Richard Plantagenet, 3. hertug av York

For en annen Richard, hertug av York, se Richard av Shrewsbury, 1. hertug av York.
Richard Plantagenet (født 21. september 1411, døde 30. desember 1460) var tredje hertug av York og en sentral person i rosekrigene i England. Han var sønn av Richard av Conisburgh, 3. jarl av Cambridge og Anne de Mortimer. Faren ble i 1415 henrettet av Henrik V for høyforræderi.
Omkring 1424 giftet han seg med Cecily Neville, en etterkommer av John av Gaunt. Han fikk reversert sanksjoner mot sin avdøde far, og fikk tittelen hertug av York fra sin onkel Edward of Norwich, 2. hertug av York. Han hadde da allerede fått tittelen jarl av March etter sin onkel Edmund Mortimer, 5. jarl av March.
Begge hans foreldre ved direkte etterkommere av Edvard III av England, og Richard hadde derfor et sterkt krav på den engelske kronen. I 1448 begynte han å fremme dette kravet, blant annet ved å ta i bruk navnet Plantagenet. Dette var en direkte utfordring mot den svake kongen Henrik VI. 
Da kongen i 1453 fikk sitt første større anfall av sinnssykdom ble York utnevnt til Lord Protector. Henrik VI var i 1455 frisk nok til å selv ta over makten, og da tronarvingen Edward of Westminster ble født ble York presset ut av sin posisjon. Han begynte å samle sine styrker, og 22. mai 1455 sto første slag ved St. Albans, den første trefningen i rosekrigene. Yorkistene seiret over kongens styrke under Edmund Beaufort, 1.  hertug av Somerset. Somerset selv falt i slaget. 
Etter slaget ved St. Albans ble det forhandlet frem et kompromiss, og fire usikre år fulgte. I 1459 begynte krigshandlingene igjen, og York og hans allierte ble erklært å være høyforrædere den 20. november samme år. York måtte gå i eksil i Irland, mens hans eldste sønn Edward flyktet til Calais sammen med Yorks sterkeste allierte, Richard Neville, 16. jarl av Warwick. 
Hertugen ble enda sikrere på sitt mål om å ta tronen, og i slaget ved Northampton seiret han over Lancastrianerne. I slaget tok han kongen til fange, og tvang ham senere til å akseptere York som sin arving, og frata sin egen sønn arveretten under Act of Accord. Yorks egentlige plan var å ta tronen selv, men han hadde ikke nok støtte til dette, og måtte nøye seg med å bli tronarving. Dette fikk han støtte for fra parlamentet, som mente at Huset York hadde et sterkere tronkrav enn Huset Lancaster. 
Lancastrianerne, som nå ble ledet av Henriks kone Margaret av Anjou, nektet å akseptere dette, og fortsatte krigen. York gikk nordover, og falt i slaget ved Wakefield 30. desember 1460 sammen med sin andre sønn, Edmund, jarl av Rutland. Han ble gravlagt ved Pontefract, men hodet hans ble satt på en påle over byporten i York av de seirende lancastrianerne. 
Richards eldste sønn ble i 1461 kronet som Edvard IV. Richard III var en yngre sønn av hertugen, og Edvard V var hans barnebarn. Henrik VIII var hans oldebarn. 
Blant barna han fikk med Cecily Neville var:

Joan av York (f. 1438
Anne av York (1439–1476, gift med Henry Holland, 3. hertug av Exeter)
Henry av York (f. 1441)
Edvard IV av England (1442–1483)
Edmund, jarl av Rutland (1443–1460)
Elizabeth av York (1444-ca. 1503, gift med John de la Pole, 2. hertug av Suffolk)
Margaret av Burgund (1446–1503
William av York (f. 1447)
John av York (f. 1448)
George, hertug av Clarence (1449–1478)
Thomas av York (f. 1451)
Rikard III av England (1452–1485)
Ursula av York (f. 1454)