jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Juan Francisco Fresno Larraín

Juan Francisco Fresno Larraín (født 26. juli 1914 i Santiago i Chile, død 14. oktober 2004 samme sted) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Santiago de Chile 1983–1990.
Han ble kreert til kardinal av pave Johannes Paul II i 1985.
Kardinal Fresno spilte en nøkkelrolle i anstrengelsene for å reetablere demokratiet i Chile under general Augusto Pinochet Ugartes militærdiktatur. Han tok kontakt med opposisjonsledere og fikk den til å gå sammen som en prodemokratisk kraft som inkluderte også marxistene og den prodemokratiske høyrefløy. Deretter hjalp ham dem med deres første anstrengte kontakter med regjeringen, og var en av dem som støttet Acuerdo Nacional para la Transición a la Democracia Plena («Den nasjonale overenskomst for overgang til fullt demokrati»). Dette førte til folkeavstemningen i 1988 som markerte begynnelsen på slutten for militærregimet.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Pave Benedikt XV (1854-1922) *1907
Erkebiskop Sebastiano Nicotra (1855-1929) *1917
Biskop Gilberto Fuenzalida Guzmán (1868-1938) *1918
Erkebiskop Alfredo Cifuentes Gómez (1890-1989) *1934
Kardinal  Juan Francisco Fresno Larraín (1914-2004) *1958


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Carlos Oviedo Cavada

Carlos Oviedo Cavada (født 19. januar 1927 i Santiago i Chile, død 7. desember 1998 samme sted) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Santiago de Chile 1990–1998. Han tilhørte Mercedianerne.
Han ble kreert til kardinal av pave Johannes Paul II i 1994.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) *1898
Kardinal Benedetto Aloisi Masella (1879-1970) *1919
Erkebiskop Ettore Felici (1881-1951) *1927
Erkebiskop Alfredo Silva Santiago (1894-1975) *1935
Kardinal Carlos Oviedo Cavada (1879-1970) *1919


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Franziskus Ehrle

Franziskus Ehrle (født 17. oktober 1845 i Isny im Allgäu i kongedømmet Württemberg, død 31. mars 1934 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Franziskus Ehrle var sønn av legen Franz Ehrle og hans hustru Berta von Frölich.


=== Jesuitt, prest ===
Franziskus Ehrle studerte ved jesuittskolen i Feldkirch (Vorarlberg), i Maria-Laach, og i Ditton Hall ved Liverpool, gikk i 1861 inn i jesuittordenen, og ble presteviet i 1876 i England. 
Han var en tid medlem av redaksjonen for tidsskriftet Stimmen aus Maria-Laach. 
Fra 1880 viet han seg til historiske studier især i Roma. Det gjaldt da særlig middelalderhistoriens forskjellige grener. Han foretok i 1882 for håndskriftsstudiers skyld flere vidstrakte reiser. Hans Historia bibliothecæ romanorum pontificum tum Bonifatianæ tum Avenionensis (1890) gav ham en plass i ledelsen av Vatikanbiblioteket. Han virket i mange år i Roma også blant annet ved Det pavelige universitet Gregoriana der han underviste i skolastikkens historie, og var professor i paleografi ved det pavelige bibelinstitutt.
Han var arkivar og bibliotekar i Vatikanet 1929–1934.


=== Kardinal ===
Han ble kreert til kardinal av pave Pius XI i 1922,  med San Cesareo in Palatio som tittelkirke.


== Forfatterskap ==
Han har skrevet Zur Geschichte und Reform des Armenwesen (1881), men hans hovedverk var Historia Bibliothecæ Romanorum Pontificum tum Bonifatianæ tum Avenionensis (1890). Sammen med dominikanerpateren Heinrich Denifle utgav han «Archiv für Litteratur und Kirchengeschichte des Mittelalters» i syv bind (1885-1900), hvori han offentliggjorde grunnleggende avhandlinger, blant annet vedrørende konsilet i Vienne og fransiskanerordenens eldre historie.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Friedrich Wilhelm Bautz: «Ehrle, Franz» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 1, Hamm 1975, sp. 1472–1473.
Helmut Binder: Franz Ehrle SJ. In: Lebensbilder aus Baden-Württemberg 22 (2007), S. 281–306.
Karl Christ: Kardinal Franz Ehrle. Leipzig 1935.
Peter Gangl: Franz Ehrle (1845–1934) und die Erneuerung der Scholastik nach der Enzyklika „Aeterni Patris“. Regensburg 2006.
Christine Grafinger: Ehrle, Franz. In: Maria Magdalena Rückert (Hrsg.): Württembergische Biographien unter Einbeziehung hohenzollerischer Persönlichkeiten. Band I. Im Auftrag der Kommission für geschichtliche Landeskunde in Baden-Württemberg. Kohlhammer, Stuttgart 2006, ISBN 3-17-018500-4, S. 56–58.(E-Text).
(de) Walther Holtzmann: «Ehrle, Franz.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 4, Duncker & Humblot, Berlin 1959, ISBN 3-428-00185-0, s. 360 f. (digitalisering).
Raphael M. Huber: Francis Cardinal Ehrle S. J. 1845–1934. In memoriam. In: The Catholic Historical Review, 20 (1934), S. 175–184.
Kenneth Kapstad

Kenneth Kapstad (født 20. april 1979) er trommeslager i bandene Goat the Head, God Seed, Spidergawd og Monolithic. Kapstad var trommeslager i Gåte fra 2004 til de ble oppløst i 2005. Han er født på Løkken Verk, og bor nå i Oslo. Han spilte i Meldal skolekorps, gikk musikklinjen på Orkdal vidaregåande skole, to år på Sund Folkehøgskole, et år på konservatoriet i Agder og fire år på konservatoriet i Trondheim. Har tidligere spilt i band som Motorpsycho, Animal Alpha, Dadafon, Cucumber og SoundTank.
I 2014 ble han utpekt til NTNU-jazzambassadør, en tittel som årlig tildeles en jazzartist eller -gruppe som på en fremragende måte fungerer som ambassadør for NTNU og jazzmiljøet i Trondheim.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kenneth Kapstad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Magnus Børmark

Magnus Børmark (født 26. november 1982) er en norsk musiker, sanger og komponist. Børmark er gitarist i folkrockbandet Gåte, som i 2002 mottok Spellemannsprisen for Årets nykommer. 
Børmark er hjertet bak det progressive bandet “22”. Bandet hadde stor suksess på NRK P3 med låta “I am that I am” og har turnért verden rundt med sine rytmisk lekne- og originale låter, servert med fargerikt musikalsk overskudd, luktkanoner og symbolmystikk.
Magnus Børmark har komponert musikk og lyddesign til en rekke teaterforestillinger ved bl.a Det Norske Teatret, Trøndelag Teater, Haugesund Teater, Black Box Teater samt til flere uavhengige scenekunstproduksjoner. 


== Diskografi ==


=== Gåte ===
Gåte EP (2000)
Gåte EP (2002)
Jygri (2002)
Statt opp (2003)
Iselilja (2004)
Liva (2006)
Svevn (2018)SinglerLiti Kjersti (2000)
Kringelhauk (2001)
Bendik og Årolilja (2002)
Til deg (2002)
Kara tu omna (2002)
Sjåaren (2004)
Sjå attende (2004)
Stolt solvår (2017)
Rideboll og Gullborg (2017)
Attersyn (2017)
Kom no Disjka (2018), med Jon Gjelten
Bannlyst (2018)


=== 22 ===
E.S.P. (2008)
FluX (2010)
Plastik EP (2011)
FluX/The Pool Sessions (2012)
You Are Creating: Limb1 (2017)
You Are Creating: Limb2 (2018)SinglerI Am That I Am (2010)
Ectypes (2014)
You Are Creating (2017)


=== Deltar på ===
Jerk: Dischord EP (2001)
Zeromancer: Zzyzx (2003)
Are & Odin: Haiglaigts:Farvel og på Gjensyn (2005)
Too Far Gone: Sola i ryggen (2009)
Nemoland: Peace & Plenty (2009)
Sturla Eide: Triller (2010)
Batteri: Batteri (2010)
Universal Music/MBN: Trondheim Calling 2010 (2010)
Goat the Head: Doppelgängers (2010)
Sarath: Siste indre (2010)
Åge Aleksandersen & Sambandet: Furet værbitt (2011)
Light Yellow: Hviler på høstblad (2011)
Motorpsycho & Ståle Storløkken: The Death Defying Unicorn (2012)
Gunnhild Sundli: Lyset (2012)
Gunnhild Sundli: Gi mæ fred (2012)
Svevestøv: En ainna melodi (2012)
The Hex: Bringing Guns to a Knife Fight (2012)
Gunnhild Sundli: Du e nær (2012)
Dr. Fish: Jeg bor i Lofoten (2013)
Frøy Aagre Electric: Berlin (2013)
Mattis Kleppen & Resjemheia: Mattis Kleppen & Resjemheia (2013)
Soup: The Beauty of Our Youth (2013)
Gunnhild Sundli: Tankerop (2013)
Supermale: Supermale Yourself (2013)
Frøy Aagre Electric: Berlin (2013)
Zeromancer: Something For the Pain – The Best of Zeromancer (2013)
Grand General: Grand General (2013)
Frøy Aagre Electric: Frøy Aagre Electric (2013)
Motorpsycho & Ståle Storløkken ft. Kammerkoret Aurum & Sheriffs of Nothingness: En konsert for folk flest (2015)
Monolithic: Frantic Calm (2015)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Magnus Robot Børmark på Diskografi.no
22 sin hjemmeside Arkivert 16. desember 2014 hos Wayback Machine.
Tarja Turunen

Tarja Soile Susanna Turunen Cabuli (født 17. august 1977 i Kides, Finland) er en finsk sanger. Hun er kjent som vokalist i det symfoniske power metal-gruppen Nightwish. 
Turunen lærte å spille piano fra hun var seks år gammel. Da hun var 18 år gammel ble hun antatt ved Sibelius-akademiets avdeling i Kuopio hvor hun utdannet seg til operasanger. Der gikk også Tuomas Holopainen, Nightwishs grunnlegger, og han fikk Tarja med som vokalist.
Den første CD-en med Nightwish, Angels fall first, kom 1997, og ble mottatt med interesse av publikum. Neste plate, Oceanborn, kom følgende år, og ble et gjennombrudd i hjemlandet. Da Wishmaster kom i 2000, fikk bandet et internasjonale gjennombrudd og platen solgte 150 000 eksemplarer. Samtidig hadde hun etablert seg på operaen, både i Nyslott i koret, og i Helsingfors som sopran.
I 2002 kom Century Child som solgte 250 000 eksemplarer. Gjennom årene har hun foruten Nightwish også gjort en del mindre prosjekter, dratt på turné i Sør-Amerika, og studert videre på Karlsruhe Musikkhøyskole i Tyskland. I 2004 kom gruppas hittil mest solgte album Once, og i 2005 også Highest Hopes som er deres andre samlealbum.
Turunen har blitt omtalt som ei goth-prinsesse. Tarjas ansikt har vært på omslaget i musikkmagasiner i mange land, blant annet Metallian, Blue Wings, Metal Hammer, Rock Hard og Close Up Magazine. Hun er gift med en argentinsk mann ved navn Marcelo Cabuli. 
Hun blir også kalt for Power-Metals evige dronning.
I oktober 2005 fikk Tarja Turunen et brev fra de andre bandmedlemmene i Nightwish. Det ble også lagt ut på gruppas hjemmeside, og innholdet var at hun ikke lenger var ønsket i bandet. Det betydde også at bandet var uten vokalist.
Tarja Turunen fortsatte som soloartist og hun har spilt inn et soloalbum, My winter storm, som kom ut i november 2007. Albumet blir hennes egentlige solodebut, selv om hun i 2006 gav ut en juleplate.


== Diskografi ==


=== Med Nightwish ===
Angels Fall First (1996)
Oceanborn (1998)
Wishmaster (2000)
Century Child (2002)
Once (2004)


=== Solo karriere ===
Henkäys Ikuisuudesta (2006)
My Winter storm (2007)
The Seer (EP 2008)
What Lies Beneath (2010)
Colours in the Dark (2013)
Ave Maria - En Plen Air (2015)
The Brightest Void (EP 2016)
The Shadow Self (2016)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Tarja Turunen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tarja Turunen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tarja Turunen på Internet Movie Database 
(en) Tarja Turunen hos The Movie Database 
(en) Tarja Turunen på Apple Music 
(en) Tarja Turunen på Discogs 
(en) Tarja Turunen på Discogs 
(en) Tarja Turunen på MusicBrainz 
(en) Tarja Turunen på Encyclopaedia Metallum 
(en) Tarja Turunen på Encyclopaedia Metallum 
(en) Tarja Turunen på Spotify 
(en) Tarja Turunen på Songkick 
(en) Tarja Turunen på Last.fm 
(en) Tarja Turunen på AllMusic 
Tarja Turunen på Twitter 
Tarja Turunen på Facebook 
Tarja Turunen på Instagram 
Tarja Turunen på YouTube 
Tarja Turunen på Myspace 
Tarja Turunen på Tumblr
Vatnajökull

Vatnajökull er Europas største isbre i volum (i underkant av 3000 km³) og med et areal på 8100 km² er den Europas nest største i areal (etter Austfonna på Svalbard). Breen ligger sydøst på Island og dekker mer enn åtte prosent av landet. Isens tykkelse er opptil 1000 meter, men har et gjennomsnitt på 400 meter. Vatnajökull  består av ulike del-breer med egennavn langs kanten, regnet med klokken fra nordvest: Koldukvislarjökull, Rjupnabrekkujökull, Dyngjujökull, Brúarjökull, Fláajökull, Heinabergsjökull, Breidamerkurjökull, Öræfajökull, Skeidarárjökull og Skaftárjökull.
Vatnajökull nasjonalpark omfatter breen, og er Europas største nasjonalpark. Nasjonalparken ble i 2019 oppført på Unescos verdensarvliste.


== Utvikling ==
Som de fleste andre breene i Europa ble Vatnajökull borte etter den siste istida og kom ikke tilbake igjen før en klimaforverring for to til tretusen år siden. Fra ca. 1400 økte den i areal fram til 1700-/1800-tallet i Den lille istida. Tidligere ble breen kalt «Klofajökull». Grunnen er at breen er kløvet opp i mange bretunger. 
Fram til rundt 1930 var den nokså stabil før den da begynte tilbaketrekning på grunn av en varm periode. Fra rundt 1990 er det igjen en varm periode, og breen trekker seg stadig tilbake. 


== Vulkaner ==
Under Vatnajökull finnes det flere vulkaner: Öræfajökull i sør, Gjálp og Bárðarbunga i nordvest, Kverkfjöll med to kratere i nord, Grímsvötn i vest, Breiðabunga i sydøst, og Esjufjöll i syd. Mest aktiv av disse er Grímsvötn, som hadde sitt siste utbrudd i 2011. Utbruddene blir ofte fulgt av store flommer i Skeiðará over Skeiðarársandur. En del av breen heter Öræfajökull og der ligger Hvannadalshnjúkur som er Islands høyeste punkt. Öræfajökull har hatt utbrudd to ganger siden Island ble funnet; 1362 og 1727. Allikevel sies den å være Europas nest mest aktive stratovulkan, etter Etna. Gjálp hadde sitt siste utbrudd i 1996 og ble etterfulgt av en katastrofeflom i Skeiðará, som brøt ned broer og veier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vatnajökull – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Vatnajökull – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Tur over Vatnajökull
Vatnajökull.com (Bilder)
visiticeland (Islands turistforening)
Crisanto Luque Sánchez

Crisanto Luque Sánchez (født 1. februar 1889 i Tenjo i Colombia, død 7. mai 1959 i Bogotá) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Bogotá 1950–1959.


== Liv og virke ==


=== Prest ===
Luque fikk sin filosofiske og teologiske utdannelse ved presteseminaret i Bogotá. Han ble presteviet 28. oktober 1916, og virket deretter som sjelesørger i erkebispedømmet Bogotá.


=== Biskop, erkebiskop ===
Pave Pius XI utnevnte ham i 1931 til titularbiskop av Croae og hjelpebiskop i Tunja. Han ble bispeviet av den apostoliske nuntius i Colombia, erkebiskop Paolo Giobbe. Medkonsekratorene var José Ignacio López Umana, biskop av Garzón, og Luis Adriano Díaz, erkebiskop av Cali. I 1932 ble Sánchez apostolisk administrator av Tunja.
Pave Pius XII utnevnte ham i 1950 til erkebiskop av Bogotá. Han ble da også ordinarius for det colombianske militærordinariat. 


=== Kardinal ===
Han ble kreert til kardinal av pave Pius XII i 1953, med Santi Cosma e Damiano som titteldiakonia. Han deltok under konklavet 1958 som valgte pave Johannes XXIII.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) *1898
Kardinal Paolo Giobbe (1880-1972) *1925
Kardinal Crisanto Luque y Sánchez (1889-1959) *1931
Kardinal José de Jesús Pimiento Rodríguez


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Aníbal Muñoz Duque

Aníbal Muñoz Duque (født 3. oktober 1908 i Santa Rosa de Osos i Colombia, død 15. januar 1987 i Bogotá) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Bogotá 1972–1984.Han ble kreert til kardinal av pave Paul VI i 1973.Han deltok under konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) *1898
Kardinal Clemente Micara (1879-1965) *1920
Kardinal Antonio Samorè (1905-1983) *1950
Kardinal Aníbal Muñoz Duque (1908-1987) *1951


== Referanser ==
Mario Revollo Bravo

Mario Revollo Bravo (født 19. juni 1919 i Genova i Italia, der hans far var generalkonsul, død 3. november 1995 i Bogotá i Colombia) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Bogotá 1984–1994.
Han ble kreert til kardinal av pave Paul VI i 1988.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Bodø Motorsportklubb

Bodø Motorsportklubb ble etablert i 1989, og var de første årene delt i to avdelinger: Motorcross og trial. Motorcross-avdelingen ble etter hvert lagt brakk og klubben var i mange år en ren trial-klubb. Klubben er den eneste motorsportklubben nord for Trøndelag som har aktivitet innen trial.
Klubben har i mange år hatt tett tilknytning til det som nå er Motorsenteret i Bodø.
Jørn-Kr. Jørgensen

Jørn-Kristian Jørgensen (født 1954) er en norsk forfatter, redaktør og informasjonsrådgiver. Jørgensen har publisert flere av bøkene sine på Commentum Forlag, blant annet Mens tiden går (2006) og En form for kjærlighet (2009). 
Jørgensen er fra Oslo.
Jørgensen har siden 1982 vært knyttet til Oslo politidistrikt - først som førstekonsulent, deretter som seniorrådgiver ved distriktets Stab for kommunikasjon. Fra 1986 besvarte han spørsmål om politiet og politiets arbeid i «Politispalten» til Mikke Mus-klubben. Han har skrevet flere bøker om politiet, blant annet «Politinotater 1644-2014» og «Vi hadde andre drømmer» (om Oslo-politiet under 2. verdenskrig). Han har også redigert boken «Sakens sanne sammenheng» om Trondheimspolitiet gjennom tidene, sammen med Jan Algar Selin. Hans to siste bøker er "Trøster og tyrann" - om hovedpolitistasjonen Møllergaten 19 og "Vårt vidunderlige Oslo" om Oslo by - sammen med tegneren Tor Wilthill.
Jørn-Kr. Jørgensen er redaktør for Norsk Politihistorisk Årbok, som utgis av Norsk politihistorisk selskap og for fagbladet «Politipensjonisten».
Siden desember 2019 er Jørgensen fri og uavhengig forfatter med base i Oslo.


== Bibliografi ==
Jørgensen, Jørn-Kr. (red.) Samhold er vår styrke: Oslo politiforening 100 år 1894-1994. Oslo: Foreningen. 1994. ISBN 8299328918. 
Jørgensen, Jørn-Kr. (2000). Te med elefanter: opplevelsesbilder fra solskinnsparadiset Sri Lanka. Oslo: Genesis. ISBN 8247601729. 
Jørgensen, Jørn-Kr. (red.) Kriminalitet i Norge 1994. [Oslo]: Norske publikasjoner : I samarbeid med Kriminalteknisk forum. 1994. ISBN 8277380011. 
Jor, Finn og Jørgensen, Jørn-Kr. (1998). I livets manesje: et møte med Arnardo og hans cirkus - i går, i dag og i morgen. Oslo: Grøndahl Dreyer. ISBN 8250425170. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Jørgensen, Jørn-Kr. (1998). En liten bok i min hånd: et ord, en bønn og en sang i hverdagen. Oslo: Orion. ISBN 8245802700. 
Retterstøl, Nils og Jørgensen, Jørn-Kr.: I grenseland - fra en psykiater liv. Cappelen Damm.
Jørgensen, Jørn-Kr.: Guddommelig Kvinnegnist - om Frelsesarmeoberst Othile Tinning og hannes liv. Lunde Forlag.
Jørgensen, Jørn-Kr.: Politinotater - Oslo politidistrikt 270 år. Utgikk av Oslo politidistrikt.
Jørgensen, Jørn-Kr.: Mens tiden går, Commentum Forlag AS.
Jørgensen, Jørn-Kr.: En form for kjærlighet - om psykoanalyse, Commentum Forlag.
Jørgensen, Jørn-Kr.: "Vi hadde andre drømmer" - om Oslo politi under andre verdenskrig. Utgitt av Oslo politidistrikt.
Jørgensen, Jørn-Kr.: Vårt vidunderlige Oslo - med tegninger av Tor Wilthill. Commentum Forlag AS.
Jørgensen, Jørn-Kr.: (2022) "Notater" - selvbiografiske og andre dagsboksblad, Commentum Forlag AS.
Jørgensen, Jørn-Kr.: (2022) "Jeg kan høre en melodi" - om orkestrene og annet i Auschwitz, Birkenau og Buna. Commentum Forlag AS.


== Utmerkelser ==
Politimedaljen med laurbær - tildelt av Politidirektoratet (2022)
Politimedaljen med to stjerner
Oslo Politiforenings (OPF) Hederstegn
Politiets Pensjonistforbunds (PPF) Hederstegn


== Kilder ==
Commentum