jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Penair’s Spirit of Alaska Award

Penair's Spirit of Alaska Award er en pris i hundesledeløpet Iditarod
som tildeles «den første hundekjøreren som kommer til sjekkpunktet McGrath». 


== Innledning ==
Utmerkelsen ble første gang utdelt i 2000, og flyselskapet PenAir har hele tiden vært sponsor. Hundekjøreren som når McGrath først får en original «spirit mask» av kunstneren Orville Lind. I tillegg gir flyselskapet kreditt til en verdi på $500 som vinneren enten kan bruke på flybilletter eller flyfrakt. Utdelingen skjer ved banketten i Nome.
Paul Gebhardt var den første som vant, mens Robert Sørlie er med sine to seire den mestvinnende. Sørlie var også den første fra Europa og Norge som vant prisen.


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
Infoside om Iditarodpriser fra Cabela
GCI Dorothy G. Page Halfway Award

GCI Dorothy G. Page Halfway Award er en pris i hundesledeløpet Iditarod
som tildeles «den første hundekjøreren som når det sjekkpunktet hvor en offisielt er halvveis i løpet».


== Innledning ==
Når den nordlige traseen blir valgt, som er i partallsår, er dette offisielle sjekkpunktet Cripple. Når den sørlige traseen blir valgt, som er i oddetallsår, er dette offisielle sjekkpunktet Iditarod. Navnevalget på prisen er for å hedre Iditarods mor, Dorothy Page.
Selv om det også i de første årene av Iditarod må ha vært noen hundekjørere som nådde disse sjekkstedene først, ble prisen offisiell først i 1980. Vinneren får, i tillegg til et trofe, gull til en verdi av $3 500. Også hundekjørerne som blir nummer 2 og 3 blir belønnet med henholdsvis $2 000 og $1 000. Utdelingen av prisen skjer ved sjekkpunktet, men det er også en symbolsk markering ved banketten i Nome.
Data- og telekommunikasjonsfirmaet GCI har vært sponsor av prisen siden 1994.


== Vinnere ==
Herbie Nayokpuk ble den første som vant prisen, mens Susan Butcher i 1989 ble den første kvinne som vant. I 1991 ble det delt seier mellom Susan Butcher og DeeDee Jonrowe. Martin Buser ble i 1996 den første fra Europa som vant, og han vant også prisen to ganger etter at han hadde blitt amerikansk statsborger. Doug Swingley er den mestvinnende med sine seks seire.
I 2003 ble Robert Sørlie den første nordmannen som vant prisen, og han gjentok denne bedriften i 2005.


== Eksterne lenker ==
Infoside om Iditarodpriser fra Cabela
Hvem var Dorothy G. Page
Endosymbiontteorien

Endosymbiontteorien er en teori som angår mitokondrier og kloroplaster og deres mulige opprinnelse. Nå er disse celleorganeller som finnes i eukaryote celler. Men ifølge denne teorien var de opprinnelig separate prokaryote organismer, som skal ha gått i symbiose med cellene. De utviklet seg da fra å være ulike bakterier til å bli en del av cellen, og ute av stand til å leve uavhengig av den.
Teorien ble først brakt opp av Andreas Schimper i 1883. I 1905 foreslo Konstantin Mereschkowsky muligheten for at kloroplaster opprinnelig var endosymbionter, mens Ivan Wallin i 20-årenenutvidet teorien til også å gjelde for mitrokondrier. Teorien ble først avvist fordi man trodde de ikke hadde DNA, noe som ble motbevist i 1960-årene. 
Dette førte til at Henry Ris brakte teorien fram i lyset igjen, før Lynn Margulis utdypet og populariserte den rundt 20 år senere.
Mulige beviser på denne hypotesen er blant annet:

De har DNA som ligner på en bakteries.
De har dobbelt beskyttende membran, hvorav den innerste ligner på membranet til en prokaryot celle.
Ribosomene deres ligner på de som finnes i bakterier.Selv om mitokondriene og kloroplaster ikke kunne overlevd utenfor cellen nå, så kan det være på grunn av at de har tapt de nødvendige genene for dette opp igjennom årene. På grunn av de overbevisende argumentene er teorien generelt akseptert blant de fleste av dagens biologer.
Polarsirkelen videregående skole, studiested Moheia

Polarsirkelen videregående skole, studiested Moheia var en videregående skole i Skolegata 22 Mo i Rana i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Skolen ble opprettet i 1953 som Mo kommunale høgre allmennskole, og ble senere kalt Rana kommunale høgre allmennskole og Rana gymnas. I 1975 fikk den navnet Moheia videregående skole.
Den 1. august 2007 ble skolen en avdeling av Polarsirkelen videregående skole sammen med Kongsvegen videregående skole og Mjølan videregående skole. Siv Lysvold, som var rektor ved Moheia videregående skole, ble da rektor for alle tre skolene.

		
		
		
Den 27. januar 2012 foreslo Fylkesrådet i Nordland å samlokalisere de tre studiestedene på ét sted, og  24. oktober 2012 vedtok Rana kommune og Nordland fylkeskommune at samlokaliseringen blir på Mjølan. Vedtaket skapte strid, og enkelte elever markerte sin motstand ved å droppe første skoledag i 2014 i protest. Samlokaliseringen vil finne sted i 2017.
Skolen ble aktuell i riksmedia våren 2006 etter en voldsepisode hvor en elev ble stukket i mageregionen med en saks.
Skolen tilbød programområdet studiespesialisering innen realfag, samfunnsfag og språkfag, samt det yrkesfaglige programområdet service & samferdsel etter Kunnskapsløftet. Fra Reform 94 var studieretningene allmenn, økonomiske og administrative fag og salg & service.


== Elevrådet ==
Etter at skolen ble slått sammen til Polarsirkelen VGS, er elevrådet organisert i Elevrådsutvalg (ERU) ved hvert studiested, mens skolens Elevrådsstyret (ES) ivaretar hele skolen som helhet. Elevrådsutvalget ved Studiested Moheia består av åtte medlemmer, hvor sju har stemmerett. Elevrådet ved studiestedet har 17 tillitsvalgte. Elevrådsutvalget er også representert i Elevrådsstyret for Polarsirkelen VGS. Elevrådet ved Moheia er medlem i Elevorganisasjonen(EO).


== Russ ==
Moheiarussen har et eget russestyre, men arrangerer fester, russetog og russeavis sammen med de øvrige avgangselevene ved Polarsirkelen videregående skole.


== Rektorer ==
1953−1978: Arne Grønlie
1978−: Jarle Halmøy


== Referanser ==


== Litteratur ==
Per Karstensen: Ranas Skolehistorie − Fra sandskriverbord til dataskjerm, Rana Historie- og Museumslag, Trykk: Rønnes Trykk A/S, Mosjøen, Innbinding: Rana Produkter, Mo, Juni 1988, ISBN 82-991575-2-8
Baard Næss

Baard Næss (født 19. mai 1966 i Drøbak) er en norsk fotograf. 
Næss arbeider både som reklamefotograf og naturfotograf. Han har hatt flere separatutstillinger, og har gitt ut en rekke fotobøker. I 2005 vant han norgesmesterskapet i naturfoto, arrangert av bladet Villmarksliv. I 2010 tok han en 2.-plass i den internasjonale, russiske fotokonkurransen «Gul skilpadde». Han er medlem av foreningen Norske Naturfotografer og tilknyttet bildebyrået Samfoto. 
Næss er medlem av BioFoto og var i en periode redaktør av Biofotos medlemsblad Naturfotografen. I 2010 ble han (sammen med Tom Schandy) redaktør av det nystartede norske tidsskriftet Natur & Foto.


== Bibliografi ==
Fanget mellom to permer, Pepper Publishing (2003) ISBN 82-92527-00-1
Utsøkt, Pepper Publishing (2004) ISBN 9788292527054
Himmelsk hav, Pepper Publishing (2004) ISBN 9788292527030
Våre vanligste fugler, Tun (2005) ISBN 9788252930467
Naturen i fokus – bli en bedre naturfotograf, Tun (2007) ISBN 978-82-529-3138-9
Lag din egen dram (sammen med Merci Abrahamsen og Lasse Andreassen), Tun (2008) ISBN 9788252931730
Mat fra skogen (Sammen med Magnus Sjøberg), Tun (2009) ISBN 978-82-529-3261-4
Soppkokeboka (Sammen med Magnus Sjøberg), Tun (2011) ISBN 978-82-529-3348-2


== Kilder ==
Informasjon hos norskenaturfotografer.no
Pelecorhynchidae

Pelecorhynchidae er en liten familie av fluer som ligner snipefluer og ibisfluer. De finnes ikke i Europa, men noen arter lever i Øst-Asia og Nord-Amerika.


== Utseende ==
De er middelsstore til ganske store fluer, 4–18 mm lange. Kroppen er vanligvis ensfarget mørk. Brystet (thorax) er tett hårkledt, men mangler kraftige børster. Hårkledningen kan være ganske fargerik.
Hodet er tydelig avsatt fra kroppen, ganske stort og bredt, med store fasettøyne. Hos hannene møtes fasettøynene i pannen. I pannen sitter tre punktøyne (ocelli). Antennene består av opptil 10 ledd, der de to innerste (scapus og pedicellus) er noen større, de åtte ytterste er temmelig like av størrelse eller blir gradvis mindre utover. Denne antennetypen ligner mygg, og er ganske uvanlig hos fluer. Munndelene er av vanlig fluetype.
Vingene er store og nokså brede, med et årenett som ligner årenettene hos klegger. Det er to avlange, firkantede celler i den indre vingehalvdelen, en fire- eller femkantet celle utenfor og mellom disse og en avlang celle (cup) som ender i en spiss i den indre halvdel av vingebakkanten.
Beina er slanke, bakkroppen er kjegleformet.
Larvene er lange og tynne, sylindriske, og tilspisset i begge ender, men mest i forenden. De består av 11 ledd. Huden er helt glatt uten noen slags utvekster. Hodekapselen er trukket helt inn i kroppen og ikke synlig utenfra. De har to par åndehull (spirakler), på det første og det siste leddet, men disse er veldig små og vanskelige å se.


== Levevis ==
Larvene er knyttet til vann eller fuktige miljøer. Noen er trolig rent akvatiske (vannlevende), andre lever i fuktig jord. De er rovdyr.
De voksne fluene suger ikke blod, i alle fall noen arter besøker blomster.


== Systematisk inndeling ==

Orden Tovinger, (Diptera)
Underorden Fluer, (Brachycera)
Lavere fluer (Orthorrhapha)
Overfamilien Tabanoidea
Familien Pelecorhynchidae (av og til kalt Glutopidae)
Slekten Glutops Burgess  – 11 arter, av disse 4 i Øst-Asia og 7 i Nord-Amerika
Slekten Pseudoerinna Shiraki  – to arter, en i Japan og en i Nord-Amerika
Slekten Pelecorhynchus Macquart  – 34 arter, finnes bare i Australia og Chile


== Kilder ==
Krivosheina, N.P. 1997. Family Pelecorhynchidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. 2: 427-432. Science Herald, Budapest.


== Eksterne lenker ==
(en) Pelecorhynchidae i Encyclopedia of Life 
(en) Pelecorhynchidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pelecorhynchidae hos ITIS 
(en) Pelecorhynchidae hos NCBI 
(en) Kategori:Pelecorhynchidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pelecorhynchidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Georgs magiske medisin

Georgs magiske medisin (originaltittel: George's Marvelous Medicine) er en barnebok fra 1981, skrevet av Roald Dahl, og illustrert av Quentin Blake.
Georg er en 8 år gammel gutt som bor på en gård sammen med moren, faren og bestemoren sin. Georg er lei av sin bestemors surmuling, og planlegger å lage en spesiell medisin for å kurere henne (en medisin han lager av alt som finnes i huset). Medisinen fører til at bestemor blir like høy som et hus. Georgs far, en bonde, syns ideen med medisinen er kjempegod, og vil bruke den til å gjøre dyrene på gården større og fetere. Hvis bare Georg kunne huske oppskriften.....


== Dramatiseringer ==
Den norske komponisten Gisle Kverndokk har skrevet en opera buffa over Roald Dahls bok, med libretto av John Hollen. Verket fra 1994 ble uroppført den 22. september 1995 av Operaen i Kristiansund.


== Referanser ==
Langbeinfluer

Langbeinfluer (Tanypezidae) er en liten familie av slanke fluer. En art, Tanypeza longimana, finnes i Norge nord til Nord-Trøndelag.


== Utseende ==
Middelsstore (5-8 mm lange), slanke fluer med stort hode og lange bein. Kroppen er slank, med noen få kraftige børster. Hos slekten Tanypeza er det påfallende felter av tett, sølvgrå bestøvning på ryggen og sidene av brystet (thorax). Bakkroppen er slank, og hos hunnene trukket ut til et langt eggleggingsrør. 
Hodet er stort og bredt, med store, runde fasettøyne. I pannen sitter tre punktøyne. Mesteparten av ansiktet et dekket med tett, grålig bestøvning hos slekten Tanypeza. Antennene er tre-leddete, det ytterste leddet er ganske stort og ovalt. En antennebørste (arista) sitter nær roten på oversiden av det ytterste leddet. Denne har kort hår. De har ikke kinnbørster (vibrissae). Munndelene er av vanlig fluetype, middels store.
Vingene er store uten noen spesielle særtrekk. 
Beina er lange og tynne, stort sett gule hos den europeiske arten. Særlig er føttene (tarsene) lange. Artsnavnet til Tanypeza longimana betyr «med lang hånd». 
Larvene er pølseformede, tilspissede i hodeenden. Munndelene er bare synlige som et par små kroker som stikker ut. På det bakerste segmentet sitter to åndehull (spirakler) på hver sin korte utvekst som peker bakover.


== Levevis ==
Larvene lever trolig i fuktig, råtten ved. De voksne dyrene kan finnes på fuktige steder i skog, men de er sjeldne. Lite er kjent om biologien.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen tovinger, Diptera
Underordenen høyere fluer, Cyclorrhapha
Gruppen Schizophora
Overfamilien Diopsoidea
Familien langbeinfluer (Tanypezidae)
Slekten Neotanypeza Hendel, 1903  – Sør-Amerika. Denne og den følgende slekten har til sammen 19 arter.
Slekten Scipopeza Enderlein, 1913  – Sør-Amerika
Slekten Tanypeza Fallén, 1820  – to arter i Nord-Amerika, den ene finnes også i Europa inkludert Norge
Tanypeza longimana Fallén, 1820


== Kilder ==
Greve, L. 2006. Sjeldne fluer? Insekt-Nytt 31 (1/2): 25-33.
Rohácek, J. 1998. Family Tanypezidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. 3: 165-171. Science Herald, Budapest.


== Eksterne lenker ==
(en) langbeinfluer i Encyclopedia of Life 
(en) langbeinfluer i Global Biodiversity Information Facility 
(no) langbeinfluer hos Artsdatabanken 
(sv) langbeinfluer hos Dyntaxa 
(en) langbeinfluer hos Fauna Europaea 
(en) langbeinfluer hos Fossilworks 
(en) langbeinfluer hos ITIS 
(en) langbeinfluer hos NCBI 
(en) Kategori:Tanypezidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tanypezidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Anton Wilhelm Brøgger

Anton Wilhelm Brøgger (født 11. oktober 1884 i Stockholm, død 29. august 1951 i Oslo) var en norsk arkeolog og politiker.
Brøgger var sønn av geologen og universitetsrektoren W.C. Brøgger. Han fikk to barn med sin kone Inger Ursin; forfatteren og oversetteren Waldemar Christoffer Brøgger og oversetteren Niels Christian Brøgger. Han var farfar til antropologiprofessoren og skribenten Jan Brøgger.
Anton Wilhelm Brøgger ble dr.philos. i 1909 og arbeidet som konservator og bestyrer ved Stavanger Museum i perioden 1909–1913. Han var underbestyrer ved Universitetets Oldsaksamling i perioden 1913-1915 og bestyrer og professor fra 1915 til 1949.. I 1930-31 var han formann i partiet Frisinnede Venstre, og han var vararepresentant til Stortinget 1928-30.
I et notat fra juni 1939 skriver han «Jeg synes vi efterhånden må følge det program å ha minst mulig med tyske forbindelser å gjøre for å slippe alle disse piggtrådgjerdene til Hitler». Dette skulle senere få personlige konsekvenser for Brøgger. I september 1939 fikk han pakket ned Oldsaksamlingens mest verdifulle oldtidsskatter, blant dem Snartemosverdet, og fikk sendt dem ut av Oslo. Bare noen ganske få visste hvor de ble lagret, Brøgger selv, understyrer Sigurd Grieg ved Oldsaksamlingen og banksjef Thomas Ranheim ved Fagernes Sparebank. Brøgger ble første gang arrestert i juni 1941 som styremedlem i Nationaltheatret, men løslatt igjen få dager senere. 11. september samme år ble Oldsaksamlingens ledere arrestert. Grieg ble sendt til Tyskland, mens Brøgger ble overført til Grini fangeleir 30. september og holdt i fangenskap til 22. oktober 1942. Han ble alvorlig syk av tarmslyng, og ble til slutt sendt til Ullevål sykehus.På Grini satt også hans sønn, Waldemar Brøgger. De ble satt til skogsarbeid som å bære sten eller hugge trær. A. W. Brøgger fungerte hver lørdag som bibliotekar for fangene. I slutten av november 1941 fikk hans kone slag og kom på sykehus. Han søkte permisjon for å besøke henne, men fikk avslag. To uker senere sendte sykehuset beskjed om at hun ikke ville overleve, og Brøgger fikk permisjon for å besøke henne. Hun døde senere samme dag. Selv om både far og sønn satt på Grini på denne tiden, fikk kun A. W. Brøgger permisjon for å delta i hennes begravelse.Francis Bull, som kjente Brøgger fra både universitetet og Grini, beskrev ham som en mann med "temperament og brått skiftende stemninger."Anton Brøggers gate på Madla i Stavanger er oppkalt etter ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Anton Wilhelm Brøgger hos Norsk senter for forskningsdata 
Anton Wilhelm Brøgger hos Store norske leksikon
Anton Wilhelm Brøgger hos Store norske leksikon/utdypning
Digitaliserte bøker av Brøgger og om Brøgger hos Nasjonalbiblioteket
Axel Olrik

Axel Olrik (født 3. juli 1864 i København, død 17. februar 1917 i Øverød) var en dansk filolog og folklorist. Han var sønn av Henrik Olrik.
Olrik ble tidlig påvirka av Adam Oehlenschlägers nordiske dikt, og gjennom dem ble interessen for nordisk filologi og folkloristikken vakt. Han studerte nordisk filologi ved  Københavns Universitet, og kom der i et nært forhold til Svend Grundtvig. I 1892 studerte han under Sophus Bugge og Moltke Moe ved universitetet i Kristiania, og samme år tok han sin doktorgrad på Forsøg på en tvedeling af kilderne til Sakses oldhistorie, dvs. et forsøk på å skille Saxos norsk-islandske kilder fra de danske kildene.
Foruten studiene av Saxo var framhaldet av Svend Grundtvigs utgaver av Danmarks gamle Folkeviser og Danske Ridderviser viktige arbeider fra Olriks hånd. Mellom 1903 og 1910 utkom Danmarks heltedigtning i to bind. Etter Olriks død utga Hans Ellekilde Folkelige afhandlinger (1919), som er en samling av Olriks avhandlinger, og i 1921 Nogle Grundsætninger for Sagnforskning. Her bruker han kildekritiske metoder på folkloristisk stoff. Denne utgivelsen er også forsynt med en lengre innledning om Olrik og en bibliografi over Olriks skrifter. Mest kjent er han kanskje for sine Episke love i folkedigtningen, der han på grunnlag av sammenliknende studier av et stort antall myter, eventyr, sagn og viser fra hele Europa stiller opp en del narratologiske lover for folkediktninga.
Olrik blev i 1897 ansatt ved Københavns Universitet som midlertidig dosent i nordiske folkeminder, og ble i 1913 utnevnt til professor i faget. I 1904 var han med på å stifte Dansk Folkemindesamling, der han var forstander til han i 1915 trakk sig tilbake af helbredsgrunner. I 1907 var han en av stifterne av en internasjonal organisasjon for folklorister, Folklore Fellows. Han ligger gravlagt på Søllerød kirkegård.


== Verker ==
Danske Folkeviser i Udvalg (utgitt 1899–1909 sammen med Ida Falbe-Hansen)
Om Ragnarok (1902)
Danmarks heltedigtning I-II (1903–1910)
Nordisk Aandsliv i Vikingetid og tidlig Middelalder (1907)
Ragnarokforestillingens udspring (1913).
Folkelige afhandlinger (1919)
Nogle Grundsætninger for Sagnforskning (1921)


== Referanser ==


== Kilder ==
Bengt Holbek: Axel Olrik (1864–1917) (s. 259-296). Dag Strömbäck (red): Leading Folklorists of the North. Universitetsforlaget. Oslo 1971.


== Eksterne lenker ==
Om Axel Olrik på nettstedet Nomos, bl.a. med bibliografi
Bestla.dk - Axel Olrik: Loke i nyere folkeoverlevering
Tippeligaen 1996

Tippeligaen 1996 startet 13. april og sluttet 20. oktober. Det ble spilt 26 runder. 
Moss, Strømsgodset og Skeid rykket opp fra 1. divisjon før denne sesongen. Etter sesongen rykket Start, Vålerenga og Moss ned til 1. divisjon. Skeid var på mange måter det laget som overrasket mest. Laget kjempet om medalje, men en lang rekke med tapte kamper på slutten ødela mye.
Kampen mellom Vålerenga og Kongsvinger 8. september endte opprinnelig 1-1, men Kongsvinger leverte protest på Vålerengas bruk av Juro Kuvicek. NFF tok protesten til følge, resultatet ble satt til 0-0, Kongsvinger fikk tre poeng, mens Vålerenga mistet sitt ene.


== Tabell ==
Kampen mellom Vålerenga og Kongsvinger endte opprinnelig 1-1,men ble satt til 0-0 og Kongsvinger tildelt alle poengene[1]


== Toppscorere ==
Harald Martin Brattbakk, Rosenborg, 28 mål
Egil Østenstad, Viking, 23 mål
Tore André Flo, Brann, 19 mål
Mons Ivar Mjelde, Brann, 19 mål
Petter Belsvik, Stabæk, 18 mål
Geir Frigård, Lillestrøm, 15 mål
Jahn Ivar «Mini» Jakobsen, Rosenborg, 15 mål
Sigurd Rushfeldt, Tromsø, 15 mål


== Referanser ==
Robert Skjærstad

Robert Skjærstad (født 7. mai 1966 i Oslo) er en norsk skuespiller og Amandapris-vinner.


== Filmografi ==
1993 – Eating Out – Roy
1997 – Budbringeren – Roy Amundsen
1999 – Fomlesen i Kattepine – Hovmesteren
1999 – Magnetisørens femte vinter – Vävaren
1999 – Olsenbandens siste stikk - Regiassistent
2000 – Turbulent sone (TV) – Bjørn
2001 – Glasskår – Onkel Reidar
2001 – Amatørene – Jan
2002 – Que será, será
2002 – Kissed by you –
2003 – Ulvesommer – Reidar
2003 – Sejer - Elskede Poona (TV) – Patolog Jensen
2004 – Skolen (TV) – Bjarte
2004 – Hawaii, Oslo – Viggo
2004 – Ikke naken – Prest
2006 – Gymnaslærer Pedersen
2006–2007 – Hotel Cæsar – Simon Bellman
2008 – Den siste revejakta – Svarten
2008 – Varg Veum – Begravde hunder
2012 – Lilyhammer - Roy "Fingern" Ass
2016 – Børning 2 - Arne Roger
2017 – Hjemsøkt


== På scenen ==
2008–2009 Kaptein Sabeltann og den forheksede øya
2011–2012 Kaptein Sabeltann og havets hemmelighet
2013 Kaptein Sabeltann og grusomme Gabriels skatt
2014–2015 Kaptein Sabeltann og jakten på den magiske diamant
2016–2017 Kaptein Sabeltann og den forheksede øya2018–2019 Kaptein Sabeltann og grusomme Gabriels skatt
2021 Kaptein Sabeltann og Angrepet fra Gral


== Eksterne lenker ==
(en) Robert Skjærstad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Robert Skjærstad på Internet Movie Database 
(no) Robert Skjærstad hos Nationaltheatret 
(no) Robert Skjærstad hos Sceneweb 
(sv) Robert Skjærstad i Svensk Filmdatabas 
(da) Robert Skjærstad på Filmdatabasen 
(da) Robert Skjærstad på danskefilm.dk 
(da) Robert Skjærstad på danskfilmogtv.dk 
(fr) Robert Skjærstad på Allociné 
(en) Robert Skjærstad på AllMovie 
(en) Robert Skjærstad hos The Movie Database 
(en) Robert Skjærstad på MusicBrainz
Hjerterknekt

Se også: Hjerter og Knekt.Hjerterknekt er et band fra Lunner kommune i Viken, som ble etablert i 1992. Bandet ble startet av Henning Klevmark (sang og gitar) og Vidar Løvstad (gitar, mandolin og banjo), de fikk med seg Jon Werner Eriksen (bass) og Lars Opedal (trommer). Bandets musikk har elementer fra ulike sjangre, som pop, rock, country og viser.De ga ut en EP (4 sanger) Hjerterknekt i 1992 og i 1993 kom debutalbum Ny Morgen, Ny Dag. På neste album i 1995, Ennå Passe Gal, kom sangen «Menn Av Hjertet» som ble mye spilt på radio. Så fulgte albumet,  også med navnet Hjerterknekt, i 1997, så fulgte albumene Tivoli, I ly av mørket med «Jeg hører en gitar i kveld» (en hyllesten til Stein Over Berg) som lå på 1. plass på Norsktoppen i fem uker, Et langsomt farvel, Lang natts ferd mot dag, Spor og i 2018 kom Det er ennå tid.


== Medlemmer ==


=== Nåværende ===
Henning Klevmark: sang, gitar, munnspill (1992–)
Jon Reidar Furulund: trommer (2017–)
Vidar Løvstad: gitar, lapsteel, mandolin, banjo, vokal(1992–)
Trond Meberg Lysenstøen: bass, vokal (2017–)
Marius Anderberg Book: gitar (fra 2017, spiller også i bandet Myrhauk)


=== Tidligere ===
Johanna Demker: vokal (1991–1993)
Jon Werner Eriksen: bass (1991–1996)
Lars Opedal: trommer (1991–1994)
Tor Einmo: trommer (1995–1996)
Kyrre Sætran: bass (1999–2002)
Knut Hem: trommer (1999–2002)
Kjetil Dalland: bass (2002–2009)
Harald Velsand: kontrabass (1990–1991)
Terje Hovde: gitar (1985–1989)
Espen Stenhammer: trommer (1985–1989)
Arne Martinussen: keyboard (1992–2017)
Sveinung Felberg Johnsen: trommer (2001–2017)
Jan Ekornrud: bass (2009–2017)


== Diskografi ==


=== Album ===
1993: Ny morgen, ny dag
1995: Ennå passe gal
1997: Hjerterknekt
2001: Tivoli
2004: Så langt
2006: I ly av mørket
2010: Et langsomt farvel
2011: Lang natts ferd mot dag
2013: Spor
2018: Det er ennå tid


=== Singler/EP-er ===
1992: Hjerterknekt
1993: Slipp meg inn/Ikke gå
1993: Vinter aleine
1995: Menn av hjertet
1995: Kom kom kom
1997: Engel
2000: Nå i nat
1997: Hold mt
2000: Høst i paradis
2001: Konge for en kveld
2004: Menn av hjertet (ny versjon)
2005: Jeg hører en gitar i kveld
2005: Syng meg gjennom
2006: I ly av mørket
2010: Ei stjerneklar natt
2010: Liv laga
2011: Min morgendag


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Hjerterknekt på Discogs 
(en) Hjerterknekt på MusicBrainz 
(en) Hjerterknekt på Spotify 
(no) Hjerterknekt på Rockipedia