jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kristian Horn

Kristian Horn (født 12. mai 1903 på Brandbu på Hadeland, død 28. april 1981 på Stabekk i Bærum) var en norsk botaniker og human-etiker, kjent som grunnlegger av Foreningen for borgerlig konfirmasjon i 1950 og Human-Etisk Forbund i 1956. Horn utviklet og navnga selv forbundets livssyn, humanetikken. Han ledet Human-Etisk Forbund i tyve år, fra 1956 til 1976, og skrev en rekke artikler og holdt foredrag om humanetikk. 
Horn vokste opp i et homogent, kristent bedehusmiljø på Hadeland, som sønn av landhandler Martinius Horn og Gina Kristoffersen. Som 16-åring kom han til den erkjennelse at han ikke trodde på «frelsen i Kristus». Som student i Kristiania valgte han å studere realfag (botanikk), og på Universitetet i Oslo møtte han i 1924 den ett år eldre zoologi-studenten Ester Lind Jynge. De giftet seg i 1932. Gjennom henne fikk han også tilgang til det meget omfattende biblioteket til Andreas Jynge, hennes far, og gjennom lesningen ble han styrket i overbevisningen om et annet ståsted enn den kristne tro. Da deres eldste barn ble født, i 1934, meldte de to seg ut av statskirken. Ingen av barna ble døpt.
Kristian Horn var vitenskapelig assistent ved Universitetets botaniske hage 1929 – 47, ble cand. real. i 1937 og var førsteamanuensis i botanikk ved Botanisk laboratorium 1947 – 70. Hans hovedarbeidsområde var plantenes cytologi. Han underviste også i naturfag ved Oslo offentlige lærerskole.
I en bok om Human-Etisk Forbunds historie beskrives Horns innsats for det human-etiske livssyn i Norge.Han er far til Kari Noer, f. Horn, lege (1934 – 2013), Kjell Horn, Per Horn og Anne Horn. Kristian Horn var bestefaren til lege og samfunnsdebattant Morten Andreas Horn.


== Referanser ==
Høylandsleker

Høylandsleker (engelsk Highland games) er tradisjonelle konkurranser som arrangeres i det skotske høylandet, og i andre områder hvor skotter er bosatt. Lekene er særlig kjent for tunge styrkeøvelser som fremstår som manndomsprøver.


== Historie ==
De mest kjente lekene er de som holdes i Lockness, Inverness, Braemar, Lonach, Ballater og Aboyne. De kan også spores tilbake til det 11. århundre, men det har vært en rekke avbrudd. De lekene som hevdes å være de eldste som har vært avholdt hvert år er de som avholdes i Ceres, som går tilbake til 1314. Lekene i Aboyne har vært holdt vært år siden 1867 utenom krigsårene 1914–1918 og 1939–1940. Det finnes et dokument fra 1703 som inviterte en klan til å delta i disse lekene, hvor det sto at de skulle møte «også med gevær, sverd, pistol og dolk». Dette blir tolket som at det også var skytekonkurranser og sverdkamp i tidligere høylandsleker.
De opprinnelige lekene ble arrangert av klanshøvdinger, og var både styrke- og kunstøvelser, man måtte vise seg som krigere ved å kunne kaste både stokker og tunge stener, og kvinnene måtte danse, og å være underholdning for høvdingen. Det var også et spørsmål om å kunne velge raske løpere; om man måtte bringe informasjon over lengre strekninger, så ville man ha den som var raskest til å løpe.
Men hovedpoenget var å kunne plukke ut de som var sterkeste i klanen, til å kunne forsvare klanshøvdingen i tilfelle overfall, og ved slag mot andre klaner.


== Øvelser ==


=== Atletiske øvelser ===
Staurkast (den viktigste øvelsen, som alltid er med)
Sleggekast
Kulestøt (med svært tung kule)
Tautrekking
Sekkekast (en ca. 8 kg tung sekk kastes ved hjelp av en høygaffel)
Steinbæring (opptil ca. 200 kg)


=== Musikk ===

De fleste høylandsleker har også kulturelle øvelser. De vanligste innen musikk er:

Sekkepipekorps
Sekkepipesolo
TamburmajorerI tillegg er det vanlig at det band har mer uformelle konkurranser i folkemusikk. 


=== Dans ===

Konkurranser i tradisjonell dans er også vanlig. Inntil 1970-årene var det kun menn som kunne konkurrere i dette. En av de vanlige dansene er skotsk sverddans. Danseren står over et par korslagte sverd med eggen opp, og står på ett ben med det andre over et av sverdene. For hvert trinn skal han skifte på hvilket ben han har over eggen. Musikken som spilles er en strathspey. Den samme dansen, men uten sverdene, er vanlig på folkedanstilstelninger. 


=== Andre øvelser ===
Det kan også være konkurranser med gjeterhunder og hundeutstillinger, og noen ganger arrangeres oppvisninger i sverdkunst og til og med rekonstruksjoner av historiske slag. 


== Eksterne lenker ==
Inverness Highland Games
Monkey Island 2: LeChuck’s Revenge

Monkey Island 2: LeChuck's Revenge er et eventyrspill utgitt av LucasArts i 1991. Det er det sjette spillet som bruker spillmotoren SCUMM, og det andre spillet i Monkey Island-serien. Utviklingen av spillet ble ledet av Ron Gilbert.


== Spillet ==
Det var også det første eventyrspillet fra LucasArts som hadde to vanskelighetsgrader. Den enkleste graden manglet noen problemer og mindre deler av historien. Loom hadde også flere vanskelighetsgrader, men de bestod utelukkende av forskjeller i grensesnittet.
Spillet ble gitt ut på disketter for PC (med VGA-grafikk), Macintosh og Amiga (med 32-fargers grafikk) i 1991. Det ble senere inkludert på en CD med The Secret of Monkey Island kalt Monkey Island Madness. I 1994 ble det gitt ut på FM-Towns.


== Handling ==
Man får ikke vite hva som skjedde mellom Guybrush Threepwood og Elaine Marley etter det første spillet. Spillet begynner med at Guybrush prøver å finne den mystiske skatten Big Whoop og vinne tilbake Elaine.
Han møter på Largo LaGrande, LeChucks ekstjener. Guybrush viser Largo skjegget til LeChuck for å bevise at det var han som faktisk tok knekken på LeChuck. Largo stjeler det og bruker det til å gjenopplive sjefen sin.
Voodoodamen forteller Guybrush at den eneste måten å stoppe LeChuck på er å finne Big Whoop. Han må finne kaptein Horatio Torquemanda Marleys gamle mannskap, som har de fire kartbitene som viser hvor skatten ligger.


== Trivia ==
Måken fra Loom dukker opp i dette spillet og er nevnt i rulleteksten. Den finnes også i Monkey Island 1.
Guybrush kan bli senket ned i gropen med syre. Dette resulterer i en logisk brist siden Guybrush forteller det til Elaine etterpå, noe som betyr at han er fremdeles i live. Elaine gjør han oppmerksom på dette og han tar så spilleren med tilbake til begynnelsen av sekvensen med syra.
Guybrush mister ansiktshåret sitt når han sitter på stubben på stranda på Scabb Island.
Spillets to vanskelighetsgrader ble nevnt på baksiden av boksen spillet kom i. Der var det skrevet på spøk at den enkle versjonen var ment for spillanmelderere. I Monkey Island 2 heter vanskelighetsgradene vanlig og «lite», hvor sistnevnte fjerner historieelementer og problemer fra spillet. I The Curse of Monkey Island er det omvendt. Der finnes det vanlig og «Mega-Monkey», som legger til flere problemer og mer dialog enn den vanlige versjonen har.
Planene for å gi ut spillet på Sega CD ble gitt opp etter lave salgstall av Monkey Island 1 på samme plattform.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Monkey Island 2: LeChuck's Revenge på Steam 
(en) Monkey Island 2: LeChuck's Revenge hos MobyGames 
(en) Monkey Island 2: LeChuck's Revenge på Internet Movie Database 
(en) Monkey Island 2: LeChuck's Revenge hos Giant Bomb 
(en) Monkey Island 2: LeChuck's Revenge hos Internet Game Database
James Clerk Maxwell

James Clerk Maxwell (født 13. juni 1831, død 5. november 1879) var en skotsk fysiker og matematiker, best kjent for å ha regnet ut farten til elektromagnetiske bølger, og for å ha vist at det var den samme hastigheten som lyset har.Han viste at når partikler med elektrisk ladning endrer fart, som for eksempel når elektroner blir bremset opp, sendes det ut en form for elektromagnetiske bølger, som beveget seg med akkurat samme hastighet som synlig lys har. Slik påviste han at lys i realiteten er elektromagnetiske bølger. Maxwell satte sine ideer inn i matematisk form, og viste at elektriske felt bare kunne eksistere sammen med varierende magnetfelt, og magnetiske felt sammen med tilsvarende elektriske felt.  
Mesteparten av Maxwells kjente arbeid ble gjort på Cambridge, hvor han benyttet sine matematikkunnskaper innen geometri og algebra. Ved hjelp av dette kunne han demonstrere at elektriske og magnetiske soner forflyttet seg i bølger gjennom lufta. Dette offentliggjorde han i fire differensalligninger i magasinet Philosophical Magazine, hvor han i artikkelen «In Physical Lines of Force» hevdet at lys hadde samme bølgebevegelse som elektriske og magnetiske fenomen. Slik fant man ut at lys er bølger av elektriske og magnetiske felt, elektromagnetiske bølger, som igjen førte til at Hertz oppdaget radiobølgene.
Maxwells teorier om elektromagnetiske bølger var stor del av grunnlaget for relativitetsteorien. Han gjorde også viktige oppdagelser som førte til kvantemekanikken. I det hele var Maxwell en av de viktigste figurene innen fysikken i det nittende århundret. Hans arbeid var grunnlag for mange av det tjuende århundrets fysikere. Han innførte statististiske metoder i termofysikk, og grunnla den kinetiske gassteorien, Maxwell-Boltzmanns fordelingslov. Her kartla han gasser i bevegelse, og påviste hvordan kinetisk energi fordeler seg i molekylene i en gass ved en bestemt temperatur. Maxwell er dessuten kjent for å være den første som framkalte et fargefotografi. Mange regner Maxwells arbeider for å være like viktige som Isaac Newton og Albert Einsteins. På kontoret sitt hadde Einstein bilde av Maxwell, i tillegg til Michael Faraday og Newton, noe som forteller litt om hvor viktig han syntes Maxwells arbeid var.


== Se også ==
Maxwells likninger
Maxwells demon


== Referanser ==


== Litteratur ==
[1] J. C. Maxwell: A Dynamic Theory og the Electro-Magnetic Field, (1865)
[2] A. I. Vistnes: Svingninger og bølger, (2011)


== Eksterne lenker ==
Maxwell Legacy, websider med beskrivelse av Maxwell's forskjellige vitenskapelige bidrag.
Tilfluktsrom

Et tilfluktsrom er et undergrunnskompleks, gjerne beskyttet av armerte vegger eller av tykt fjell, som skal kunne beskytte sivile under krigshandlinger, spesielt under bombeangrep. Moderne tilfluktsrom er gjerne utstyrt med filtere og skjerming som også bekytter mot atomvåpen. Det oppbevares gjerne mat og vann, medisiner og annet som trengs for at man skal kunne holde seg i dekning så lenge faren består.
I krigstid har det også vært vanlig å ta i bruk andre egnede steder som provisoriske tilfluktsrom. Det gjelder særlig plattformene i tunnelbaner og vanlige kjellere. Militære tilfluktsrom kalles gjerne bunkere. 


== Norge ==
I Norge er det omtrent 20 000 tilfluktsrom, med plass til cirka 2,5 millioner mennesker. Av disse finnes det både offentlige og private tilfluktsrom. 
Disse er fordelt på cirka 600 offentlige tilfluktsrom med plass til omtrent 300 000 personer og cirka 19 200 private tilfluktsrom med ca. 2,2 millioner plasser. Tilfluktsrommene har en dekningsgrad på om lag 50 prosent av befolkningen, men det er store regionale forskjeller på landsbasis.


=== Tilsyn og bruk i fredstid ===
Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap (DSB), herunder Sivilforsvaret, har ansvaret for tilsyn med både offentlige og private tilfluktsrom. Den første Forskrift om tilfluktsrom kom i 1948, og det har siden kommet flere oppdaterte utgaver av denne forskriften. Som følge av at rommene er bygd i henhold til ulike utgaver av forskriften varierer standarden på rommene. Stortinget har bestemt at eksisterende tilfluktsrom skal opprettholdes.
I fredstid kan tilfluktsrom benyttes til ethvert formål med forutsetningen at «rommets beskyttende evne ikke reduseres og at det kan klargjøres i løpet av 72 timer».I Norge er det mange eksempler på at tilfluktsrom i fredstid blir leid eller lånt ut til skyteklubber, motorsykkelklubber, med mer. På denne måten holdes tilfluktsrommene i god stand gjennom regelmessig bruk med god ventilasjon og oppvarming slik at fukt og råte unngås.


=== Aktualitet ===
I en stortingsmelding fra Solberg-regjeringen i 2020, skrev Justis- og beredskapsdepartementet at dagens ordning med tilfluktsrom anses som «utdatert». Også Forsvarets forskningsinstitutt mente at «tilfluktsrom har mistet mye av sin relevans i lys av et endret risiko- og sårbarhetsbilde, nye sårbarheter i samfunnet og ny våpenteknologi».
I stortingsmeldingen fikk DSB i oppdrag å vurdere og foreslå kriterier for trygge oppholdssteder for befolkningen ved evakuering i hele krisespekteret. 
I forbindelse med Russlands invasjon av Ukraina 2022 ble det meldt at nettsøk etter tilfluktsrom økte kraftig.


== Referanser ==
Zetta

Zetta (symbol Z) er et SI-prefiks i  SI-systemet som representerer 1021 eller 1 000 000 000 000 000 000 000.
Det ble tatt inn i systemet i 1991. Zetta kommer fra latin septo, som betyr syv, fordi det tilsvarer 10007.
Exa

Exa (symbol E) er et SI-prefiks i  SI-systemet som representerer 1018 eller 1 000 000 000 000 000 000.
Det ble tatt inn i systemet i 1991. Exa kommer fra gresk ἕξ, som betyr seks (samme som hexa-), fordi det tilsvarer 10006.
Applikasjonsprogramvare

Applikasjonsprogramvare (fra engelsk application, «anvendelse»), ofte bare kalt applikasjon, er programvare som benytter datamaskinens ressurser til en oppgave som brukeren ønsker utført. Dette i motsetning til systemprogramvare som koordinerer datamaskinens ressurser, men som ikke anvender dem direkte til utførelse av oppgavene som brukeren ønsker utført. Systemprogramvaren omfatter blant annet operativsystemet, drivere, og annet som er nødvendig for å kunne kjøre applikasjoner. 
Store norske leksikon: "I IT er en applikasjon et program som skal løse spesielle oppgaver eller gi en bestemt type informasjon. Forkortelsen app er langt mer brukt enn applikasjon, og også program er vanlig."
TOGAF har en litt mer generell definisjon:  En applikasjon er et IT-system som er rullet ut og i drift, og som støtter forretningsfunksjoner og -tjenester. Applikasjoner bruker data og støttes av ulike teknologikomponenter, men er samtidig adskilt fra disse.
En enkel, om enn ikke perfekt, analogi er forholdet mellom en lyspære – en applikasjon – og kraftstasjonen som lager strømmen – systemet. Kraftstasjonen produserer strømmen, som i seg selv ikke er av særlig verdi før den anvendes til en applikasjon som lyspæren, som utfører en oppgave brukeren ønsker.
Typiske eksempler på applikasjoner er tekstbehandlere, regneark og nettleserne.


== Referanser ==


== Se også ==
Programvare
Pavel Nedvěd

Pavel Nedvěd uttale  (født 30. august 1972 i Skalná) er en tsjekkisk tidligere fotballspiller. Han avsluttet karrieren i Juventus som offensiv midtbanespiller etter sesongen 2008-2009. Han var en av stjernene på det tsjekkiske landslaget i dets storhetstid på slutten av 1990-tallet og begynnelsen av 2000-tallet. 
Nedved ledet Juventus til Champions League-finalen mot AC Milan i 2003, men han måtte stå over finalen på grunn av for mange gule kort. I 2003 ble han kåret til årets spiller i Europa.
Mot slutten av landslagskarrieren var Nedved kaptein på Tsjekkias lag. I semifinalen mot Hellas i EM 2004 ble Nedved skadet da han slo kneet inn i en gresk spiller. Han spilte en stund til, men måtte etter hvert gå av banen. Flere mente at Nedveds skade var en medvirkende årsak til at tsjekkerne tapte for Hellas, som senere ble europamestre. Skaden gjorde også at han trakk seg fra videre landslagsspill i september 2004. Etter at Nedved la opp som landslagsspiller gjorde han et unntak, nemlig å kvalifisere Tsjekkia til VM i Tyskland, kvalifiseringen var mot Norge og Tsjekkia vant etter at Vladimir Smicer scoret i begge kampene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pavel Nedvěd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Pavel Nedvěd – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Pavel Nedvěd – FIFA 
(en) Pavel Nedvěd – UEFA 
(fr) Pavel Nedvěd – LÉquipe 
(en) Pavel Nedvěd – Transfermarkt 
(en) Pavel Nedvěd – Transfermarkt (manager) 
(en) Pavel Nedvěd – national-football-teams.com 
(en) Pavel Nedvěd – WorldFootball.net 
(en) Pavel Nedvěd – FootballDatabase.eu 
(en) Pavel Nedvěd – Soccerway 

(cs) Pavel Nedvěd på FAČRs offisielle hjemmeside
(it) Pavel Nedved – uoffisiell fanside
Olav Hansson

Olav David Hansson (født 23. juli 1957) er en tidligere skihopper fra Røa i Oslo. Han hoppet for Røa Idrettslag.
På 1980-tallet var han blant Norges fremste hoppere. I løpet av karrieren oppnådde han elleve pallplasseringer i verdenscupen, uten at han noen gang greide å gå helt til topps (åtte andreplasser og tre tredjeplasser). Flere ganger var det nære på, som under skiflygingsrennet i Vikersund 20. februar 1983. Til slutt måtte han se seg slått med bare et halvt poeng, av den finske hopplegenden Matti Nykänen.
Under VM på ski i Oslo i 1982 hadde Hansson sitt beste internasjonale mesterskap. Han tok individuell sølvmedalje, og var med på å vinne lagkonkurransen (sammen med Johan Sætre, Per Bergerud og Ole Bremseth).
Han ble kalt «stilhopperen fra Røa», og hoppet i helt hvit hoppdress.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Olav Hansson på Internet Movie Database 
(de) Olav Hansson – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Olav Hansson – FIS (skihopping)
Gordon Campbell

Gordon Muir Campbell (født 12. januar 1948) er en canadisk politiker som var førsteminister i Britisk Colombia 2001–2011. Han var også leder for British Columbia Liberal Party. Fra 2011 til 2016 var han Canadas høykommissær i Storbritannia.Mellom 1986 og 1993 var han ordfører i Vancouver.
Campbell ble i 2018 utnevnt til offiser av Order of Canada. Han har også mottatt Order of British Columbia.


== Referanser ==
Odelstinget

Odelstinget var det ene av to avdelinger som det norske Stortinget ble delt i under behandlingen av lovforslag. I tillegg var det Odelstinget som reiste tiltale i riksrettssaker (Grl. § 86). Odelstinget besto av tre fjerdedeler (127) av Stortingets 169 representanter (Grunnloven § 73).
Med unntak av lovforslag og riksrettssaker ble Stortingets saker behandlet i plenum. Odelstingets behandling av lovforslag foregikk i stortingssalen.
20. februar 2007 vedtok Stortinget et grunnlovsendringsforslag om å oppheve ordningen med Odelsting og Lagting. I stedet skal alle saker behandles av Stortinget i plenum. Endringen trådte i kraft 1. oktober 2009.


== Behandling av lovforslag ==
De fleste lovforslag kommer fra regjeringen, men også det enkelte medlem av Odelstinget kunne fremme lovforslag. Før forslaget ble behandlet av Odelstinget, ble det sendt til en komité for behandling. Hvilken komité som skulle behandle forslaget var fastsatt i Stortingets forretningsorden. Lagtingets medlemmer kunne ikke selv fremme lovforslag, men de satt i komiteene som laget innstilling til lovforslag, slik at de uansett hadde mulighet til å påvirke lovforslagene der.
Komiteen laget så en innstilling som Odelstinget tok stilling til. Hvis Odelstinget sluttet seg til innstillingen, eventuelt endret den, gikk beslutningen videre til behandling i Lagtinget (Grl. § 76).
Normalt ble lovforslaget godkjent i Lagtinget, som så ble sendt til Kongen for sanksjon (Grl. § 77). Når Kongen hadde undertegnet, og et medlem av statsrådet – normalt statsministeren – hadde kontrasignert, ble lovforslaget til gjeldende lov.


== Odelstingets presidentskap ==
Odelstingets president og visepresident inngikk som en del av Stortingets presidentskap. Presidentskapet består av seks personer; tidligere (inntil 2009) president og visepresident i Stortinget, Lagtinget og Odelstinget; etter 2009 Stortingspresident og fem visepresidenter.
Siste periode (2005–2009)

President:            Berit Brørby (A)
Visepresident:        Olav Gunnar Ballo (SV)
Første varapresident: Sigvald Oppebøen Hansen (A)
Annen varapresident:  Rune J. Skjælaaen (Sp)
Sekretær              Asmund Kristoffersen (A)
Visesekretær:         Henning Skumsvoll (Frp)
Varasekretær:         Torny Pedersen (A)Forrige periode (2001–2005)

President:           Ågot Valle (SV)
Visepresident:       Berit Brørby (A)
1. varapresident:    Geir-Ketil Hansen (SV)
2. varapresident:    Asmund Kristoffersen (A)
Sekretær:            Sigvald Oppebøen Hansen (A)
Visesekretær:        Finn Martin Vallersnes (H)
Varasekretær:        Ursula Evje (Uavh.)


== Se også ==
Liste over Odelstingspresidenter
Liste over visepresidenter i Odelstinget


== Eksterne lenker ==
Medlemmer av Odelstinget
Dokument nr. 12:14 (2003–2004)  Grunnlovsforslag fra Jørgen Kosmo (A), Berit Brørby (A), Siri Hall Arnøy (SV), Olav Gunnar Ballo (SV) og Kjell Engebretsen (A) om endringer i Grunnloven §§ 17, 49, 73, 74 og 76-78 med sikte på å oppheve inndelingen av Stortinget i to avdelinger (Odelstinget og Lagtinget)
Saksopplysninger
Kunngjøring av Grunnlovsbestemmelser om endringer av Grunnloven §§ 17, 49, 73, 74, §§ 76-78 og Ikrafttredelse i Norsk lovtidend
Norec

Norec (av engelsk Norwegian Agency for Exchange Cooperation, Norsk senter for utvekslingssamarbeid), tidligere Fredskorpset, er et norsk forvaltningsorgan som legger til rette for utveksling av mennesker mellom bedrifter og organisasjoner i Norge og land i Afrika, Asia og Sør-Amerika. Det er underlagt Utenriksdepartementet. Virksomheten skal fremme gjensidig læring, styrke demokratisering av utviklingsland og bidra til større grad av likeverd og solidaritet. Utvekslingen går flere veier: nordmenn reiser til land i sør, mennesker fra sør utveksles til Norge, i tillegg til at utveksling også skjer mellom land i sør.
Norec har to typer utvekslingsprogrammer: FK Professional og FK Volunteer. Disse to programmene skiller seg fra hverandre blant annet med hensyn til aldersgrenser, vilkår og lengde på utvekslingene.
Det norske Fredskorpset ble første gang opprettet 4. april 1963, etter modell av det amerikanske Peace Corps. Unge, idealistiske mennesker med kompetanse skulle reise ut til land hvor deres kompetanse var etterspurt. Omtrent 1 500 nordmenn ble sendt ut av Fredskorpset fram til slutten av 1990-årene.
Da oppstod en debatt om Fredskorpsets rolle, blant annet etter at Fredskorpssambandet, en interesseorganisasjon for fredskorpsere som reiste i tjeneste for Norad, truet med å ta medlemmene ut i streik. Fredskorpssambandet ønsket å utjevne lønnsforskjellene mellom fredskorpsere og andre personer i utenrikstjenesten. Situasjonen i 1997 var at fredskorpserne var dårlig betalte eksperter med et gjennomsnittalder på 50 år. Debatten gikk ut på om Fredskorpset skulle ha et idealistisk preg med tilsvarende godtgjørelse, eller ha en fullverdig status som en del av norsk utenrikstjeneste, med tilsvarende lønn, rettigheter og status.
Fredskorpset i sin daværende form ble lagt ned, men et utvalg fikk i oppgave å se på Fredskorpsets framtidige profil. Utvalget foreslo flere strukturelle endringer som ble gjennomført.
Det nye Fredskorpset ble etablert i 2001 med klarere idealistisk og ungdommelig profil. Det ble innført en øvre aldersgrense på 35 år. Fredskorpset rekrutterer ikke deltagerne selv, men gir økonomisk støtte til virksomheter som har etablert et forpliktende samarbeid hvor toveis jobbutveksling utgjør grunnlaget.
Norec er fullt ut finansiert over statsbudsjettet. For 2017 mottok Fredskorpset ca. 187 millioner kroner. Siden opprettelsen i 1963 har 9600 deltagere vært på utveksling.
Tor Elden var først generalsekretær og deretter direktør i Fredskorpset i perioden 2000–2008. Fra februar 2018 er det Jan Olav Baarøy som er Fredskorpsets direktør.
I 2017 besluttet Erna Solbergs regjering å flytte Fredskorpset fra Oslo til Førde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted