjed om at det var kongehusets velvilje og dyrking av Baal, som var grunnen til tørken i landet. Elia utfordret 450 baalsprofetene til duell om hvem som var gud. Elia sammenkalte «...hele Israel..., de fire hundre og femti Ba’al-profetene og de fire hundre Asjera-profetene som spiser ved Jesabels bord.» (Første Kongebok 18:19). Det skulle bygges to alter på Karmelfjellet, ett for jødenes gud og ett for avguden Baal. Den guden som lot ild antenne offeret på alteret, han var Gud. Etter lang tid gav baalsprofetene opp, offeret ble ikke antent. Elia lagde vanngrav rundt sitt alter og dynket alt i vann. Da han bad ble offeret antent og fortært, og slik fikk jødefolket bevis på hvem som var Gud. Straffen for Baal-profetene var henrettelse. «Elia sa til dem: «Grip Ba’al-profetene! La ikke én av dem slippe unna!» Da grep de Ba’als profeter, og Elia førte dem ned til Kisjon-bekken og drepte dem der.» (Første Kongebok 18:40). Det er verd å merke seg at Asjera-profetene ikke deltok i kappestriden, og at Elias straff ikke rammet dem.


== Litteratur ==
Bibelen – 1. Kongebok og 2. Kongebok
Ved bekken Krit – 1. Kongebok kapittel 17,3
Enken i Sarepta – 1. Kongebok kapittel 17,14 ff
Elia utfordrer Baalsprofetene – 1. Kongebok kapittel 18


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
www.bibel.no – Bibelen på nettet.
Skjevik barne- og ungdomsskole

Skjevik skole ligger på Skjevikåsen i Molde kommune ca. 2 mil øst for Molde sentrum. Skolen er sammen med Kleive skole en av to skoler i indre del av Molde kommune.


== Historie ==
Skjevik ungdomsskole ble bygd i 1970. Elevene kom da fra hele indre del av kommunen samt Skålahalvøya. I 1986 åpnet Vågsetra barne- og ungdomsskole. Elevene fra Skålahalvøya ble da overflyttet til denne skolen. 


=== Sammenslåing ===
Fra 1. august 2005 ble Skjevik ungdomsskole slått sammen med Vikamyra barneskole. Den 5. oktober 2005 fikk skolen navnet Skjevik barne- og ungdomsskole. Fra 1. august 2006 ble også Hjelset barneskole administrativt en del av Skjevik barne- og ungdomsskole, men man fortsatte å bruke skolebygget på Hjelset. Etter en omfattende oppussing ble Skjevik barne- og ungdomsskole nyåpnet høsten 2009. Da ble det gamle skolebygget fra 1952 på Hjelset lagt ned, og alle elevene ble flyttet til lokalene på Skjevikåsen.


== Eksterne lenker ==
Skolens hjemmeside
Frode Thuen

Frode Thuen (født 1961) er en norsk psykolog og forsker med familiepsykologi som sitt spesialfelt. Han har utgitt flere bøker innen sitt fagområde. Han er ansatt som professor ved Senter for kunnskapsbasert praksis ved Høgskulen på Vestlandet.
Thuen er utdannet psykolog fra Universitetet i Bergen i 1989 og spesialiserte seg senere innen familiepsykologi. I 1993 tok han en doktorgrad om sammenheng mellom helsevaner og bruk av sikkerhetsutstyr.
Han har primært arbeidet med familiepsykologi, både som forsker og som klinisk terapeut. Han var ansatt i mange år ved Det psykologiske fakultet ved Universitetet i Bergen; Først som forsker og deretter som professor. I 2008 gikk han til en ny professorstilling ved Senter for kunnskapsbasert praksis ved Høyskolen i Bergen. Han er også spesialpsykolog ved Senter for familie og samliv ved Modum Bad og har en bistilling ved Center for familieudvikling i København. Han har også hatt et professorat ved Nordiska högskolan för folkhälsovetenskap (NHV) i Gøteborg i tre år.Han har forsket på områder som samlivsbrudd, utroskap, forebyggende familievern, sosial støtte, motsetninger mellom arbeid og hjem og forebygging av psykiske helseproblemer.
Thuen har også i betydelig grad vært engasjert i populærvitenskapelig formidling, blant annet gjennom faglig ansvar for TV-seriene Vårt indre liv (vist i NRK i 1999), Barndommens rike (vist i NRK i 2002) og Vendepunkt (vist i NRK i 2006). Han har også vært fast ukentlig spaltist i A-magasinet, drevet omfattende kurs- og foredragsvirksomhet samt utgitt og vært medforfatter på flere bøker.


== Bibliografi ==
1999 Vårt indre liv: En reise i menneskesinnet
2004 Livet som deltidsforeldre
2006 Utro:om kjærlighetens bakgater
2009 All you need is love - og vilje til å kjempe for den2011 Kunsten å være voksen
2018 Harde fakta om livet døden og kjærligheten (sammen med Bent Sofus Tranøy)
2021 Rollemonster - ikke la mønsteret bli monsteret


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Frode Thuens nettside
forskning.no Thuens terapi 20. september 2002
Carsten Gerhard Bang

Carsten Gerhard Bang (født 1756 i Trondheim, død 1826) var en norsk offiser, generalmajor fra 1809/1810.  Han var sønn av biskop Marcus Frederik Bang og hans tredje kone, Mette Margrethe Vollquarts. 16 år gammel begynte han på Trondheim katedralskole i 1772, seks år senere ble han juridisk kandidat ved Københavns Universitet, og etter seks nye år ble han justisråd i 1784. 
I 1788 ble han kommandant for det reorganiserte Røraasiske Bergjægercorps; og innledet med det en militær karriere. Under krigen i 1808 ledet han også avdelinger som var i kamp i Sverige. Han ble oberst i 1803. I 1814 tok han over stillingen etter general Georg Frederik von Krogh som øverstkommanderende for militæret i Trondheim og han fortsatte som sjef også etter at unionen mellom Sverige og Norge var kommet i stand.
Carsten Bang bygget Ferstad gård på Ferstad i Trondheim. I 1782 giftet han seg med Sara Marie Lysholm, som var datter  av grosserer Broder Brodersen Lysholm og Catharina (Meincke) Lysholm. De  fikk fire barn. General Bangs veg i Trondheim er oppkalt etter ham.


== Heder ==
Ridderkorset av Dannebrogordenen for sin innsats i det norske angrepet på Härjedalen i 1808


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carsten Gerhard Bang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Ingrid J. Brissach: General Bangs veg. Artikkel i Adresseavisa 13. oktober 2004 Arkivert 16. januar 2006 hos Wayback Machine.
Märta Tikkanen

Märta Tikkanen (født 1935) er en finlandssvensk forfatter, journalist, feminist og filosof som debuterte som forfatter i 1970.
Tikkanen har en magistergrad i filosofi. Hun arbeidet som journalist ved Hufvudstadsbladet og som rektor for Helsingfors svenska arbetarinstitut fra 1972–1979. 
Hun er spesielt kjent for diktsamlingen Århundrets kjærlighetssaga (1978). I 2006 var hun aktuell med boka To:scener fra et kunstnerekteskap, som omhandler hennes turbulente kjærlighetsforhold og samliv med Henrik Tikkanen, en av Finlands mest anerkjente forfattere og avistegnere. 
Tikkanen har fått flere priser for sitt forfatterskap, og ble i 1979 tildelt «Nordiske kvinners litteraturpris» for diktsamlingen Århundrets kjærlighetssaga.
Hun er datter av professor Gösta Edvin Cavonius.


== Bibliografi (svenske titler) ==
2004 Två – Scener ur ett konstnärsäktenskap (utgitt på norsk i 2006)
1998 Sofia vuxen med sitt MBD, dokumentar
1996 Personliga angelägenheter, roman
1992 Arnaía kastad i havet, diktroman
1989 Storfångaren, roman
1986 Rödluvan, roman
1982 Sofias egen bok, dokumentar
1981 Mörkret som ger glädjen djup, diktroman
1979 Våldsam kärlek, skuespill
1978 Århundradets kärlekssaga, diktroman
1975 Män kan inte våldtas, roman
1974 Vem bryr sig om Doris Mihailov, roman
1972 Ingenmansland, roman
1970 Nu imorron, roman


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Märta Tikkanen på Internet Movie Database 
(no) Märta Tikkanen hos Sceneweb 
(en) Märta Tikkanen hos The Movie Database
Ottosenkomiteen

«Ottosenkomiteen» (St.prp. nr. 136 1968-69) var en utredning på slutten av 1960-tallet som la grunnlaget for et moderne masseutdanningssystem og opprettelsen av distriktshøgskolene.  Sentral i utredningen var Kristian Ottosen.


== Se også ==
Regjeringsoppnevnte utvalg innen høyere utdanning


== Eksterne lenker ==
https://web.archive.org/web/20070808080949/http://fagbladet.nifustep.no/fagbladet/innhold/redaksjonsarkiv/nr_3_1995/fremveksten_og_utviklingen_av_regional_h_gskoleutdannning Artikkel i Forskningspolitikk
Harry Redknapp

Henry James «Harry» Redknapp (født 2. mars 1947) er en engelsk fotballtrener og tidligere fotballspiller. Han var manager i Tottenham til han ble løst fra kontrakten i juni 2012. Redknapps sønn, Jamie Redknapp, spilte under sin far i Bournemouth. Harry Redknapp er onkel til Chelseas Frank Lampard.


== Spillerkarriere ==
Redknapp begynte sin spillerkarriere i West Ham i 1965. Han spilte 149 kamper i klubben. I 1972 forlot ham West Ham og gikk til AFC Bournemouth. Her spilte han 101 kamper fram til 1976. Så spilte han en kamp for Brentford FC før han gikk til Seattle Sounders i 1976. Han spilte 24 kamper. 


== Trenerkarriere ==
Han begynte som manager i 1984 for Bournemouth. Der var han fram til 1992. I 1994 gikk turen til sin tidligere klubb West Ham og her var han til 2001. Så ble han manager i Portsmouth i 2002 til 2004. Da ble han manager for Portsmouths erkerivaler Southampton i perioden 2004–2005. 7. desember 2005 ble han manager igjen for Portsmouth. 17. mai 2008 vant han FA-cupen med Portsmouth når de slo Cardiff 1-0 i finalen. 
18. april 2017 tok han over som trener for Birmingham City FC, etter at Gianfranco Zola sa opp. 16. september 2017 fikk han sparken i Birmingham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harry Redknapp – Transfermarkt 
(en) Harry Redknapp – Transfermarkt (manager) 
(en) Harry Redknapp – Soccerbase.com 
(en) Harry Redknapp – Soccerbase.com (manager) 
(en) Harry Redknapp – FootballDatabase.eu 
(en) Harry Redknapp – PlaymakerStats.com 
(en) Harry Redknapp – PlaymakerStats.com (manager)
Skjelsvik

Skjelsvik er en tettbebyggelse ved Eidangerfjorden i Porsgrunn kommune i Telemark. Beliggenhet ved riksvei 354 og E 18. Navnet kommer fra gården Skjelsvik.
Stedet var ikke særlig bygget ut før Eidanger Salpeterfabrikker (Hydro/Yara idag) hadde behov for boliger til sine ansatte. På 50-tallet ble det bygget ut mange boliger, spesielt på Kloppejordet ned mot vannet sørøst for Østvedt-gården. På Østvedtgården ble det bygget et gartneri hvor det stort sett ble odlet nelliker. 
Ved Skjelsvik jernbanestasjon ble det etablert en kassefabrikk; Tingstad Kassefabrikk. Grunnlaget for denne var det økende behovet for emballasje på Herøya (Eidanger Salpeterfabrikker). Etter en tid ble det mest behov for paller, så bedriften ble lagt om til stort sett å produsere paller. 
På 50- og 60-tallet var det livlig trafikk på Brevikbanen, og Skjelsvik jernbanestasjon var i flittig bruk. Det var flere ansatte, både til å påse behandlingen av billetter og behandling av gods. Stasjonen hadde også et kryssingsspor. Etter noen år gikk trafikken ned, ingen billettsalg og det var en periode postkontor i bygningen. Jernbanestasjonen ved Skjelsvik er idag revet, og Breviksbanen blir idag stort sett benyttet til kalktransport for Norcem.
Ved gamle riksvei 40 (riksvei 354 idag) lå det en bensinstasjon og over gaten en dagligvareforretning. Disse ble drevet av hhv Asbjørn Øygarden og ..Moen. Bensinstasjonen ble opprinnelig drevet som en Shellstasjon, men ble på 80-tallet endret til Statoil. Øygardenfamilien driver idag tre bensinstasjoner, en av dem ligger i Porsgrunn sentrum og den andre på Eidanger (Moheim). 
Dagligvareforretningen ble etter en tid overtatt av Åge Andresen og fikk navnet «VI-TO». Denne ble etter en tid for liten og det ble bygget ut et lite stykke unna. Forretningen blir idag drevet som Spar-butikk. 
Boligbyggingen på Skjelsvik tok av i slutten av 80-/begynnelsen av 90-tallet. Da ble hele jordet opp mot den østlige Østvedt-gården bebygd, og veiene ut fra Skjelsvikdalen ble lagt om.
Bjørn Bjorvatn

Bjørn Bjorvatn (født 1963) er en norsk lege og forsker med søvn og søvnforstyrrelser som spesialområde. Han er ansatt som professor ved Universitetet i Bergen og leder for Senter for søvnmedisin ved Haukeland universitetssykehus.
Bjorvatn tok medisinsk embetseksamen ved Universitetet i Bergen i 1990 og ble spesialist i allmennmedisin i 2003. I 1995 tok han en doktorgrad om serotonins betydning for søvnsyklusen.Etter endt turnustjeneste i 1992 arbeidet han som stipendiat ved Fysiologisk institutt, Universitetet i Bergen. Her fikk han en stilling som førsteamanuensis i 1998 og professor i 2002. I perioden 1998 til 2015 hadde han i tillegg en 50 % stilling som allmennlege Fjellsiden Legesenter. Han har siden 2010 vært leder ved Senter for søvnmedisin, Haukeland universitetssjukehus. I 1996 var han med å grunnlegge Bergen søvnsenter hvor han har virket som søvnspesialist.Bjorvatn er forfatter av flere selvhjelpbøker om søvn og søvnvansker, blant annet Bedre søvn. En håndbok til deg som sover dårlig (2007).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Søvn og søvnproblemer, artikkel av Bjorvatn (Utposten, 2002)
Søvnmannen (Tidsskriftet, 2016)
Nunne Englund

Nunne Kjellrun Thora Englund (født 1966) er en norsk psykolog og forsker. Hun er ansatt som førsteamanuensis i psykologi ved NTNU.
Englund ble cand.polit. med hovedfag i psykologi ved NTNU i 1995. I 2006 tok hun doktorgraden på «babyspråk» med avhandlingen Karakteristika ved og preferanse for barnerettet tale ved NTNU.Englund var ansatt som førsteamanuensis i utviklingspsykologi ved Høgskolen i Lillehammer, deretter ble hun ansatt som førsteamanuensis i psykologi ved Institutt for psykologi, NTNU.


== Referanser ==
Alcides Ghiggia

Alcides Edgardo Ghiggia (født 22. desember 1926 i Montevideo, død 16. juli 2015 samme sted) var en fotballspiller fra Uruguay. Han spilte for hovedstadslaget Club Atlético Peñarol.
Det han var mest kjent for er at han scoret Uruguays vinnermål i VM-finalen i 1950, i kampen mot forhåndsfavoritt og vertsnasjonen Brasil. Hjemmelaget tok ledelsen 1–0 etter omtrent 47 minutters spill ved Friaça, før Juan Alberto Schiaffino utlignet om lag 20 minutter senere. 10 minutter før slutt sendte Ghiggia Uruguay i ledelsen 2–1, et resultat som sto seg helt til den engelske dommeren George Reader blåste av kampen.
Denne fadesen for det brasilianske laget fikk i ettertid kallenavnet Maracanaço av brasilianerne.
Ghiggia scoret et mål i hvert av lagets fire kamper i VM, dette ble hans eneste internasjonale mål. Han spilte kun tolv landskamper for Uruguay mellom 1950 og 1952.
Med Peñarol vant Alcides Ghiggia den uruguayanske serien i 1950, 1951 og 1953. Etter det siste seriemesterskapet i 1953 flyttet han til Italia. Der spilte han for klubbene AC Milan og AS Roma og dessuten fem kamper for det italienske landslaget før han returnerte til hjemlandet, der han avsluttet fotballkarrièren.
Ghiggia var den eldste VM-spilleren som deltok i åpningsseremonien i VM i fotball 2006 i München i Tyskland 9. juni 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alcides Ghiggia – FIFA 
(en) Alcides Ghiggia – Transfermarkt 
(en) Alcides Ghiggia – national-football-teams.com 
(en) Alcides Ghiggia – FootballDatabase.eu 
(en) Alcides Ghiggia – EU-Football.info 
(en) Alcides Ghiggia – PlaymakerStats.com 
(en) Alcides Ghiggia – FBref 
Ukas legende: Alcides Ghiggia
Martin Cruz Smith

Martin Cruz Smith (født 1942 i Reading i Pennsylvania, USA) er en amerikansk forfatter. Hans døpenavn er Martin William Smith, men Smith valgte å endre mellomnavnet til Cruz etter sin bestemors etternavn.
Cruz far var jazz-musiker, moren jazz-sanger og aktivist for indianernes rettigheter. Han er utdannet ved University of Pennsylvania, hvor han ble Bachelor of Arts i 1964. Fra 1965 til 1969 arbeidet han som journalist. I 1970 debuterte han med den kontrafaktiske romanen The Indians Won, lagt til et Amerika der indianerkrigene fikk et annet resultat. Fra begynnelsen på 1970-tallet livnærte han seg som forfatter, men inntil gjennombruddet med den bestselgende thrilleren Gory Park i 1981 var han avhengig av å spe på inntektene med serieproduksjon av kiosklitteratur under et stort antall pseudonymer. Det mest kjente av disse er Simon Quinn.
Thrilleren Gorky Park med den sovjetiske militsmannen Arkady Renko i hovedrollen ble en stor bestselger, belønnet med blant annet Crime Writers' Associations Gold Dagger for årets beste krimroman. Time Magazine utropte boken til «thriller of the '80s». I 2005 ble den som en av syv nominert til The Dagger of Daggers, CWAs jubileumspris for beste kriminalroman utgitt de siste 50 år. Boken ble i 1983 filmatisert med William Hurt i hovedrollen.


== Bibliografi ==
The Indians Won (1970)
Gypsy in Amber (1971)
Canto for a Gypsy (1972)
Analog Bullet (1972)
The Devil in Kansas (1974) (som Simon Quinn)
The Last Time I Saw Hell (1974) (som Simon Quinn)
Nuplex Red (1974) (som Simon Quinn)
His Eminence, Death (1974) (som Simon Quinn)
The Midas Coffin (1975) (som Simon Quinn)
The Human Factor (1975) (som Simon Quinn)
Last Rites for the Vulture (1975) (som Simon Quinn)
Nightwings (1977)
Gorky Park (1981)
Stallion Gate (1986)
Polar Star (1989)
Red Square (1992)
Rose (1996)
Havana Bay (1999)
December 6 (2002) (også utgitt som Tokyo Station)
Wolves Eat Dogs (2004)Engelsk wikipedia lister dessuten et antall bøker publisert under fellespseudonymer som Nick Carter og Jake Logan med videre. Disse er ikke tatt med her siden identifikasjonen av forfatteren er usikker.


=== Oversettelser til norsk ===


== Priser og utmerkelser ==
The Gold Dagger 1981, for Gorky Park
The Hammett Prize 1996, for Rose
The Hammett Prize 1999, for Havana Bay


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Martin Cruz Smith – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Salon / Sophie Majeski: Interview med Martin Cruz Smith
Interview med Martin Cruz Smith (RealAudio)
Martin Cruz Smith hos Native American Authors Project
Martin Cruz Smith hos Fantasticfiction
EMedicine

eMedicine er en nettbasert, klinisk database, som ble etablert i 1996. Den er tilgjengelig på internett og består av kliniske oversikter over sykdommer, skrevet av eksperter innenfor hvert enkelt område. I USA kan leger benytte seg av eMedicine i spesialistutdanningen for allmennmedisin (Continuing medical education), bl.a. får man kurspoeng ved å fylle ut spørsmålsskjemaer knyttet til de enkelte artikler. Ca. 10 000 leger fra hele verden har bidratt til innholdet. Grunnleggeren av nettstedet var Scott Plantz og Richard Lavely. eMedicine ble solgt til WebMD i januar 2006.


== Eksterne lenker ==
eMedicine
Juan N. Méndez

Juan Nepomuceno Méndez (født 2. juli 1820, død 29. november 1894) var en meksikansk politiker og general. Han var president i Mexico i en kortere periode mellom den 6. desember 1876 og den 17. februar 1877.


== Referanser ==
Kallias II

Kallias (født 515 f.Kr., død 432 f.Kr.) var overhode for en velstående athensk familie, og var med på slaget ved Marathon (490 f.Kr.) i prestlig bekledning. Hans sønn, Hipponikos, var også en militærkommandant. Kallias er mest kjent som Kallias II for å kunne skille ham fra hans bestefar Kallias I og hans barnebarn, Kallias III.
En stund etter Kimons død, trolig rundt 445 f.Kr., ble Kallias sendt til Susa for å trekke en slutning med Artaxerxes I, konge av Persia, en fredsavtale som senere er blitt feilaktig benevnt som Kimonsfreden. Kimon hadde i realiteten ingenting å gjøre med denne avtalen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Herodot: Historie. Reclam, Stuttgart 2005, ISBN 3-15-018222-0
Platon: Sämtliche Werke in zehn Bänden. Insel-Verlag, Frankfurt am Main 2000
1. - Ion. Protagoras, Apologie, Kriton, Laches, Lyses, Charmides. ISBN 3-458-33101-8
Gaius Plinius Secundus: Naturalis Historia. Artemis-Verlag, München 1984
1. - Metallurgie. ISBN 3-7608-1613-4


== Litteratur ==
Jacob Burckhardt: Griechische Kultur-Geschichte. Insel-Verlag, Frankfurt am Main 2003, ISBN 3-458-34541-8
Eduard Meyer: Geschichte des Altertums. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, 1965
2. - Zeitalter der Perserkriege
3. - Der peloponnesische Krieg
José María Iglesias

José María Iglesias (født 5. januar 1823, død 17. november 1891) var en meksikansk politiker og journalist. Han var president i Mexico i en kortere periode fra den 31. oktober 1876 til den 15. mars 1877.
I 1852 ble Iglesias valgt inn i den meksikanske Kongressen, hvor han ble kjent for sin veltalenhet og sin kunnskap om konstitusjonell lov og rett. Iglesias var ansvarlig for å utarbeide en lov som hindret kirken fra å eie noen fast eiendom. Fra mai til september 1857 var han sekretær for statskassen.
Den 16. september 1857 ble Iglesias valgt til høyesterettsdommer. I mai 1863 ble president Benito Juárez tvunget til å forlate Mexico by, og Iglesias fulgte med ham. Etter å ha returnert til Mexico by, ble Iglesias igjen valgt inn i Kongressen. I 1867 ble Iglesias innsatt som president i deputertkammeret.
I 1871 trakk Iglesias seg fra politikken på grunn av skrantende helse. Han returnerte til offentlig tjeneste året etter, og i juli 1873 ble Iglesias igjen innsatt i Høyesterett, denne gangen som president. Den 26. september 1873 ble det avholdt presidentvalg, men Iglesias erklærte valget ulovlig på grunn av svindel. I fravær av en konstitusjonell president sier grunnloven at den utøvende makt i landet skal utøves av presidenten i Høyesterett, og som sådan ble Iglesias utnevnt til president i Mexico.Han døde i Mexico by den 17. november 1891, i en alder av 68 år.


== Referanser ==
Miguel Miramón

Miguel Gregorio de la Luz Atenógenes Miramón y Tarelo (17. november 1831 – 19. juni 1867) var den yngste som har vært president i hele Mexicos historie. Han var president i Mexico i 2 perioder fra den 2. februar 1959 til den 12. august 1860 og fra den 15. august til den 24. desember 1860.


== Referanser ==
Kallias

Kallias kan sikte til:

Kallias I
Kallias II
Kallias III
Konstantinos Kallias