jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Dies irae

Dies irae (lat. Vredens dag) er en kjent latinsk hymne fra 1200-tallet, og tilskrives vanligvis Thomas fra Celano. Hver strofe har tre trokeiske verselinjer som rimer. Diktet beskriver dommedag, da den siste basunen skal kalle de døde sjeler til Guds trone, hvor de gode vil bli frelst, og de onde bli forvist til helvetes evige flammer. I Norsk salmebok heter den «Vreidedagen, han skal renna», nr. 252.
Den inngikk tidligere i den katolske messen for avdøde (rekviemmesse) som et påkrevet ledd, men dette ble endret i den nye liturgien av 1969 - selv om den fremdeles gjerne fremføres. 


== Tekstinspirasjon ==
En viktig inspirasjon til hymnen synes å ha vært Vulgataoversettelsen av Sefanja 1,15–16:

Dies iræ, dies illa, dies tribulationis et angustiæ, dies calamitatis et miseriæ, dies tenebrarum et caliginis, dies nebulæ et turbinis, dies tubæ et clangoris super civitates munitas et super angulos excelsos.
(Moderne norsk bibeloversettelse:) En vredens dag er den dagen, en dag med nød og trengsel, en dag med tilintetgjørelse og herjing, en dag med mulm og mørke, en dag med skyer og skodde, en dag med hornlåt og hærskrik, mot festningsbyer, mot høye borgtårn.Andre bilder kommer fra Åpenbaringsboken 20,11–15 (de døde ble dømt etter det som sto skrevet i bøkene), Matteusevangeliet 25,31–46 (sauer og geiter, høyre hånd, kontrasten mellom de salige og de som er blitt forbannet til den evige ild), Første Tessalonikerbrev 4,16 (trompet, eller basun), 2. Petersbrev 3,10 (himmel og jord fortært i brann), Lukasevangeliet 21,26-27 («Mennesker skal forgå av redsel og gru ... de skal se Menneskesønnen komme»), etc.
Fra jødisk liturgi synes å være beslektet i bønnen Unetanneh Tokef: «Vi skal tilsktive hellighet til den da, for den er voldsom og forfredende». «den store trompet skal hjalle», og annet.


== Diktet ==


== Musikken ==
Melodien opprinnelig en gregoriansk sang, nedtegnet i Wittenberg i 1529 under tittelen Den katolske dødsmessen. Temaet har blitt brukt i ulike sammenhenger, bl.a. i Hector Berlioz' Symphonie fantastique, Franz Liszts Totentanz og flere stykker av Sergej Rachmaninov, samt i åpningsscenen i Stanley Kubricks film Ondskapens hotell (The Shining).
Teksten har, i egenskap av å være en del av den romerskkatolske rekviemmessen frem til 1969, blitt brukt i flere komponisters rekviemer, bl.a. Mozarts, Berlioz' og Verdis, samt i Benjamin Brittens War Requiem.


== Referanser ==
David Menkin

David Menkin (født 10. mai 1977 i Moss) er en norsk-amerikansk skuespiller.Menkin har norsk mor og amerikansk far. Han vokste opp i fødebyen Moss inntil familien flyttet til Benin da faren fikk jobb på Saga Petroleums oljeboringsprosjekt i Vest-Afrika. I et radiointervju fra 2018 uttalte David Menkin at hans to-kulturelle oppdragelse «gjorde et stort inntrykk» på ham. Da han var tenåring flyttet familien videre til London. Han studerte ved New York University og ble uteksaminert i 1999 fra Mountview Theatre School i London, hvor han per 2020 fortsatt bor og arbeider som skuespiller.I 2001 begynte Menkin sin skuespillerkarriere med en mindre rolle i tv-filmen Wit.Han har hatt roller i blant annet storfilmene Et Hologram for Kongen, Octane, Zero Dark Thirty, Survivor, Arthur Christmas, Mannen fra U. N. C. L. E., Florence Foster Jenkins og dokumentaren Project Nim.
I mange år annonserte han programmer for TV3.Menkin har også vært stemmeskuespiller på flere produksjoner. Han har spilt inn stemmer til barne-TV-serien Lokomotivet Thomas og vennene hans siden 2013. Blant annet ga han stemme til «Porter» og «Jack» i den amerikanske versjonen. Han har også gitt stemme til «Stanley» i sesong 19, som ble videreført av Rane Rackstraw og John Schwab. Fra 2015 spilte han stemmene til «Virgil» og «Gordon Tracy» i den animerte TV-serien Thunderbirds Gå! for ITV studios. I 2017 var Menkin stemmen til «Chuck» – en av hovedpersonene i den animerte TV-serien Space Chickens in Space som gikk på Disney XD, Disney Channel og Nine Network.Menkin spilte rollen som «Jackson» i den norske TV-serien Lykkeland. Serien hadde premiere på NRK og DR1 i oktober 2018. Lykkeland vant Beste Manus og Beste Musikk på Filmfestivalen i Cannes i april samme år. Menkin uttalte litt ironisk at hans rolle på Lykkeland var hans "første ordentlige norske rolle".


== Filmografi ==


=== Film ===


=== Fjernsyn ===


=== Lydbøker ===


=== Videospill ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) David Menkin på Internet Movie Database 
(en) David Menkin hos The Movie Database
Ribbe, ribbe, fattigmann

Ribbe, ribbe, fattigmann er en norsk musikalsk humorprogram som ble sendt på NRK Fjernsyn i 1963. Manus er ved August Mauritzen. Programmet handlet om hva som skjer når en sindig pappa og en nyskjerrig liten datter drar til byen for å oppleve juleutstillingene. Handlingen er lagt opp som et moderne juleeventyr, midt mellom revy og musikal.Programmet ble sendt 21. desember 1963.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ribbe, ribbe, fattigmann på NRK TV
Konon (pave)

Konon (født ca. 630 på Sicilia, død 21. september 687 i Roma) var pave fra 21. oktober 686 til sin død. Han ble ved pavevalget etter Johannes Vs død fremmet som en kompromisskandidat for å løse konflikten mellom den militære og den klerikale fløyen i Roma. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Konon skal ha vært sønn av en offiser i en thrakisk enhet. Han ble utdannet på Sicilia og presteviet i Roma.Som kardinal hadde han  Santa Susanna som tittelkirke.


=== Pave ===
Da han ble valgt skal han ha vært nokså gammel, og dette kombinert med hans enkle personlighet og hans ærverdige utseende skal ha fått fraksjonene til å enes om ham. Han ble innsatt etter at eksarken av Ravenna hadde blitt orientert om valgresulatet og hadde godkjent det. 
Det er kjent at han under sitt pontifikat tok imot en gruppe irske misjonærer ledet av St. Kilian, og at han bispeviet Kilian og sendte ham og de andre for å preke i Franken. 
Paven hadde et godt forhold til keiser Justinian II, som informerte om at han hadde aktene fra tredje konsil i Konstantinopel, og at han hadde til hensikt å etterleve vedtakene der. Justinian ettergav en del skatter og avgifter som noen av de pavelige områder skyldte.
Creutzfeldt-Jakobs sykdom

Creutzfeldt-Jakobs sykdom (Creutzfeldt-Jakob disease, forkortet CJD) er en sjelden degenerativ nervesykdom som rammer færre enn en av en million mennesker.  Den er allikevel den mest vanlige form for transmissibel spongiform encefalopati.


== Historie ==
CJD ble første gang beskrevet i 1920-årene av de to tyske nevrologene  Hans Gerhard Creutzfeldt og Alfons Maria Jakob, som en infeksjon av hjernevevet som resulterte i progredierende psykiske og nevrale lidelser med dødelig utgang. I 1954 beskrev amerikaneren Gajdusek et utbrudd av CJD blant kannibalene på Papua Ny-Guinea (hvor sykdommen ble kjent under navnet kuru) som et såkalt «slow virus». Forestillingen om at sykdommen skyldtes et «langsomt virus» ble først avlivet i 1982 da amerikaneren Stanley Prusiner fremsatte teorien om prioner og deres innvirkning på kroppen. Han uttalte bl.a. at «en feilaktig romlig struktur i et protein kunne indusere en tilsvarende feilaktig struktur i et normalt protein og på den måte overføre en sykdomstilstand fra et dyr til et annet».


== Smittemønster ==
For alle TSE-sykdommer gjelder det at smitten ikke kan overføres direkte. Dette skyldes imidlertid ikke at det syke vev ikke er smittsomt, – det er det nemlig i aller høyeste grad.
Årsaken til at de rammede individer ikke infiserer friske ved direkte kontakt er at smitten ikke finnes i hele kroppen, men er innkapslet i sentralnervesystemet og hjernen. Risikoen ved å utsette seg for infisert vev er ekstremt høy, og rettsmedisinere har tidligere nektet å obdusere når det har vært mistanke om CJD. Ved den arvelige form for CJD skyldes smitteoverførselen en endring i kodon 178 fra asparagin med asparaginsyre eller en endring i kodon 200, hvor prolin blir til leucin. 
Ved CJD har man dessuten oppdaget en minimal smitterisiko ved transplantasjon av vev eller organer med sterke nevrale forbindelser som f.eks. hornhinner og hjernehinner samt ved inntak av ubehandlet veksthormon (forbudt i EU).


== Se også ==
Bovine spongiform encefalopati (kugalskap)
TSE
Keiko (spekkhugger)

Keiko var en spekkhogger, kjent som Willy i den første av tre Free Willy-filmer. Keiko døde av lungebetennelse i Halsa i Norge 12. desember 2003.


== Bakgrunn ==
Han ble fanget av en fiskebåt utenfor Island i 1979 og ble fraktet til et akvarium. Han ble så solgt til Marineland i Canada, hvor han der ble trent opp til å være oppvisningsdyr. Siden ble han solgt videre til Mexico by for 350 000 USD, hvor han var hovedattraksjon i fornøyelsesparken Reino Aventura.


== Filmstjerne ==
I 1992 begynte innspillingen av Free Willy, en film om en liten gutt som prøver å redde en spekkhogger. Året etter ble filmen en stor hit på kinoene i USA, og det ble satt fokus på hvordan Keiko ble behandlet i Mexico by. Dette gjorde at filmstudioet Warner Bros, fornøyelsesparken og dyrerettighetsbevegelsen begynte å lete etter et nytt hjem til ham.


== Free Willy Foundation ==
Free Willy Foundation ble stiftet i november 1994 ved hjelp av Warner bros. og en anonym giver. Året etter ble Keiko gitt til stiftelsen, som offentliggjorde at Keiko skulle bli flyttet til et nytt og påkostet rehabiliteringssenter ved Oregon Coast Aquarium. 
United Parcel Service sponset flyttingen av Keiko som foregikk den 7. januar 1996. På denne tiden veide Keiko bare tre og et halvt tonn, det normale for en hannspekkhogger er fire til seks tonn. Han ble plassert i sitt nye basseng og opplevde sjøvann for første gang på over 14 år. Han gikk opp et halvt tonn dette året, og hudproblemene hans avtok. Han havnet på forsiden av Time magazine og i en populær dokumentar «The Free Willy Story» på Discovery Channel. Mer enn 2 millioner mennesker besøkte ham i Oregon.
I 1997 begynte man å fore ham med levende fisk for å nå målet om å frigjøre Keiko i en inngjerdet bukt i Nord-Atlanteren før slutten av 1998. Etter lang diskusjon med forskjellige myndigheter i mange nordatlantiske land, ble det bestemt at Keiko skulle returnere hjem til Island. Etter at ei veterinærgruppe erklærte at Keiko var frisk og rask nok, ble han den 9. september fraktet med et C-17 transportfly direkte fra Newport til Klettsvikbukta på Vestmannaeyjar, Island. Der ble han plassert i en inngjerding inne i bukta. 
Etter 18 måneder var Keiko endelig klar til å slippe "fri" inne i bukta. Bukta er på størrelsen med cirka 22 fotballbaner og har en dybde på opptil 15 meter, noe som gjorde at Keiko kunne trene på dykking. Det var på denne tiden han ble lært opp til å ignorere båter. Den eneste båten han skulle komme bort til, var Ocean Futures', de som hadde hatt ansvar for hans retur til Island.


== Døde i Norge ==
Keiko døde av lungebetennelse 12. desember 2003 i Taknesbukta i Halsa, hvor han hadde oppholdt seg noen måneder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
IMDB.com
Ernst Ludwig Ehrlich

Ernst Ludwig Ehrlich (født 27. mars 1921 i Berlin i Tyskland, død 21. oktober 2007 i Riehen i Sveits) var en tyskfødt sveitsisk jødisk judaist som gjennom årtier spilte en meget viktig rolle i den kristelig-jødiske, spesielt katolsk-jødiske, dialog.
Etter Abitur (artium) studerte han ved Leo Baecks Hochschule für die Wissenschaft des Judentums. Etter stengning av høyskolen lyktes det ham å flykte til Sveits med falsk pass i 1943. Der tok han doktorgraden i 1950 med avhandlingen Der Traum im alten Testament. Han kom tilbake til fødebyen i 1955 da han fikk en stilling ved Freie Universität Berlin. Han ble generalsekretær for Christlich-jüdische Arbeitsgemeinschaft i 1958, og fikk i 1989 et honorært professorat i Bern. Fra 1961 til 1994 var han europeisk direktør for B'nai B'rith.
Han var en av rådgiverne til den tyske kardinal Augustin Bea under Annet vatikankonsil under forberedelsen av «Nostra Aetate», et viktig dokument for katolsk-jødiske relasjoner.
Han mottok 1956 Leo-Baeck-Preis, i 1976 Buber-Rosenzweig-Medaille og 1984 Bundesverdienstkreuz 1. klasse, og er æresdoktor ved Freie Universität Berlin.
Han bodde i Basel.


== Utvalgte verker ==
Meinetwegen ist die Welt erschaffen: das intellektuelle Vermächtnis des deutschsprachigen Judentums, 1997
(med Herbert Bettelheim): Katholische Kirche und Judentum im 20. Jahrhundert, 2002


== Referanser ==
Munchkvartalet

Munchkvartalet består av Universitetsgata 2, Keysers gate 13 og 15 og Munchs gate 4. Dette er Telenors tidligere hovedkontor midt i Oslo sentrum som Entra eiendom kjøpte 1. januar 2001. 	  	
Universitetsgaten 2 er bygget om for Sosial- og helsedirektoratet (senere Helsedirektoratet). Borgarting lagmannsrett leier ombygde og nybygde lokaler i Munchs gate 4 og Keysersgate 13.
Eiendommene er totalt på ca. 50 000 kvatdratmeter og driftes av Entra eiendom.
Borgarting lagmannsretts bygning stod ferdig våren 2005.
Lokalene til Sosial- og helsedirektoratet ble offisielt åpnet 22. august 2003.


== Eksterne lenker ==
Sosial- og helsedirektoratet
Borgarting lagmannsrett
Pera Palas

Pera Palas er et hotell i Istanbul.
Hotellet ligger i den kosmopolitiske bydelen Pera på nordsida av Det gylne horn. Det ble bygd i 1892 for å betjene passasjerer med Orientekspressen. Bygget er tegna av den franske arkitekten Alexander Vallaury i rokokko. Hotellet har 139 rom og 6 suiter. I 1974 gjennomgikk hotellet en renovering der fasade, interiører og inventar ble bevart, og alle minner av historisk betydning er tatt vare på. 
Agatha Christie var en hyppig gjest på Pera Palas, og skrev deler av Mord på orientekspressen på hotellet. Rom 411 er bevart som «Agatha Christie-rommet». Ernest Hemingway bodde ofte på hotellet, og deler av hans romaner og noveller er blitt til her. På rom 101 bodde Kemal Atatürk mens han forberedte den tyrkiske uavhengighetskampen, og «Atatürks suite» er omgjort til et museum med mange av hans eiendeler.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pera Palace Hotel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kitty Grande

Kitty Margarete Grande (født Kitty Margrete Sørensen 22. mars 1919 i Strinda, senere gift Lorange, Grande og Fitte, død 26. januar 1999 i Stockholm) var en norsk agent og provokatør for den tyske okkupasjonsmakten under andre verdenskrig og medlem av Henry Rinnans Sonderabteilung Lola fra juni til desember 1942.
Kitty Margrete Sørensen ble medlem av Nasjonal Samling fra 14. mai 1941.Hun hadde kallenavnet «Røkelaksen» fordi faren hennes drev et røykeri, hvor hun også selv hadde arbeidet før hun begynte å arbeide hos Rinnan. Også moren Olga Marie Sørensen (1898-1990) begynte å arbeide for Rinnan ved at huset hennes i Innherredsveien 125 ble brukt som møtested da Rinnan ga seg ut for å være motstandsmann.I 1938 giftet Kitty seg med Fredrik Lorange som vervet seg til tysk tjeneste i den norske legion sommeren 1941. Kitty Lorange ble boende i leiligheten deres i femte etasje i Erling Skakkes gate 52 på Kalvskinnet, og innledet et forhold til Rinnans nestekommanderende Ivar Grande. Gjennom ham fikk Rinnan tilgang til boligen, som fra juni 1942 ble brukt når Sonderabteilung Lola avtalte møter med motstandsfolk. Her tok Kitty Lorange imot, iblant med dekknavnet «Gerd Søreng».Høsten 1942 kom Kitty Grande flere ganger i konflikt med Rinnan og ble vurdert som en sikkerhetsrisiko da han fikk nyss om at hun hadde forelsket seg i en motstandsmann. Hun ble arrestert 26. desember 1942 og først plassert i Grini fangeleir, for senere å bli sendt til konsentrasjonsleiren Ravensbrück som Nacht und Nebel-fange. I august 1943 ble hun satt fri etter at hennes fire år gamle sønn Vidar omkom i en ulykke. Hun var ikke agent for Rinnan etter dette.Rinnans nestleder Ivar Grande bidro til frigivelsen; de giftet seg 3. juni året etter. Rivalisering mellom Ivar Grande og Rinnan førte til at Grande ble forflyttet til Ålesund. Her ble han 11. desember 1944 likvidert av representanter for Milorg. Hans enke ble boende i Ålesund til hun ble arrestert i juni 1945 og stilt for retten sammen med resten av Rinnanbanden.
Etter krigen ble hun 20. september 1946 dømt til 20 års tvangsarbeid av Frostating lagmannsrett. Lagmannsretten la i formidlende retning til grunn at hun hadde advart to av Rinnans negative kontakter, samt «hennes ungdom og tidligere ustraffethet». Hun ble løslatt fra Bredtveit kvinnefengsel 26. mai 1951, bosatte seg senere i Sverige, ble gift med franskmannen Hubert Fitte og tok hans etternavn. I et intervju på svensk TV i 1989 fortalte hun om sin krigserfaring og angret ingenting.Kitty Grande døde 26. januar 1999 i Stockholm. og ble begravet på Skogskirkegården i Stockholm sammen med sin mor og ektemann.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Idar Lind: Kvinnene i Rinnanbanden, 2011 ISBN 9788252175158


== Eksterne lenker ==
rinnanbanden.no
Svullrya

Svullrya (skogfinsk: Kangas, "Moen" eller Puoit, "Salgsbodene"; den første stua het Tukkitupa, "Stokkstua") ligger i Grue kommune i Innlandet ved elva Rotna og er sentret på Grue Finnskog. Det er et lite sted med museum (finnekulturen), butikk, bilverksted, barneskole, barnehage, bensinstasjon med kafeteria og overnatting samt Grue Finnskog kirke.
Folketall i Svullrya grunnkrets er 236 (år 2015, Statistisk sentralbyrå).
På stedet proklameres egen republikk andre helg i juli hvert år under feiringen av Finnskogdagene.
Svullrya regnes som sentret for finnekulturen på Østlandet. Tyngdepunktet av den finske innvandringen skjedde i løpet av hundreårsperioden ca. 1575–1660. I Svullrya ligger også Finnetunet, som er en avdeling av Norsk Skogfinsk Museum. På Finnetunet kan man se gammel finsk byggeskikk med røykstue og andre typiske Finnskog-bygninger.
Forfatteren Åsta Holth var fra Svullrya. Andre forfattere fra samme sted er Merete Wiger og Adelheid Seyfarth. Flere kunstnere har også base på Svullrya. De mest kjente av disse er ekteparet Hanne Borchgrevink og Tore Hansen.
Stedet ligger ca. 26 km fra Kirkenær, ca. 42 km fra Kongsvinger, ca. 134 km fra Oslo, og ca. 11 km fra svenskegrensen.


== Referanser ==


== Se også ==
Grue Finnskog kirke
Løvhaugsåa

Løvhaugsåa er en ørretførende elv som renner mellom Rotbergsjøen (Mellom Røgden) og Røgden i Grue kommune i Innlandet fylke. Vassdraget hører til Norsälvens tilsigsfelt.


== Referanser ==
Rotna

Rotna (svensk: Rottnan) er en elv i det sørøstnorske grunnfjellområdet på Finnskogen. Den hører til Norsälven-Göta älvs nedbørfelt. Vassdraget starter på Hof Finnskog ved sjøene Helveteskjelda (521 moh) og Sætersjøen (496 moh) før den renner vestover ned i Rotnedalen under navnet Husua. Ved Rundtjern bytter den navn til Rotna og renner mot sør-sørøst gjennom Rotnesjøen og Svullrya i Grue. Den fortsetter videre langs grensen mot Kongsvinger kommune og inn i Sverige gjennom Ingervadsjøen til Lekvattnet og videre gjennom Uddheden. Sør for Uddheden utvider elva seg i 15 kilometer til sjøen Rottnen. Til slutt renner Rotna ut i Mellanfryken (62 moh) ved Rottneros sør for Sunne.
Det er flere teorier om navnet på elva. En teori er at navnet kommer av et oldnordisk ord som betyr «den som brøler». I Grueboka står det om navnet: «-enten av adjektivet rotinn, råtten med sikte på råttent avfall i åfaret, eller sammenheng med verbet rjota, styrte, falle».I gamle dager var det tre vannfall ved munninga, Skarpedsfallet høyde 10 m, Jägerforsen 4 m og Rottnafallet 26 m, men nå er det bygget vannkraftverk der. Rotna var frem til 1965 en viktig elv for tømmerfløting. Elven har en liten bestand av ål, og var i gamle dager lakseførende. Rotna er egnet for kanoturer.
Rotna ble i 1993 vernet mot kraftutbygging i Verneplan IV for vassdrag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilder på Rotna fra kilde til munning. Arkivert 16. august 2011 hos Wayback Machine.
Gardsjøen (Grue)

Gardsjøen er en innsjø i Grue kommune i Innlandet. Gardsjøen er en hesteskosjø, det vil si at den er en gammel meandersving eller elvesving, som i tidens løp har blitt skilt fra Glåma. Den opprinnelige meanderen kan følges videre vestover fra nordenden av sjøen gjennom Veslekila.
Den største tilløpselva til Gardsjøen er Tjuraåa. Sjøen har utløp til Glåma gjennom Kongshovnoret, hvor det er bygget en pumpestasjon for å holde vannstanden i sjøen stabil ved flom i Glåma.
Hele sjøen er omfattet av Gardsjøen naturreservat, som ble opprettet i 1993 for å verne det rike fuglelivet. Det er påvist 137 fuglearter, hvorav 22 vadefugler og 10 andearter.Det er veldig bra med fisk i sjøen, spesielt gjedde, som trekker mange folk.


== Referanser ==
Hasköy

Hasköy er et kvarter i det sentrale Istanbul, på Det gylne horns venstre bredd, i kommunen Beyoğlu.
Hasköy er særlig kjent for sin minoritet av karaittiske jøder, som ble anvist plass her av sultan Mehmet IV etter at det kvarteret de hadde holdt til i lengre nede på høyre bredd var blitt herja av brann i 1660, og deretter skulle bebygges med moskeen Yeni Cami. Et halvt hundre karaittiske familier bor fortsatt i Hasköy.
Bregor

Bregor var en mann fra Bëors hus i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han levde i det første tidevervet i Ladros i Dorthonion. Hans far var Boromir, og han hadde en søster ved navn Andreth. Bregor var far til både Barahir (far til Beren Erchamion) og Bregorlas (som døde i Dagor Bragollach). Bregor var i rett linje, fra far til sønn, arving av Bëor den gamle.
Urban I

Urban I (død 230) var pave fra 222 til sin død. 
Han ble valgt til pave det året keiser Heliogabalus ble myrdet, og hadde sitt pontifikat under Alexander Severus. Eusebius av Cæsarea nevner ham, og hans navn er med i en innskrift i Kallistuskatakomben. 
Ingenting er kjent om hans liv, men det finnes noen tradisjoner. I det katolske breviaret heter det seg at det var mange som konverterte under hans pontifikat, blant annet St. Cecilia, St. Tiburtius og at han led martyrdøden og ble gravlagt på Praetextatikirkegården.
Kasımpaşa SK

Kasımpaşa SK er en fotballklubb fra Istanbul i Tyrkia som spiller i toppserien Süper Lig.
Den ble stiftet i 1921 og spiller hjemmekampene sine på Recep Tayyip Erdoğan Stadium.


== Spillerstall ==
Oppdatert 11. mai 2022.


=== Utlånte spillere ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(tr) Offisielt nettsted 
(en) Kasımpaşa SK – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kabataş

Kabataş er en bydel i sentrale Istanbul, beliggende ned mot Bosporos, i kommunen Beyoğlu.
I bysantinsk tid ble bosettinga her kalt Argyropolis – «Sølvbyen» – til forskjell fra «Gullbyen» Krysopolis på andre sida av Bosporos (dagens Üsküdar). Det var i Argyropolis apostelen Andreas ifølge gresk tradisjon steg i land og salvet etterfølgeren Stakhys.
Viktige byggverk i Kabataş er moskeen Molla Çelebi Camii.
Kabataş er et transportknutepunkt med fergeforbindelse blant annet til Üsküdar og Yalova, og kabelbane til Taksim.
Grønning kirke

Grønning kirke (også kalt Ytre Eidsfjord kirke) ligger på Grønning i Hadsel kommune i Nordland og hører til Hadsel menighet i Vesterålen prosti. Kirka ligger på Langøya, på sørøstsiden av Eidsfjorden. Den er ei langkirke i tre med 100 plasser. Arkitekt for kirken var ingeniør Ola Stavseth fra Stokmarknes.
Ei tidligere kirke på stedet ble bygd i 1882 og brant ned til grunnen i 1935. Den gamle skolebygningen på Grønning, bygd ca. 1917, ble ombygd til kirke og innviet i 1968.
Grønning er en liten plass i Hadsel kommune  hvor det bor ca. 10-15 personer. Plassene rundt er Slåttnes, Kjørstad, Bogen og Moen, som alle ligger ved Eidsfjorden.
Det finnes også ei Grønning kirke i Danmark.

		
		
		


== Andre kirker i Hadsel ==
Hadsel kirke
Hanøy kirke
Innlandet kirke
Melbu kirke
Sand kirke


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen, red. (1993). «Grønning kirke, Bitterstad». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 153. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Grønning kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Grønning kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Den norske kirke i Hadsel
Sabd kommune om kommunens kirker