jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
RNA-interferens

RNA-interferens (RNAi) er en molekylærbiologisk mekanisme som er påvist i en rekke organismer, blant annet planter og rundormer, deriblant Caenorhabtitis elegans. Mekanismen bryter ned dobbelttrådet RNA, og ser ut til å ha en viktig funksjon i eukaryote organismer som beskyttelse mot dobbelttrådet RNA (dsRNA)-virus. Den kan også fungere som viktige faktorer i ekspressjonsregulering av gener.
Når dobbelttrådet RNA brytes ned ved RNAi vil det dannes små biter på 20-24 basepar kalt small interference RNA (siRNA)  som fester seg til eventuelle mRNA-transkripsjoner av gener som er komplementære. RNAse-enzymer, RNA-degraderende proteiner vil så ødelegge disse trådene og hindre translasjon (dannelse av proteiner). De vil også hindre dannelse av nytt virus-arvestoff hvis RNA opprinnelig entret cellen via et virus.
RNAi har også en funksjon ved å regulere aktiviteten av visse gener. Såkalte mikroRNA transkriberes fra DNA i et av cellenes kromosomer. MikroRNA er små biter av RNA med en hårnålsstruktur, (for at dette skal kunne skje må de være helt eller delvis palindrome), og vil gjenkjennes som dsRNA av RNAi-maskineriet. Deretter vil det dannes siRNA igjen som hybridiserer med et mRNA og hindrer transkripsjon og dermed «stilner» genets ekspresjon. Dette er sannsynligvis en av de mange ukjente oppgavene til såkalt «junk»-DNA, DNA som ikke koder for proteiner.
Blackfriars stasjon

Blackfriars stasjon er en jernbane- og undergrunnsstasjon i området Blackfriars i City of London. Stasjonen ligger i kollektivsone 1. Stasjonen ble gjenåpnet i februar 2012 etter å ha vært stengt i tre år for en omfattende ombygning.


== Jernbane ==
Jernbanestasjonen har både gjennomgående spor og terminalplattformer. De gjennomgående sporene brukes av Thameslinks tog som går fra Bedford og Luton i nord til Brighton i sør via London Bridge og til de sørvestlige forstedene omkring Sutton via Elephant & Castle.
Nordgående tog gikk tidligere til Holborn Viaduct stasjon, men siden den ble nedlagt i 1990 har de i stedet gått til City Thameslink stasjon. 
Terminalplattformene brukes av South Eastern Trains' tog til Orpington via Denmark Hill, og noen ganger av ekstratog i rushtiden via Herne Hill. 
Mens det mange steder hvor det er både undergrunns- og jernbanestasjon enten er flest passasjerer på jernbanedelen eller nokså liten forskjell mellom de to, er det på Blackfriars omkring ti ganger så mange undergrunnspassasjerer som jernbanepassasjerer.


=== Historie ===
Den opprinnelige Blackfriars stasjon åpnet i 1864 på sørbredden av Themsen. Den ble lagt ned i 1886 da Blackfriars Bridge ble åpnet, og den nye stasjonen ble åpnet under navnet St Paul's på nordbredden. Den fikk sitt nåværende navn i 1937.


== Undergrunn ==
Undergrunnsbanen betjener linjene Circle og District. Stasjonen er stengt frem til 2011 p.g.a. omfattende bygningsarbeider.
Cambridge Buskers, en duo som spilte inn flere plater på slutten av 1970- og begynnelsen av 1980-tallet, begynte sin karriere med å spille på denne stasjonen.


== Referanser ==
Polsk mark

Polsk mark (marka polska) var myntenheten i Polen i perioden 1916–1924. 


== Historie ==
I 1916 ble Regentkongeriket Polen opprettet av sentralmaktene Tyskland og Østerrike-Ungarn på det området som tidligere hadde ligget i Russland, og vært kjent som Kongress-Polen. 9. desember grunnla sjefen for Kaiserlich-deutsche Zivilverwaltung für Polen links der Weichsel (senere Kaiserlich-deutsche Zivilverwaltung beim Generalgouvernement Warschau), Wolfgang von Kries, en polsk nasjonalbank, Polska Krajowa Kasa Pożyczkowa eller Landesleihanstalt på tysk, som fikk rett til å utstede en ny valuta, Marka polska. Den tyske riksbanken stilte som garantist for emisjonen for inntil 1 milliard mark.
I 1917 ble det trykket sedler i verdier av 1/2 Mark, 1 Mark, 2 Mark, 5 Mark, 10 Mark, 20 Mark, 50 Mark, 100 Mark, 500 og 1000 Mark. Frem til våpenstillstanden i 1918 ble det trykket for tilsammen 880 millioner polske mark. Den 7. september 1918 overtok regjeringen i den nyopprettede Republikken Polen ledelsen over sentralbanken.
På grunn av hyperinflasjonen som gjorde valutaen verdiløs på begynnelsen av 1920-tallet ble valutaen 14. april 1924, etter grunnleggelsen av en ny sentralbank (Bank Polski) erstattet av den nye valutaen złoty, som ble knyttet til gullstandarden. Vekslingskursen ved innføringen av złoty var 1 złoty = 1 800 000 polske mark.


== Litteratur ==
Hutten-Czapski, B. Graf von: Sechzig Jahre Politik und Gesellschaft, I – II, Berlin 1936
Kalkowski, T.: Tysiac lat monety polskiej, Krakow 1981
Zaremba, P.: Historia dwudziestolecia 1918 – 1939, I – II, Paris 1981
Livregementet till häst

Livregementet till häst (det äldre) ble opprettet i 1667 ved at Upplands ryttare ble opphøyet til kongelig livtropp. Samtidig ble greve Otto Wilhelm von Königsmark utnevnt til sjef for regementet. Regimentet utmerket seg for stor tapperhet i slaget ved Lund 1676 under Nils Bielke. Etter seieren skal Karl XI ha sagt: "näst Gud hade jag att tacka den tappre Nils Bielke och sitt Livregemente". I 1680 ble regimentet inndelt innen østre Svealand. Livregementet till häst var det eneste regimentet innen Stockholms garnison som ikke var vervet. Regimentet hadde siden 1780 sin øvelsesplass på Utnäs löt ved Strömsholm. I 1785 ble en særskilt tropp lette dragoner opprettet ved regimentet. Den ble opprettet ved at 18 mann fra respektive kompani ble tilført dragonene som utgjorde 4 kompanier på 36 mann i hver. Denne styrken ble senere utvidet og i 1789 under den russiske krigen opptrådte man som eget forband på 300 mann, 6 kompanier, under navnet Lätta Dragonkåren av Kungl. Maj:ts Livregemente. I 1791 ble regimentet omorganisert til en brigade bestående av Livregementsbrigadens kyrassiärkår, som besto av kompaniene som lå nærmest hovedstaden og som utgjorde tungt kavaleri, Livregementsbrigadens lätta dragonkår som besto av Örebro, Fellingsbro, Östra Närkes og Vadsbo kompanier og Livregementsbrigadens lätta infanteribataljon som besto av kompaniene i Västmanland og fra 1804 også Södermanlands kompani.
Livregementet till häst, K 1, ble opprettet i 1928 gjennom en sammenslåing av Livgardet till häst, K 1, og Livregementets dragoner, K 2. Regimentet hadde sine aner fra to ulike spor. Livgardet till häst, K 1, stammet fra Finska lätta dragonkåren som ble oppsatt i Finland i 1770 og Livregementets dragoner, K 2, stammet fra Upplandsfanan som ble oppsatt etter Arboga møte i 1536. Livregementet till häst ble avviklet i 1949 men man besluttet samtidig at en skvadron med betegnelsen Livgardesskvadronen inntil videre skulle bibeholdes.


== Se også ==
Livregementets dragoner
Livregementets husarer
Livregementets grenadjärer
Kyrassér

En kyrassér (fransk og engelsk: cuirassier) er en ryttersoldat ikledd kyrass, en bryst- og ryggharnisk av jern eller stål, og høy hjelm. Kyrassérene opptrådte først på slutten av 1400-tallet og var etterkommere av middelalderens riddere i rustning. Kyrassérer ble brukt i krig fram til første verdenskrig.  Slike middels til tungt utstyrte kavalerister har vært bevæpnet med lanser, rette kårder, pistoler eller korte karabiner. Slikt tungt kavaleri opptrer i dag iført tradisjonelle uniformer bare i livgarder, parader og seremonielle sammenhenger.
Betegnelsen er dannet fra det latinske corium (kyrass), som betyr lær, ettersom de eldste kyrassene var laget av lær. 


== Historikk ==
De første kyrassérene skilte seg ikke spesielt fra middelalderridderne; de bar full rustning og det eneste utstyret som skilte dem fra ridderne var ridestøvler i lær og bruk av tønnelåspistoler, i tillegg til lanser og sverd.
Kyrassérene bar rustning lenge etter at den ble overflødig på grunn av stadig hyppigere bruk av skytevåpen. Omfanget av rustningen ble imidlertid gradvis redusert, slik at den ved slutten av 1600-tallet kun besto av en brystplate (plastron), ryggplate (carapace) og hjelm.
De første registrerte kyrassérene ble organisert som 100-manns regimenter med østerrikske kyrassérer i 1484 for å tjene den fremtidige Maximilian I av det tysk-romerske rike. Frankrike introduserte sine egne kyrassérer i 1666. Ved 1705 inkluderte den tysk-romerske keiserens personlige styrker i Østerrike 20 kyrassérregimenter.
Kyrassérer hadde en prominent rolle i armeene til Fredrik II av Preussen og Napoléon I av Frankrike. Sistnevnte økte antallet franske kyrassérregimenter til 14 ved slutten av hans regjeringstid.
Kyrassérer ble som regel ansett som tungt kavaleri, det vil si «store menn på store hester». Omsider utviklet de fleste kyrassérregimentene seg imidlertid til andre kavalerityper som lansenérer, husarer eller dragoner. I 1914 var det fortsatt kyrassérer i den tyske hæren (ti regimenter), den franske hæren (tolv regimenter) og den russiske hæren (tre regimenter). De tyske og russiske kyrassérene bar kun kyrass som del av paradeuniformen, men de franske regimentene bar kyrass (med klesdekke) og hjelm med fjær i aktiv tjeneste de første ukene av første verdenskrig. Tyske kyrassérer bar en type stor pikkelhjelm (pickelhaube) av blankpolert metall.


== Se også ==
Kyrass
Tungt kavaleri
Lansenérer
Husarer
Dragoner


== Eksterne lenker ==
(en) Cuirassiers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Historisk uniformsterminologi på tysk, engelsk og fransk
Sehnsucht

Sehnsucht er det andre studioalbumet til det tyske metall-bandet Rammstein. Det ble gitt ut 22. august 1997 gjennom plateselskapet Motor Music i Europa, XIII Bis i Frankrike, og senere av Slash Records i USA. Albumet nådde første plass på listene i både Tyskland og Østerrike, og nådde listene i 13 andre land, inkludert USA hvor det ble en stor suksess med over 1 million kopier solgt.   


== Innspilling ==
Rammstein startet innspillingen i 1996 i Malta på studioet Temple Studio. Det ble produsert av Jacob Hellner og senere mikset av Ronald Prent.  Under innspillingen ble 13 sanger spilt inn, 11 av de havnet på albumet. De to andre sangene var "Das Modell" og "Kokain" som senere ble gitt ut på singelen «Das Modell» i 1997. 


== Illustrasjoner og kunstverk ==
Albumsheftet viser seks ulike bilder med hvert bandmedlems ansikt malt i hvitt, med ulike kirurgiske enheter over ansiktet. Bildene ble tatt av Gottfried Helnwein i 1996, som også laget albumcoveret for Scorpions Blackout, med lik kirurgisk enhet som Till Lindemann hadde på seg. Instrumentene brukt var kirurgiske verktøy fra den kjente tyske kirurgen Ferdinand Sauerbruchs samling.   Det fins ulike versjoner av albumcoveret med hvert medlem som hovedcover, men sanger Till Lindemanns bilde er vanligst.


== Sporliste ==
Alle tekstene er skrevet av Rammstein.


== Sertifiseringer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sehnsucht på Discogs 
(en) Sehnsucht på MusicBrainz 
(en) Sehnsucht på AllMusic
Herzeleid

Herzeleid (Hjertesorg) er debutalbumet til det tyske metall-bandet Rammstein, gitt ut den 25. september 1995 i Tyskland på plateselskapet Motor Music.


== Produksjon ==
Bandet ønsket å få Greg Hunter, kjent fra arbeid med Killing Joke og Paul McCartney som produsent. Men på øvinger var ikke Hunter imponert, og skal ha startet å sovne.   De prøvde også å få tak i Bob Rock, og Rick Rubin. Til slutt gikk oppdraget til Jacob Hellner, kjent fra sitt arbeid med Clawfinger, som ble overbevist etter å ha sett de seks medlemenne live. De fløy til Sverige for å spille inn albumet, og brukte først Abbas studio Polar Studios, men startet heller produksjonen i Hellners private studio.     
Det tok bandet tre måneder å fullføre innspillingen, og den var klar for miksing. Originalt skulle Hellner og hans assistent Carl-Michael Herlöffson mikse albumet, men han ble byttet ut med Ronald Prent. 


== Illustrasjoner og kunstverk ==
Herzeleids originale albumomslag skapte kontrovers da det bli gitt ut. Bildet viser av de seks medlemmene toppløse og svette, og ble kritisert av pressen for å etterligne «Herrenmenschen», noe gitaristen Richard Z. Kruspe avviste. Den nordamerikanske versjonen av albumomslaget ble byttet ut med bare ansiktene av bandmedlemmene. Bak bandmedlemmene er det et bilde av blomsten gerbera tusenfryd.  


== Suksess ==
Albumet kom inn på den tyske albumslisten som nummer 99, 23 October 1995, og lå på sjetteplass da albumet Sehnsucht kom ut i 1997. Da jubileumsversjonen kom ut i 2020 nådde albumet sin høyeste listeposisjon med en annenplass den 11. desember 2020. Herzeleid ble værende på den tyske topp 10-listen i ni uker, og lå 134 uker i topp 100.  Albumet solgte over 500 000 eksemplarer i Tyskland, hva som kvalifiserte til et platinatrofé. 


== Sporliste ==
Alle sporene er skrevet av Rammstein.


== Referanser ==


== Kilder ==

(en) Herzeleid på Discogs


== Eksterne lenker ==
(en) Herzeleid på Discogs 
(en) Herzeleid på MusicBrainz 
(en) Herzeleid på AllMusic
Mutter (album)

Mutter (tysk: mor) er det tredje albumet til det tyske Neue Deutsche Härte bandet Rammstein. Det ble gitt ut 2 April 2001 av Motor Music, og Universal Music Group. Albumet toppet listene i Tyskland, Østerrike og Sveits kort tid etter utgivelse. Albumomslaget er et fotografi av et dødt foster som ble tatt av Daniel & Geo Fuchs. Det har blitt gitt ut seks singler til albumet.


== Innspilling ==
I september til desember 1999 startet preproduksjonen, da Rammstein leide herregården "Haus Weimar" i Heiligendamm. Innspillingen startet i mai 2000, og varte til juni. Den tok plass i Miraval Studios i Frankrike. Da albumet skulle mikses, gikk de først til Ronald Prent i Galaxy Studios i Belgia, men var ikke fornøyd med resultatet, og fortsatte miksingen med Jacob Hellner og Stefan Glaumann i Stockholm, Sverige i MVG Studio. Den første sangen ble gjort tilgjengelig til publikum allerede rundt jul 2000, da de la ut en demo-versjon av Links 2-3-4 på deres nettside som man kunne laste ned. Orkesterinnspillingen ble gjort av Filmorchester Babelsberg  


== Sporliste ==
Alle sporene er skrevet av Rammstein.Det ble gitt ut forskjellige versjoner av albumet, med hver sine unike kjennetegn

En "Limited Tour Edition" ble gitt ut med samme cover, men i rødt. Denne versjonen hadde også en live-cd som inneholdt sangene:
1. "Ich will" - 3:57
2. "Links 2 3 4" - 4:54
3. "Sonne" - 4:42
4. "Spieluhr" - 5-27
Den japanske versjonen hadde et ekstra skjult spor. Det inneholdt en versjon av sangen Halleluja.


== Personell ==


=== Rammstein ===
Till Lindemann - Vokaler
Richard Z. Kruspe- Gitar
Paul Landers - Gitar
Christian Lorenz - keyboard
Oliver Riedel - Bass
Christoph Schneider - Trommer


=== Gjestemusikere ===
Bobo - Bakgrunnsvokal på Nebel
Khira Li Lindemann - Vokalist på Spieluhr
Olsen Involtini - strengarrangementer (Sang 1, 6 og 11)
Orkesterinspilling av Deutsches Filmorchester Babelsberg


== Hitlister ==


=== Ukelige hitlister ===


=== Årslister ===


== Sertifiseringer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kulturo.no – Klassikeromtale av Mutter
(en) Mutter på Discogs 
(en) Mutter på MusicBrainz 
(en) Mutter på AllMusic
Hobbiten: En uventet reise

Hobbiten: En uventet reise (originaltittel: The Hobbit: An Unexpected Journey) er en newzealandsk-amerikansk fantasyfilm fra 2012 regissert av Peter Jackson. Historien er satt til et oppdiktede sted kalt Midgard. Trollmannen Gandalf besøker hobbiten Bilbo Lommelun og overbeviser ham om å bli med 13 dverger på et oppdrag på tvers av Midgard for å gjenvinne Ensomfjellet fra dragen Smaug. Handlingen foregår forut for de tre Ringenes herre-filmene (som ble filmatisert fra 2001 til 2003). En uventet reise er den første filmen i trilogien om Hobbiten. Alle er basert på J.R.R. Tolkiens roman Hobbiten (1937).   
Den ble en stor publikumsuksess, men fikk blandet mottakelse av anmelderne. 
Den ble etterfulgt av Smaugs ødemark. 


== Om filmen ==


=== Popularitet og økonomi ===
En uventet reise ble meget populær. Den innbrakte 1,021 mrd dollar på verdensbasis, hvorav $329 millioner i USA, $88 millioner i Tyskland, $79 millioner i Storbritannia, $50 millioner i Kina og nesten $12 millioner i Norge. Den ble den fjerde mest innbringende filmen på verdensbasis i 2012 og er den mest innbringende av de tre Hobbit-filmene (både i USA og globalt).Produksjonskostnadene var på ca $200 millioner.


=== Anmelderne ===
Filmen fikk blandet mottakelse av kritikerne, noe som gjenspeiles at den har oppnådd 64 % på Rotten Tomatoes. Til sammenligning har Smaugs ødemark fått 73 % og Femhærerslaget 59 %. Den amerikanske filmanmelderen Leonard Maltin gav den 2 av 4 stjerner.Den fikk noe bedre mottakelse av de norske anmelderne. Blant annet så gav Aftenposten, Dagsavisen, BA og Filmpolitiet den terningkast fem, VG og Adressa terningkast fire og Dagbladet tre.


=== Bakgrunn ===
Filmmanuset ble skrevet av Peter Jackson og hans samarbeidspartnere igjennom mange år Fran Walsh og Philippa Boyens (som også var medforfattere med ham til Ringenes herre), samt Guillermo del Toro, som opprinnelig var valgt til å regissere prosjektet før han forlot prosjektet i 2010.


=== Annet ===
Filmen har en lengde på 2 timer og 49 minutter. Det finnes også en utvidet versjon på litt over 3 timer.


== Rolleliste ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hobbiten: En uventet reise på Internet Movie Database 
(no) Hobbiten: En uventet reise hos Filmfront 
(sv) Hobbiten: En uventet reise i Svensk Filmdatabas 
(da) Hobbiten: En uventet reise i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Hobbiten: En uventet reise på Allociné 
(nl) Hobbiten: En uventet reise på MovieMeter 
(en) Hobbiten: En uventet reise på AllMovie 
(en) Hobbiten: En uventet reise på Turner Classic Movies 
(en) Hobbiten: En uventet reise på Rotten Tomatoes 
(en) Hobbiten: En uventet reise på Metacritic
Diann Roffe

Diann Roffe-Steinrotter (født 24. mars 1967 i East Burke) er en tidligere amerikansk alpinist.


== Karriere ==
Det første høydepunktet i Roffes alpinkarriere kom under VM i alpint 1985 i Bormio, der hun vant storslalåmrennet. Under OL 1992 i Albertville tok hun sølv i storslalåm, og under OL 1994 kronet hun karrieren ved å bli olympisk mester i Super-G.
I løpet av karrieren vant hun to verdenscuprenn, ett i storslalåm og ett i super-G.


== Resultater i verdenscupen i alpint ==


=== Pallplasseringer ===


=== Sammenlagtplasseringer ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Diann Roffe på Internet Movie Database 
(de) Diann Roffe – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Diann Roffe – Olympics.com 
(en) Diann Roffe – Olympic.org 
(en) Diann Roffe – Olympedia 
(en) Diann Roffe – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Diann Roffe – FIS (alpint) 
(en) Diann Roffe – ski-db.com
Kantele

Kantele er et strengeinstrument.  Det har vært mye brukt i finsk folkemusikk, og anses for å være det eldste instrument i finsk folkemusikk.


== Opprinnelige kanteler ==
De eldste typer har mellom fem og femten strenger og en trebasert uthult kropp. Egentlig var det en streng for hver finger, sålenge det var fem strenger.  Denne spilles liggende på fanget, med eller uten plekter. Disse har, i alle fall i Finland, vært stemt i henhold til en diatonisk skala. Lyden av en kantele kan ligne en bjelle. På mange måter ligner kantelen en zither. 
På 1900-tallet tok man i bruk nye teknikker i tilvirkingen, og i stedet for en uthult kropp fikk man en finerbasert kropp, med mulighet for større dimensjonering og dermed flere strenger. De første fikk mellom ti og fjorten strenger. En 36-strengers kromatisk kanele ble utviklet rundt 1920.


== Moderne kanteler ==
I moderne tid ser man, som hos den norske kantelemusiker Sinikka Langeland, opptil trettini strenger. Dette blir da et noe større instrument som ofte legges på et bord, har egne ben, eller henges i snor rundt halsen. Moderne kanteler har også spissfindige løsninger for å senke og heve den avspilte tone. Elektriske kanteler (e-kantele) finnes også, og antas å være viktig for fremtidig rekruttering innen kantelemusiseringen.


== Mytiske forhold ==
Kantelen er sterkt knyttet til det finske nasjonalepos Kalevala, hvis viktigste bidragsyter var Elias Lönnrot fra Finland.  Han skildret hvordan trollmannen Väinämöinen laget seg en kantele av kjeven av en kjempegjedde, og at han spilte på denne kantelen. I perioden 1829–1831 ga Lönnrot ut heftet Kantele med over 6000 vers med trollformler og runesanger som han hadde samlet inn under sine reiser til Savolax og Karelen.


== Kulturell betydning ==
Kantelen er Finlands nasjonalinstrument, og i Karelia arrangeres den årlige Kantelefestivalen.  Det finske Sibelius-akademiet har egne studieretninger der kantelen inngår som viktig instrument. Områdene rundt Baltikum har avleggere, eller lignende instrumenter i kokles (Latvia), kankles (Litauen), kannel (Estland) og gusli (Russland). Det arabiske qanún er heller ikke ulikt.


== Bruk i Norge ==
I Norge har Ove Berg fra Finnskogen kulturverksted et program for opplæring i kantele, som blant annet har vært avholdt ved Finsk-norsk Kulturinstitutt. Sinikka Langeland har i flere årtier vært en viktig norsk utøver av instrumentet, spesielt som akkompagnement til hennes runesang. Både Langeland og Berg har mottatt Norsk-finsk kulturpris, for å stimulere til videre utøvelse og, ikke minst, kulturutveksling.  Andre musikere som trakterer kantele er Tone Krohn.  Gjendikteren Albert Lange Fliflet utga Kanteletar: Finske folkevisestemningar (1988). Den finske kvartetten Loituma kombinerer finsk sangtradisjon og musikk på kantele, og ble i 1997 kåret til årets band på folkemusikkfestivalen i Kaustby i Finland.


== Referanser ==
Finsk-norsk kulturinstitutt

Finsk-norsk kulturinstitutt ble opprettet i 1997 og arbeider for å styrke kontakten mellom Finlands og Norges kultur- og samfunnsliv og for å øke kunnskapen om Finland i Norge og omvendt. Kulturinstituttets bakgrunnsorganisasjoner er de bilaterale kulturfondene Kulturfonden för Finland och Norge og Norsk-finsk kulturfond. Fondsstyret utpeker instituttets styre som har medlemmer fra Norge og Finland. Undervisnings- og kulturministeriet i Finland står for instituttets basisfinansiering. 
Kulturinstituttet er et informasjons- og kontaktsentrum og tar imot spørsmål og henvendelser fra publikum. Kulturinstituttet har en omfattende utadrettet virksomhet med et variert program som består bl.a. av utstillinger, konserter, forfatterbesøk, seminarer og forelesninger i samarbeid med norske institusjoner.
Kulturinstituttet er lokalisert i Oslo med sentral beliggenhet i sentrum Wergelandsveien 23 B i Oslo men hele Norge hører til instituttets virksomhetsområde.
Finsk-norsk kulturinstitutt står i nær forbindelse med andre institusjoner som fremmer kontakt mellom våre to land og folk.
Finland har et nettverk av 17 kultur- og vitenskapsinstitutter rundt i verden.


== Eksterne lenker ==
Instituttets hjemmeside på web
Åsa Waldau

Åsa Maria Waldau (født Jakobsson, 26. oktober 1965 i Örebro i Örebro län i Sverige)  er en svensk pastor og sanger, kjent fra den såkalte Knutby-saken. Hun har også iblant blitt kalt «Kristi brud».
Waldau er pastor i Filadelfiamenigheten i Knutby, der hun er en av seks pastorer. Under rettssakene i forbindelse med Knutby-mordene i 2004, da hennes lillesøster Alexandra Fossmo ble myrdet, var mediefokuset på Åsa Waldau enormt.Etter rettssaken startet Waldau Gränsta Spa i Gränsta i Knutby, som drives gjennom menigheten. Hun har også arbeidet på et musikkalbum med bare egenkomponerte sanger.


== Diskografi ==
2005 – Mitt hjärta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata