jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Lale Andersen

Lale Andersen (født 23. mars 1905 i Bremerhaven-Lehe, død 29. august 1972 i Wien; egentlig Liese-Lotte Helene Berta Bunnenberg, gift Beul) var en tysk sanger og skuespiller. Hun er best kjent for sin tolkning av sangen «Lili Marleen», som gjorde den berømt.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Bunnenberg gikk på skuespillerskole ved Deutsches Theater i Berlin, og arbeidet siden i Zürich 1933–1937 og ved Kabarett der Komiker i Berlin som sanger 1938–1942. Hun ga ut en selvbiografi i 1972, Der Himmel hat viele Farben.


=== «Lili Marleen» ===

Lale spilte inn «Lili Marleen» i 1939, men den ble ikke noen slager før Soldatensender Belgrad, radiostasjonen for de tyske væpnede styrker i det okkuperte Jugoslavia, begynte å kringkaste den i 1941. «Lili Marleen» ble da raskt populær blant de tyske soldatene ved fronten. Radiosenderen ved Beograd var kraftig nok til å bli mottatt i hele Europa og middelshavsområdet, og sangen ble etter hvert populær blant de allierte styrkene også.Men nazilederne var en stund lite fornøyd med denne triste sangen om adskilte kjærester, og Joseph Goebbels fikk den forbudt fra radiobølgene. Lale Andersen ble i ni måneder forhindret fra offentlige opptredender, ikke bare på grunn av sangen, men også fordi hun hadde pleiet vennskap med Rolf Liebermann, som var jødisk, og med andre jødiske artister hun hadde truffet i Zürich. Hun ble så desperat at hun forsøkte å ta sitt eget liv.Da hun senere fikk tillatelse til å opptre igjen, var det på flere betingelser; én av dem var at hun ikke måtte synge «Lili Marleen». Goebbels beordret henne til å spille inn en mer «militant» versjon av sangen, i juni 1942. I de siste krigsårene hadde Andersen en mindre rolle i en propagandafilm, og spilte inn flere propagandasanger på engelsk. Rett før krigens slutt trakk hun seg tilbake til øya Langeoog på den tyske nordsjøkysten.


=== Etter krigen ===
Lala Andersen giftet seg på nytt etter krigen og gjenopptok sin sangkarriere, om enn uten samme fremtredende profil som tidlig i 1940-årene. I 1961 representerte hun Tyskland i Eurovision Song Contest med sangen «Einmal sehen wir uns wieder», men endte kun som nummer 13 av 16. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lale Andersen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lale Andersen på Internet Movie Database 
(sv) Lale Andersen i Svensk Filmdatabas 
(da) Lale Andersen på Scope 
(fr) Lale Andersen på Allociné 
(en) Lale Andersen hos Turner Classic Movies 
(en) Lale Andersen hos The Movie Database 
(en) Lale Andersen på Discogs 
(en) Lale Andersen på MusicBrainz 
(en) Lale Andersen på MusicBrainz 
(en) Lale Andersen på Spotify 
(en) Lale Andersen på Songkick 
(en) Lale Andersen på Genius — sangtekster 
(en) Lale Andersen på AllMusic 
Lale Andersen i Eurovision Song Contest 1961
(de) Verk av og om Lale Andersen i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
http://www.lale-andersen.de
Kurzbiografie
Abbildungen von Plattencovern
Den blå engel

Den blå engel (orig. Der blaue Engel) er en tysk film av Josef von Sternberg fra 1930 med Emil Jannings og Marlene Dietrich i hovedrollene. Filmen er produsert av UFA. Manus er skrevet av blant annet Carl Zuckmayer etter Heinrich Manns roman Professor Unrat fra 1905.


== Handling ==
Professor Immanuel Rath (Emil Jannings) er gymnaslærer i en tysk småby. Han forelsker seg i sangerinnen «Lola-Lola» (Marlene Dietrich) som opptrer i nattklubben «Den blå engel». De innleder et forhold, men når det avsløres får professoren sparken. De to gifter seg, men i mangel av arbeide synker professoren så lavt at han må opptre som klovn. Han går fullstendig til grunne.


== Rolleliste (utvalg) ==
Emil Jannings – Professor Immanuel Rath
Marlene Dietrich – Lola Lola
Kurt Gerron – Kiepert, trollmannen
Rosa Valetti – Guste, trollmannens hustru
Hans Albers – Mazeppa, den sterke
Reinhold Bernt – klovnen
Eduard von Winterstein – rektoren


== Eksterne lenker ==
(en) Den blå engel på Internet Movie Database 
(sv) Den blå engel i Svensk Filmdatabas 
(da) Den blå engel i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Den blå engel på Allociné 
(nl) Den blå engel på MovieMeter 
(en) Den blå engel på AllMovie 
(en) Den blå engel på Turner Classic Movies 
(en) Den blå engel på Rotten Tomatoes 
(en) Den blå engel på Metacritic
BDD

BDD er en forkortelse for blant annet: 

Dysmorfofobi (engelsk Body dysmorphic disorder), karakteriseres av en sykelig opptatthet av innbilt eller overbekymring for minimal feil med eget utseende.
Oppførelsdrevet utvikling (engelsk Behavior-driven development), en metode for programvareutvikling som oppstod fra testdrevet utvikling.
Maureslekta

Maurer (Galium) er flerårige planter med kransstilte blad og små, hvite eller gule firetallsblomster i en riktblomstret topp. Av norske arter kan nevnes myrmaure, sumpmaure, hvitmaure og gulmaure.


== Litteratur ==
B. Mossberg og L. Stenberg (2016). Gyldendals store nordiske flora. Gyldendal. s. 476–481. ISBN 978-82-05-42485-2. 
«Måror». Den virtuella floran. Besøkt 14. august 2020. 
«Galium». Flora of China. Besøkt 14. august 2020. 
K. Marhold (2011). «Galium». Rubiaceae (pro parte majore). In: Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Besøkt 14. august 2020. 


== Eksterne lenker ==
(en) maureslekta – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) maureslekta i Encyclopedia of Life 
(en) maureslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) maureslekta hos Artsdatabanken 
(sv) maureslekta hos Dyntaxa 
(en) maureslekta hos Fossilworks 
(en) maureslekta hos ITIS 
(en) maureslekta hos NCBI 
(en) maureslekta hos Panarctic Flora 
(en) maureslekta hos The International Plant Names Index 
(en) maureslekta hos Tropicos
EM i curling 1997

Curling-EM 1997 ble arrangert 6. desember – 12. desember 1997 i 
Bundesleistungszentrum i Füssen i Tyskland. 
Det deltok 17 lag for herrer og 14 lag for kvinner. 


== Herrer ==

Tyskland vant 10-5 i finalen over Danmark
Skottland vant 6-5 i bronsefinalen over Sverige
Danmark vant 8-7 i semifinalen over Sverige
Tyskland vant 4-2 i semifinalen over Skottland
Norge endte opp på 7.-plass med 5 seire og 5 tap
Tyskland endte opp med 7 seire og kun 1 tapPå det norske laget spilte Thomas Ulsrud, Johan Høstmælingen, Thomas Due, Torger Nergård og Rolf Andreas Lauten.


== Kvinner ==

Sverige vant 6-4 i finalen over Danmark
Tyskland vant 9-5 i bronsefinalen over Finland
Sverige vant 5-4 i semifinalen over Tyskland
Danmark vant 7-6 i semifinalen over Finland
Norge endte opp på 7.-plass med 4 seire og 4 tap
Sverige endte opp med 6 seire og 2 tapFor Norge spilte Dordi Nordby, Marianne Haslum, Kristin Løvseth, Hanne Woods og Grethe Wolan.


== Eksterne lenker ==
WCF Statistics
Fylkesnummer

Fylkesnummer er definerte identifikasjonskoder for Norges fylker og to territorier (Svalbard og Jan Mayen). Fylkesnummer ble sammen med kommunenummer innført ved folketellingen i 1946, og utgjør også de to første sifrene i kommunenummeret. Fylkesnumrene løp opprinnelig langs kysten fra Østfold i sydøst, via innlandsfylkene på Østlandet, til Finnmark i nord. Ved etableringen i 1946 var det 20 fylker i Norge, som ble nummerert fra 01 til 20. 
Som en følge av kommunereformen fikk Trøndelag nytt fylkesnummer i 2018, og de øvrige sammenslåtte fylker får nye fylkesnummer i 2020, og følgelig får også alle kommuner i disse fylkene nye kommunenummer.


== Fylkesnummer fra 2018/2020 ==


== Fylkesnummer 1946–2018/2020 ==


== Se også ==
Norges fylker
Svalbard og Jan Mayen
ISO 3166-2:NO


== Kilder ==
Nye kommune- og fylkesnummer fra 2020
EM i curling 1996

Curling-EM 1996 ble arrangert 30. november – 7. desember 1996 i 
Hvidovre i København i Danmark. 
Det deltok 18 lag for herrer og 16 lag for kvinner. 


== Herrer ==

Skottland vant 10-3 i finalen over Sverige
Sveits vant 8-7 i bronsefinalen over Tyskland
Skottland vant 8-7 i semifinalen over Sveits
Sverige vant 7-3 i semifinalen over Tyskland
Norge endte opp på 6.-plass med 5 seire og 5 tap
Skottland endte opp med 8 seire og ingen tapPå det norske laget spilte Tormod Andreassen, Stig-Arne Gunnestad, Niclas Järund, Kjell Berg og Flemming Davanger.


== Kvinner ==

Sveits vant 7-4 i finalen over Sverige
Tyskland vant 6-4 i bronsefinalen over Skottland
Sveits vant 8-3 i semifinalen over Tyskland
Sverige vant 8-4 i semifinalen over Skottland
Norge endte opp på 5.-plass med 6 seire og 2 tap
Sveits endte opp med 7 seire og kun 1 tapPå det norske laget spilte Dordi Nordby, Marianne Haslum, Marianne Aspelin, Kristin Løvseth og Hanne Woods.


== Eksterne lenker ==
WCF Statistics
EM i curling 1995

Curling-EM 1995 ble arrangert 9. desember – 16. desember 1995 i 
Sportzentrum i Grindewald i Sveits. 
Det deltok 19 lag for herrer og 16 lag for kvinner. 


== Herrer ==
Skottland vant 4-2 i finalen over Sveits
Norge vant 9-1 i bronsefinalen over Italia
Skottland vant 5-1 i semifinalen over Italia
Sveits vant 7-4 i semifinalen over Norge
Norge endte opp med syv seire og kun ett tap (semifinalen mot Sveits)
Skottland endte opp med syv seire og kun ett tap


== Kvinner ==
Tyskland vant 8-3 i finalen over Skottland
Sverige vant 7-5 i bronsefinalen over Norge
Tyskland vant 10-3 i semifinalen over Sverige
Skottland vant 6-4 i semifinalen over Norge
Norge endte opp med 4 seire og 4 tap
Tyskland endte opp med 7 seire og kun 1 tap (mot Skottland i grunnspillet)


== Eksterne lenker ==
WCF Statistics
EM i curling 1994

Curling-EM 1994 ble arrangert 4. desember – 10. desember 1994 i 
Gärdeshallen i Sundsvall i Sverige. 
Det deltok 19 lag for herrer og 17 lag for kvinner. 


== Herrer ==

Skottland vant 4-2 i finalen over Sveits
Sverige vant 9-6 i bronsefinalen over Norge
Skottland vant 3-1 i semifinalen over Sverige
Sveits vant 6-4 i semifinalen over Norge
Norge endte opp med fem seire og tre tap
Skottland endte opp med syv seire og kun ett tap (mot Luxembourg i grunnspillet)


== Kvinner ==

Danmark vant 8-4 i finalen over Tyskland
Norge vant 6-1 i bronsefinalen over Sveits
Danmark vant 9-2 i semifinalen over Norge
Tyskland vant 8-4 i semifinalen over Sveits
Norge endte opp med 6 seire og 2 tap
Danmark endte opp med 6 seire og 3 tap


== Eksterne lenker ==
WCF Statistics
Jiří Raška

Jiři Raška (født 4. februar 1941 i Frankstadt am Radhost, død 20. januar 2012) var en tsjekkisk skihopper, som i sin aktive tid konkurrerte for Tsjekkoslovakia. 
Han vant gull i normalbakken og sølv i storbakken i OL 1968 i Grenoble. I VM 1970 tok han sølv i storbakken. 
Han vant hoppuka sammenlagt i 1970/71, og ble nummer to i 1967/68 og 1968/69, begge ganger på plassen bak Bjørn Wirkola. Han kom på tredjeplass i historiens første verdensmesterskap i skiflyging i Planica i 1972. Han er bestefar til de tsjekkiske skihopperne  Jiři og Jan Mazoch.
Raška døde den 20. januar 2012 etter lengre tids sykdom.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Jiří Raška – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jiří Raška – Olympedia 
(en) Jiří Raška – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cz) Jiří Raška – Tsjekkias olympiske komité 
(en) Jiří Raška – FIS (skihopping) 
(en) Jiří Raška – TheSports.org 
Ber for Mazoch, artikkel fra VG Nett 23. januar 2007
Siljantjern

Siljantjern er en innsjø i kommunene Skien og Bamble i Telemark fylke. Den er drøyt 2,5 kilometer lang, men ikke mer enn 250 meter bredt på det bredeste. Siljantjern er en del av Herrevassdraget, og Bolvikelva, som drenerer Kilevann, er både utløp og største innløp. Bolvikelva møter like etterpå Gyteelva, og sammen danner de Herreelva som har sitt utløp til havet i Frierfjorden, ved Herre.


== Referanser ==
Bajkonur kosmodrom

Bajkonur Kosmodrom (russisk: Космодром Байконур, Kosmodrom Bajkonur, kasakhisk: Байқоңыр, Bajqongyr), også kalt Tjuratam, er verdens største og eldste fungerende rakettoppskytingsbase. Den ble opprinnelig bygget som et sovjetisk romsenter og er nå under russisk kontroll, selv om det ligger i Kasakhstan. Basen ligger omkring 200 km øst for Aralsjøen, på den nordre bredden til elva Syr-Darja, nær byen Tjuratam i den sør-sentrale delen av Kasakhstan.
Navnet Bajkonur ble valgt for å lure Vesten til å tro at området lå nær Bajkonur, en gruveby omtrent 320 km nordøst for romfartssenteret, i ørkenområdet nær byen Dzjezkazgan. Kosmodromens koordinater er 45°6′N 63°3′Ø.
Bajkonur var det viktigste anlegget i Sovjetunionens romprogram fra slutten av 1950-årene og igjennom 1980-årene. Kosmodromen har alt av nødvendig utstyr som trengs for oppskytning av både bemannede og ubemannede romfartøy. Bajkonur huser rakettene Sojuz, Proton, Tsyklon, Dnepr og Zenit. Stasjonen har også en viktig rolle i driften av Den internasjonale romstasjonen (ISS).
Romsenteret ble offisielt grunnlagt 2. juni 1955. Det ble opprinnelig bygd for oppskyting av langdistansemissiler og ble senere utvidet til også å håndtere romraketter. I nærheten av basen skjøt en by opp med leiligheter, skoler og forretninger for de som arbeidet på romsenteret. I 1966 fikk den bystatus og ble døpt Leninsk, men i 1995 ble den omdøpt til Bajkonur.
Mange historiske romferder er startet fra Bajkonur: Den første kunstige satellitten, Sputnik 1, ble sendt opp den 4. oktober 1957, den første bemannede romflygning med Jurij Gagarin den 12. april 1961, og den første kvinne i rommet, Valentina Teresjkova, i 1963. Her fant også Nedelinkatastrofen sted.
Driften av anlegget fortsatte også etter oppløsningen av Sovjetunionen i 1991, under beskyttelsen av Samveldet av uavhengige stater. 8. juni 2005 ratifiserte det russiske parlamentet en avtale mellom Russland og Kasakhstan om økt samarbeid om effektiv drift av Bajkonur. Avtalen forlenger også Russlands lån av stasjonen til 2050. Leiesummen er på 115 millioner amerikanske dollar per år.
På grunn av den lange uenigheten mellom Russland og Kasakhstan om leiesummen for lånet av kosmodromen, har russerne begynt å utvide Plesetsk kosmodrom i Arkhangelsk i Nord-Russland.


== I fiksjon ==
Baikonur Kosmodrom er tittelen på et skuespill av Christopher Grøndahl, der deler av handlingen er lagt til romsenteret i begynnelsen av 2020-årene.


== Eksterne lenker ==
Jordas endestasjon Dagbladet
RussianSpaceWeb.com om Bajkonur (på engelsk)
Kjell Alseth

Kjell Alseth (født 15. august 1960 i Stjørdal) er en norsk tidligere fotballdommer.
Han representerer Stjørdals/Blink. Alseth debuterte som dommer i Tippeligaen den 18. august 1996, da Skeid slo Stabæk 3–1. Han dømte157 kamper i Tippeligaen, og var også en periode FIFA-dommer. Alseth arbeider som dommerkoordinator i Trøndelag fotballkrets.Alseth var aktiv frem til 2008.


== Referanser ==
Steinar Wiik Sørvik

Steinar Wiik Sørvik (født 28. november 1962) er en norsk advokat som har representert tiltalte i blant annet NOKAS-ranet og Orderud-saken. Han har også hatt både narkotika- og økonomisaker.
i 2017 stilte han til stortingsvalg for den lokale protestlisten Nordmørslista.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Steinar Wiik Sørvik på Internet Movie Database
Alt kan repeteres

Alt kan repeteres er et album av Jokke & Valentinerne. Alt kan repeteres kom ut i 1994 på Sonet. Albumet er det siste av bandet før det ble oppløst.
Trommeslageren May-Irene Aasen synger på sangene «Ta meg med» og «Feil igjen», og bassisten Petter Pogo synger på «Trall». Resten av sangene synges av Joachim Nielsen.


== Sporliste ==
«Det blåser hardt på toppene» (Joachim Nielsen)
«Oldiser» (Joachim Nielsen)
«Invitert» (Joachim Nielsen)
«Ta meg med» (May-Irene Aasen)
«Mine klamme hender» (Joachim Nielsen)
«Er du helt sikker» (Joachim Nielsen)
«Jeg er redd» (Joachim Nielsen)
«Trall» (Petter Pogo)
«Annie» (Joachim Nielsen)
«Feil igjen» (May-Irene Aasen)
«Hytteturen» (Joachim Nielsen)
«Alt kan repeteres» (Joachim Nielsen)


== Medvirkende ==


=== Jokke & Valentinerne ===
Joachim Nielsen - sang, gitar, orgel, piano, kor, låtskriver, produsent
Petter Pogo - sang på Trall, bass, gitar, orgel, perkusjon, mandolin, kor, tekniker, låtskriver, produsent
May-Irene Aasen - sang på Ta meg med og Feil igjen, trommer, perkusjon, gitar, kor, tekniker, låtskriver, produsent


=== Øvrige medvirkende ===
Eystein Hopland - produsent, miksing
Guttorm Nordø - gitar
Erle Astrup - saksofon
Maria Jørstad - kor
Wenke Simensen - kor
Morris Craig - tekniker
Tom Carlsen - tekniker
Ulf Knudsen - tekniker
Morten Lund - mastering
Björn Almstedt - mastering
Christopher Nielsen - coverdesign


== Kilder ==
Jokke & Valentinerne – Alt kan repeteres på Discogs


== Eksterne lenker ==
(en) Alt kan repeteres på Discogs 
(en) Alt kan repeteres på MusicBrainz
Frelst!

Frelst! er ei plate av den norske gruppa Jokke & Valentinerne. Den kom ut på Sonet i 1991. Frelst! var bandets fjerde plate og regnes av mange som den beste plata «Valentinerne» gav ut. Jokke & Valentinerne mottok i 1992 Spellemannprisen i klassa rock for denne plata.
Joachim Nielsen bidrar med vokal og gitar. May-Irene Aasen er trommeslager og har dessuten vokalen på låta «Aftenbønn». Petter Pogo spiller bass, gitar, keyboard og mandolin.


== Sporliste ==
«Frelst!» (Joachim Nielsen/Petter Pogo)
«Hr. Smith» (Joachim Nielsen)
«Sørgelig» (Joachim Nielsen)
«Dere får meg ikke til å le» (Joachim Nielsen)
«Gnukk» (Joachim Nielsen)
«Ikke gå» (Joachim Nielsen)
«Her kommer vinteren» (Joachim Nielsen)
«Tempo» (Joachim Nielsen/Petter Pogo/Rune Annaniassen) – om Joachim og Christopher Nielsens forhold til tegneserieheftet med samme navn
«Kong Eddie» (Joachim Nielsen) – om Eddie Cochran
«Kleggen & Knugern» (Joachim Nielsen)
«Sitte» (Joachim Nielsen)
«Eller var det en drøm» (Joachim Nielsen)
«Aftenbønn» (May-Irene Aasen/Petter Pogo/Kyrre Fritzner)


== Medvirkende ==


=== Jokke & Valentinerne ===
Joachim Nielsen - sang, gitar, låtskriver
Petter Pogo - bass, gitar, mandolin, keyboard, låtskriver
May-Irene Aasen - trommer, sang på Aftenbønn


=== Øvrige medvirkende ===
Jørn Christensen - produsent, tekniker, slidegitar
Kyrre Fritzner - produsent, tekniker, munnspill, tamburin, kor, låtskriver
Lars Lillo-Stenberg - gitar på Eller var det en drøm
Rune Annaniassen - bass på Sitte
Martin Caspersen - piano
Ole Einar Olsen - perkusjon
Svend Undseth - saksofon på Tempo
Bitten Forsudd - kor
Helle Stensbak - kor
Sindre Fritzner - kor på Tempo
Palle - kor på Her kommer vinteren


== Listeplasseringer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frelst! på Discogs 
(en) Frelst! på MusicBrainz
Ranem kirke

Ranem kirke er en middelalderkirke i Overhalla kommune. Kirken var bygget i 1187 og har stenutsmykninger fra denne tiden. Altertavlen er fra 1678.
Marmoren og bruddsteinen kirken ble bygget av, kom fra lokale steinbrudd i henholdsvis Veglosfjellet og Solemsfjellet. Det er fortsatt mulig å se restene etter denne driften, hvor marmorbruddet er mest synlig. Steinen er tatt ut fra en meget ren forekomst av hvit marmor.
Kirka står ute på elvemælen mot Namsen. Det er spådd at den en dag skal rase ut i elva. I området er det gått mange leirras, så spådommen er ikke helt ubegrunnet.
Ranem kirke er Overhalla kommunes tusenårssted.


== Eksterne lenker ==
(no) «Ranem kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Ranem kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Eldbjørg Raknes

Eldbjørg Raknes (født 9. februar 1970 i Midsund) er en norsk jazzvokalist, kjent for sitt arbeid med a cappella, innovativ stemmebruk og elektroniske effekter.
Hun er utdannet ved musikklinja på Atlanten videregående skole i Kristiansund (1986–89),
teaterlinja på Romerike Folkehøgskole (1990) og 
Jazzlinja (NTNU) (1991–94) med spesialisering i sang, pedagogikk, arrangement og komposisjon, og er engasjert som førsteamanuensis på Jazzlinja (NTNU).
Hun har turnert med Rikskonsertene og deltatt ved flere internasjonale jazzfestivaler, blant annet som medlem av gruppene Bodega Band, TINGeLING, Søyr (1994–96), ESE, Kvitretten og Trondheim Voices, samt i duo med Anders Jormin (2004–). Hun mottok Kardemommestipendiet i 2000. I 2011 ble hun tildelt Radka Toneff Minnepris, samt Buddy-prisen og i 2012 Gammleng-prisen i klassen jazz.
Raknes driver eget plateselskap, My Recordings (2006). Eldbjørg er søster til bassisten Steinar Raknes og psykolog Solfrid Raknes. 


== Egne utgivelser ==
Det bor en Gammel Baker... (Via Music, 1999).  Musikk til tekster av Inger Hagerup.
So Much Depends on a Red Wheel Barrow, (Platearbeiderne, 2002).  Bestillingsverk til Vossajazz.
Många Röster Talar (Bergland Productions, 2004).  Musikk til tekster av Karin Boye, med besetning  Maria Kannegaard piano, Mats Eilertsen bass, og Per Oddvar Johansen trommer
Små sanger mest i det blå (Bergland Productions, 2005).  Musikk bl.a. til tekster av Torgeir Rebolledo Pedersen
Solo (My Recordings, 2006).  Soloimprovosasjon over tekster av Olav H. Hauge, Lewis Allen, Federico García Lorca og Doris Q.
From frozen feet heat came (My Recordings, 2009).  Soloimpro med Eirik Hegdal sax og Stian Westerhus gitar


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Eldbjørg Raknes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Eldbjørg Raknes på Discogs 
(en) Eldbjørg Raknes på MusicBrainz 
(en) Eldbjørg Raknes på Songkick 
(en) Eldbjørg Raknes på Myspace 
(en) Eldbjørg Raknes in Oriolecollection.com
(no) Biografi fra Jazzbasen.
(no) Diskografi fra Jazzbasen.
Lutherstadt Mansfeld

Mansfeld (nå egentlig Lutherstadt Mansfeld) er en liten by i  Sachsen-Anhalt i Tyskland, med 8.988 innbyggere i 2005.  Den ligger ikke så langt fra Harz-fjellene. 
Byen dukker opp i historisk kildemateriale fra 973. Siden 1996 har den hatt ordet «Lutherstadt» som tillegg i navnet. Martin Luther bodde her i deler av sin barndom, og sang i kor i St. Georg kirke. Foreldrenes hus er idag museum.


== Bilder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mansfeld – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lukttinden

Lukttinden er et fjell i Vefsn kommune i Nordland. Det har en høyde på 1 348 meter over havet. Fjellet ligger øst for Ømmervatnet, midt mellom Mo i Rana og Mosjøen. I nærheten av fjellet ligger de mer kjente Okstindan. Lukttinden er i motsetning til disse ikke omringet av isbreer, og er derfor et lettere turmål.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
topptur.net - informasjon og turbeskrivelse
Rana Spesialsport - informasjon og turbeskrivelse
Oppstadhornet

Oppstadhornet (også kjent som Opstadhornet) er et fjell (737 moh) på Otrøya i Molde kommune i Møre og Romsdal. Dette er det høyeste punktet på øya. Toppen ligger i et fjellmassiv som også inkluderer Skåla (607 moh.) i nordvest, Rørsethornet (659 moh.) og Ræstadhornet (729 moh.) i nord, og Heggdalshornet () i øst.
Fjellet er brukt til rekreasjon, men er kanskje mest kjent for sprekkene ved fjellets topp og fare for fjellskred. Kartlegginger gjennomført av Norges geologiske undersøkelse, Norges Geotekniske Institutt og fylkesgeologen i Møre og Romsdal har de siste tiårene påvist et flak med 20 millioner m³ stein i vertikal krypbevegelse. Gjennom 5000–10000 år, i perioden etter siste istid, har flaket sunket 30–40 meter. Det anslås for relativt sannsynlig at flaket vil løsne og rase ut i Moldefjorden på øyas sørøstlige side, ved gården Opstad. Virkningene vil langt overgå de man fikk ved Tjelle-skredet, lengre inn i fjorden. Det antas at jordskjelv vil kunne fremprovosere raset.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fjellskredprosjektet ved Fylkesmannen i Møre og Romsdal
Nye Molde sykehus, Vurdering av oppskyllingshøyder, 18.5.2005
Fjellinordvest.net, fottur på Oppstadhornet