jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Friedrich Ratzel

Friedrich Ratzel (født 30. august 1844 i Karlsruhe, død 9. august 1904 i Ammerland ved Starnberger See) var en tysk geograf. Fra 1886 var han professor ved universitetet i Leipzig. Ratzel lanserte i 1897 begrepet Lebensraum. Ratzels teorier påvirket blant andre Karl Haushofer.


== Liv og virke ==
Friedrich Ratzel var den yngste av fire barn av Carl Ratzel, som var kammertjener ved hoffet til markgreven i Karlsruhe.
I 1863, etter farmasieksamen, dro han til Rapperswil i Sveits og studerte klassikerne. Fra 1864 arbeidet han i noen år ved et apotek i Mörs nær Krefeld i Tyskland (1865–1866).
Fra han var 21 år gammel studerte han geologi og zoologi i Heidelberg, Jena og Berlin.  I 1868 tok han doktorgrad i zoologi ved Universität Heidelberg.


== Verker ==
Die Vereinigten Staaten von Amerika, 1878 – 1880
Anthropogeographie – Die geographische Verbreitung des Menschen, 1882 – 1891
Völkerkunde, 1885
Politische Geographie oder die Geographie der Staaten, des Verkehrs und des Krieges, 1897
Deutschland. Einführung in die Heimatkunde, 1898
Völkerkunde, 1901
Die Erde und das Leben, 1902


== Referanser ==


== Litteratur ==
Butthmann, Günther: Friedrich Ratzel. Leben und Werk eines deutschen Geographen, 1844-1904. Stuttgart 1977
Friedrich Ratzel. Erdenmacht und Völkerschicksal. Eine Auswahl aus seinen Werken, Stuttgart 1940


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Friedrich Ratzel i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Liste over forelesninger ved Universitetet i Leipzig (vintersemestret 1886 til vintersemestret 1904)
Per Maurseth

Må ikke forveksles med Per Eggum MausethPer Maurseth (født 7. juni 1932 i Bergen, død 10. mai 2013 i Oslo) var en norsk historiker. 
Maurseth ble dr. philos. i 1979 på en avhandling om Sentraladministrasjonens historie 1814-1845. Per Maurseth var elev av Jens Arup Seip. 
Han var en av initiativtakerne til Sosialistisk Folkeparti som brøt ut av Arbeiderpartiet i 1961. I Sosialistisk Folkeparti var han en periode nestformann, og han satt i sentralstyret.
Han ble førsteamanuensis i historie ved Universitetet i Oslo 1971 og senere professor i historie ved Universitetet i Trondheim fra 1982 til 2002. Maurseths hovedforskningsområde har vært arbeiderbevegelsens historie. Han var redaktør av Tidsskrift for Arbeiderbevegelsens Historie i perioden 1976 til 1986. 
Maurseth var oppnevnt av Kongen i statsråd som medlem i Innsynsutvalget som behandlet krav om innsyn i Overvåkingspolitiets arkiver og registere i perioden 2001 – 2007.
Han var far til sosialøkonom og tidligere statssekretær Per Botolf Maurseth.


== Bibliografi ==
1972 Fra Moskvateser til Kristianiaforslag. Det norske Arbeiderparti og Komintern fra 1921
1981 Embetsmannsstat og Rettsstat. Teorien om ´politikkens opphevelse´ og politisk handling etter 1814 i HT 60 s.169-179
1988 Gjennom kriser til makt 1920-1935 bind 3 av Arbeiderbevegelsens historie i Norge


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Per Maurseth i BIBSYS
Per Maurseths privatarkiv finnes på NTNU Universitetsbiblioteket,
Ime

Gårdsnummer 40 Ime ligger øst for Mandals bykjerne, i Lindesnes kommune. Ime er et rikt jordbruksområde, men etter utbygginga av Imeheia og Imeskauen til boligformål er området for mange mest kjent som et boligstrøk. 1 584 innbyggere bor på Ime ifølge SSB pr 2009.
Det var på Ime Morten Baad gikk Landskrona i næringa, da han på midten av 1500-tallet drev utstrakt handel med laks og trelast. Hus, brygge og pakkboder ble oppført i Mortensbua øst for elva. Den dag i dag omtales stedet hvor Morten Baad skal ha drevet sin handel for Mortensbua.
Under andre verdenskrig oppførte de tyske okkupantene luftvernbatteri på Langåsen på Ime. I dag finnes fortsatt rester etter kanonstillinger og bygninger fra Ime Batteri.   
Like ved E-39 ligger Ime skole som er en stor barneskole for østre del av Mandal. Ime boligområde deles opp i Ime 1, 2 og Skinsnesheia (omtales av mange som Ime 3) og ligger i åsen opp fra Imesletta. Skinsnesheia er et nytt boligområde i Mandal, og er fortsatt under utbygging. Tregdeveien starter på Ime som en avkjørsel fra E-39 mellom Ime skole og Ime bedehus. 


== Bilder ==
Bein (insekt)

Bein hos insekter brukes til å gå, løpe, klatre eller grave med. Men også til å fange (holde) byttedyr, som hos øyenstikkere og enkelte fluer, som dansefluer og andre. Bein finnes på hvert av de tre brystsegmentene, tilsammen blir det seks bein, eller føtter. Insekter, eller hexapoda, betyr «seksfotinger». Insektenes bein er enkeltleddede og ugrenede, mens beinene til krepsdyr per definisjon er grenete, oftest to-grenet. Dette er et avgjørende skille mellom insekter og krepsdyr.
Noen har utvekster, mange børster og/eller grupper med hår på beina. Det er store variasjoner hos de forskjellige gruppene. Det er vanlig med torner og børster plassert ulike steder på leggene.  Navnet på disse tornene og børstene har som regel navn etter plasseringen.
Beina er ofte svarte, brune eller gule, gjerne med mørkere/lysere partier. Noen arter, som Pillebiller (Coleoptera), har fordypninger på brystet som beina, som kan trekkes opp i, slik at billen blir rund som en pille. 


== Beinenes ledd ==
Hofter (coxa), er det første av leddene i beinet.  Hos enkelte er det stort og dominerende som hos soppmygg, der hoftene snart er like store som hele brystpartiet. Andre har svært små hofter, som hos noen biller (som Marihøner).
Hoftering (trochanter), er en liten ring, mellom låret og hoften.
Låret (femur), varierer i utseende svært mye.  Det kan være både tykt eller tynt og langt.  Være rett eller bøyd.  
Leggen (tibia), varierer også mye i utseende.  De fleste har en tynn og lang legg.  Men den kan være rett eller bøyd.  Ofte er det en solid  rett torn eller spore (spur) i enden av leggen, noe som hindrer insektet med å gli. 
Børster og lengre hår finnes som regel på beina, en sentral børste (i alle fall hos fluer) er den preapikale børsten. Navnet (latin) forteller bare om plasseringen på leggen.
Føttene (tarsi), som består vanligvis fem ledd (tarser), Det nærmest leggen, kalles  for «det første leddet» (basistarsi). Antall ledd i foten (tarsi) varierer fra ett par til vanligvis fem. 
Kloleddet finnes hos leddyr kalles chela (plural chelae) på latin. Det er det ytterste leddet på foten.  Et bein med et kloledd heter chelipeds. Her er normalt et par klør unguiculus. Disse kan være ubetydelige, små, eller kraftige med store haker, som hos lusefluene.  Hos noen (fluer), finnes det to små puter (pulvilli) og hos en delgruppe av fluene er det i tillegg en ekstra midtstilt «pute» (empodium) eller en «hårbørste» (arolium).  Hos enkelte arter er kloleddet lite, mens andre har kraftige klør. Det kan være tilbakedannet eller lite utviklet. Særlig arter som graver i jorden har ofte velutviklede kloledd, ofte i kombinasjon med utvekster på beina. Slik som hos enkelte biller i gruppen skarabider
Tek.no

Tek.no (tidligere Hardware.no) er et norsk teknologinettsted. Nettsiden ble startet i 1998 da grunnleggeren Martin L. Wirak ønsket å lage en søkemotor for å finne laveste pris på produkter fra ulike nettbutikker. Etter hvert ble nettsidens innhold utvidet til å inkludere teknologinyheter og redaksjonelle tester av produkter.
I 2014 ble Hardware.no innlemmet i nettstedet Tek.no. I 2015 ble Tek.no solgt fra Amedia til Teknisk Ukeblad som solgte nettstedet videre til VG i 2017.


== I dag ==
Tek.no er eid av VG, som igjen er eid av Schibsted. Tek.no tester og omtaler produkter fra ulike kategorier, som forbrukerelektronikk med fokus på mobiler, datamaskiner og lyd & bilde, samt elartikler for hus og hjem, elbil og friluftsliv. Nettstedet produserer også nyheter og guider. 
Nyhetssjef for Tek.no er Niklas Plikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Vevelstad holdeplass

Vevelstad holdeplass er en jernbaneholdeplass på Østfoldbanen, sentralt i Langhus tettsted i Nordre Follo kommune. Holdeplassen ble åpnet i 1985 og betjenes av Vys lokaltog mellom Stabekk og Ski. Fra Vevelstad til Oslo S er det 20,120 km.


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 40. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1992). Bygningsregistrering: Oslo distrikt: Østfoldbanen vestre linje. 1. NSB Arkitektkontoret. s. 57. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Vevelstad holdeplass
(no) Vevelstad holdeplass i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Østfoldbanen
Greverud

Greverud er et strøk- og lokalsenter i Nordre Follo kommune. Greverud ligger ca. 5 km sør for Kolbotn, og ca. 15 km sør for Oslo sentrum. Greverud har rundt 4500 innbyggere, mens den 200 km² store kommunen Nordre Follo rommer 58 000 innbyggere. Greverud har en jernbanestasjon på Østfoldbanen, ca. 22 minutters togtur fra Oslo sentrum.
I sentrum av Greverud ligger Greverudsenteret. Her er det et utvalg butikker og restauranter. På nordsiden av Greverudsenteret ligger Greverud kirke, en kirke av teglstein som ble bygget i 1967.


== Historie ==
Greverud (Greifarrud) gård ble trolig ryddet i tidlig middelalder, antagelig på 1000-tallet, etter å ha vært en del av urgården Fløysbonn, og senere Sætre.
I 1289 ble Greverud (Greivarud i Follo) bygslet fra hertug Haakon Magnus (senere konge) til Arne Gasse.  Skinnbrevet forutsetter at kongen selv skulle få igjen halve gården etter at denne var ryddet. Arne Gasse fikk vestre del av gården som hadde sundtoll- og fiskerettigheter i Gjersjøen.Østre Greverud gård ligger sentralt ved Kongeveien, og ble postgård i 1672.


== Skole ==

På Greverud finner du Flåtestad skole, som stod ferdig i 2004. I 2006 hadde skolen ca. 270 elever fordelt på tre trinn.
Skolen var gjennom prosjektet «Den digitale skole» i 2005 den første i landet der ungdomsskoleelever fikk laste ned, besvare og levere eksamensbesvarelser på PC.Greverud skole ligger på Oppegård litt sør for Greverud sentrum. Den eldste delen av Greverud skole stod ferdig i 1921. Siden er skolen blitt bygget på både i 1971 og 1986.


== Kommunikasjoner ==

Greverud holdeplass (åpnet 1939) på Østfoldbanen har jernbaneforbindelse mot Oslo og Ski. I tillegg betjenes området av busslinje 580  Kolbotn stasjon – Ski stasjon og i rushtiden av 82E Jernbanetorget - Oppegård stasjon. Riksvei 152 er hovedveien gjennom området.


== Idrett ==
Ved Greverudsenteret ligger det en stor fjellhall med blant annet flere tennisbaner, sandvolleyballbaner, fotballbane og innebandybane. Kolbotn Taekwon-do-klubb har sine lokaler innerst i fjellhallen.  I tillegg så har Multisportssenteret ABOX lokaler i fjellhallen hvor du kan trene styrke, aerobic og spinning.Greverud går under Oppegård Idrettslag, som er et gammelt og tradisjonsrikt idrettslag. Oppegård idrettslag består av følgende grupper:

Bordtennis
Fotball
Friidrett
Håndball
Oldemanslauget
Ski
Trimgruppa
Turn og barneidrett
InnebandyPå Østre Greverud ligger det en 18-hulls golfbane som om vinteren blir brukt til skiløyper. Skiforeningen og Skigruppa/Oppegård Idrettslag sørger for full snøproduksjon og arrangementer på golfbanen om vinteren, og stedet er blant de første stedene det kommer skiløyper i Follo.De mest kjente idrettsutøverne fra Oppegård idrettslag er Arne Post og Helene Olafsen.


== Kultur ==

Nordre Greverusmannskor kan nok sies å utøve en form for kultur. Gregos er for mange det kulturelle samlingspunktet, og består av mennesker i alle aldre, menn såvel som kvinner. Koret holder regelmessige øvinger og konserter i Greverud kirke, som ligger sentralt vis-à-vis Greverudsenteret. 


== Referanser ==
Myrvoll stasjon

Myrvoll stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanen i Nordre Follo kommune. Stasjonen ble åpnet i 1919 som Myrvold holdeplass, fra 1921 ble den skrevet Myrvoll. I 1932 ble den oppgradert til stasjon, denne var bemannet til 1966, og i 1988 ble den fjernstyrt. Stasjonen betjenes av Vys lokaltog mellom Stabekk og Ski. Fra Myrvoll stasjon til Oslo S er det 15,780 km.


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 40–41. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1992). Bygningsregistrering: Oslo distrikt: Østfoldbanen vestre linje. 1. NSB Arkitektkontoret. s. 43–48. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Myrvoll stasjon
(no) Myrvoll stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Østfoldbanen
Solbråtan holdeplass

Solbråtan holdeplass er en holdeplass på Østfoldbanen. Solbråtan ligger i Nordre Follo kommune. Holdeplassen ble åpnet i 1939 og betjenes av Vys lokaltog mellom Stabekk og Ski. Fra Solbråtan til Oslo S er det 14,050 km.
Steinen i fundamentet for stasjonen skal angivelig stamme fra det som skulle blitt Hitlers seiersmonument etter andre verdenskrig.


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 40. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1992). Bygningsregistrering: Oslo distrikt: Østfoldbanen vestre linje. 1. NSB Arkitektkontoret. s. 43. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Solbråtan holdeplass
(no) Solbråtan holdeplass i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Østfoldbanen
Preussenkoalisjonen

Preussenkoalisjonen (ty. Preußenkoalition) betegner en regjeringskoalisjon i den tyske delstaten Preussen under den såkalte Weimarrepublikken.
Fra novemberrevolusjonen i 1918 til Kappkuppet i 1920 ble koalisjonen ledet av sosialdemokraten Paul Hirsch, og deretter, med to korte avbrudd i 1921 og 1925, av sosialdemokraten Otto Braun.
I sin sammensetning tilsvarte Preussenkoalisjonen tidvis den koalisjonen som på nasjonalt nivå var kjent som Weimarkoalisjonen, og fra slutten av 1921 til begynnelsen av 1925 storkoalisjonen. I de 8,5 årene SPD ikke deltok i den føderale regjeringen, hadde partiet likevel regjeringsmakten i Preussen, Tysklands mest betydelige delstat. Det katolske senterpartiet, som også satt i de føderale regjeringene i hele denne perioden, deltok også hele tiden i Preussenkoalisjonen.
Preussenkoalisjonen ble avsatt i 1932 av Franz von Papen (Preußenschlag).
Nordstrand stasjon

Nordstrand stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanen på Nordstrand i Oslo. Den ble åpnet som holdeplass i 1880, rundt 1891 ble det oppgradert til stoppested og rundt 1900 fikk det status som stasjon. Siden 1970 har Nordstrand status som holdeplass igjen. Nordstrand er stoppested på Vys lokaltog L2 mellom Stabekk og Ski. Fra Nordstrand stasjon til Oslo S er det 5,950 km.
Stasjonen var åsted for Nordstrand-ulykken 3. oktober 1993 da et skiftelokomotiv med bremsesvikt raste nedover linjen fra Rosenholm holdeplass inntil den kolliderte med et lokaltog. Fem passasjerer omkom i ulykken.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 40–41. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1992). Bygningsregistrering: Oslo distrikt: Østfoldbanen vestre linje. 1. NSB Arkitektkontoret. s. 12–17. 
Erik Wiggo Larsen (2010). Spor. Fra Smaalensbanen til Østfoldbanen og andre lokalhistoriske spor. Fredrikstad: Hybris. s. 32–33. ISBN 978-82-998480-0-8. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Nordstrand stasjon
(no) Nordstrand stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Østfoldbanen
Ljan stasjon

Ljan stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanen. Stasjonen ligger på Ljan i bydel Nordstrand i Oslo. Den ble åpnet i 1879, og i 1894 ble skrivemåten endret fra Lian til Ljan. Her stopper Vys lokaltog L2 mellom Stabekk og Ski. Fra Ljan stasjon til Oslo S er det 7,150 km. Stasjonen ligger 50,8 meter over havet.
Den opprinnelige stasjonsbygningen ble tegnet av Peter Andreas Blix og representerte hans normal for mellokstasjopn av 3. klasse — i likhet med stasjoner som Dilling, Rygge, Råde, Onsøy, Greåker, Sandesund, Skjeberg og Berg. I 1923 fikk stasjonen fikk stasjonen ny bygning tegnet av Gudmund Hoel og Gerhard Fischer. Den er fredet, mens den gamle stasjonsbygningen er revet.


== Kulturminne ==
Ljan jernbanestasjon er et kulturminne og har nummer 86199  i Riksantikvarens kulturminnebase.


== Østfoldbanen ==
Se også Østfoldbanen og Østfoldbanen Oslo–Ski.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 40–41. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1992). Bygningsregistrering: Oslo distrikt: Østfoldbanen vestre linje. 1. NSB Arkitektkontoret. s. 19–24. 
Erik Wiggo Larsen (2010). Spor. Fra Smaalensbanen til Østfoldbanen og andre lokalhistoriske spor. Fredrikstad: Hybris. s. 32–33. ISBN 978-82-998480-0-8. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Ljan stasjon
(no) Ljan stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Østfoldbanen
Hauketo stasjon

Hauketo stasjon ligger langs Østfoldbanen i Søndre Nordstrand i Oslo. Stasjonen ble åpnet i 1925 og hadde statusen stasjon i noen år før den fikk statusen stoppested. Den var betjent til 1980 og fikk statusen holdeplass i 1984. Fra Hauketo stasjon til Oslo S er det 8,68 km. Hauketo er et stoppested på Vys lokaltog L2 og L2x mellom Stabekk og Ski.


== Litteratur ==
Hanssen, Reidar (1987). Oslo byleksikon (Norsk (bokmål)) (3 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 82-573-0228-7. 
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 40–41. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1992). Bygningsregistrering: Oslo distrikt: Østfoldbanen vestre linje. 1. NSB Arkitektkontoret. s. 27–30. 


== Eksterne lenker ==
(en) Hauketo stasjon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons (no) Bane NORs informasjonsside om Hauketo stasjon
(no) Hauketo stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Østfoldbanen
Rosenholm holdeplass

Rosenholm holdeplass er en jernbaneholdeplass på Østfoldbanen. Rosenholm ligger helt syd på Holmlia i Oslo kommune, rett nord for grensa til Nordre Follo kommune. Holdeplassen ble åpnet i 1988, og betjenes av Vys lokaltog L2 mellom Stabekk og Ski. Fra Rosenholm holdeplass til Oslo S er det 11,350 km.


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 40. ISBN 82-90286-28-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Rosenholm holdeplass
(no) Rosenholm holdeplass i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Østfoldbanen
Sølvi Sogner

Sølvi (Bauge) Sogner (født 15. mars 1932 i Trondheim, død 23. mars 2017 i Oslo) var en norsk historiker. Det meste av hennes forskning dreide seg om familiehistorie, historisk demografi og kvinnehistorie i tidlig moderne tid (1600/1700-tallet).
Hun ble inspirert til å forske på befolkningshistorie av den franske demografen Louis Henry i 1960. Hun tok i bruk Henrys familierekonstitusjonsmetoden på norske kilder fra Rendalen i sin doktorgradsavhandling.
Sogner avdekket at utvandringsbølgen til USA for et århundre siden langt fra var første store utvandrerbølge fra Norge. På 1600-tallet var det en tilsvarende meget stor utvandrerbølge, spesielt fra Sørvestlandet, til Nederland.
Sogner ble universitetslektor i 1975 og dr.philos. i 1976. Hun var førsteamanuensis ved Universitetet i Oslo 1974, og professor fra 1988.


== Bibliografi ==
1979 Folkevekst og flytting. En historisk-demografisk studie i 1700-årenes Norge doktorgrad
1984 Barn av sin tid. Fra norske barns historie (sammen med Bjarne Hodne)
1984 Fra stua full til tobarnskull (sammen med Eli Fure og Hege Brit Randsborg).
1990 Far sjøl i stua og familien hans
1992 Europa 1500-1750 bind 2 i Cappelens kvinnehistorie
1996 Krig og fred 1660-1780 bind 6 i Aschehougs Norgeshistorie ISBN 82-03-22034-7


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Sølvi Sogner i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Sølvi Sogner i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Portrettintervju i forskningsmagasinet Apollon: Sølvi Sogner – Med hjertet hos hverdagsmenneskene 2000
B2

B1, b1 eller B-1 kan vise til:

B2 – en konkurranseklasse i handikappidrett, se prosentsystemet i handikappidrett
B2 – et papirformat etter ISO 216 (500 × 707 mm)
Northrop B-2 Spirit – et amerikansk bombefly
Riboflavin – vitamin B2
B2 – høyere mellomnivå i det felles europeiske rammeverket for språk.
B-2 – en norsk B-klasse undervannsbåt
Peacemaker

Peacemaker («fredsskaper») er et engelsk ord og henviser til en person eller organisasjon som tar sikte på å forsone parter i en konflikt.
Peacemaker eller The Peacemaker (i ulike former) kan også henvise (noen ganger kynisk/ironisk) til:

Colt Single Action Army Revolver, også kalt Colt Peacemaker
Convair B-36 Peacemaker, et bombefly
Peacemakers, amerikansk pasifistorganisasjon
Peacemakers (TV-serie), serie med Tom Berenger
The Peacemaker (1997 film), film med George Clooney og Nicole Kidman
The Peacemaker (1956 film), westernfilm
Peacemaker (1990 film), science-fiction film
Peacemaker (DC Comics)
PeaceMaker (videospill)
The Peacemaker (1998 album) & The Peacemaker 2 (2004 album), musikkalbum
Peacemaker (Sonata Arctica sang)
Peacemaker (Karl L. King sang)
Peacemaker (Naked Raygun sang)
The Peacemaker, sang av Albert Hammond fra 1973
F111

F111 kan vise til:

General Dynamics F-111 Aardvark
HMNZS «Te Mana» (F111)
Sabina Guzzanti

Sabina Guzzanti (født 25. juli 1963 i Roma) er en italiensk skuespillerinne og satiriker.
Guzzanti er den eldste datteren av den kjente politiske kommentatoren og journalisten Paolo Guzzanti og søster av Corrado Guzzanti og Caterina Guzzanti. Hun studerte ved skuespillerakademiet i Roma. I 1988 begynte hennes fjernsynskarrière da hun deltok i en rekke humorprogrammer på fjernsyn. Guzzanti har blitt kjent for sine imitasjoner av pornostjerner og av politikere, deriblant Silvio Berlusconi. Hun spilte også i filmen I Cammelli av Giuseppe Bertolucci.
I november 2003 skrev, regisserte og spilte Sabina Guzzanti i den første og eneste sendingen av Raiot, et politisk satireprogram som ble sendt sent om kvelden på RAI-3. Etter å ha angrepet statsminister Silvio Berlusconi ble Guzzanti saksøkt av Berlusconi for «løgner og insinuasjoner», og programmet ble tatt av luften. Sabina Guzzanti laget en film om saken, Viva Zapatero!, som kom i 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sabina Guzzanti – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sabina Guzzanti – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sabina Guzzanti på Internet Movie Database 
(sv) Sabina Guzzanti i Svensk Filmdatabas 
(fr) Sabina Guzzanti på Allociné 
(en) Sabina Guzzanti på AllMovie 
(en) Sabina Guzzanti hos The Movie Database 
(en) Sabina Guzzanti på Discogs 
(en) Sabina Guzzanti på MusicBrainz