jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Liste over norske TV-kanaler

Dette er en liste over norske TV-kanaler. Lista gjelder både nåværende og tidligere kanaler.


== Norske kanaler ==


=== Kanaler i drift per 2022 ===


== Markedsandeler ==
Oversikt over markedsandelen til de største kanalene i det norske tv-markedet. Tallene gjelder for hele året. For årene frem til og med 2017 omfatter tallene alle seere over 12 år, etter 2018 omfatter tallene alle seere 10–79 år:


== Nedlagte kanaler ==
Metropol TV (1999–2002)
Norsk TV1 (1988–1989)
Canal M (1998–1999) (shoppingkanal)
Sportskanalen (1995–1997)
3+ (1996) (også kjent som TV3+) (ble til som et resultat av en fusjon mellom TV6, ZTV og Sportskanalen.) [1]
TV+ (1995–1996)
TV 4 Norge (1990–1992)
TV6 Norge (1994–1998)
Viasat Plus (2000–2002)
ZTV Norge (2002–2007)
Viasat Sport N (2005–2009)
TV 2 Science Fiction (2009–2011)
The Voice Norge (2004–2012)
Canal9 (2011–2014)
TV 2 Filmkanalen (2006–2015)
TV 2 Bliss (2010–2015)
Viasat Sport (1999-2017) erstattes med Viasport+
Viasat Fotball (1999-2017) erstattes med Viasport 1
Viasat Motor (2008-2017) erstattes med Viasport 2
Viasat Hockey (2007-2017) erstattes med Viasport 3
TV 2 Humor (2015-2020)
TV BergenDet fantes også flere lokale tv-kanaler som eies av NRK og TVNorge, blant andre Oslo-TV.


== Lokale kanaler ==
TV Agder
TV-Adressa
Bergens Tidene TV
TV Budstikka
TV Drammen
TV Haugaland
TV Hålogaland
TV Ringerike
TV Sør
TVInnlandet
TV Nord
TV Nordvest
TV Risvollan
TV Vest
TV Nordland
TV Vestfold
TV Telemark
TVRipz
TVØst
TV Østfold
Høietun Info Kanal
Viking TV
TV8 Follo
TV8 Norge
TVRomerike


== Referanser ==
Arne Næss jr.

Arne Næss jr. (født Arne Rudolf Ludvig Raab 8. desember 1937 i Tyskland, død 13. januar 2004 nær Cape Town) var en norsk fjellklatrer, skipsreder og forretningsmann. Han var gift med sangerinnen Diana Ross.
Han var sønn av den tyske legen August Oskar German [sic] Raab (1901-1993) og Kirsten «Kiki» Dekke Næss (1907–2001). Moren var søster av den kjente filosofen og fjellklatreren Arne Næss (sr.) som hadde en sterk påvirkning på sin nevø. Næss' familie levde i Tyskland under andre verdenskrig. Etter krigen ble foreldrene skilt og Næss flyttet til Norge sammen med sin mor. Der tok de begge morens pikenavn (Næss) til etternavn.


== Forretningsmann ==

I 1964 flyttet han til New York for å jobbe hos sin onkel Erling Dekke Næss. Men det tok ikke lang tid før han begynte for seg selv. Han etablerte seg i London i 1968 og hadde det som hovedbase for forretningene. Det var først og fremst innen shipping og olje, men også innen eiendom han gjorde sine beste forretninger. Men også flere uheldige investeringer ble gjort. Blant annet involverte han seg i Global Money Games på slutten av 1990-tallet som påførte aksjonærene store tap. Og den største suksessen kom i det gamle teknologiselskapet Tandberg Data. Først og fremst var hans verdier innen norske og utenlandske eiendomsinvesteringer. De siste årene tilbrakte han i Sveits.
Næss ble i 1986 utnevnt til kommandør med stjerne av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. I 1995 utkom biografien Arne Næss jr. – Granitt og regnbue av Mona Levin. (Gyldendal)


== Fjellklatrer ==
I en alder av 19 år hadde han allerede 20 førstebestigninger i norske fjell. På 1970-tallet gikk han tilbake til fjellklatring, og i 1985 ledet han de første norske bestigningene  av Mount Everest. På ekspedisjonen deltok også den britiske fjellklatreren Chris Bonington, i tillegg til nordmennene Bjørn Myrer Lund, Odd Eliassen, Håvard Nesheim, Stein P. Aasheim, Ola Einang og Ralph Høibakk.
13. januar 2004, under en forretningsreise, forulykket han under en fjellklatring i Groot Drakenstein-fjellene i nærheten av byen Franschhoek, omtrent 80 kilometer fra byen Cape Town i Sør-Afrika.


== Ekteskap ==
I 1966 giftet han seg med Filippa Kumlin d'Orey fra Sverige. Sangeren/låtskriveren Leona Næss er ett av tre barn fra dette forholdet. De andre to barna heter Katinka og Christoffer. Etter skilsmissen fra d'Orey hadde han et kort og flyktig forhold til skuespilleren Mari Maurstad. I 1985 møtte han souldivaen Diana Ross på en reise til Bahamas. De giftet seg senere samme året og fikk to sønner, skuespilleren Evan Olav Næss (født 26. august 1988) og Ross Arne Næss (født 7. oktober 1987). Næss Jr. og Diana Ross skilte seg i 1999. De siste fem år av sitt liv levde Næss sammen med Camilla Astrup fra Oslo, og paret fikk to sønner.


== Referanser ==
Gry Larsen

Gry Larsen (født 7. november 1975) er en norsk organisasjonskvinne og tidligere politiker (Ap). Fra 2009 til regjeringsskiftet etter stortingsvalget i 2013 var hun statssekretær i Utenriksdepartementet. Fra 2015 til 2020 var hun generalsekretær for bistandsorganisasjonen CARE Norge. Fra 2020 er hun leder for bærekraft og samfunn i Grieg Gruppen.  


== Biografi ==
Hun kommer opprinnelig fra Jevnaker, men bor i Oslo. Hun er utdannet cand.mag. med fagene statsvitenskap, historie og Nord-Afrika- og Midtøsten-kunnskap. Tidligere har hun vært leder, nestleder og sentralstyremedlem i Arbeidernes ungdomsfylking og har også hatt verv i AUF i Oppland og Jevnaker AUF. 
Larsen ble utnevnt til politisk rådgiver for utenriksminister Jonas Gahr Støre da regjeringen Stoltenberg II overtok i 2005. 23. april 2009 ble hun utnevnt til statssekretær i samme departement etter at Raymond Johansen ble valgt til partisekretær i Arbeiderpartiet. Hun var statssekretær til Jens Stoltenbergs andre regjering måtte gå av etter valget 9. september 2013. Fra 1. januar 2015 til 1. september 2020 var hun generalsekretær i CARE Norge, en organisasjon som kjemper for fattige kvinners rettigheter. 
Fra 2011 til 2015 var hun medlem av bydelsutvalget i Bydel Østensjø i Oslo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gry Larsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Gry Larsen hos Stortinget 
(no) Gry Larsen hos Norsk senter for forskningsdata 
Biografi hos Utenriksdepartementet
Fremskrittspartiets Ungdom

Fremskrittspartiets Ungdom (FpU) er Fremskrittspartiets politiske ungdomsorganisasjon. 


== Historikk ==
Organisasjonen ble offisielt stiftet på Fremskrittspartiets landsmøte i 1978, det samme landsmøtet som valgte Carl I. Hagen til formann for Fremskrittspartiet. FpU har aktive fylkeslag i alle landets fylker. Det ble tidligere gjort forsøk på å lage et ungdomsparti i Anders Langes Parti, ALPU, men Lange var motstander av opprettelsen av et eget ungdomsparti fordi han mente at frihetselskere skulle stå sammen uansett alder. 
Ungdomspartiet ble stiftet som et resultat av at en gruppe Frp-medlemmer ønsket et ungdomsparti. Den første formannen i FpU var Peter N. Myhre, som var formann frem til 1984. 


== FpUs politikk ==

FpUs politikk baserer seg på den liberalistiske ideologien og mener at friheten er det viktigste i et samfunn. Eiendomsretten skal være fundamental og ukrenkelig og partiet vil ha en mest mulig begrenset stat med fri markedsøkonomi og et minimum av statlig innblanding. 
FpUs hovedsaker i forrige valgkamp var mer valgfrihet i skolen, lavere skatter og avgifter og strengere straffer for kriminelle.


== Ledere i FpU ==
Blant ungdomsorganisasjonene med moderparti på Stortinget var FpU det siste ungdomspartiet som brukte tittelen formann i stedet for leder. På landsmøtet i 2022 endret FpU tittelen til leder.
Per januar 2023 er Simen Velle leder for organisasjonen. Han overtok etter Andreas Simon Brännström i mars 2022. Generalsekretær siden 2021 er Andreas Ingebretsen. Per 31. desember 2016 hadde FpU 2 081 medlemmer.

1978–1984 Peter N. Myhre
1984–1987 Pål Atle Skjervengen
1987–1989 Tor Mikkel Wara
1989–1992 Jan Erik Fåne
1992–1994 Lars Erik Grønntun
1994–1995 Ulf Leirstein
1995–1996 Klaus Jakobsen
1996–1996 Anders Anundsen
1996–1998 Reidar Helliesen
1998–1999 Anders Anundsen
1999–2002 Bård Hoksrud
2002–2008 Trond Birkedal
2008–2012 Ove André Vanebo
2012–2014 Himanshu Gulati
2014–2016 Atle Simonsen
2016–2020 Bjørn-Kristian Svendsrud
2020–2022 Andreas Simon Brännström
2022–d.d. Simen Velle


== Generalsekretærer i FpU ==

1984–1986 Hans Andreas Limi
1986–1989 Per Arne Olsen
1989–1992 Ellen Wibe
1992–1994 Jøran Ledal
1994–1995 Frode Gjesdal
1995–1998 Ingen
1998–1999 Tony Caffrey
1999–2000 Ingen
2001–2001 Tor Espen Simonsen
2001–2003 Kai-Morten Terning
2003–2005 Roy Steffensen
2005–2006 Kai-Morten Terning
2006–2007 Ole Kristoffer Tveiten
2007–2008 Arne-Petter Lorentzen
2008–2011 Odd Andreas Østtveit
2011–2014 Espen Teigen
2014–2017 André Bråthen
2017–2019 Tonje Lavik
2019–2021 Ola Buvik Skedsmo
2021–d.d. Andreas Ingebretsen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Per Steinar Osmundnes

Per Steinar Osmundnes (født 20. august 1980 i Førde) er en norsk politiker (KrF) og forretningsmann.
Han var vararepresentant til Stortinget fra Sogn og Fjordane i perioden 2001–2005. Han møtte fast fra 27. juni 2003, etter at Magne Aarøen døde. Osmundnes var i denne perioden den yngste representanten på Stortinget. Han satt i Stortingets sosialkomité. Han var KrFs førstekandidat i Sogn og Fjordane i 2005, men ble ikke gjenvalgt.Per Steinar Osmundnes var leder i Kristelig Folkepartis Ungdom (KrFU) fra 2002 til 2005. I 2007 ble han valgt inn i Kristelig Folkepartis sentralstyre.Han kommer fra en lærerfamilie i Hyen. Selv er han utdannet ved NHH. I 2015 ble han daglig leder ved tilhengerfabrikken Tysse mekaniske verksted i Tyssebotnen.


== Se også ==
Liste over stortingsrepresentanter fra Gloppen kommune


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Per Steinar Osmundnes hos Stortinget 
(no) Per Steinar Osmundnes hos Norsk senter for forskningsdata
Militærmedisinsk utdannings- og kompetansesenter

Militærmedisinsk utdannings og kompetansesenter (MUKS) er det utøvende organ i Forsvarets sanitet. MUKS er lokalisert på Sessvollmoen.


== Oppgaver ==
MUKS skal bistå med militærmedisinsk kompetanse for alle enhetene i Forsvaret, deriblant utdanning av sanitetspersonell og sanitetssoldater og sanitetsassistenter.
FSAN driver forskning innenfor flere fagområder, blant annet innen traumatologi, flymedisin, navalmedisin og katastrofepsykiatri. 
FSAN driver også utdanning innenfor sanitetsfaget og akuttmedisin – dette inkluderer både menige soldater,befal, leger, og sykepleiere.


== Historie ==
MUKS ble kalt Sanitetsregimentet til 2000 og var forlagt på Lahaugmoen.


== Referanser ==
Kampvåpenets utdannings- og kompetansesenter

Kampvåpenets Utdanning og Kompetansesenter (forkortet KampUKS) var forlagt på  Rena leir og Terningmoen.


== Oppgaver ==
Deres hovedoppgave var å produsere kompetanse (innenfor infanteri, kavaleri, ingeniør og artilleri) til enheter i den norske hæren.


== Historie ==
KampUKS var en sammenslåing av mange avdelinger:

Befalskolen for infanteriet i Nord-Norge
Befalskolen for infanteriet i Sør-Norge
Befalskolen for infanteriet i Trøndelag
Befalskolen for artilleriet
Befalskolen for kavaleriet
Befalskolen for ingeniørvåpenet
Oppland regiment
Søndenfjeldske dragonregiment
Artilleriregimentet
Infanteriets utdannings- og kompetansesenter.


== Referanser ==
Krigserstatning

Krigserstatninger er en kompensasjon og/eller betaling, som etter en krig gis til en seirende stat eller koalisjon fra en tapende stat eller koalisjon. Kompensasjonen er ment til å dekke skade eller tap oppstått i løpet av krigen.
For et spesifikt eksempel, se Versaillestraktaten.


== Eksterne lenker ==
(en) Japans oversikt over krigserstatninger
De 21 krav

De 21 krav (1915) var et sett med hemmelige krav fra Japan overfor Kina.
Utbruddet av første verdenskrig i 1914 og Japans rolle som alliert ga landet mulighet for å kreve større innflytelse i Kina, og 18. januar 1915 konfronterte Japan Kina med 21 krav, som innebar en vidtgående utvidelse av japanske særrettigheter i Kina. Bak dette ultimatumet lå også trusselen om å gå til krig mot Kina.
26. april sendte Japan en revidert utgave av kravene, og et siste krav om at Kina godtok dem ble sendt 7. mai. Kina skjønte at de ikke kunne vinne en krig mot Japan, og godtok kravene.
Effekten av kravene ble annullert ved Washington-konferansen 1921–1922, slik at Kina gjenvant sin selvstendighet.


== Kilder ==
«Twenty-One Demands», fra Wikisource


== Litteratur ==
Dickinson, Frederick R.: War and National Reinvention: Japan in the Great War, 1914-1919. Cambridge, MA: Harvard University Asia Center, distributed by Harvard University Press, 1999.
Luo, Zhitian: "National Humiliation and National Assertion: The Chinese Response to the Twenty-One Demands." Modern Asian Studies, Vol. 27, No. 2. (May, 1993): ss. 297-319.
G. Zay Wood (1921). The Twenty-One Demands. Japan versus China. Fleming H. Revell Company. «Analyse og oversettelse av de 21 kravm den redigerte offisielle utforming for de europeiske makter, revisjonen av 26.aApril, Kinas svar av 1. mai, ultimatumet av 7. mai, Kinas svar og Kinas og Japans pressemeddelelser.»
Utdannings- og kompetansesenter for Hærens logistikkvåpen

Utdannings- og kompetansesenter for Hærens logistikkvåpen (forkortet LOGUKS) var tidligere en avdeling i den norske Hæren, lokalisert på Sessvollmoen i Akershus. LOGUKS ble nedlagt 22. oktober 2004 og erstattet av Forsvarets kompetansesenter for logistikk og operativ støtte (FKLOG).


== Historie ==
LOGUKS ble opprettet i 2000 etter sammenslåing av Våpenteknisk regiment og Trenregimentet.


== Oppgaver ==
LOGUKS hadde som oppgave å produsere logistikkkompetanse for alle enhetene i Hæren, deriblant utdanning av personell med ansvar for ammunisjon og kjøretøy. Dessuten hørte militærpolitiet inn under Logistikkvåpenet.
Kolsås leir

Kolsås leir er en militærleir ved Kolsås i Bærum kommune. Forsvarsmateriell, Nasjonal sikkerhetsmyndighet og Cyberforsvaret er de største avdelingene som holder til i leiren. Leiren er delt inn i et daganlegg og et fjellanlegg. Fjellanlegget ligger inne i fjellet, mens daganlegget betegner de delene av leiren som ligger utenfor fjellet.  Leiren har også et stort idrettsanlegg.


== Avdelinger ==
Leiren huser følgende avdelinger:

Akershus kommandantskap
Cyberforsvaret
Forsvarsbygg
Forsvarsmateriell
Nasjonal sikkerhetsmyndighet
NATO NEC CCIS SSC


== Historie ==
Den første byggingen på Kolsås leir startet i 1950-årene. Den ble i 1954 tatt i bruk av NATOs nordkommando, Allied Forces Northern Europe, som før dette hadde hatt tilholdssted ved Voksenkollen Hospits siden 1951. Nordkommandoen flyttet i 1994 sine fasiliteter til Jåttå utenfor Stavanger, og Akershus kommandantskap tok da over leiren. Forsvarets tele- og datatjeneste (FTD) flyttet til leiren i 2000. I 1994 åpnet ny kantine og velferdsbygg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kolsås leir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nivlheim

Nivlheim (på norrønt Niflheimr, av nifl = tåke, fra protogermansk *nibila- (latin: nebula), fra protoindoeuropeisk rot *nebh- = sky) er i norrøn mytologi dødsrikets nederste del.Ifølge Snorre oppstod Nivlheim lenge før menneskenes verden ble til. Mellom det kalde tåkelandet Nivlheim i nord og ildlandet Muspelheim i sør lå det gapende tomrommet Ginnungagap, der kjempen Yme ble skapt.I Nivlheim ligger brønnen Kvergjelme. Fra den renner en rekke giftige elver, Elivåger, som fryser til is når de nærmer seg Ginnungagap. Elven Gjåll er den som renner nærmest «helgjerdet» (grensen mot Helheimen). I Kvergjelme «er det så mange slanger at ingen tunge kan telle dem», blant andre Nidhogg som holder til i brønnen, under den ene av røttene til verdenstreet, asken Yggdrasil.Navnet Nivlheim er også lånt til et datasystem tatt i bruk ved universitetet i Oslo.


== Referanser ==


== Litteratur ==
H. R. Ellis Davidson: Nordisk mytologi, Den norske bokklubben (1984), s. 113
Anders Bæksted: Nordiske gude og helte, København (1984), s. 38
Muspelheim

Muspellheim eller Muspellsheim (på norrønt Múspellsheimr) er ifølge norrøn mytologi beliggende sør for Ginnungagap. Muspelheim er en verden av lys, ild og glødende hete, voktet av ildjotunen Surt med et sverd av ild. 
Gnister herfra ble til solen, månen og stjernene. Muspelheims hete fikk den giftige rimfrosten fra Nivlheims elver til å tø. Dråpene dannet jotnen Yme og en ku, Audhumbla.Snorre nevner Muspellheim i Gylvaginning, første delen av Den yngre Edda. Her nevnes også en Muspell i tilknytning til skipet Naglfar: «Det beste og kunstferdigst bygde skip av alle er Skibladner, men det største er Naglfar. Det eies av Muspells sønner.»


== Referanser ==


== Se også ==
Muspilli
Ginnungagap

Se også Ginnungagap (vokalensemble).Ginnungagap (det vidåpne gap) er i den norrøne mytologien den dype kløften som strekker seg mellom Nivlheim og Muspelheim. I samspillet mellom kulde og varme starter her skapelsen av alt liv ved kjempen Yme og urkuen Audhumbla. En av de 11 elvene som renner ut i Ginnungagap heter Elivåger.


== Referanser ==


== Litteratur ==
H. R. Ellis Davidson, Nordisk mytologi, Den norske bokklubben (1984), s 113
Anders Bæksted, Nordiske gude og helte, København (1984), s 38
Yme

Yme er urjotnen i den norrøne mytologien. I Snorres Edda kalles han Aurgjelme. Han var den første av alle jotnene og fra ham oppstod de andre jotnene. Yme spiller en svært sentral rolle i skapelsesmyten i den norrøne mytologi. Han ble drept av Odin og hans to brødre Vilje og Ve, hvilket satte i gang skapelsen av den norrøne verdenen.


== Skapelsen ==
Da Odin, Vilje og Ve drepte Yme ble den synlige verden skapt av hans kropp. Blodet som fosset fra Ymes kropp ble til elver som druknet alle andre jotner unntatt to, som flyktet til det vi kjenner som Jotunheim. Selve kroppen til Yme ble til hva den norrøne mytologiens verden ble bygd av. Ymes kjøtt ble til land, hans hår til planter, hans hjerne til skyer, hans blod til hav, hans bein til fjell og selve skallen hans ble til himmelen.


== Referanser ==
Bure

Bure er også navnet på en elv i England, se Bure (Norfolk).Bure var stamfaren til æsene i den norrøne mytologien. Ur-kua Audhumbla slikket ham fram fra de salte steinene i Ginnungagap. Bures sønn Bor fikk sønnene Odin, Vilje og Ve med Bestla, datteren til jotnen Boltorn.Bure beskrives som vakker å se på, stor og kraftfull. Bure døde av alderdom, fordi Iduns ungdomsepler ikke har vokst fram ennå.


== Referanser ==
Surt

Surt er i norrøn mytologi en ildjotne som vokter Muspelheim med et sverd av ild. 
Under ragnarok raser Bifrost sammen idet Surt rir over den. Frøy mangler sitt sverd i kampen, og Surt dreper ham og starter en verdensbrann som legger alt i aske.I Voluspå står det: 

Surt går sørfra med skogs skade (en kjenning for «ild»),
valgud-sol fra sverdet skinner,
grusfjell ramler, gygrer tumler,
menn går henover helveien, himmelen revner.Surt nevnes ingen andre steder enn i disse linjene i Snorres gjengivelse av Voluspå. Peter Grove (1892-1975) mente at navnet Sort skulle leses som «sort», «svart», tilsvarende Sverting, saksernes konge, som hadde drept faren til den danske skjoldungekongen Ingjald Frodeson, omtalt av Saxo og i Beowulf-kvadet. Etter Groves mening beskriver ikke Voluspå verdens undergang, men et angrep av kong Sverting («Surt») som kom sørfra for også å drepe kong Ingjald.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Surtr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gungne

Gungne er spydet til Odin i den norrøne mytologien. Det treffer alt han sikter på, og vender alltid tilbake til hånden hans.
Spydet ble laget av sønnene til mestersmeden Ivalde, to dvergebrødre som hjalp Loke da han hadde klippet av håret til Siv, Tors kone. Gungne var én av tre gaver Loke bragte tilbake til Åsgard, og del i veddemålet han hadde gjort med dvergene Brokk og Sindre om hvem som kunne skaffe de flotteste gavene til gudene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lars Silèn, Några reflektioner angående bilderna på Balingsta-stenen i Uppland


== Litteratur ==
H. R. Ellis Davidson, Nordisk mytologi, Den norske bokklubben (1984), s 35
Baudouin I av Belgia

Baudouin I av Belgia (Baudouin/Boudewijn Albert Charles Leopold Axel Marie Gustave, født 7. september 1930 på Stuyvenberg slott, død 31. juli 1993 i Villa Astrida i Motril i Spania) regjerte som belgiernes konge fra 1951 til 1993. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var kronprins Leopolds (1901–1983) - senere kong Leopold IIIs - eldste sønn. Hans mor var prinsesse Astrid av Sverige. Boudewijn er hans nederlandske navn, mens Baudouin er hans franske navn, som er mest brukt utenfor Belgia. I ung alder mistet Baudoin sin mor i en bilulykke. Faren ga barna en guvernante, Lilian Baels og giftet seg med henne i 1941.
Under andre verdenskrig kom han og hans familie i tysk fangenskap og var deretter i eksil i Sveits til faren Leopold III kunne gjenoppta sin kongegjerning i Belgia i 1950.


=== Konge ===
Baudouin ble konge i en alder av bare 20 år da faren abdiserte den 16. juli 1951. 
I hans regjeringstid ble Belgisk Kongo selvstendig i 1960 med den belgiske kongen som deltager i selvstendighetsseremonien. I 1955 hadde den unge kongen besøkt Kongo for å forsøke å vende folks streben mot selvstendighet. En episode inntraff da en kongoleser klarte å ta kongens sabel under en bilkortesje. For den kongelesiske befolkningen ble dette et symbol for selvstendighetskampen. I Kongo kalte man den unge kongen Mwana Kitoko («den vakre gutten»).Baudouin giftet seg 15. desember 1960 med Fabiola Fernanda María de las Victorias Antonia Adelaida de Mora y Aragón, en tidligere sykepleier og barnebokforfatter. Han og dronningen fikk ingen barn, alle barn ble dødfødte.
Kong Baudouin framstod i sine første år som reservert og ikke særlig folkelig. Hans popularitet steg senere, da han og hans dronning Fabiola besøkte forskjellige deler av Belgia.

Kong Baudouin var en meget religiøs mann. Da det belgiske parlamentet vedtok en lov om abort, nektet han å skrive under. Det endte med at regjeringen den 4. april 1990 erklærte ham uegnet til å styre, hvoretter alle regjeringsmedlemmene undertegnet loven. Dagen etter erklærte de ham egnet til å styre igjen.Baudouin ble i 1960 tildelt storkors med kjede av St. Olavs Orden.


=== Død ===
Baudouin døde plutselig av hjertefeil den 31. juli 1993 i Villa Astrida i Motril i det sørlige Spania. Baudouin ble begravet på den kongelige begravelsesplassen i Église Notre-Dame de Laeken i Laeken.
Kong Baudouin ble etterfulgt av sin yngre bror Albert II.


== Referanser ==
1397


== Begivenheter ==
20. juli – Ved et unionsmøte i Kalmar ble Kalmarunionen formelt etablert, og  Erik av Pommern ble kronet til konge av Danmark, Norge og Sverige


== Fødsler ==
15. november – Nikolas V, pave
Chīmalpopōca, stortaler av Tenochtitlan
Paolo Uccello, italiensk maler


== Dødsfall ==
15. januar – Jan Ocko de Vlasim, bøhmisk kardinal
16. august – Philippe de Alençon, fransk kardinal
8./9. september – Thomas av Woodstock, 1. hertug av Gloucester
Liste over nasjonalflagg

Liste over nasjonalflagg er et galleri med illustrasjoner av alle verdens selvstendige staters nasjonalflagg.

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Flagg
Afrikanske flagg
Asiatiske flagg
Europeiske flagg
Nordamerikanske flagg
Oseaniske flagg
Søramerikanske flagg


== Eksterne lenker ==
Sodipodi: Flags (scalable vector graphic, public domain)
Flags of the World from CIA Arkivert 27. desember 2020 hos Wayback Machine.
Flags of the World (FOTW)