jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
It’s Only Rock ’n Roll (album)

It's Only Rock 'n Roll er et studioalbum av The Rolling Stones, utgitt i 1974.
Albumet huskes kanskje best for at det var Mick Taylors siste med The Rolling Stones. Det er også det første albumet som ble produsert av «The Glimmer Twins» – et pseudonym for Mick Jagger og Keith Richards.
«Time Waits for No One» regnes for å være Mick Taylors svanesang og en av grunnene til at han sluttet i Rolling Stones. Han ble kun kreditert som låtskriver på «Ventilator Blues» i sin tid i bandet, selv om han mener han skrev flere sanger sammen med Jagger, uten Richards.Som en kuriositet kan det nevnes at på tittellåten på albumet er Ron Wood kreditert som «inspirasjon», tross i at han først ble med i gruppen etter at Mick Taylor gav seg senere samme år. Sangen ble egentlig til i et samarbeid mellom Jagger og Wood i Woods hjemmestudio i desember 1973.«It's Only Rock 'n Roll (But I Like It)» ble gitt ut som singel allerede 26. juli, med B-siden «Through the Lonely Nights», en ballade som ikke nådde opp under innspillingen av Goats Head Soup. I USA ble også «Ain't Too Proud to Beg» gitt ut som singel. Dette var originalt en hit for The Temptations i 1966.
It's Only Rock 'n Roll toppet Billboard 200, som alle de andre studioalbumene på 70-tallet i USA. I hjemlandet (UK) ble albumet nummer 2 i november 1974, bak Rollin' av Bay City Rollers fra Skottland.


== Sporliste ==
Alle låter skrevet av Mick Jagger og Keith Richards, med mindre noe annet er oppgitt.

Side én«If You Can't Rock Me» – 3.46
«Ain't Too Proud to Beg» (Norman Whitfield/Eddie Holland) – 3.31
«It's Only Rock 'n Roll (But I Like It)» – 5.08
«Till the Next Goodbye» – 4.38
«Time Waits for No One» – 6.37Side to «Luxury» – 5.01
«Dance Little Sister» – 4.10
«If You Really Want to Be My Friend» – 6.16
«Short and Curlies» – 2.44
«Fingerprint File» – 6.34


== Besetning ==
The Rolling StonesMick Jagger – sang, gitar på «Fingerprint File»
Keith Richards – akustisk og elektrisk gitar, sang
Mick Taylor – akustisk og elektrisk gitar, bass på «Fingerprint File»
Charlie Watts – slagverk
Bill Wyman – bass, synthesizer på «Fingerprint File»Øvrige medvirkendeNicky Hopkins – piano på 4, 5, 6, 8 og 10
Ian Stewart – piano på 3, 7, 9
Billy Preston - piano, clavinet på 1, 2 og 10
Blue Magic - kor på «If You Really Want to Be My Friend»
Ray Cooper - perkusjon
Charlie Jolly - tabla på «Fingerprint File»
Ed Leach - kubjelle på «Ain't Too Proud to Beg»I tillegg på «It's Only Rock 'n Roll» (des. 1973)Ronnie Wood - 12-strengers akustisk gitar, kor
Kenney Jones - trommer
David Bowie - kor
Willie Weeks - bass (mai 1974)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) It's Only Rock 'n Roll på Discogs 
(en) It's Only Rock 'n Roll på MusicBrainz 
(en) It's Only Rock 'n Roll på Spotify 
(en) It's Only Rock 'n Roll på AllMusic
Skype

Skype er et dataprogram som brukes til IP-telefoni. Skype ble grunnlagt i 2003 som en estisk start-up av svenske Niklas Zennström, danske Janus Friis og fire estiske ingeniører som også står bak fildelingsprogrammet Kazaa, nemlig Ahti Heinla, Priit Kasesalu, Jaan Tallinn og Toivo Annus .
Brukeren installerer Skype på datamaskinen og oppretter deretter en gratis brukerkonto. Deretter søker man seg frem til personen man vil ringe. Siden samtalen skjer over Internett, er det ingen tilkoblingsavgift, ingen minuttpris og ingen abonnementskostnader, slik at Skype blir et meget rimelig alternativ sammenlignet med vanlige telefonsamtaler. I tillegg til at brukerne kan ringe til hverandre, har programmet også funksjonalitet for meldingsformidling, filoverføring, videosamtaler osv.
I september 2005 kjøpte amerikanske eBay Skype for mellom 1,9 og 3,4 milliarder euro, avhengig av selskapets økonomiske utvikling de kommende årene. Dette gjorde Niklas Zennström til en av Sveriges rikeste personer.
10. mai 2011 kjøpte Microsoft Skype for 8,5 milliarder US dollar, og i 2013 ble selskapets Live Messenger slått sammen med Skype. Skypes hovedkontor ligger i dag i Luxemburg, og firmaet har fortsatt kontorer i de estiske byene Tallinn og Tartu, samt i London, Praha og San Jose.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(mul) Offisielt nettsted 
(en) Skype – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Skype FAQ (engelsk)
Noorduyn Norseman

Noorduyn Norseman var et kanadisk, en-motors, sivilt og militært transportfly produsert av Noorduyn Aircraft Ltd.


== Historikk ==
Noorduyn Norseman ble konstruert av Robert Noorduyn og bygget hos Noorduyn Aviation, Ltd., Montréal, Canada. Det fløy første gang i november 1935. Det var konstruert med tanke på bushflygning under ekstreme forhold i den kanadiske ødemarken. Foruten hjulunderstell, kunne det utstyres med ski eller flottører så det kunne opereres som sjøfly. Frem til andre verdenskrig ble det bygget 69 eksemplarer for det kanadiske flyvåpen. I løpet av krigen ble det bygget 762 Norseman for det amerikanske flyvåpen. Produksjonen opphørte sent i 1959.
I alt ble det bygget 903 fly mellom november 1935 og 1959. Norseman  er blitt brukt i mer enn  67 land verden over samt Arktis og Antarktis.


== Norseman i Norge ==
Luftforsvaret fikk i 1945 tildelt 25 Noorduyn Norseman. som ble plassert i en egen ving, «Norsemanvingen», ved 333 skvadron. Flyene var i bruk frem til 1959. 
Flere private flyselskaper, deriblant Widerøes Flyveselskap, Fjellfly og Polarfly benyttet Norseman.
I årene like etter krigen opererte Widerøe Finnmarksruten mellom Tromsø og Kirkenes for SAS med Norseman på flottører. Flyene ble faset ut i 1954 da selskapet fikk sine første DHC-3 Otter-fly.

En Noorduyn Norseman er utstilt på Flyhistorisk Museum, Sola i fargene til Fjellfly. Et annet er under restaurering ved Norsk Luftfartsmuseum i Bodø.


== Annet ==
Den 15. desember 1944, forsvant en Norseman under en flyvning mellom England og Frankrike med den amerikanske musikeren og bandlederen Glenn Miller om bord. Flyet ble aldri funnet.


== Eksterne lenker ==
Norseman på Flyhistorisk museum, Sola
Airliners Net, Kanadisk Norseman
Noorduyn Norseman Web-site Arkivert 10. januar 2016 hos Wayback Machine.
CarGoTram

CarGoTram er et skinnegående godstransportsystem i Dresden i Tyskland. Banen ble åpna i 2005 for å betjene Volkswagens bilfabrikk Gläserne Manufaktur.
Med sin nybygde «glassfabrikk» hadde Volkswagen fått en produksjonsbedrift med en sentral beliggenhet i Dresden. Det hadde stått strid om lokaliseringa – særlig på grunn av nærheten til parken Großer Garten. Volkswagen så seg om etter en miljøvennlig løsning på transport mellom delelageret i Friedrichstadt og monteringsfabrikken på Straßburger Platz. Løsningen ble å legge en bybane eller godstrikk langs en eldre linje gjennom byen fra 1800-tallet.
I 2000 ble oppdraget med å bygge togene gitt til Schalker Eisenhütte Maschinenfabrik GmbH i Gelsenkirchen. I løpet av et års tid var arbeidet med å ruste opp skinnegangen og bygge to femvogners godstrikker ferdig, og prøvekjøring ble foretatt 3. januar 2001. Vognrammene kom for øvrig fra utrangerte vogner fra Tatra. Sia 2001 har CarGoTram gått med to tog i timen mellom Friedrichstadt og Glassfabrikken.


== Tekniske data ==

Togene består av motorvogn, styrevogn og tre godsvogner. Total lastekapasitet er 214 m³.


== Eksterne lenker ==
Tekniske data og linjeføring Arkivert 16. desember 2007 hos Wayback Machine.
Bilder
Solsikke

Solsikke (Helianthus annuus) er en plante i solsikkeslekten som kan bli over fire meter høy. Stengelen er kraftig og ruhåret, og med en opprett vekst. Blomstene er store, og kan bestå av inntil 40 cm brede blomsterkurver med gule, brune eller rødaktige blad. Solsikke er relativt lettdyrket, men krever at visse vekstvilkår er oppfylt for å utvikles maksimalt. Den trives best med full sol og varm temperatur (helst over 20°C). Solsikken er en plante som krever mye vann og næring.


== Bruk ==


=== Solsikkeblomster ===
Solsikker er populære som hagevekster. I tillegg til å være dekorative, er de lette å dyrke og hardføre mot sykdommer og skadedyrangrep. Det foregår en omfattende utvikling av nye sorter, hvilket gir hageentusiaster flere solsikkevarianter å velge i mellom.
Solsikker er også etterspurte som snittblomster og selges som avskåret i de fleste blomsterbutikker.


=== Solsikkefrø ===
Fruktene, som kalles solsikkefrø, brukes ofte som fuglemat, for eksempel på fuglebrett. De kan også brukes i bakverk og salater, og som snacks. Disse fruktene er botanisk sett nøtter (eller smånøtter, akener eller cypsela), dvs. det har et hardt skall som spres sammen med det egentlige frøet. Når frukten brukes i mat er det frøet (uten skall) som brukes, men som fuglemat er det gjerne hele frukten.


=== Solsikkeolje ===
Solsikken dyrkes også  for oljeproduksjon. Fra fruktene kan man presse solsikkeolje, en blekgul, tyntflytende, mild og feit olje som tørker inn hvis den befinner seg i kontakt med luft. Den har behagelig smak og er løselig i eter og alkohol. Kjemisk sett består den av olein, palmitin, stearin og linolein. Oljen brukes som matolje (kaldpresset) og til lakk og såpe (varmpresset).
Det som gjenstår når oljen er presset ut av fruktene, brukes som dyrefôr.


== Som symbol ==
Solsikken er brukt som symbol i flere sammenhenger. Solsikken var et mye brukt hellig symbol i Inkariket, som betraktet blomsten som et symbol på solen. Fra 1860-årene ble solsikken et mye brukt symbol på kvinnesak og stemmerettskampen; symbolet stammet i denne sammenhengen opprinnelig fra den amerikanske delstaten Kansas' delstatssymbol og den kampanjen for kvinners stemmerett som Elizabeth Cady Stanton og Susan B. Anthony startet i Kansas i 1867, og symboliserte også opplysning. Solsikken er også brukt som symbol på grønn ideologi og grønne partier, og i en rekke andre sammenhenger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) solsikke – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) solsikke i Encyclopedia of Life 
(en) solsikke i Global Biodiversity Information Facility 
(no) solsikke hos Artsdatabanken 
(sv) solsikke hos Dyntaxa 
(en) solsikke hos ITIS 
(en) solsikke hos NCBI 
(en) solsikke hos The International Plant Names Index 
(en) solsikke hos Tropicos 
(en) Kategori:Helianthus annuus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Helianthus annuus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Emotional Rescue

Emotional Rescue er et album av The Rolling Stones, utgitt i juni 1980.
Musikalsk følger albumet opp i samme stil som gruppens salgssuksess Some Girls fra 1978. Også Emotional Rescue ble en kommersiell suksess, men fikk langt dårligere kritikker enn Some Girls. Ifølge Allmusic var det bare singlene som var i nærheten av å være klassisk Stones.
Albumets første singel var det disco-inspirerte tittelsporet «Emotional Rescue» som var en topp 3-slager i USA. «She's So Cold» ble også utgitt på singel.
Emotional Rescue toppet listene i USA og Storbritannia og i flere europeiske land. I Norge endte albumet på 4.-plass på VG-lista sommeren 1980.


== Sporliste ==
Alle låter skrevet av Mick Jagger og Keith Richards, med mindre noe annet er oppgitt.

Side én«Dance (Pt. 1)» (Jagger/Richards/Ron Wood) – 4.22
«Summer Romance» – 3.16
«Send It to Me» – 3.43
«Let Me Go» – 3.51
«Indian Girl» – 4.23Side to «Where the Boys Go» – 3.29
«Down in the Hole» – 3.57
«Emotional Rescue» – 5.39
«She's So Cold» – 4.13
«All About You» – 4.18


== Personell ==
The Rolling StonesMick Jagger – sang, gitar, piano
Keith Richards – akustisk og elektrisk gitar, bass og sang på «All About You»
Ron Wood – akustisk, elektrisk og slide gitar, pedal steelgitar, bass på «Emotional Rescue»
Charlie Watts – slagverk, perkusjon
Bill Wyman – bass, synthesizerØvrige medvirkendeIan Stewart - piano, perkusjon
Nicky Hopkins – piano
Billy Preston - clavinet
Bobby Keys - saksofon
Sugar Blue - munnspill
Max Romeo - kor på «Dance (Pt. 1)»
Jack Nitzsche - blåsearrangement på «Indian Girl»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emotional Rescue på Discogs 
(en) Emotional Rescue på MusicBrainz 
(en) Emotional Rescue på Spotify 
(en) Emotional Rescue på AllMusic
Gemini 3

Gemini 3 var en bemanned romferd i NASA sitt Gemini-program.
Det var den første bemannede romferden i programmet, den 9. bemannede amerikanske romferden og den 17. bemannede romferd gjennom alle tider.


== Mannskap ==
Mannskap
John Young, Pilot
Virgil I. Grissom, Command PilotBackupmannskap
Wally Schirra, Command Pilot
Thomas Stafford, Pilot


== Høydepunkter fra ferden ==
Denne første bemannede ferden med et Gemini-romfartøy var for det meste en test.
I en morsom referanse til Broadway-hit'en «The Unsinkable Molly Brown», ga Grissom romfartøy tilnavnet «Molly Brown», og håpte at det ville gi han mer hell enn med Liberty Bell 7.
Ferdens primære mål var å teste det nye manøvrerbare Gemini-romfartøyet. Vel oppe i verdensrommet endret mannskapet kurs, endret omløpet rundt Jorden noe, og sank ned til lavere høyder over Jorden.
Gemini 3 var også det første romfartøyet med to amerikanere ombord.
Young og Grissom hadde sneket med seg et hemmelig corned beef sandwich ombord i romfartøyet. Da astronautene begynte å spise av dette, ble det spredt smuler rundt i kabinen, noe som kunne ha endt med katastrofe for de elektroniske kretsene i romskipet. Mannskapet fikk reprimande for dette etter landing, og andre mannskap ble advart mot å gjøre tilsvarende stunt.
Under landing da kapselen skiftet fra vertikal til horisontal stilling under fallskjermene skjedde det en nesten-ulykke ombord. Bevegelsen var så brå og hard, at Grissom smalt sin ansiktsmaske (laget av pleksiglass) mot kontrollpanelet foran seg. Masken sprakk i sammenstøtet. Senere romdrakter i Gemini- og Apollo-programmet brukte polykarbonatplast i maskene etter dette.


== Bilder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gemini 3 page on A Field Guide To American Spacecraft
Virgil I. Grissom

Virgil Ivan «Gus» Grissom (født 3. april 1926 i Mitchell, Indiana, død 27. januar 1967) var en amerikansk testpilot og astronaut. Han var en av de syv første mennene som i 1959 ble håndplukket til å delta i det amerikanske Mercury-programmet – de syv ble kalt «Mercury Seven». Grissom var med på tre ulike NASA-prosjekter, henholdsvis Mercury-programmet, Gemini-programmet og Apollo-programmet. Han mistet livet under forberedelsene til hans første ferd i Apollo-programmet, under en katastrofal brann som brøt ut under testing av romfartøyet Apollo 1. Brannen drepte alle de tre astronautene ombord; de andre to omkomne var Roger B. Chaffee og Edward H. White II.


== Romferder ==
 Mercury-Redstone 4 –  ("Liberty Bell 7"), den andre amerikanske (suborbital) romferd.
 Gemini 3 – Den første bemannede ferden i Gemini-programmet.Grissom var backup for Gemini 6A.


== Hedersbevisninger ==
Grissom ble tildelt «the Congressional Space Medal of Honor» etter sin død.
Den 27. januar 2004 besluttet NASA å minnes mannskapet på Apollo 1 ved å gi tre fjell til nord for «Columbia Memorial Station» navnet Apollo 1 Hills. Hver av de tre omkomne astronautene fikk oppkalt et fjell etter seg: Grissom Hill, Chaffee Hill og White Hill. IAU har ennå ikke offisielt bekreftet denne navnsettingen av de tre månefjellene.


== Fremstillinger på film og TV ==
1983 i filmen The Right Stuff spilles Grissom av Fred Ward.
1995 i filmen Apollo 13 ble Chaffee spilt av skuespilleren Steve Bernie.
1998 i HBO sin TV-serie From The Earth To The Moon ble han spilt av Mark Rolston.
I Star Trek-filmen Star Trek III: The Search for Spock var et at romskipene i filmen gitt navnet USS Grissom.


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gus Grissom – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Virgil Ivan Grissom – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Virgil I. Grissom på Internet Movie Database 
(en) Virgil I. Grissom hos The Movie Database 
(en) Virgil I. Grissom hos American National Biography 
(en) NASAs biografi om Grissom
Bridges to Babylon

Bridges to Babylon er et musikkalbum av The Rolling Stones, utgitt i september 1997.
Albumet er det eneste av The Rolling Stones' utgivelser der det har blitt brukt sampling. Mick Jagger hadde blitt imponert over The Dust Brothers' arbeid som produsenter av Becks album Odelay (1996), og foreslo å samarbeide med dem på Bridges to Babylon. Keith Richards var skeptisk, men man kan likevel høre The Dust Brothers' innflytelse på «Saint of Me» og «Might As Well Get Juiced» så vel som albumets største hit, «Anybody Seen My Baby?».
Rett før singelen «Anybody Seen My Baby?» skulle bli utgitt, oppdaget man at melodien i refrenget var svært lik K.D. Langs «Constant Craving», som var en hit i 1992/1993. For å unngå juridiske problemer, valgte The Rolling Stones også å kreditere Lang og den andre låtskriveren, Ben Mink, for «Anybody Seen My Baby?».
Bridges to Babylon ble umiddelbart møtt med positive reaksjoner fra både kritikere og publikum, men i ettertid har albumet blitt ansett som nok et Stones-album som faller inn i rekken av forholdsvis gode utgivelser som likevel ikke når helt opp til Tattoo You og tidligere album.
Bridges to Babylon nådde 3.-plass i USA, 6.-plass i UK og toppet VG-lista i oktober 1997.Stones spilte på Valle Hovin stadion 2. august 1998 på deres Bridges to Babylon-turné.


== Sporliste ==
Alle låter skrevet av Mick Jagger og Keith Richards, med mindre noe annet er oppgitt.

Side én«Flip the Switch» – 3.27
«Anybody Seen My Baby?» (Jagger, Richards, k.d. lang, Ben Mink) – 4.31
«Low Down» – 4.25
«Already Over Me» – 5.24Side to «Gunface» – 5.02
«You Don't Have to Mean It» – 3.43
«Out of Control» – 4.43Side tre «Saint of Me» – 5.14
«Might As Well Get Juiced» – 5.23
«Always Suffering» – 4.43Side fire «Too Tight» – 3.36
«Thief in the Night» (Jagger, Richards, Pierre de Beauport) – 5.15
«How Can I Stop» – 6.53


== Besetning ==
The Rolling StonesMick Jagger - sang, munnspill, gitar, kor,
Keith Richards - gitar, kor, piano, sang på spor 6, 12, 13
Charlie Watts - trommer, kor på «Always Suffering»
Ron Wood - gitar, lap-slide, pedal steel gitar, dobroØvrige medvirkendeDarryl Jones - bass
Don Was - piano, orgel, bass
Waddy Wachtel - elektric og akustisk gitar, kor
Matt Clifford - piano, organ
Billy Preston - orgel på «Saint of Me»
Wayne Shorter - saksofon
Blondie Chaplin - kor, tamburin, bass, piano, maraccas
Bernard Fowler - kor


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bridges to Babylon på Discogs 
(en) Bridges to Babylon på MusicBrainz
Gemini 4

Gemini 4 var en bemannet romferd i NASAs Gemini-program.
Det var den andre bemannede romferden i programmet, den tiende bemannede amerikanske romferden og den 18. bemannede romferd gjennom alle tider.


== Mannskap ==
Mannskap
James McDivitt, Command Pilot
Edward H. White II, PilotBackupmannskap
Frank Borman, Command Pilot
Jim Lovell, Pilot


== Høydepunkter fra ferden ==
Gemini fire sine primære mål var:

Fly i formasjon med det utbrente andre steget av Titan2-raketten.
Gjennomføre den første amerikanske romvandringen.
Første bruk av det nye romfartssenteret (Mission Control Center) utenfor Houston, Texas.


=== Romvandringer (EVA) ===
En romvandring (EVA) ble gjennomført:
EVA Nr. 1 

Varighet: 20 minutter
Dato: 3. juni, 1965
Utført av: Ed White
Oppdrag: Gjennomføre den første amerikanske romvandringen.


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==
Vulgata

Biblia Vulgata, den alminnelige Bibel eller folkets Bibel, er navnet på den latinske oversettelse av Det gamle testamente fra hebraisk og Det nye testamente fra gresk. Oversettelsen ble utført av Hieronymus i tidsrommet 382-405 etter foranledning av pave Damasus. Formålet var å samle de forskjellige bibelversjonene til en enkelt enhet. Det er imidlertid tvilsomt om Hieronymus faktisk behersket hebraisk godt nok til å foreta en oversettelse, slik han selv hevdet. Mest sannsynlig bygget han videre på gammelgreske oversettelser av Septuaginta, som i all hovedsak omfatter Det gamle testamentet.Siden 1546 har Vulgata vært anerkjent som Den romersk-katolske kirkes offisielle bibeltekst, dog fra 1979 i en revidert utgave, Nova Vulgata.
Før Vulgata fantes et utall forskjellige latinske oversettelser av Bibelen, som nå samlet går under navnet Vetus Latina – det gamle latin. Da disse oversettelsene var foretatt av flere forskjellige og av hverandre uavhengige oversettere, var kvaliteten ikke tilfredsstillende, og man hadde derfor behov for en mer autorisert og ensartet oversettelse til bruk i kirken.
Hieronymus begynte arbeidet med den nye oversettelsen i Roma, men flyttet senere til Betlehem hvor oversettelsen ble fullført. Etter en litt motstrebende mottakelse ble Vulgata med tiden akseptert, og det finnes i dag mer enn 8000 bevarte avskrifter.
Disse avskriftene var ikke alle like vellykket, og det er blitt gjort mange forsøk på å forbedre Vulgata. I det 13. århundre ble den gjennomgått og revidert av teologer ved universitetet i Paris, og det var denne utgaven som lå til grunn for Gutenbergs første trykte bibel i 1456.
Da man i 1546 ved kirkemøtet i Trient besluttet at Vulgata skulle være den offisielle bibel i den katolske kirke ble den enda en gang revidert og omskrevet. Resultatet ble Vulgata Clementina i 1592, som ble den autoriserte katolske bibel.
Arbeidet med Nova Vulgata, 'den nye Vulgata', ble påbegynt i 1907.
Blant de mer vellykkede utgaver av Vulgata gjennom tidene kan nevnes Codex Amiatinus i Firenze, Codex Cavensis i Salerno, Codex Dublinensis (Book of Armagh) i Dublin, Irland,  Codex Fuldensis i Fulda, Tyskland, samt Lindisfarne Gospels i British Library og Codex Sangallensis i Sankt Gallen i Sveits.


== Fader Vår i Nova Vulgata ==
Pater noster, qui es in caelis,
sanctificetur nomen tuum,
adveniat regnum tuum,
fiat voluntas tua,
sicut in caelo, et in terra.
Panem nostrum supersubstantialem da nobis hodie;
et dimitte nobis debita nostra,
sicut et nos dimittimus debitoribus nostris;
et ne inducas nos in tentationem,
sed libera nos a Malo.


== Noter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
C. H. Turner, The Oldest Manuscript of the Vulgate Gosopels (The Clarendon Press: Oxford 1931).
The Vulgate New Testament, with the Douay Version of 1582. In Parallel Columns (London 1872).
Biblia Vulgata på Katolsk Minileksikon
Vetus Latina – Resources for the study of the Old Latin Bible
BibleTexts.com – Glossary of Terms: Vulgate
Vatikanets autoriserede oversættelse til latin
Mer om Vulgata på Bibelselskapets nettbokhandel
James McDivitt

James A. McDivitt (født 10. juni 1929 i Chicago, Illinois, død 13. oktober 2022) var en amerikansk pilot og astronaut. Han pensjonerte seg fra NASA juni 1972.


== Romferder ==
Gemini 4 – den første amerikanske romvandring.
Apollo 9 – første romferd med et komplett Apollo-fartøy.


== Bilder ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) James McDivitt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) James McDivitt – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) James McDivitt på Internet Movie Database
Lodin Lepp

Lodin Lepp var en norsk lendmann (baron) på 1200-tallet. Han fungerte som kongens sendemann («diplomat») til utenlandske hoff ved flere anledninger.
I 1258 fulgte han Håkon Håkonssons datter Kristín til Castilla, hvor hun giftet seg med Felipe, bror av kong Alfonso X av Castilla. I 1262 reiste han i kongens oppdrag med jaktfalker og andre gaver til kalif Muhammad I. al-Mustansir av Tunis. Han ble også sendt til Egypt.  I 1281, da han var medlem av formynderregjeringen for Eirik Magnusson, fikk han den utakknemlige oppgaven å innføre norsk lov på Island. Han døde i 1288.
I Bergen har han fått en gate oppkalt etter seg (Lodin Lepps gate). En av bygårdene på Bryggen kalles Leppen (Bryggen 9), hvilket antas å være oppkalt etter ham. Den nåværende gården er oppført 1902, så det er en langt tidligere gård som antas å ha vært eid av Lodin Lepp på 1200-tallet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Helle, Knut: Norge blir en stat – 1130-1319.  Universitetsforlaget (1964).


== Eksterne lenker ==
Loden Lepp i Salmonsens konversationsleksikon (Anden Udgave)