jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pera

Pera er en bydel i det sentrale Istanbul, i kommunen Beyoğlu. Det området som i dag benevnes som Pera, dekker høyden ovenfor Galatabrua på neset mellom Det gylne horn og Bosporos. İstiklâl Caddesi er hovedgata gjennom bydelen.
Pera har vært bebygd alt fra byen Bysants' eldste tid. Navnet kommer av gresk pera – «på den andre sida» – og ble først brukt på hele området på nordsida av Det gylne horn (Galata), seinere mer spesifikt på høydedraget. 
Pera utvikla seg under Det ottomanske rike til å bli den delen av Konstantinopel der utlendingene holdt til, og har til i dag vært den mest kosmopolitiske delen av Istanbul. Det var her alle europeiske land hadde sine ambassader, og rundt ambassadene vokste det opp «nasjoner» som var mer og mindre uavhengige av de ottomanske myndighetene. 
En bybrann i 1831 la mye av den eldre bebyggelsen i aske, og utover på 1800-tallet ble mange kvartaler gjenoppbygd etter tidas vesteeuropeiske stilidealer.
Pera er et sentrum for byens verdslige kulturelle liv, med teatre, kinoer og gallerier. Pera har også Istanbuls mest fasjonable forretninger, sentrert rundt İstiklâl Caddesi.


== Litteratur ==
Franz von Caucig: Von Constantinopel nach Istanbul. Privatdruck, Nürnberg o.J.
Edhem Eldem: Ottoman Galata and Pera between myth and reality. I: Ulrike Tischler (utg.): From «milieu de mémoire» to «lieu de mémoire». The cultural memory of Istanbul in the 20th century. Martin Meidenbauer Verlagsbuchhandlung, München 2006, ISBN 3-89975-063-2, s. 19–36 (online).
Carsten Meyer-Schlichtmann: Von der Preussischen Gesandtschaft zum Doğan-Apartmanı. 130 Jahre eines Hauses in Beyoğlu. İstanbul Kitablığı, Istanbul 1992, ISBN 975-7687-09-X.
Sparta Amfi

Sparta Amfi er hjemmearenaen til ishockeylaget Sparta Warriors, en del av idrettslaget Sparta Sarpsborg. Hallen er Norges eldste, og ble bygd på dugnad. Den stod ferdig i 1963, på Brevik like utenfor Sarpsborg by.
Publikumsrekorden i Sparta Amfi er 6 000, men kapasiteten er redusert til 3 450. Det er ble gjennomført en ombygging av hallen etter sesongen 2011/2012, som blant annet ga hallen en publikumskapasitet på 3 900.
Anlegget har to isflater. Den nyeste ble offisielt åpnet 25. januar 2007 i en egen, nybygget hall vegg-i-vegg med selve amfibygningen. Den nye hallen heter «Hafslund Ungdomshall». I tilknytning til ungdomshallen ble det bygget blant annet en ny kafé, nye treningsrom og ny hovedinngang felles for begge hallene. Ungdomshallen har bidratt til at unge og lovende spillere får økt sin treningsmengde.
Ved siden av å være hjemmearena for Sparta Warriors, er Sparta Amfi oppført som hjemmebane for Borg ishockeyklubb og Varteig Ishockeyklubb, og var også hjemmebane for mosselaget Kråkene IL før det ble bygget ishall i Moss.


== Eksterne lenker ==
Ishaller og baner i Norge på ishockeyforbundets nettsider
Omtale på Spartas nettsider
Langenes kirke

Langenes kirke ligger på Langnes i Øksnes kommune i Nordland. Kirka er ei korskirke i laftet tømmer med 170 plasser. Byggeåret for kirka er ukjent, sannsynligvis tidlig på 1500-tallet. Den er den eldste bevarte kirka i Vesterålen. Det er mulig at kirka opprinnelig ble bygd på Gisløya, litt lenger sør i kommunen, og senere flyttet til Langnes. Kirka fikk sitt første orgel i 1868.
På en høyde ved kirka står en bauta til minne om fiskere i Langenes som er omkommet på havet. Bautaen ble reist i 1944, etter initiativ fra Langenes Fiskarlag. På baksiden av steinen er 51 navn hogd inn.
Det fantes tidligere ei Langnes kirke i Tana i Finnmark, men den ble brent av tyskerne i 1944, og ikke gjenoppbygd.


== Inventar ==
Kirka er kjent for det gamle inventaret. Det meste av dette er gitt som gaver til kirka fra prester eller oppsittere i været. Noe av det originale inventaret har senere blitt fjernet fra kirka, enten gitt til andre kirker eller til Tromsø museum.
Altertavla ble malt i 1758 av tyskfødte Gottfried Ezechiel. Tavla har toppstykke med kraftig profilering og sidefelter og er rikt utstyrt med marmoreringer. Ezekiels figurstil er frisk og dekorativ. Han utnyttet ofte rødt og purpurbrunt, friskt blått og grønt. 
På tavla er det flere bilder. Hovedbildet midt på altertavla er av Jesus på korset. På hver side av Jesus på korset henger det et nytt bilde. Til høyre er det disippelen Johannes (jfr. ørnen ved hans føtter som er et merke for disippelen Johannes), og til venstre er det Moses med de to lovtavlene. Over hovedmotivet med korsfestelen finner man bilde av oppstandelen. Under hovedmotivet finner man nattverdsmåltidet som er malt inn. Tavlen ble gitt som gave til kirken av Anders Brønlund og hans kone i 1758.
I kirka finnes også et maleri av Jesus og Peter med en spesiell barokkramme som i 1767 ble gitt som gave fra den kaptein Hendrich La de Boer Friisland. Han hadde forlist med skipet sitt utenfor Langenes. Befolkningen berget mannskapet og gav dem mat og husly i vel et år. Kaptein Hendrich La de Boer Friisland viste sin takknemlighet med å gi denne rammen til kirken.
Prekestolen er laget av presten Morten Tuesønn og er fra slutten av 1500-tallet.


== Se også ==
Alsvåg kirke
Myre kirke
Øksnes kirke


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Langenes kirke, Langenes». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 156. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Langenes kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Langenes kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Hans Hammond Rossbach

Hans Ditlev Hammond Rossbach (født 16. oktober 1931 i Kristiansund, død 7. august 2012) var en norsk sosialøkonom og politiker (V).
Han var  utdannet cand.oecon. i 1957 og arbeidet blant annet ved Laders handelsskole i Kristiansund 1957–1958, Statistisk sentralbyrå 1958–1959 og Kristiansund gymnas som lektor fra 1960 til 1965. Etter stortingsperioden var han lektor ved Atlanten videregående skole i hjembyen fra 1985 til 1991.
Rossbach representerte Møre og Romsdal på Stortinget fra 1965 til 1985, og var blant annet parlamentarisk leder fra 1973 til 1985, og Stortingets varapresident fra 1969 til 1972. Rossbach var politisk nestleder i Venstre fra 1973 til 1975, og partileder fra 1976 til 1982. Han var æresmedlem i Unge Venstre. Rossbach var medlem av Venstres landsstyre fra 1970 og politisk nestformann fra 1973. Han var delegert til FNs generalforsamling 1966 og 1968.
Rossbach satt i Kristiansund bystyre fra 1963 og var medlem av Møre og Romsdal fylkesting 1963-1967. Han var medlem av utvalget av 1968 som gikk gjennom lovgivningen om pengevesenet og Norges Bank.
Han var sønn av skolemannen Hans Hammond Rossbach (1882–1954)  og Margot Laura Bøe (1889–1970), og gift med Berte Målfrid Moe. 


== Se også ==
Hammond (slekt), en engelsk slekt hvorav Hans Ditlev var en av mange etterkommere, som først kom til Norge rundt 1630


== Referanser ==


== Kilder ==
Hvem er hvem? (1994)


== Eksterne lenker ==
(no) Hans Hammond Rossbach hos Stortinget 
(no) Hans Hammond Rossbach hos Norsk senter for forskningsdata
BEAC

BEAC kan vise til:

Sentralbanken for de sentralafrikanske statene (Banque des États de l’Afrique centrale)
Barents Euro-Arctic Council
Emirates Stadium

Emirates Stadium er et engelsk fotballstadion som er hjemmebane for fotballaget Arsenal FC. Anlegget sto ferdig i juli 2006.
Stadionet ble bygget i området Ashburton Grove i Holloway, et kort stykke fra Arsenals tidligere hjemmebane Highbury. Stadionet fikk først navnet Ashburton Grove, men da flyselskapet Fly Emirates ville være hovedsponsor for Arsenal fra og med 2006, var det et krav at stadionet ble hetende Emirates Stadium. Det vil det gjøre i 15 år, da er avtalen slutt og Arsenal kan velge om de vil forandre navnet eller ikke.
Nærliggende undergrunnsstasjoner er Holloway Road, Arsenal og Highbury & Islington.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Emirates Stadium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Ashburton Grove Arkivert 17. mars 2006 hos Wayback Machine. beskrivelse fra sportsvenue-technology.com (engelsk)
Supporterbilder fra Emirates Stadium
Galata

Galata (på tyrkisk heter det nå Karaköy) er en bydel i sentrum av Istanbul, på neset mellom Det gylne horn og Bosporos, i kommunen Beyoğlu.
Området har vært bebygd gjennom hele Istanbuls historie. Legenden sier at Bysants' grunnlegger Byzas reiste et tempel for heroen Amfiaraus her. I oldtida het en av bosetningene i området Sykai – «Fikentrærne». På 400-tallet ble området innlemma i Konstantinopel som byens 8. region under navnet Regio Sycaena. Den hadde egne kirker og offentlige bad, et forum og teater, og var omgitt av en bymur. Seint på 500-tallet bygde keiser Tiberius II et fort ute på neset, hvorfa det var mulig å strekke en kjetting tvers over sundet for å stenge innseilinga til Det gylne horn.
Navnet Sykai ser ut til å ha holdt seg fram til 800-tallet, da Galata kom i bruk. Navnet Galata er ikke sikkert forklart, men det kan komme av italiensk calata, «veien ned til sjøen». Byen Galata begynte å få sin nåværende form under genoveserne. På  1200-tallet fikk området status som en delvis sjølstyrt koloni under Genova, med sin egen podesta (guvernør) utpekt av senatet i Genova. Mot de bysantinske myndighetenes uttrykkelige forbud gikk genoveserne i gang med å befeste byen sin, og den dag i dag kan en se rester av disse forsvarsverkene, med det imponerende Galatatårnet som det mest iøynefallende.
Etter tyrkernes erobring av Konstantinopel i 1453 ble murene rundt Galata delvis ødelagt, og under det ottomanske styret ble Galata tilholdssted for utlendinger bosatt i byen. Her bygde europeiske kjøpmenn sine boliger og butikker, og her oppførte de fleste europeiske land sine ambassader. Da de sefardiske jødene ble utvist fra Spania i 1492, tilbød Beyazit II dem å bosette seg i Det ottomanske riket, og mange slo seg ned i Galata. På samme tid slo en stor kontingent av mauriske flyktninger seg ned her. Innflytta grekere og armenere fra hele Lilleasia bidro til Galatas internasjonale atmosfære. 
Etter hvert som det opprinnelige Galata ble mer og mer tettbefolka, trakk de utenlandske delegasjonene og de mer velstående kjøpmennene ut, og bygde store palasser med omkringliggende hager på høydedraget ovenfor byen, langs den vegen som seinere ble omtalt som «Grand Rue de Pera».
To bybranner på 1800-tallet – i 1831 og 1871 – la store deler av både Galata og Pera i aske, og er årsak til at bydelen i dag framstår med en arkitektur som forteller lite om dens årtusenlange historie.
Kvalvik (Utsira)

Kvalvik, eller Kvalvikvågen er en vik på sørsiden av Utsira i Rogaland, Norges minste kommune. Kvalvik er også navnet på en av slektene som forbindes med øya. Navnet stammer sannsynligvis ikke, som det er vanlig å tro fra hval, men fra hvalross- som var utbredt i regionen fram til vikingtiden.
99942 Apophis

99942 Apophis er en asteroide som vil passere mellom månen og jorden 13. april 2029. Selv om himmellegemet på nåværende tidspunkt ikke er på kollisjonskurs, vil passeringen endre asteroidens bane drastisk. 
Forskere fra NASA mente derfor i 2004 at risikoen for at Aphophis ville kunne treffe jorden ved en senere passering i 2036 den 13. april, var rundt 1:300. 
Siden har det blitt gjort flere målinger av asteroidens bane. Etter hvert som nøyaktigheten økte, sank den beregnede risikoen. I 2011 var den beregnet til rundt 1:135 000. 
I januar 2013 passerte asteroiden 0.0966 AU (14 450 000 km) unna jorden. Observasjonene fra passeringen reduserte risikoen ytterligere, og de nyeste beregningene (2013) utelukker at asteroiden vil treffe jorden i 2036.
Det har blitt beregnet at asteroiden, ved et evt nedslag, ville treffe med en kraft tilsvarende 65 500 ganger Hiroshima-bomben. 
Apophis er gitt navnet sitt etter den egyptiske slangeguden Apep (Apophis), kjent som Ødeleggeren.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 99942 Apophis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) (99942) Apophis – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 99942 Apophisʼ baneparametre hos JPL Small-Body Database 
(en) 99942 Apophisʼ oppføring hos Minor Planet Center
Forbundet Mot Rusgift

Forbundet Mot Rusgift (FMR) er en norsk, ruspolitisk organisasjon som retter sin virksomhet inn mot studenter og fagfolk ved universiteter og høgskoler. Organisasjonen ble stiftet som Norges Studerende Ungdoms Avholdsforbund (NSUA) i 1904 og skiftet navn til Forbundet Mot Rusgift i 1973.FMR arbeider gjennom enkeltmedlemmer, lokallag og sympatisører, og har engasjert seg sterkest i forebyggende arbeid. Flere store prosjekter har vært innrettet mot å endrerussefeiringen, og skape en mindre alkoholpreget studentkultur. I perioder har organisasjonen også engasjert seg i diskusjonen om behandlingsspørsmål og internasjonale rus-spørsmål.
FMRs viktigste talerør er tidsskriftet Mot Rusgift, som også ligger i fulltekst på Internett.  
FMR er medlemsorganisasjon i Actis – rusfeltets samarbeidsorgan, EURAD – Europe Against Drugs, ExtraStiftelsen Helse og Rehabilitering, Studieforbundet Næring og Samfunn, AV-OG-TIL, Aksjonsuka mot narkotika, og flere andre samarbeidsorganer – og organisasjoner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forbundet si hjemmeside
Tidsskriftet Mot Rusgift
Johan Mathiassen

Johan Mathiassen Moe (1875–1950) var en norsk politiker. Han var stortingsrepresentant fra 1927 til 1945, og var den første representant for Arbeiderpartiet fra Vestfold valgkrets og regnes som pionér i arbeiderbevegelsen.
Mathiassen var født i Bohuslän i Sverige. Han kom til Norge i 1894 og begynte som gårdsgutt hos Andersen Kamfjord. Han var kjørekar i Oslo i 4 år og forpaktet et gårdsbruk på Lysaker, senere på Østre Nes. Han kjøpte gårdsbruk på Moe i 1910. Han var medlem av Sandar herredsstyre 1913–45, fra 1917 også formannskapet. Han var også leder i Vestfold Arbeiderparti, og som stortingsrepresentant satt han i landbrukskomiteen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Johan Mathiassen hos Norsk senter for forskningsdata
Sverre Mitsem (1907–2004)

Sverre Mitsem (født 25. november 1907 i Glemmen (da Glemminge) ved Fredrikstad, død 14. mars 2004 på Nøtterøy) var en norsk journalist og redaktør.
Han begynte som student i Oslo i 1926 og studerte statsøkonomi. Han var først journalist i Fedrelandslagets aviser Norges Framtid (1930) og ABC (1933), i sistnevnte var han også redaktør. Han var deretter redaksjonssekretær i Tidens Tegn (1939) og journalist i nyhetsbyrået Press Telegraph (1941). I 1945 ble han journalist i Tønsbergs Blad, deretter redaktør fra 1954 til 1977.
Han var styreformann i Høyres Pressebyrå (1966–1972), hvor han i tillegg var teateranmelder, formann og stifter av Vestfold Konservative Presseklubb og formann i Tønsberg Riksmålsforening. 
Han skrev også under pseudonymer som SORRY e. Trollhaugens Tass i Aftenposten (selv om han aldri hadde hund), Andriksen, Gambrinus og Petter Punktum. Sverre Mitsem leverte sitt siste bidrag som SORRY 29. mai 1996, etter nøyaktig 50 år som bidragsyter. Dagen etter overtok Knut Bøckman.
Navnet SORRY stammer fra en skikk fra den tid Mitsem spilte tennis: dersom man ga motspilleren en umulig ball, sa man av høflighet «sorry». Noen dager før han sluttet uttalte Mitsem i Aftenposten at «Man beklaget på en måte at man kunne være så ondsinnet som å prestere et så vellykket slag. Det samme har jeg altså gjort i spaltene: Jeg beklager overfor dem jeg måtte ha såret med mine bemerkninger, noe jeg forresten håper jeg aldri har gjort.»SORRY hadde ikke to navn: e-en sto for «etter», ikke «eller». Tass er altså den stolte ut-faren, juvelen i SORRYs stamtavle.I 1946 fikk Mitsem overrakt overrakt en bunke dyrebilder av Aftenpostens mangeårige signatur Daphnis: dyrevennen og frimerke- og ballettmedarbeideren Egil Meidell Hopp. Mitsem falt for hunden som dukket frem fra bunken, som dermed ble til SORRY og som er blitt avbildet tusenvis av ganger, men ikke en dag eldre.I 1970 mottok han Narvesenprisen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Nekrolog av Andreas Norland i Aftenposten 18. mars 2004
Aftenposten 25. november 2002: «Han er Sorrys far»
Aftenposten 25. mai 1996: «SORRY 50 ÅR Sorrys skaper slutter, hvalpen lever videre»
Hvem er Hvem?
Sverre Mitsem

Sverre Mitsem er navnet til flere personer:

Sverre Mitsem (1944–2005), norsk jurist og høyesterettsdommer
Sverre Mitsem (1907–2004), norsk journalist og redaktør
Haredyr

Haredyr eller dobbelttannede gnagere (Lagomorpha) omfatter de to gruppene harefamilien (Leporidae) og pipeharer (Ochotonidae). De ble tidligere gjerne gruppert som en underorden av gnagere, men blir i dag stort sett regnet som en egen orden. I motsetning til gnagerne har haredyrene et ekstra sett med fortenner (såkalte «stifttenner») bak de fremre fortennene.Alle haredyr er rene planteetere. De er imidlertid for små til å ha et fordøyelsessystem som bryter ned cellulose slik som drøvtyggere. I stedet har de en egen blindtarm der celluloserik avføring samles opp og gjennomgår en gjæringsprosess, slik at cellulosen omgjøres til mer fordøyelige sukkerarter. Disse kommer ut bak som en egen type avføring, som dyrene spiser for å trekke ut næringen fra den nedbrutte cellulosen.


== Systematisk inndeling ==
Det første kladogrammet under viser primatenes slektskap til andre grupper, slik man har regnet det i senere år, blant annet i henhold til Kriegs et al. (2007). Det andre kladogrammet viser en nyere inndeling av dette slektskapet, og er i henhold til Meredith et al. (2011) og Zhou et al. (2015). Selv om det ser ut til å være generell enighet om, at Scandentia (trespissmus) har en basal plassering i slektstreet, er det fortsatt usikkerhet knyttet til den nøyaktige plasseringen.

En ny inndeling plasserer Scandentia (trespissmus) som søstergruppen til Glires (gnagere og haredyr) og ekskluderer dermed Euarchonta.


== Se også ==
Liste over pattedyr i Norge


== Referanser ==


== Litteratur ==
Deyan Ge m.fl. (2013). «Evolutionary history of lagomorphs in response to global environmental change». PLoS One. 8 (4): e59668. ISSN 1932-6203. PMC 3616043 . PMID 23573205. doi:10.1371/journal.pone.0059668. 


== Eksterne lenker ==
(en) haredyr – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) haredyr i Encyclopedia of Life 
(en) haredyr i Global Biodiversity Information Facility 
(no) haredyr hos Artsdatabanken 
(sv) haredyr hos Dyntaxa 
(en) haredyr hos Fauna Europaea 
(en) haredyr hos Fossilworks 
(en) haredyr hos ITIS 
(en) haredyr hos NCBI 
(en) Kategori:Lagomorpha – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lagomorpha – detaljert informasjon på Wikispecies
Meteor

En meteor er den synlige banen til en meteoroide som trer inn i en planets atmosfære. På populærspråk blir meteorer ofte kalt stjerneskudd. Hvis de er svært kraftige kalles de gjerne ildkuler. 
En meteoroide består oftest av små partikler på størrelse med sandkorn, som reiser gjennom rommet med hastigheter opptil 72  km/s.
Den synlige lysstrålen skyldes at den voldsomme oppbremsingen gjør at molekylene meteroiden passerer, blir ioniserte. 
De fleste meteoroider fordamper før de kommer ned til jorden.
Hvis meteoroiden overlever oppbremsingen uten å fordampe, og lander nede på planetens overflate, kalles den en meteoritt.
Meteorer som treffer planeter eller andre himmellegemer lager ofte et krater.


== Se også ==
Meteoroide
Meteoritt
Meteorsverm


== Eksterne lenker ==
(en) Meteors – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Meteor – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Operasjon Dynamo

Operasjon Dynamo var en militær operasjon under andre verdenskrig for å evakuere britiske og franske soldater fra området rundt Dunkerque (engelsk: Dunkirk) i Frankrike. Operasjonen foregikk fra 26. mai til 4. juni 1940 og lyktes med å evakuere 338 226 allierte soldater.
De franske og britiske styrkene var blitt avskåret av den tyske offensiven inn i Belgia, Nederland og Frankrike, men de tyske styrkene stoppet framrykningen lenge nok til at allierte soldater kunne løftes ut av en flåte på rundt 900 små skip, noe som bevarte kampevnen til den britiske hæren, som for det meste var i Frankrike. Evakueringsmåten medførte at det eneste materiellet de kunne få med seg, var begrenset til rifler og noen få maskingevær, slik at den hæren som gikk i land hjemme i Storbritannia nærmest var våpenløs ved ankomst.


== Se også ==
Slaget om Dunkerque
Operasjon Ariel
Dunkirk, krigsfilm fra 2017 om evakueringen


== Eksterne lenker ==
(en) Operation Dynamo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kystartilleri

Kystartilleri er en militær våpengren som historisk har hatt ansvaret for kanoner i faste installasjoner og i utgangspunktet disponert for beskytning av sjømål. Kystartilleriet har også inkludert undervannsforsvaret med minefelt og torpedobatterier, nærforsvarstropper, landgangsfartøyer, luftvern og til tider diverse missilbaserte våpen (eksempelvis Hellfire). 


== Historie ==

Siden 1990-tallet har kystartilleriet i de fleste land blitt gradvis bygget ned, da faste installasjoner har blitt veldig sårbare for presisjonsvåpen, samt at den tradisjonelle invasjonsfrykten har avtatt globalt. Kystartilleri har vært særlig utbredt i Norge, Sverige og Finland. Sverige holder på å avvikle sine kystfort, mens Norge og Finland fremdeles har anlegg i møllpose, men de skal også avvikles. 


== Norge ==

Under okkupasjonen bygde tyskerne ut kystartillerianlegg, og høyeste antallet ble nådd høsten 1942 med 293 anlegg (72 fra marinen og 221 fra hæren) av sterkt varierende standard i Norge, i tillegg til 88 anlegg fra Lyngenfjorden og østover som hadde blitt demolert under tilbaketrekningen fra Finnmark. Kystartilleriet overtok 157 kanonbatterier med 589 kanoner og 15 torpedobatterier etter tyskerne, de siste av disse anleggene og materiellet ble tatt ut av bruk ved årtusenskiftet. 
Den mest kjente trefningen mellom et kystfort og fiendtlige skip i Norge skjedde 9. april 1940 da krysseren «Blücher» ble senket i Drøbaksundet etter ildgivning fra Oscarsborg festning. Kystartilleriet har pr. idag ingen aktive kystfort, torpedobatterier eller minefelt lenger, selv om noen ligger i «møllpose», og våpenarten i seg selv er nedlagt og tatt inn i Kysteskadren. I tillegg til torpedofort har Norge to typer kanonmateriell i «møllpose», hhv. 75 og 120mm tårnkanon, begge fra Bofors.


== Russland ==
Russlands kystartilleri er en våpenart i Russlands marine. Den er utstyrt med landbaserte faste og mobile robot- og artillerisystemer. Sammen med Russlands marineinfanteri er det en del av den russiske marinens kyststyrker. 


== Sverige ==

Det svenske kystartilleri ble en egen våpenart i 1902, underlagt Svenska marinen. Kystartilleriet besto etterhvert av fem regimenter. I 2000 ble det bestemt at kystartilleriet skulle avvikles og erstattes av Amfibiekåren.


== USA ==

Det amerikanske artilleriet ble i 1907 delt i feltartilleri og kystartilleri. Kystartillerikorpset bestod da av 107 kompanier. I 1924 ble det opprettet en regimentorganisasjon i kystartilleriet. Det var 16 faste kystartilleriregimenter og flere mobile kystartilleri- og luftvernregimenter. Kystartilleriet fantes også innenfor Nasjonalgarden og reserven. I 1943 ble bataljonen organisasjonsenhet. De fleste kystartillerieenheter ble avviklet fra 1944-1946 og våpenarten ble offisielt nedlagt i 1950. Til kystartilleriet hørte siden 1918 U.S. Army Mine Planter Service, en organisasjon for utlegging av minesperrer med egen mineutleggingsfartøyer.


== Se også ==
Kystartilleriet i Norge
Kystfort
Torpedobatteri


== Referanser ==


== Litteratur ==
Klar til strid, Kystartilleriet gjennom århundrene, Oslo 1999 ISBN 82-995208-0-0
Tyske kystfort i Norge, Jan Egil Fjørtoft, Arendal 1982 ISBN 82-990878-1-3
John Lejeune

John Archer Lejeune (født 10. januar 1867 i Pointe Coupee Parish i  Louisiana i USA, død 20. november 1942 i Baltimore) var en amerikansk general i marinekorpset, og en hadde innflytelse på doktrineutviklingen for amfibisk krigføring.  Lejune ble høyt dekorert under første verdenskrig, og var der den første marinekorpsoffiseren som har hatt kommando over en divisjon fra den amerikanske hæren.


== Referanser ==