Paul Ludolf Melchers

Paul Ludolf Melchers (født 6. januar 1813 i Münster i Westfalen i Tyskland, død 14. desember 1895 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Köln 1866–1885.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Etter abitur i 1829 fra Gymnasium Paulinum studerte han filosofi i Münster og rettsvitenskap i Bonn. I 1833 tok han statseksamen og gjorde i 1834 militærtjeneste. Deretter slo han inn på den juridiske yrkesvei.
I 1839 bestemte han seg for å bli prest, og studerte katolsk teologi i München.


=== Prest ===
Den 5. juni 1841 ble Melchers presteviet i Münster. I 1844 ble han subregens ved presteseminaret der, og syv år etter regens(rektor).
Fra 18. mai til 21. juli 1848 var han representant ved nasjonalforsamlingen i Frankfurt. I 1852 etterfulgte han sin onkel Franz Arnold Melchers som generalvikar for bispedømmet Münster og ble også domkapitular.


=== Biskop ===
i 1857 ble han utnevnt til den første residerende biskop av Osnabrück siden sekulariseringen. Han ble bispeviet 21. april 1858 av biskop Eduard Jakob Wedekin av Hildesheim; medkonsekratorer var biskopene Johann Georg Müller av Münster og biskop Konrad Martin av Paderborn.
Melchers besøkte konsekvent alle menigheter i en takt som tilsvarte at alle ble besøkt i løpet av to år, og fikk inn for styrkingen av det kristne liv gjennom folkemisjoner. Pave Pius IX utnevnte ham i 1858 også til apostolisk provikar til de nordiske misjoner.


=== Erkebiskop ===
Etter at de regulære valgomganger var slått feil ble han den 8. januar 1866 valgt som kompromisskandidat til erkebiskop av Köln. I 1867 ble Melchers formann for den tyske katolske bispekonferanse i Fulda.
Erkebiskop Melchers deltok under Første Vatikankonsil, og der var han en motstander av definisjonen av infallibilitetsdogmet, men støttet det etter at det var vedtatt.Etter at han ekskommuniserte to prester som hadde sluttet seg til gammelkatolikkene, ble han arrestert av de politiske myndigheter, bøtelagt og dømt til seks måneders fengsel.Den 2. desember 1875 truet presidenten av Rhinprovinsen med å forvise ham dersom han ikke fratrådte sitt embede som erkebiskop frivillig. Da erkebiskopen fant ut at man forberedte å forvise ham til Küstrin (da tysk, i dag vest i Polen), flyktet han 13. desember til det nærliggende Maastricht i Nederland der han tok tilflukt i et fransiskanerkloster. Derfra fortsatte han å lede sitt erkebispedømme, inntil han la ned sitt embede i 1885. Pave Leo XIII kalte ham til Roma og kreerte ham til kardinal, med Santo Stefano al Monte Celio som tittelkirke.
Han ble camerlengo for Den romerske kirke 1889. I 1892 sluttet han seg til jesuittordenen.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Kardinal Giovanni Carlo Boschi (1715-1788) *1760
Kardinal Bartolomeo Pacca (1756-1844) *1786
Kardinal Francesco Serra Cassano (1783-1850) *1817
Erkebiskop Joseph Maria Johann Nepomuk von Fraunberg (1768-1842) *1819
Kardinal Johannes von Geissel (1796-1864) *1837
Biskop Eduard Jakob Wedekin (1796-1870) *1849
Kardinal Paul Ludolf Melchers (1813-1895) *1858


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church