jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Mørkets hjerte

Mørkets hjerte (engelsk Heart of Darkness) er en roman skrevet av den polsk-britiske forfatteren Joseph Conrad, utgitt i 1902, publisert første gang som en tredelt serie i Blackwood's Magazine i 1899. Romanen er sterkt inspirert av Conrads erfaringer som kaptein på en elvebåt i Fristaten Kongo åtte år tidligere. Romanen har inspirert en lang rekke filmmakere, forfattere, musikere og andre kunstnere.
Orson Welles var den første som forsøkte å filmatisere boka, men ga opp på grunn av budsjettmessig uenighet med filmselskapet RKO Pictures. I 1979 kom Francis Ford Coppolas film Apokalypse nå!, hvor manuset er basert på Mørkets hjerte, men historien flyttet til Vietnamkrigen.   


== Kritikk for rasisme ==
Joseph Conrad har blitt karakterisert som rasist av den nigerianske forfatteren Chinua Achebe på grunn av måten han fremstilte afrikanere i Mørkets hjerte. Achebe påpeker at Conrad fremstiller afrikanere som «avhumaniserte og degraderte», og som primitive mennesker nærmest uten språk. Denne karakteristikken har imidlertid fått liten gjennomslag og konsensusen i litteraturforskningsmiljøene er at hans bok er en sterk kritikk av kolonialismen. Conrad skildrer europeernes fremferd og overgrep mot lokalbefolkningen på en måte som til da var svært sjeldent.


== Handling ==
Om bord på Nellie, ankret i Themsen i nærheten av Gravesend, forteller Charles Marlow en gruppe andre sjømenn hvordan han ble kaptein på en dampbåt. Som barn ble Marlow fascinert av "de tomme områdene" på kart, spesielt i Afrika. Et fotografi av en elv på kartet fascinerte ham spesielt. I tilbakeblikk finner Marlow veien til Afrika med en dampbåt. Han reiser 50 kilometer oppover elven hvor en stasjon ligger. Arbeidet med en jernbane pågår.
Marlow utforsker en smal kløft, og blir forferdet over å finne seg selv på et sted fullt av syke afrikanere som arbeidet på jernbanen og nå dør. Han får vite om en Mr. Kurtz, som har ansvaret for et veldig viktig handelssted, og skal være en respektert, førsteklasses agent. Marlow reiser sammen med flere andre menn for å reise til fots 320 kilometer til sentralstasjonen, for å finne en dampbåt. Etter femten dager ankommer de stasjonen bare for å høre at dampbåten allerede har blitt ødelagt i en ulykke. Marlow får båten ut av elven og bruker flere måneder på å reparere den. Marlow er frustrert over tiden det tar å gjennomføre alle reparasjonene, forsinket av mangel på verktøy og reserve-deler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Heart of Darkness på Project Gutenberg
Heart of Darkness, av Joseph Conrad på Page By Page Books.
Heart of Darkness av Joseph Conrad: En søkbar internettversjon på The Literature Network
Eva Isaksen

Eva Synnøve Isaksen (født 22, mai 1956 i Sør-Varanger) er en norsk filmregissør og står bak norske filmer som Mors Elling og Døden på Oslo S, i tillegg til TV-seriene Sejer og  Størst av alt


== Kunstnerisk karriere og utdanning ==
Isaksen ble født i Sør-Varanger i Finnmark og vokste opp på Jeløya i Moss. Hun har universitetsutdanning i film og teater. Hennes første spillefilm Brennende blomster kom i 1985. Denne filmen regisserte hun sammen med regissøren Eva Dahr og er en filmatisering av romanen med samme navn av forfatteren Lars Saabye Christensen.
De følgende årene, før hun regisserte sin andre spillefilm, arbeidet Isaksen som assistent på flere filmproduksjoner som blant annet Landstrykere (regi Ola Solum, 1989) og Dykket (Tristan de Vere Cole, 1999). Hun var også produksjonsleder på filmen Over grensen i 1987. I 1990 hadde hun regi på filmen om de to Osloguttene Pelle og Proffen Døden på Oslo S, (manus Axel Hellstenius etter roman av Ingvar Ambjørnsen). 
To år etter Døden på Oslo S, regisserte hun og skrev manus, til filmen Det perfekte mord, som baserte seg på Jan Kjærstads roman Homo Falsus. I 1994 laget hun filmen Over stork og stein. Etter denne filmen laget Isaksen kun to spillefilmer og konsentrerte seg mer om fjernsynet, med regi av flere episoder av fjernsynsserien Sejer, frem til 2003. 
På 2000-tallet kom filmatiseringene av Ingvar Ambjørnsens Ellingromaner som skulle vise seg å være store komediesuksesser hos det norske filmpublikummet. Isaksen regisserer den andre filmen i rekken, Mors Elling i 2003. Den første filmen, Elling, var regissert av Petter Næss i 2001. Begge filmene ble svært populære hos det norske publikummet. Filmene ble et løft for den norske komediefilmen tidlig på 2000-tallet. 
Etter dette gikk Isaksen i gang med regi av tre episoder i NRK-serien Størst av alt som ble en stor suksess på TV. I 2008 regisserte hun filmen De gales hus som er en filmatisering av Karin Fossums roman med samme navn.


== Filmografi ==
Filmografi som regissør, dersom annet ikke er nevnt.

2012 Erobreren
2008 De gales hus
2006 Størst av alt (TV-serie)
2003 Mors Elling
2003 Sejer – Elskede Poona (TV-serie)
2003 Sejer – Svarte sekunder (TV-serie)
2002 Sejer – Djevelen holder lyset (TV-serie)
2001 Nini (TV-serie)
1999 Sejer – Se deg ikke tilbake (TV-serie)
1998 Cellofan – med døden til følge
1997 Pust på meg!
1994 Over stork og stein
1992 Det perfekte mord (også manusforfatter)
1990 Døden på Oslo S (også manusforfatter)
1987 Over grensen (produksjonsleder)
1985 Brennende blomster
1985 Øye for øye (assisterende regissør)


== Referanser ==


== Kilder ==
Bedre enn sitt rykte – En liten norsk filmhistorie. 2.utgave, Norsk filminstitutt Oslo, 2004. Gunnar Iversen, Øivind Hanche, Nils Klevjer Aas.
Rushprint; På jakt etter samtidsdramatikk, utg. nr 4, 1998
Rushprint; To er bedre enn ett, utg. nr 2, 2001


== Eksterne lenker ==
Eva Isaksen - Norsk biografisk leksikon
(en) Eva Isaksen på Internet Movie Database 
(sv) Eva Isaksen i Svensk Filmdatabas 
(da) Eva Isaksen på Filmdatabasen 
(da) Eva Isaksen på Scope 
(fr) Eva Isaksen på Allociné 
(en) Eva Isaksen på AllMovie 
(en) Eva Isaksen hos The Movie Database
Harald Ohrvik

Harald Ohrvik (født 10. april 1940, død 21. desember 2012) var en norsk oversetter og filmprodusent som blant annet har produsert Reisen til Julestjernen og Døden på Oslo S.


== Filmografi ==
Filmografi som produsent, dersom annet ikke er nevnt

1994 Du Pappa
1993 Secondløitnanten
1990 Døden på Oslo S
1990 En håndfull tid
1985 Brennende blomster
1983 Piratene
1981 Liten Ida (produksjonsleder)
1980 1958
1980 Nedtur
1979 Lucie (produksjonsleder)
1979 Arven
1978 Formynderne (produksjonsleder)
1976 Reisen til Julestjernen
1974 Ungen (produksjonsleder)
1974 Bobbys krig (produksjonsleder)
1973 Knut Formos siste jakt
1972 Lukket avdeling
1971 Voldtekt (produksjonsleder)
1982 For Tors skyld


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harald Ohrvik på Internet Movie Database 
(da) Harald Ohrvik på Filmdatabasen
Tuborg

Tuborg er et dansk ølmerke som for første gang ble brygget i Hellerup i 1875. Fra 1970 er selskapet eid av Carlsberg. Pilsneren Grøn Tuborg er Danmarks mest populære øl, og merkets internasjonale varianter klarer seg også godt med distribusjon i omkring 70 land, spesielt i Tyskland, Sverige og Tyrkia med en samlet vekst på 17% i 2006.


== Historie ==
A/S Tuborgs fabrikker ble grunnlagt i Hellerup, Danmark den 13. mai 1873 av blant annet Phillip W. Heyman og Carl Frederik Tietgen som hadde planer om stor eksport av dansk øl. Aksjekapitalen var på rundt 1 million riksdaler. Bryggeriet startet produksjon av øl av den Bayerske sorten som ble veldig populær, og i 1875 ble det første Tuborg-ølet solgt, Rød Tuborg. Fem år senere kunne bryggeriet presentere Danmarks første pilsnertype, Grøn Tuborg. I 1894 ble Tuborg en del av «De forenede Bryggerier» hvor flere av de små bryggeriene (blant annet Tvedes bryggeri) i København var med.
Phillip W. Heyman var ildsjelen i dette selskapet og satt også med størstedelen av aksjene. Heyman brøt senere med ledelsen, men beholdt sine aksjer, siden Tiegten ikke ville sparke Leopold Damm som direktør. Damm ble senere kalt hjem fra England for å bli direktør, men han hadde også blitt administrerende direktør i Svend Petersens forretning. Etter mange dårlige år kom Heyman inn igjen, og Tiegten og Damm gikk av.
Tuborgs ene bryggeri ble sprengt i luften 5. januar 1945, men kunne allikevel fortsette ølleveransene dagen etter takket være hjelp utenfra. I 1970 gikk De forende Bryggerier sammen med Carlsberg, og i 1979 ble produksjonen utvidet, da Fredericia ble valgt som plassering for et nytt moderne bryggeri; Fredericia Bryggeri A/S
Fra 1990 arrangerer Tuborg en egen J-dag i forbindelse med lanseringen av årets juleøl.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Tuborg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Tuborgfondet
Skeikampen

Denne artikkelen er om vintersportsstedet. For fjellet se Skeikampen (fjell).
Skeikampen er et vintersportssted ved bygda Skei i Gausdal kommune i Innlandet. På 1950-tallet ble Skeikampen Alpinsenter bygd her, og det regnes i dag som et av Norges største og mest familievennlige anlegg.Skeikampens alpinsenter har 11 heiser og 17 nedfarter. Det er 3 grønne nedfarter, 5 blå, 6 røde og 3 sorte. Den lengste nedfarten er 2500 meter lang, og samlet er det 21 kilometer med nedfart. Alpinanlegget har en kapasitet på 10 000 personer pr. time. Skeikampen har skandinavias andre 8-seters stolheis. Det er et eget område for barn, hvor det er 2 rullebånd og flere korte bakker. Skeikampen har også 200 km med skiløyper. 
Det er 150 km oppkjørte langrennsløyper på Skeikampen. Man kan gå sammenhengende fra Skeikampen til Peer Gynt Skiregion og Kvitfjell. Da er det over 600 km med langrennsløyper.
Ved foten av fjellet ligger landets høyest beliggende golfbane. Banen som ble åpnet i 1995 har 18 hull, par 70 og har en lengde på 5200 meter.
Olav Thon Gruppen eier to hoteller på Skeikampen; Thon Hotel Skeikampen og Thon Skitorget Apartments.


== Eksterne lenker ==
(en) Skeikampen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Thonhotels.no/skeikampen
Skeikampen.no
Kraby

Flere betydninger:  Pål Kraby er en norsk advokat.Kraby er en matrikkelgard (gnr. 173) og ei grend i Østre Toten kommune i Innlandet. Stedet ligger ca. 2 kilometer øst for Lena ved fylkesvei 33. Grendenavnet er etter de to Kraby-gardene (bnr. 1 og 6). 

Kraby ble et lite knutepunkt med åpninga av Skreiabanen i 1902, og det var nok da grendenavnet Kraby kom i bruk. Foruten jernbanestasjon fikk stedet eget postkontor (2855 KRABY), som holdt til i stasjonsbygningen. I tillegg kom det en del handelsvirksomhet på Kraby. I 1916 åpna også det store festlokalet Festiviteten, til daglig bare kalt Teten. Etter andre verdenskrig ble det bygd en del boliger på Kraby. Mellom riksveien og Hoff kirke kom bl.a. boligfeltet Fostadjordet. Rett sør for Kraby, på Krabyskauen, anla Østre Toten kommune på 1980-tallet et næringsområde.  
Stasjonsbygningen på Kraby ble tegna av arkitekt Paul Armin Due. Den var betjent fra starten, men ble fra 1964 uten betjening. Dette hang sammen med nedlegginga av persontrafikken på Skreiabanen. I 1975 ble stasjonen helt nedlagt, samtidig med postkontoret. Etter en periode med forfall ble stasjonsbygningen restaurert, og i 2002 fikk den Fortidsminneforeningens vernepris.


== Eksterne lenker ==
(no) Norske Gaardnavne
(no) NRKs sider om Kraby stasjon
(no) Poststedsdatabasen: Kraby brevhus
(no) Poststedsdatabasen: Kraby poståpneri
«Kraby». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Kristin Kirkemo

Kristin Kirkemo (født 18. april 1973) er en av de fire dømte i Orderud-saken og sonet sin 16-årige dom ved Bredtveit kvinnefengsel. Under fengselsoppholdet utdannet hun seg til verktøymaker, og hun ble løslatt 1. september 2011.


== Bakgrunn og familie ==
Kirkemo er Veronica Orderuds halvsøster. Jentene vokste opp på Ekeberg og Simensbråten, og i barneårene spilte Kristin Kirkemo fotball på KFUMs småjentelag. Fra tolvårsalderen kom hun gradvis i kontakt med belastede miljøer. Kirkemo studerte tegning, form og farge. Hun har vært nakenmodell i pornobladene Cocktail og Lek.Kirkemo har en sønn født i 1995 og var i en periode samboer med Lars Grønnerød. I 2000 giftet hun seg med Per Haukeland og tok hans etternavn. De ble senere skilt, og hun tok tilbake sitt pikenavn. 


== Orderud-saken ==
Det var på bakgrunn av Kirkemos politiforklaring at søsteren Veronica og hennes mann Per Kristian Orderud og Lars Grønnerød ble arrestert og tiltalt.
Hun innrømmet å ha kjøpt to våpen i Molde. Disse skal hun ha overrakt ekteparet Orderud 23. desember 1998. Hun har hevdet å ha overhørt planleggingen av drapene på Per Orderuds foreldre og søster og hennes mann, Per Paust. Sentralt i hennes forsvar sto alibiet gitt henne av avisbudet Tommy Karlsen (som skiftet navn til Tommy Benjaminsen).
Kirkemo var den eneste av de fire dømte som fikk anken sin til Høyesterett vurdert, men anken ble enstemmig forkastet. Lagmannsrettsdommen på 16 års fengsel ble stående med strafferabatt for samarbeid med aktoratet om angiving av de andre dømte i saken. Hennes advokat og forsvarer i saken var Tor Kjærvik, og medforsvarer var Jonny Veum.


== Fanget og fri ==
Fanget og fri er Kirkemos forklaring i Orderud-saken gjengitt som en fortelling. Hun skriver at hun er uskyldig dømt, men kan ikke bevise hvem som utførte drapene. I tillegg forteller Kirkemo om sin oppvekst og hvordan hun havnet i feil miljø hvor hun blant annet kom borti og startet med narkotika.
Boken er skrevet i samarbeid med Odd Myklebust.


== Soning ==
Kirkemo har sonet i Bretvedt kvinnefengsel. Kirkemo er, som de andre dømte i saken, innvilget permisjoner. Dette er velferdspermisjoner i forbindelse med jul og 17. mai for at hun skal få være sammen med sin sønn.
Under soning tok hun videregående opplæring og arbeidet som verktøymakerlærling ved Karl M. Gulbrandsen Stansefabrikk AS på Strømmen. Bedriften tilbød henne jobb før løslating 6. september 2011.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kristin Kirkemo på Internet Movie Database 
(no) Høyesterett – Orderud-saken – anke over lovanvendelsen under skyldspørsmålet (Kirkemos anke).
(no) VGs anmeldelse av Fanget og fri
Skei (Innlandet)

Skei er området rundt fjellet Skeikampen i Gausdal kommune i Innlandet fylke. I tillegg til Skeikampen hører også Prestkampen, Bjørga og Kyrakampen til i Skeiområdet. En vanlig geografisk betegnelse er at Skei omfatter området mellom Slåsetra og Lisetra.
I 1876 ble Gausdal Høifjældssanatorium grunnlagt på Skei, og siden den gang har en rekke bedrifter slått seg ned i dette området som tidligere var setergrender og beiteområder. I 1936 ble Skeikampen Høifjellshotell reist, og senere kom blant annet Skeikampen Alpinsenter, Skei Fjellandsby og Skei Appartement. De to sistnevnte ble bygd i forbindelse med OL på Lillehammer i 1994.
4. november 2001 ble Skei Fjellkirke innviet av biskop Rosemarie Køhn. Kirken er tegnet av arkitekt Eivind Eriksen, og altertavlen er laget av dronning Margrethe II av Danmark. Den danske dronningen har egen hytte her, og også kong Harald V og dronning Sonja er hyppige gjester på Skei. Både dronning Margrethe II og dronning Sonja var til stede under innvielsen av kirken.
Skei er utgangspunktet for Peer Gyntveien, en grusvei som går over Fronfjellet til Gålå. Veien er en bomvei, og strekningen Skei – Toftesetra er kun åpen sommerstid. Peer Gyntveien er populær blant utenlandske turister og byr på en smakebit av det norske høyfjellet.
Skei fjellkirke

Skei fjellkirke er en steinkirke i Gausdal kommune i Innlandet fylke. Kirken ligger like ved fjellet Skeikampen, og ble innviet av biskop Rosemarie Køhn 4. november 2001. Altertavlen i kirken er laget av dronning Margrethe II av Danmark, som var til stede under innvielsen, sammen med dronning Sonja av Norge.
Kirken sogner til Østre Gausdal prestegjeld, men eies og administreres av Stiftelsen Skei Fjellkirke. I tillegg finnes det en egen venneforening for kirken.


== Eksterne lenker ==
Bygg uten grenser Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
Skei fjellkirke vigsles (NRK Hedmark og Oppland)
Elin Sogn

Elin Siobhan Sogn (født 20. september 1971 i Belfast, Nord-Irland) er en norsk skuespiller. Da Elin Sogn og familien flyttet tilbake til Norge, bosatte de seg i Kongsberg. Elin Sogn begynte sin profesjonelle skuespillerkarriere på Den Nationale Scene i Bergen. 
Sin scenedebut der hadde hun som den unge jenten i «Nora Scheherazades drømte liv». Etter 3 år i Bergen, flyttet Sogn til Oslo for å ta rollen som «Julie Anker-Hansen» i såpeserien Hotel Cæsar på TV 2. Etter ha spilt rollen i 4 år, valgte Elin Sogn å ta en pause fra TV-serien for å være med i andre teaterprosjekter. Sogn kom tilbake på settet til Hotel Cæsar i 2005 og var en sentral person i handlingen frem til hun tok mammapermisjon like før sommeren 2009. Karakteren hennes, Julie, reiste da til Paris. Sogn returnerte til settet våren 2010, og ble gradvis mer med i serien igjen.Sommeren 2007 og 2008 var hun med på et utendørs sommerteater på Kongsberg, Gjeterbarna og huldras hemmelighet. Der hadde Sogn rollen som huldra. I 2017spilte hun hovedrollen i Sommermusicalen "Den Gode Hensigt" i Svelvik, med musikk og tekst av Christin Grilstad Prøis og regi av Ole Christian Øen.


== Filmografi ==


== Scenen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elin Sogn på Internet Movie Database 
(da) Elin Sogn på Scope 
(fr) Elin Sogn på Allociné
Attis

Attis (gresk: Ἄττις) eller Atys i gresk mytologi er en frygisk helt som forbindes med Adonis og den mesopotamiske Tammuz. Han var guddom for fødsel-død-gjenfødsel, og var både sønnen og elskeren til modergudinnen Kybele. Han var også hennes sjefsevnukk og fører av hennes løvedrevne vogn.
Grekerne overtok den asiatiske gudinnen Kybele, og i mytologien beskrives hennes kjærlighetsforhold til Attis. I en fortelling blir det beskrevet hvordan Attis kastrerer seg selv og forblør under et pinjetre for til slutt selv å forvandles til et eviggrønt pinjetre. 
Attis ble feiret med en stor vårfest omkring temaet sorg og gjenfødsel.


== Eksterne lenker ==
Attis (engelsk)
Romersk messingstatuett av Attis, RheinischesLandesmuseum, Trier (tysk)
Harriet Miers

Harriet Ellan Miers (født 10. august 1945 i Dallas i Texas i USA) er en amerikansk jurist som var juridisk rådgiver i Det hvite hus. 
3. oktober 2005 ble hun nominert til dommer ved USAs føderale høyesterett for å fylle den ledige stillingen etter at Sandra Day O'Connor bebudet sin fratreden i juni. Opprinnelig ble John Roberts nominert til å etterfølge O'Connor, men etter at daværende justitiarius William Rehnquist døde 3. september, ble Roberts utnevnt til å etterfølge Rehnquist og Miers til å overta etter O'Connor.
27. oktober ba imidlertid Miers president Bush om å trekke hennes kandidatur. Like etter uttalte Bush at han motvillig godtok hennes ønske. Det hadde blitt rettet kritikk mot hennes manglende erfaring som dommer, hennes nære forbindelse til Bush samt hennes politiske ståsted.  Fire dager senere nominerte Bush Samuel Alito, en føderal dommer, til å overta etter O'Connor.
Miers har en omfattende juridisk praksis bak seg både i hjemstaten Texas og som tilknyttet Det hvite hus. Hun er ugift og har ingen barn.


== Referanser ==
Jacob Roggeveen

Jacob Roggeveen (født 1. februar 1659 i Middelburg, død 31. januar 1729 samme sted) var en nederlandsk oppdager, som ble sendt ut på oppdrag for å finne Terra Australis, men i stedet oppdaget Påskeøya ved en tilfeldighet 5. april 1722. Han var også innom Selskapsøyene og utforsket Samoaøyene.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Roggeveen gikk først på hjemstedets latinskole og studerte deretter juss ved Universitetet i Harderwijk. Han giftet seg med Marija Margaerita Vincentius (død oktober 1694).


=== Karriere i Det nederlandske ostindiske kompani ===
I 1706 begynte han i Det nederlandske ostindiske kompani. Mellom 1707 og 1714 var han som Raadsheer van Justitie i nederlandsk Batavia (i dag Jakarta). Der giftet han seg med Anna Adriana Clement, men hun døde kort tid etter. I 1714 vendte han tilbake til Middelburg i Zeeland.


=== Ekspedisjon til Stillehavet ===

Roggeveen utarbeidet en plan for en handels- og utforskningsekspedisjon til Stillehavet. Ekspedisjonen skulle lete etter Davis land, det ukjente Terra Australis, og søke etter en vestlig sjøveg til krydderøyene. Han fikk støtte for planen fra Vestindisk kompani og la i 1721 ut fra øya Texel med de tre skipene «Africaansche Galei», «Arend» og «Theinhoven».Ekspedisjonen var innom Juan Fernández-øyene og kom 5. april 1722 til Rapa Nui, som ble kalt Påskeøya fordi oppdagelsen ble gjort påskedag. Roggeveen oppgis gjerne å være den som først fikk øye på Påskeøya, men det var trolig heller kaptein Roelof Rosendaal på «Afrikaansche Galei».Ekspedisjonen utforsket deretter Tuamotuøyene, der Apataki, Arutua, Tikei og Makatea ble besøkt.. «Africaansche Galei» forliste ved Takapoto i Tuamotuøyene, der fem av mannskapet ble igjen. Vraket ble en kilde til metall for polynesierne. På Makatea åpnet ekspedisjonen ild mot folk på stranden og ti av mannskapet ble deretter drept av innbyggerne på land. Ferden gikk videre til Selskapsøyene. Deretter ble Samoaøyene utforsket. Der ble ekspedisjonens deltakere de første europeerne til å finne Ta'u, Olosega, Ofu, Tutuila, Rose, Swains og Upolu.Roggeveen fant ikke Terra Australis. Fra sørhavsøyene fortsatte Roggeveen til Ny-Guinea og Batavia, dit han kom i 1722. Det nederlandske ostindiske kompani konfiskerte de to gjenværende skipene. Ekspedisjonen mistet halve mannskapet i skjørbuk.Fra Batavia ble Roggeveen sendt tilbake til Nederland, der han anla sak som til slutt endte med at det ble betalt erstatning for tap og utgifter ekspedisjonen hadde.Ekspedisjonsloggen ble utgitt på nederlandsk i 1838. Historien om ekspedisjonen ble også utgitt på engelsk og fransk.


== Referanser ==
Office of Counsel to the President

Office of Counsel to the President (norsk: Kontoret for presidentens sakfører; i dagligtale kalt White House Counsel) er en avdeling i Det hvite hus som gir juridisk veiledning til den amerikanske presidenten og hans kontor (Det hvite hus).
Kontoret gir råd omkring juridiske anliggender i forbindelse med politiske saker, presidentens vetorett over lovgivning, etiske spørsmål, presidentens informasjonsplikt om finansielle interesser og interessekonflikter rundt ansettelser. Sakførerens kontor bistår også med å definere skillet mellom presidentens offisielle, politiske og personlige aktiviteter; håndterer embetsutnevnelser og utnevnelse av føderale dommere; gir råd rundt presidentens benådningsrett; gjennomgår lovgivning og presidentens uttalelser; håndterer søksmål mot presidenten i hans offisielle rolle; og fungerer som forbindelse mellom Det hvite hus og Justisdepartementet.
Når Sakførerens kontor gir juridisk bistand til presidenten skjer dette i hans offisielle rolle, og ikke som presidentens personlige advokat. Det har derfor vært strid om omfanget av kontorets taushetsplikt. Det er imidlertid på det rene at taushetsplikten ikke gjelder i forbindelse med personlige anliggender, som en eventuell riksrettssak; presidenten er derfor avhengig av en personlig advokat i slike tilfeller.