Sindelfingen

Sindelfingen er en by i Tyskland i delstaten Baden-Württemberg med rundt 60 000 innbyggere. Byen ligger omtrent 15 km sørvest for Stuttgart. Hvis en begynner i øst grenser  byen til Stuttgart, Leinfelden-Echterdingen (Landkreis Esslingen) så vel som Böblingen, Aidlingen, Grafenau, Magstadt og Leonberg (alle Landkreis Böblingen). Byen glir faktisk i ett med Böblingen.
Økonomien i byen er hovedsakelig basert på bilindustrien, særlig fabrikken Daimler AG. I middelalderen lå det et veveri i byen, og i dag står moteindustrien fremdeles sterkt. 


== Geografi ==
Sindelfingen ligger utenfor den nordøste randen av den øvre „Gäu“ sør for naturreservatet Glemsskogen mellom elven Schwippe som har sitt utspring i byen, og Sommerhofenbekken. 
Den høyeste punktet til Sindelfingen ligger på 532m, den laveste på 409m over havet.


=== Bystruktur ===
Sindelfingen består av den egentlige byen så vel som de to bydelene Maichingen og Darmsheim som ble tilknyttet i 1971. For tiden oppstår en ny bydel, den såkalte „Flugfeld“ (flyplass). Flugfelden er et fellesprosjekt mellom Sindelfingen og Böblingen.
I kjernebyen er det noen boligområder som har egne navn som Spitzholz, Eichholz eller Hinterweil. 


== Historie ==
Omkring 1065 ble grunnlagt et kloster av Graf Adalbert (II.) som ble nevnt for første gang i 1155 som „praepositura in Sindelvinga“. I 1476 ble grunnlagt et nytt kloster i Tübingen som fikk mest av eiendommen til Sindelfingen. Av eiendomsrestene ble grunnlagt Augustiner-klosteret som ble oppløst i 1535.
Som svaret på bygrunnlegelsen til Böblingen i 1250 fulgte Sindelfingens bygrunnlegelse i 1263. Allerede før bymuren var ferdig, innbyggerne til Böblingen angrep Sindelfingen som gjorde av den to nabobyene store rivaler. Men Sindelfingen ble en ubetydelig by for lang tid.
På 1800-tallet ble Sindelfingen en betydelig veverby. I 1900-årene fulgte en stor økning av industrien. I 1914 bosettes seg Daimlerverket i Sindelfingen. Sindelfingen vokste til en betydelig industriby. Derfor ble byen sterkt ødelagt i løpet av den andre verdenskrig. Byen som hadde et innbyggerantall av 8500 til krigsavslutningen, passerte 20 000 innbyggere i 1957. Dette medført t byen ble: „Große Kreisstadt“.
Under regionsreformen i 1971 byen oppnådde byen dagens utstrekning. I 1990 var Sindelfingen vertsby for tiende „Landesgartenschau Baden-Württemberg“. 


=== Religion ===
Sindelfingen var opprinnelig del av bispedømmet Konstanz
Da byen hørte til Württemberg siden 1300-årene, ble byen
protestantisk under hertug Ulrich i 1535 som følge av reformasjonen. Hovedkirken er Martinskirken, en av den eldste kirkene til landet (ordinasjonen i 1083).
Alle fire menigheter danner den protestantiske helmenigheten Sindelfingen.
Etter reformasjonen katolikker er i Sindelfingen siden enden av 1800-årene. Den første katolske kirken er kirken „Zur Heiligsten Dreifaltigkeit“ som ble bygd i 1952.
I Sindelfingen er det også organiserte menigheter tilhørende blant annet De frie evangeliske forsamlinger, Medodistkirken, Baptistsamfunnet, Den nyapostoliske kirke og et kristnet tyrkisk samfunnet (Türkçe Konusan Kilise Toplulugu).
Mange Sindelfingenborgere tilhører ikke-kristne trossamfunn. De meste er muslimer, som i mellomtiden har en egen moské.


=== Tilknyttet byer ===
1. september 1971: Darmsheim
1. desember 1971: Maichingen


=== Befolkning ===
Innbyggertallene ble bedømt, resultatene til folketellinger (*) eller statistiske data. Alle tallene siden 1871 fra „Statistisches Landesamt
Baden-Württemberg“.


== Politikk ==


=== Byrådet ===
Byrådet består av 45 representanter siden den siste valget på 13. juni 2004.


=== Borgermester ===
Den første borgermesteren til landsbyen, den såkalte „Schultheiß“, ble navnet i 1255. I 1271 ble navnet en Schultheiß til byen. Siden 1930 den første mannen i byen ble kalt „Bürgermeister“. På 1. februar 1962 Sindelfingen ble „Große Kreisstadt“ og så ordføreren blir nevnet „Oberbürgermeister“. Denne blir valgt for åtte år. 
Ordfører siden 1819

1819–1826: Johann Friedrich Dinkelacker
1826–1832: Johann Breuning
1832–1849: Christian Immanuel Conz
1850–1895: Johann Gottfried Frank
1895–1932: Wilhelm Hörmann
1932–1945: Karl Pfitzer
1945–1946: Werner Häring
1946–1977: Arthur Gruber
1977–1993: Dr. Dieter Burger
1993–2001: Dr. Joachim Rücker
Siden 2001: Dr. Bernd Vöhringer


=== Våpen og flagg ===
Sindelfingens våpen viser tre hjortehorn over et svart kors. Hjortehorn symboliserer tilhørigheten til Württemberg. Byflagget er svart-kvitt. Våpenet og flagget har en lang tradisjon.


=== Vennskapsbyer ===
Schaffhausen (Sveits), siden 1952
Corbeil-Essonnes (Frankrike), siden 1961
Sondrio (Italia), siden 1972
Dronfield, North East Derbyshire (Storbritannia), siden 1981
Győr (Ungarn), siden 1989
Torgau (Sachsen / Tyskland), siden 1988
Chełm (Polen), siden 2001Siden 1955 Sindelfingen står fadder til fordrevne fra byen Würbenthal i Sudetenlandet.


== Økonomi og infrastruktur ==
Sindelfingen er preget av bilindustrien, særlig Daimler AS. Med rund 33000 arbeidere driften er konsernets største på jorden.
I middelalderen lå det et veveri i byen, og i dag står moteindustrien fremdeles sterkt her.
Stadtwerke Sindelfingen GmbH som er 37,4% byeid, gjør energien og vannet.


=== Trafikk ===
Sindelfingen ligger nærmest motorveien A 81 (Würzburg–Gottmadingen) som krysser seg med A 8 nordøst i byen. Dessuten har Sindelfingen tilknytning til forbundsveien B 464 (til Reutlingen) og B 14 (til Stuttgart).
Sindelfingen har ikke regelmessige jernbaneforbindelser. Fra 2010 skulle kjøre den nye S-banen S60 (S-banen Stuttgart) med stoppesteder i Sindelfingen og bydelen Maichingen. For tiden er det to stoppesteder på området til Böblingen (S1 stoppested Goldberg og stasjonen Böblingen for regionale tog) som er fort oppnåelig fra Sindelfingen. S-banene og bussene er del av VVS (Verkehrsverbund Stuttgart / trafikkforbundet Stuttgart). 
Lufthavnen Stuttgart er også fort oppnåelig med S-banen eller bilen.


== Kultur, severdigheter og gastronomi ==


=== Museer ===
Det gamle rådhuset til bydel Maichingen huser „galleriet til byen Sindelfingen“ og det middelse rådhuset til Sindelfingen huser „Lütze-museet“, som har åpnet i 1990
Sindelfingens historie kann ble fulgt i „bymuseet“, som er i det gamle rådhuset fra 1478 og det salthuset (1592) (fri inngang). I salthuset er også den würbenthaler hjemstedstua.
Den „gamle veveriskolen“ har fått plass til et vevermuseet.
Siden 1994 er det „huset til historien til IBM-databehandlingen“ huset i en gammel IBM-fabrikk.


=== Byverk ===
Den gamle rådhuset og Martinskirken (1083) er kjennetegn til byen. Annet severdigheter er:

Det middelse rådhuset ved „Marktplatz“ (torget)
„Kurze Gasse“ (kort smug) med bindigsverkhus
Gammel kirkegården (bak biblioteket)
Klostersjø
Forhenværende Landesgartenschau (hageutstilling) (med liten banen i Sommerhofen-Park)
Svømmehallen og friluftsbadet
Goldbergtårnet
Fuglbeskyttelse-og-informasjon-sentrumet (VIZ) ved friluftsbadet (fri inngang)
Tårnet Sindelfingen-Steige
Tårnet Sindelfingen-Eichholz
Vennskapsbrønnen på „Marktplatz“  (ble formt fra Bonifatius Stirnberg. Rundt en stor Pegasus-brønn ble stil topp seks små brønner som symboliserer den seks vennskapsbyene. Figurene er bevegelig.
Fotgjengeroverganger av carrara-marmor i „Ziegelstraße“ (teglsteingate).
Sporthall „Glaspalast“ fra Günter Behnisch (1977).


=== Fritid og sport ===
Badesentrum Sindelfingen
Den liten banen i Sommerhofen-Park (kjører søndags, fra april inntil september)
Glaspalast – Sporthall med 200-m-tartan-løpebanen, 2 judohaller, 8 bowlingbaner, trenings- og gymnastikkrom.


=== Regelmessige arrangementer ===
Den internasjonale gatefesten på den tredje junihelgen er en av den største gatefesten i Europa. Tre døgn med danser, folklore og selvfølgelig delikatesser.
En internasjonal friidrett-hallmeeting i Glaspalast på årets begynnelse. 1994 verdensrekord  i 7,3 s på 60 m hekkeløpet (Colin Jackson)
På årets begynnelse den verdenskjente Mercedes-Benz-Junior-Cupen


=== Foreninger ===
VfL Sindelfingen; dennes kvinnelig fotballag kjemper i den 2.BL Syd.
Billard-Club Sindelfingen (BCS) som kamper i 1. Bundesliga; den 14.1e verdensmesteren Oliver Ortmann spiller for Sindelfingen.


== Personligheter ==


=== Æresborgerer ===
Disse personene er æresborgerne av Sindelfingen:

1918: Mina Zweigart, firma Zweigart
1946: Wilhelm Hörmann, ordfører
1951: Dr. Wilhelm Haspel, direktøren i Daimler-Benz
1963: Dr. Wilhelm Langheck, direktøren i Daimler-Benz
1963: Arthur K. Watson, presidenten i IBM
1970: Karl Hummel, kommunestyre
1975: Ernst Schäfer, kommunestyre


=== Sønner og døtre ===
ved 1444, Johannes Widmann (i Maichingen), † 31. desember 1524 I Pforzheim, legen til hertugen “Eberhard im Bart“ og til hertugen [[Ulrich(Württemberg)|“Ulrich von Württemberg“]]

1806, 6. juni, Ottmar Friedrich Heinrich Schönhuth, † 6. februar 1864 i Edelfingen (i dag Bad Mergentheim), prest og historiker
1820, 26. november, Friedrich Heise, † 22. juli 1866 i Stuttgart-Bad Cannstatt, tysk komikker
1941, Lutz Ackermann, tysk billedhogger
1941, 30. juni, Wolfgang Hermann Körner, tysk forfatter
1948, 6. april, Friederike Roth, tysk forfatter
1965, Heidrun Gärtner, tysk skuespiller
1966, Uwe Spinder, tysk kabarettist
1966, 20. november, Oliver Hasenfratz, † 14. november 2001 i Berlin, tysk skuespiller
1984, 9. september, Susanne Stadlmüller, tysk kunstløper


=== Videre personligheter ===
Personligheter som levde i Sindelfingen

Wilhelm Friedle, direktøren til Daimler-Benz i Sindelfingen inntil 1935 brakte samlebåndet til Tyskland
Gustl Hohenstein, byggeren til „Häuser der Konfektion“ og messen Sindelfingen
Roland Emmerich, Hollywood-regissør; vokste opp i Sindelfingen


== Referanser ==


== Litteratur ==
Württembergisches Städtebuch; Band IV delband Baden-WürttembergBand 2 fra "Deutsches Städtebuch“. Handbuch städtischer Geschichte – Im
Auftrage der Arbeitsgemeinschaft der historischen Kommissionen og med hjelp av
den „Tyske Städtetagen“, den „Tyske Städtebunden“ og
den „Tyske Gemeindetagen“, uttgav fra Erich Keyser, Stuttgart, 1961

Lorenz, S., Scholz, G. (Hg.): Böblingen. Vom Mammutzahn zumMikrochip. Filderstadt 2003 (ISBN 3-935129-09-2)

Hermann Weisert: Sindelfingen im Wandel der Zeit. Röhm Verlag,Sindelfingen 1988

Stadt Sindelfingen (Hrsg), Dorothee Ade-Rademacher, ReinhardRademacher: Reich an Vergangenheit. Römer und Alamannen in
Sindelfingen. Sindelfingen 2004 (Schriftenreihe des Stadtarchivs
Sindelfingen, Band 6), ISBN 3-00-014744-6

Thomas Knopf: Das römische Sindelfingen. Konrad Theiss Verlag,Stuttgart 2000 (Materialhefte zur Archäologie in Baden-Württemberg,
Band 55), ISBN 3-8062-1497-2

Beck, Alfred: Chronik von Darmsheim, Böblingen 1930 (ny opplage 2003)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sindelfingen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
„Sindelfingen ohne Barrieren“ prosjektet til Stiftsgymnasium Sindelfingen