jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Det pavelige råd for fremme av kristen enhet

Det pavelige råd for fremme av kristen enhet er en del av Den romerske kurie, som er Den katolske kirkes sentrale administrasjon. Det har ansvar for kirkens økumeniske arbeid, og i tillegg er Den hellige stols kommisjon for religiøse forbindelser med jødene underlagt rådet. 
Rådet har sitt opphav i endringene i Den katolske kirkes syn på økumenikk som vant frem i Andre Vatikankonsil. Pave Johannes XXIII ønsket sterkt av kirken skulle bli mer aktiv i arbeidet for kristen enhet, og i 1960 opprettet han Sekretariatet for fremme av kristen enhet, med kardinal Augustin Bea som første president. Sekretariatets fremste oppgave var å invitere andre kirkesamfunn til å sende observatører til konsilet. Allerede under konsilets første sesjon i 1962 ble sekretariatet gitt samme status som konsilkommisjonene. Det fikk i oppgave å forberede dokumenter om økumenikk (Unitatis redintegratio), om ikke-kristne religioner (Nostra aetate), om religionsfrihet (Dignitatis humanae) og, sammen med doktrinekommisjonen, den dogmatiske konstitusjonen om guddommelig åpenbaring, Dei Verbum.
I 1963 ble sekretariatet delt i to seksjoner, en for kontakt med de ortodokse og de orientalske ortodokse kirker, og en for kontakt med de vestlige kirkesamfunnene. 
Etter konsilet bekreftet pave Paul VI sekretariatet som en permanent del av Den hellige stols administrasjon. Pave Johannes Paul II omdefinerte det i Pastor Bonus (1988) til et pavelig råd, og det ble dermed en del av kurien. 


== Presidenter ==
Augustin Bea (1960–1968)
Johannes Willebrands (1969–1989)
Edward Idris Cassidy (1989–2001)
Walter Kasper (2001–2010)
Kurt Koch (2010–


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pontifical Council for Promoting Christian Unity – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Herat

Herāt (persisk: هرات) er en by vest i Afghanistan, i dalen der Hari Rud-elva renner i provinsen som også kalles Herat). Byen var tradisjonelt kjent for vin. Innbyggerne er hovedsakelig afghansk tajikere.
Den er en antikk by med mange historiske bygninger, selv om disse er skadet i forskjellige militære konflikter i løpet av de siste tiårene. Bygningene er først og fremst konstruert av murstein. Byen domineres av restene av en citadell, konstruert under styret til Aleksander den store.
Byen hadde en gunstig posisjon på handelsrutene mellom Persia, India, Kina og Europa. Veiene fra Herat til Turkmenistan og Iran er fremdeles strategisk viktige.
Den nåværende ordføreren i byen er Zana Wahide. 


== Historie ==
Herat er antagelig restene av den persiske byen Artacoana, grunnlagt rundt 500 f.Kr. Den kan også ha vært kjent som Aria. Den ble erobret av Aleksander i 330 f.Kr. i løpet av hans krig mot det persiske akamenideriket. Byen ble bygd opp igjen og citadellet ble konstruert. Den var del av selevkideriket men ble erobret av andre ved forskjellige anledninger og ble del av det parthiske riket i 167 f.Kr.
Før 1040 ble det styrt av Ghaznavid og ble erobret av seldsjukkene i 1040. I 1175 ble den erobret av Ghoridene og kom under Khawarazm-imperiet. I denne perioden ble Herat et viktig senter for produksjonen av metall-varer, særlig i bronse, ofte dekorert med utsmykninger i verdifulle metaller.
Mongolene erobret den i 1221 og senere ødelagt av Dsjengis-khan. I 1245 ble det gitt til Kart Maliks. Rundt 1381 ble det igjen ødelagt, denne gang av Timur Lenk. Under hans sønn Shah Rukh ble det bygd opp igjen og ble et viktig sentrum under Timuridriket. Sent på 1400-tallet ble Musalla-komplekset (med mange minareter) bygd under dronning Gawharshad. Hennes gravkompleks blir regnet som et av de største monumentene fra Timurid-arkitekturen. 

I 1506 ble det erobret av usbekene og noen få år senere av Shah Ismail Safavi og ble del av et nytt persisk rike. Fra 1718 til 1880 ble det utkjempet forskjellige slag ved byen inntil byen ble del av et forent Afghanistan. I løpet av det kommunistiske Afghanistans Demokratiske Republikk ble Herat brukt av sovjeterne. Selv før invasjonen på slutten av 1979 var der et betydelig nærvær av sovjetiske rådgivere i byen med deres familier. Fra 10. til 20. mars 1979 var hæren under kontroll av Ismail Khan etter han ledet et mytteri og 350 sovjetiske innbyggere ble drept. Sovjeterne bombet byen og forårsaket massiv ødeleggelse og tusenvis av døde. Den ble gjenerobret med stridsvogner og fallskjermjegere. 
Ismail Khan ble en mujahedin-kommandør og etter at Sovjet trakk seg ut ble han guvernør av Herat. I 1995 ble byen tatt av Taliban. 12. november 2001 ble den tatt av Nordalliansen og Ismail Khan kom tilbake til makten i området.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Herat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Herat – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
François Bozizé

François Bozizé (født 14. oktober 1946 i Mouila i Gabon) er tidligere president i Den sentralafrikanske republikk. Han kom til makten i mars 2003 etter å ha ledet et opprør mot president Ange-Félix Patassé. I mars 2013 måtte han flykte fra landet etter at opprørere fra alliansen Seleka inntok hovedstaden Bangui.


== Referanser ==
Jose Tomas Sanchez

Jose Tomas Sanchez (født 17. mars 1920 i Pandan i Catanduanes på Filippinene; død 9. mars 2012 i Manila) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop på Filippinene, til sist erkebiskop av Nueva Segovia (det kirkelige navn for Vigan) 1982–1986, før han ble kalt til Roma og ble sekretær for Kongregasjonen for folkenes evangelisering (Propaganda Fide) og deretter prefekt for Kongregasjonen for Kleresiet (1991–1996).
Han ble kreert til kardinal i 1991 med titteldiakoniet San Pio V a Villa Carpegna. Som pensjonist forble han lenge boende i Roma.
Han har slekt i Bodø og i Oslo; én av hans norsk-filippinske slektninger arbeidet en tid i Vatikanet.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Kardinal Gaetano de Lai (1853–1928) *1911
Kardinal Raffaele Carlo Rossi (1876–1948) *1920
Kardinal Amleto Giovanni Cicognani (1883–1973) *1933
Erkebiskop Carmine Rocco (1912–1982) *1961
Kardinal Jose Tomas Sanchez


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Ángel Suquía Goicoechea

Ángel Suquía Goicoechea (født 2. oktober 1916 i Zaldivia nær San Sebastián i Spania, død 13. juli 2006 i San Sebastián) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Madrid 1983–1994, og ble kreert til kardinal i 1985.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1852-1918) *1900
Kardinal Antonio Riberi (1897-1967) *1934
Erkebiskop Ángel Suquía Goicoechea (1916-2006) *1966


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Peter Seiichi Shirayanagi

Peter Seiichi Shirayanagi (白柳 誠一 Shirayanagi Seiichi, født 17. juni 1928 i Hachioji nær Tokyo i Japan, død 30. desember 2009 i Tokyo) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Tokyo 1970–2000, og ble kreert til kardinal i 1994.
Han var aktiv i bestrebelsene for å lege sårene etter annen verdenskrig, og han grunnla en gruppe av prester, søstre og legfolk som i 1989 overfor kinesiske katolikker uttrykte den dypeste beklagelse for de forbrytelser som ble begått av den keiserlige japanske hær. I tillegg fremmet han en aksjon med millioner av underskrifter for atomnedrustning i stillehavsregionen.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
Pave Pius X (1835-1914) *1884
Kardinal Gaetano de Lai (1853–1928) *1911
Kardinal Raffaele Carlo Rossi (1876–1948) *1920
Kardinal Amleto Giovanni Cicognani (1883–1973) *1933
Erkebiskop Mario Cagna (1911–1986) *1962
Kardinal Peter Seiichi Shirayanagi (1928–2009) *1966


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Alfred Moisiu

Alfred Spiro Moisiu (født 1. desember 1929) er en albansk politiker. Fra 24. juli 2002 til 24. juli 2007 var han Albanias president. Han ble etterfulgt av Bamir Topi.
Under andre verdenskrig kjempet Moisiu mot de italienske og tyske okkupantene og etter krigen ble han sendt til opplæring i Sovjetunionen. Han steg i gradene og mellom 1981 og 1982 var han viseforsvarsminister. Han pensjonerte seg fra forsvaret i 1984 med rang som general. Det var han som i sin tid sørget for å bygge de 800 000 bunkerne som er spredd rundt i hele Albania.
Mellom 1991 og 1992 var han forsvarsminister i Vilson Ahmetis regjering. Han ble igjen viseforsvarsminister fra 1994 til 1997. Han var spesielt positiv til albansk NATOmedlemskap og sto bak Albanias innlemmelse i NATOs Parnerskap for fred.
I 2002 ble han valgt til president på grunn av sin orientering mot vesten og hans politiske nøytralitet.


== Referanser ==
Simon Ignatius Pimenta

Simon Ignatius Pimenta (født 1. mars 1920 i Marol ved Mumbai i Britisk India, død 19. juli 2013 i Mumbai) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var sist erkebiskop av Bombay) 1978–1996, og ble kreert til kardinal i 1988.
Utnevnelsen til Bombay gikk ikke uten problemer. I 1971 var han allerede blitt hjelpebiskop av Bombay. Han ble den 10. april 1976 forfremmet av pave Paul VI til erkebiskop av Bombay, men utnevnelsen ble suspendert etter en konflikt med den indiske regjeringen om kirkelige utnevnelser. Men i februar 1977 ble han utnevnt til koadjutor-erkebiskop med etterfølgelsesrett av Bombay, og i september 1978 ble han endelig metropolitterkebiskop av Bombay.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Kardinal Gasparo Carpegna (1625-1714) *1670
Kardinal Fabrizio Paolucci (1651-1726) *1685
Kardinal Francesco Barberini den yngre (1662-1738) *1721
Kardinal Annibale Albani (1682 -1751) *1730
Kardinal Federico Marcello Lante Montefeltro Della Rovere (1695-1723) *1732
Biskop Charles Walmesley, O.S.B. (1722-1797) *1756
Biskop William Gibson (1738-1821) *1790
Biskop John Douglass (1793-1812) *1790
Biskop William Poynter (1762-1827) *1803
Biskop Thomas Penswick (1772-1836) *1824
Biskop John Briggs (1788-1861) *1833
Biskop William Bernard Ullathorne, O.S.B. (1806-1889) *1846
Kardinal Henry Edward Manning (1808-1892 ) *1865
Kardinal Herbert Vaughan (1832-1903) *1872
Kardinal Francis Alphonsus Bourne (1861-1935) *1896
Erkebiskop Richard Joseph Downey (1881-1953) *1928
Erkebiskop Thomas Roberts, S.J. (1893-1976) *1937
Kardinal Valerian Gracias (1900-1978) *1956
Kardinal Simon Ignatius Pimenta (1920-2013) *1971


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Rexhep Meidani

Rexhep Kemal Meidani (født 17. august 1944) er en albansk politiker fra det albanske sosialistpartiet. Han var Albanias president mellom 1997 til 2002.
Han ble utdannet fra det naturvitenskapelige fakultetet ved Universitetet i Tirana i 1966. Frem til 1996 jobbet han som professor og dekanus ved samme universitet. 
Under det første demokratiske valget i Albania i 1991 var han leder av den sentrale valgkomitéen. Og mellom 1992 og 1996 var han leder for det albanske senteret for menneskerettigheter. I 1996 sluttet han seg til det albanske sosialistpartiet og ble senere samme år utnevnt til leder.
Ved valget 24. juli 1997 var Meidani leder for en venstrekoalisjon og ble utnevnt til president.
Ferenc Mádl

Ferenc Mádl (født 29. januar 1931, død 29. mai 2011) var en ungarsk politiker. Har var Ungarns president fra 4. august 2000 og fratrådte embedet 7. august 2005. Mádl ble etterfulgt av László Sólyom.
Mádl var utdannet jurist og foreleste som gjesteprofessor ved flere universiteter. I 1992 var han leder for en kommisjon som hadde som formål å få tilbake kunst som sovjetiske styrker hadde konfiskert fra Ungarn etter andre verdenskrig.
Mádl ble i 2002 tildelt storkors av St. Olavs Orden. I 2001 mottok han Den hvite ørns orden fra Polens president.


== Referanser ==
Konsistoriet desember 1536

Konsistoriet desember 1536 var det tredje konsistorium hvor pave Paul III kreerte kardinaler. Det ble holdt 22. desember 1536 i Vatikanet.
Det ble kreert 11 kardinaler, hvilket brakte det totale antall kreert av Paul III til 20. To av de som ble kreert ved dette konsistoriet ble senere paver. 


== Kilder ==
Paul III (1534-1549) – The Cardinals of the Holy Roman Church Arkivert 4. januar 2018 hos Wayback Machine., besøkt 18. november 2015
Nasjonalgarden (USA)

Nasjonalgarden utgjør en betydelig del av USAs militære reserve. Nasjonalgarden ble etablert ved militsloven av 1903, som samlet de forskjellige delstatsmilitsene i en nasjonal struktur. Nasjonalgarden styres av hver enkelt delstat, med mindre militsene kalles inn til føderal tjeneste. Den må ikke forveksles med reservestyrkene til hver av de føderale forsvarsgrenene.
Nasjonalgarden består av to grener. Arménasjonalgarden inngår i den amerikanske armeen og utgjør omkring halvparten av dens kampstyrker og en tredel av støtteorganisasjonen. Flynasjonalgarden inngår i det amerikanske flyvåpenet. Begge administreres på nasjonalt nivå av Nasjonalgardebyrået, som er en felleskommando for Armédepartementet og Flyvåpendepartementet. Sjefen for Nasjonalgardebyrået har generals grad og er siden 31. desember 2011 medlem av Den militære sjefsnemnd.Nasjonalgarden er kjent for sitt slagord i annonser: «Én helg i måneden, to uker i året». Dette henviste til tiden en person måtte tilbringe aktivt i Nasjonalgarden for å kunne være nasjonalgardist, med de ytelser det medfører. Slagordet ble imidlertid forkastet under krigen i Irak da det ble klart at nasjonalgardister nå tilbrakte betydelig mer tid i aktiv tjeneste.
Før terrorangrepet 11. september 2001 var det etablert praksis at gardister ikke trengte å tjenestegjøre mer enn seks måneder i utlandet til enhver tid. På grunn av påkjenningen på aktive avdelinger etter angrepet ble tjenestetiden utvidet til 18 måneder. Ytterligere belastninger på militære styrker som resultat av invasjonen av Irak medførte at den mulige tjenestetiden i utlandet ble utvidet til 24 måneder.
Avdelinger i Nasjonalgarden kan mobiliseres til enhver tid på presidentens ordre for å supplere de regulære militære styrkene, og ved erklæring av unntakstilstand av guvernøren i delstaten der avdelingen hører hjemme. I motsetning til vanlige reservister kan nasjonalgardister ikke mobiliseres individuelt (unntatt ved frivillig overføring), men kun som del av deres respektive avdeling.


== Historie ==
Gjennom hele det 19. århundre var den regulære armeen liten, og militsene utgjorde brorparten av styrkene under den meksikansk-amerikanske krig, starten på den amerikanske borgerkrigen og den spansk-amerikanske krig. I 1903 ble deler av militsen organisert som en reservestyrke for den amerikanske armeen, under navnet Nasjonalgarden. I første verdenskrig utgjorde Nasjonalgarden 40 prosent av de amerikanske divisjonene i Frankrike. I andre verdenskrig dannet Nasjonalgarden 19 divisjoner. 140 000 nasjonalgardister ble mobilisert i koreakrigen og over 63 000 for gulfkrigen.
Etter andre verdenskrig – da flyvåpenet ble utskilt fra armeen – ble flyavdelinger i Nasjonalgarden organisert som Flynasjonalgarden. Det er ingen marinenasjonalgarde på grunn av en forordning i grunnloven som forbyr delstatene å ha krigsskip i fredstid.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nasjonalgardebyrået
Norges Markedshøyskole

Norges Markedshøyskole er en tidligere høgskole for markedsføringsutdanning, etablert ved 
Oslo Børs i 1918 under navnet Reklameskolen. Senere het den Markedsføringskolen, før den i 1989 tok navnet Norges Markedshøyskole. I løpet av sine siste år overtok NMH Institutt for Høyere Markedsføring (IHM) og Oslo Markedsføringshøyskole. I 1992 fusjonerte NMH med Handelshøyskolen BI.
Sølensjøen

Sølensjøen er en innsjø i Rendalen kommune i Innlandet. Den er 14 kilometer lang og tre kilometer bred, og største dybde er 58 meter. Sjøen ligger på ca. 688 moh. og  ca 30 km øst for Øvre Rendal. Sjøen er en del av vassdraget til elva Sølna og utløpet er mot sør til Femundselva. Sjøen har rikholdige bestander av røye, ørret, harr, sik, gjedde, lake og abbor.


== Fiske ==
I 1913 ble det gjort et funn ved Sølensjøen. Det viste seg å bestå av en fullstendig begravelse med veidemannsutrustning og en garnfløtt, datert til 900-tallet. Dette viser at det alt for 1000 år siden ble drevet fiske her. Opprinnelig var det åtte gårder som hadde fiskerett. Den økende bruksdelingen på slutten av 1700-tallet og begynnelsen av 1800-tallet førte til stadig flere brudd på fiskereglene. I 1869 ble det derfor tinglyst en ny kontrakt for røyefisket, der de samme gårdene fikk 20 hellotter på deling. Størrelsen på gårdene avgjorde antall lotter som hver gård fikk tildelt.
Sølensjøen er særlig kjent for høstfisket etter sik, røye og lake. Sikfangsten alene utgjør ca. 18–20 tonn i året, som i dag for det meste går til foredling, bl.a. til rakfisk, på anlegg i Elgå i Engerdal. Av særlig betydning er Fiskevollen, Norges største innlandsfiskevær med omkring 37 naust og flere andre bevaringsverdige hus i klynge. Lotteierlaget/huseierne på Fiskevollen fikk i 2022 Verneprisen fra Fortidsminneforeningen og Stiftelsen UNI for arbeidet med å restaurere fire av bygningene her.Fisket i Sølensjøen har tradisjonelt vært drevet av gårdbrukere fra grenda Bergset i Øvre Rendal. (De andre grendene i Øvre Rendal har tilsvarende tradisjonelt fiske i andre vatn i regionen: Elvålsgrenda har Elvålsvollen ved Isteren, og Undsetgrenda har Buvika ved Femunden.) Fiskevollen ligger ca. 40 km øst for Bergset, og når man vurderer omkostningene ved reisen, transporten og ved å anlegge fiskeværet, forstår man at fisket var av stor betydningen for gårdene, både som naturalhusholdning, og gjennom at rendølene i århundrer har solgt rakfisk på bygdene lenger sør i Hedmark.
Sørvest for sjøen ligger fjellet Sølen.


== Litteratur ==
Eknæs, Åsmund. Innlandsfiske (Samlaget, 1979)
Frislid, Ragnar (mfl) Femundsmarka og Sølentraktene (Gyldendal, 1979)
Jørgensen, Jan Hoff. Sølensjøfisket Magistergradsavhandling, 1987
Rugsveen, Magne. Fiskevollen i Sølensjøen. Fortidsvern, nr 3, 1992
artikler også i Årbok for Nord-Østerdalen 1986, Turistforeningens årbok 1987 og i Jakt & fiske nr 6, 1993


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fiskvollen.no
Mainz bispedømme

Mainz bispedømme er et katolsk bispedømme og tidligere erkebispedømme i de tyske delstatene Hessen og Rheinland-Pfalz, og omfatter dessuten en liten enklave i Baden-Württemberg. Bispedømmets historie strekker seg 1600 år tilbake (den første kjente biskop var Mar(t)inus i år 343), og hadde fra 745 til 1803 status som erkebispedømme. Erkebiskopen var tysk-romersk kurfyrste og i perioder tysk rikserkekansler, og verdslig hersker over en stor stat. Denne staten gikk under i løpet av Napoleonskrigene.
Mainz er det eneste katolske bispedømmet i verden ved siden av Roma som går under betegnelsen Den hellige stol.
Biskop er kardinal Karl Lehmann, og det bor en knapp million katolikker i bispedømmet, som utgjør 29,4 % av befolkningen i området.
På slutten av 1800-tallet hørte Mainz-biskopen Wilhelm Emmanuel von Ketteler til grunnleggerne av Det katolske sentrumspartiet.


== Viktige kirker ==
Mainzer Dom
Wormser Dom
Stiftskirche St. Martin i Bingen
Einhard-Basilika i Seligenstadt
St. Stephan zu Mainz (med Chagall-vinduer)


== Biskoper og erkebiskoper ==
Liste over biskoper av Mainz


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Roman Catholic Diocese of Mainz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nasjonalgarde

Nasjonalgarde har flere betydninger:

Den amerikanske Nasjonalgarden.
Den franske Nasjonalgarden.
Den saudiarabiske Nasjonalgarden.
Den russiske Nasjonalgarden
Den ukrainske Nasjonalgarden