jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Silsand

Silsand er et tettsted i Senja kommune i Troms og Finnmark. Tettstedet har 1 608 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger like ved byen Finnsnes. Silsand har hatt en jevn befolkningsvekst siden Gisundbrua ble åpnet i 1972, og opplever fortsatt vekst. Silsand er idag det største tettstedet på øya Senja og kan, grunnet sin nærhet til Finnsnes sentrum, gjerne regnes både som drabantby og som en del av byen.


== Stedet ==
Bedriftene Tromspotet og Art Nor, som begge holder til på Silsand, har hatt stor suksess de siste årene. Tromspotet driver mottak, sortering og pakking av poteter for salg i butikker, mens Art Nor produserer gryteklare produkter hvor potet er en viktig ingrediens.
På Silsand finnes også bl.a Extra-butikk med post i butikk, Senjastua veikro, bakeri, Best-stasjon og MIX-kiosk. Dessuten huser stedet et avdelingskontor for Troms Kraft. Senter for psykisk helse Midt-Troms holder også til på Silsand, og i 2006 utvidet senteret lokalene betraktelig.
Silsand har to skoler; Småslettan skole (1.-4.trinn), Silsand barneskole (5.-7.) Begge er toparallellskoler og betjener Silsand skolekrets. Tidligere var det også en tredje skole, Silsand ungdomsskole, som ble lagt ned i 2015 da elevene fra den tidligere skolen flyttet til den nye Finnsnes ungdomsskole. I tillegg har stedet idrettshall og tre barnehager. I Silsandmarka er det meget godt turterreng både sommer- og vintertid.
Det lokale fotballaget, FK Senja, spiller i 2015 i 2. divisjon.


== Delområde ==
Delområde Silsandområdet er et av de seks delområdene i Lenvik kommune. Hele området ligger på Senja og strekker seg fra Solberg i sør til Lakselvnes i nord, og innbefatter også innlandsbygdene sør for Kvannåsen. Areal: 113,57 km².
Innbyggere:

Delområdet har ni grunnkretser (innbyggertall 2014):

Russevåg (28)
Vågan/Vassjord (159)
Stormo (91)
Høgli/Grønli (239)
Laukhella (1022)
Silsand (721)
Olsborg (149)
Grasmyr (245)
Kvanli (125)


== Grunnkrets ==
Silsand grunnkrets består av Silsand sentrum og Silsand nord. De største boligfeltene i Silsand sentrum er Forraveien, Einerhaugen og Stallbakken. I tillegg er det sammenhengende bebyggelse langs Laukhellaveien, som er hovedveien gjennom Silsand. De store boligfeltene Silsand mellom og Silsand sør tilhører Laukhella grunnkrets. Grunnkretsen dekker et areal på 3,25 km².
Innbyggertall:


== Referanser ==
Laukhella

Laukhella (nordsamisk: Lávkheallu) er en bygd i Lenvik kommune i Troms. Bygden ligger langs Laksfjordens nordside, vest for tettstedet Silsand på Senja. På stedet finnes en ferdighusfabrikk. Her ligger også Islandsbotn stadion, som er hjemmebanen til FK Senja. Området Laukhella-Tortenlia-Islandsbotn har til sammen cirka 200 innbyggere.
Laukhella ligger langs fylkesvei 86, som gjennom bygden har gatenavnet Laukhellaveien (sic).
Laukhella kapell er fra 1949.


== Grunnkrets ==
Laukhella grunnkrets omfatter, foruten Laukhella, Tortenlia og Islandsbotn også deler av tettstedet Silsand, nærmere bestemt boligfeltene Silsand mellom og Silsand sør. Grunnkretsen har mer enn 900 innbyggere, og er dermed nr. 2 i kommunen i folketall, etter Finnsnes. Areal: 7,38 km².
Innbyggertall:
Bjorelvnes

Bjorelvnes er ei bygd ved Gisundet i Senja kommune, Troms 14 km nord for Finnsnes.


== Kirke og kultur ==
Her ligger Lenvik kirke, en trekirke fra 1879. Fergeforbindelse med Gibostad fram til 1985. Lenvik Museum er et tradisjonsrikt museum som holder til i den gamle prestegården på Bukkskinn. Museet, som viser kystkultur, er i dag en avdeling under Midt-Troms Museum.


== Samfunn ==
Bjorelvnes har eget grendehus. Tidligere har bygda også hatt butikk og bensinstasjon, men disse er nå lagt ned. Bjorelvnes tilhører Kårvik skolekrets og har postadresse 9300 Finnsnes.


== Samferdsel ==
Fylkesvei 263 går gjennom bygda. Fra krysset ved brua over Bjorelva går fylkesvei 266 tvers over Lenvikhalvøya, gjennom Sollidalen til Langnes ved Rossfjordvatnet.


== Delområde ==
Delområde Bjorelvnesområdet er et statistisk område som ligger langs Gisundet, og omfatter den nordvestlige del av Lenvikhalvøya. Areal: 79,13 km². Følgende tre grunnkretser tilhører delområdet (innbyggertall 2014):

Lenvik (49)
Kårvik (201)
Bjorelvnes (241)Folketall i delområdet:


== Grunnkrets ==
Bjorelvnes grunnkrets innbefatter, i tillegg til Bjorelvnes, bygdene Bondjorda, Bukkskinn, Slettnes og Sollidalen. Bondjorda hører til Trollvik skolekrets, mens resten av grunnkretsen sokner til Kårvik skole. Areal: 34,27 km².
Innbyggere:


== Eksterne lenker ==
(en) Bjorelvnes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bjorelvnes og omegn på facebook
Bjorelvnesdagan
Lenvik museum
Bjorelvnes
Schloss Schönhausen

Schloss Schönhausen er et lite barokkslott i Berlin-Niederschönhausen i bydelen Pankow. Det er omgitt av en slottspark, som elven Panke renner gjennom. Slottet eies av Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg.


== Historie ==
I 1662  overtok grevinne Dohna, født von Holland-Brederode, landeriene Niederschönhausen og Pankow, som dengang lå langt utenfor Berlin byporter. Hun lot i 1662 på riddergodset Niederschönhausen oppføre et herskapshus i hollandsk stil. I 1691 kjøpte kurfyrst Fredrik III av Brandenburg slott og landerier for 16 000 daler, da han allerede tidlig hadde falt for eiendommen.
Kurfyrsten lot slottet bygge om mellom 1691 og 1693 etter planer av Johann Arnold Nering. I august 1700 forberedte han i Schloss Schönhausen sin kroning som prøyssisk konge (som fant sted i Königsberg). 1704 lot kongen slottet utvide ytterligere av Eosander von Göthe, og senere ble det ombygget til lystslott og kongelig sommerresidens. Etter kongens død i 1713  brydde hans sønn og etterfølger, kong Fredrik Vilhelm I, seg ikke lenger om slottet. Deler av godset ble forpaktet bort, og i de følgende årene forfalt slottet og parken i økende grad.
Under kong Fredrik den store ble Schloss Schönhausen igjen kongelig residens. Han skjenket det til sin hustru dronning Elisabeth Christine, som benyttet det mellom 1740 og 1790 som permanent sommerresidens. Kongen besøkte imidlertid aldri sin konge her. Under syvårskrigen skadet de russiske troppene som hadde trengt seg inn i Preussen slottet. I 1764 ble det igjen ombygget, og fikk sitt nåværende utseende. Slottsparken ble anlagt på nytt i fransk rokokko-lysthavestil. Etter dronning Elisabeth Christines død i 1797 ble slottet tidvis fortsatt bebodd og tjente ellers som lager for kongelige møbler og malerier.

Angivelig skal konge Fredrik den store ha begravet sin yndringshest Condé i slottsparken nær elven Panke. Om hesten faktisk befinner seg i en bevart høyde, vites ikke. I det 19. århundre ble slottsparken omdannet til engelsk landskapshave av Peter Joseph Lenné.
Slottet forble i den prøyssiske kongefamiliens besittelse fra til 1920, da den prøyssiske staten overtok det. Det har siden blitt brukt til kunstutstillinger. Bystaten Berlin overtok slottet i 1991, og overførte det til Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg den 24. juni 2005. For tiden arbeider stiftelsen med å sette slottet i historisk stand, og det åpnes for offentligheten igjen i 2009.


== Eksterne lenker ==
Privat hjemmeside, bevaringsinitiativ
Slottet på Berlins liste over kulturminner
Slottsparken på Berlins liste over kulturminner
Gibostad

Gibostad (nordsamisk: Čoalbmi)  er et tettsted i Senja kommune i Troms og Finnmark. Tettstedet har 308 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger på Senja ved Gisundet, 20 kilometer nord for Gisundbrua.


== Stedet ==
Gibostad har lange tradisjoner som handelssted, og var kommunesenter i Lenvik fram til midten av 1960-tallet. Det er en rekke vernede bygninger i havneområdet. Fram til 1982 hadde Gibostad fergeforbindelse med Bjorelvnes. Gibostadmartna arrangeres hvert år den andre helgen i august.
Tettstedet har i dag barne- og ungdomsskole, barnehage, legekontor, en Joker-butikk med Post i butikk (postnr. 9372 Gibostad; 9382 for postboks), småbåthavn med molo, båtslipp, bilverksted og bensinstasjon. På Gibostad ligger også Senja videregående skole (tidl. Troms landbrukskole) og Gibostad kapell.
På 1950 tallet ble det anlagt et kystfort med et minesperreanlegg. Fortet ble nedlagt i 1992.

Fylkesvei 861, som går mellom Silsand og Stønnesbotn, passerer like sør for bygda. Sørover går veien langs Gisundet og i krysset ved Gibostad svinger den vestover og fortsetter mot bygdene og fiskeværene på Nord-Senja.


== Navnet ==
Navnet kommer av norrønt Geigubólstaðr; Geiga har kanskje vært navn på Gisundet, kan høre til norrønt geiga, 'vingle, gå skjevt'; siste ledd betyr 'bosted'.


== Delområde ==
Gibostadområdet er ett av 6 delområder i Lenvik kommune. Delområdet ligger på den nordøstre delen av Senja og er inndelt i 7 grunnkretser. Av disse ligger tre langs Gisundet, to ligger rundt Lysbotn og to ligger på Senja innland. Området har et areal på 259,36 km². Gibostadområdet har opplevd betraktelig nedgang i folketallet de seneste årene.
Innbyggertall:

Grunnkretsene i Gibostadområdet (Folketall 2015):

Grasmyrskogen (65)
Skognes (184)
Svartfjell (17)
Gibostad (456)
Grunnvåg (14)
Årnes (21)
Lysbotn (147)


== Grunnkrets ==
Gibostad grunnkrets består av tettstedet Gibostad og området rundt. I sørvest ligger Landøya og nordvestover ligger Hestøybogen. Også de to ubebodde øyene Eggøya og Hestøya hører til grunnkretsen. Areal: 20,2 km².
Innbyggertall:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gibostad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
www.gibostad.no – internettsider om og for Gibostad
turliv.no - informasjon og bilder fra gjestebrygga på Gibostad
Schloss Monbijou

Schloss Monbijou var et slott i bydelen Mitte i Berlin, beliggende ved Sprees høyre bredd, like overfor Berliner Dom. Det var et av Hohenzollernfamiliens by- og residensslott.
I 1649 befalte «den store kurfyrsten», Fredrik Wilhelm I av Brandenburg, at området skulle anlegges som en have med et lite sommerhus for hans første hustru, Louise Henriette av Oranien (død 1667). 
Etter Louise Henriettes død i 1667, giftet Fredrik Vilhelm seg på nytt 14. juni 1668 med Dorothea Sophie av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg og stedet ble da overdratt til henne. Fredrik døde selv i 1688.
Fra 1700 ble havehuset utbygget til lystslott, som ble kalt Mon Bijou (fransk for «min juvel»). Sophie Dorothea tok i 1712 slottet i bruk som sommerresidens. Hun var fra 1706 gift med Fredrik Vilhelm I av Preussen og ble dronning av Preussen. 
I de følgende årtiene ble slottet gjennom tallrike utbyggelser utvidet til den tidobbelte størrelsen av den opprinnelige bygningen. Slottet hadde en egen kai ved Spree, da de kongelige ofte fortrakk å komme med båt på kanalen fremfor å bruke de humpete veiene. I 1717 logerte tsar Peter den store av Russland i to dager på slottet med sin hoffstat. Ifølge samtidige beretninger skal russerne ha forlatt slottet «i fullstendig ruinert tilstand». 
Etter dronning Sophie Dorotheas død i 1757 var slottet i flere år ubebodd, før det i 1786 kom i besittelse av dronning Friederike Louise av Preussen, Fredrik Vilhelm IIs gemalinne. Hohenzollernfamilien samlet i slottet en betydningsfull maleri-, smykke- og porselensamling. I 1877 bestemte kong Wilhelm I av Preussen å åpne Schloss Monbijou med 42 saler for offentligheten som Hohenzollernmuseum. Også etter at Tyskland og Preussen ble republikker i 1918 ble Hohenzollernmuseet beholdt. 
Under den andre verdenskrigen ble slottet i mai 1944 ødelagt av et anglo-amerikansk bombeangrep. I DDR-tiden ble ruinene fjernet mellom 1959 og 1960, og slottsparken omdannet til offentlig grøntareal. Området kalles idag Monbijouparken.


== Eksterne lenker ==
(en) Monbijou Palace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Frankenstein Meets the Wolf Man

Frankenstein Meets the Wolf Man er en film fra 1943 og er etterfølgeren til Ghost of Frankenstein fra 1942. Frankenstein er en figur skapt av Mary Shelley, i romanen med samme navn, mens filmene handler om Frankensteins monster. Fritt oversatt er filmtittelen på norsk Frankenstein møter Ulvemannen.
Filmen regnes som den første crossover-filmen siden den også er en oppfølger til The Wolf Man (1941).


== Historien ==
Gravrøvere åpner «Wolfman»s («Ulvemannen»s) grav og vekker ham. Han liker ikke å være død og drepe mennesker når det er fullmåne, og forsøker å finne «Dr. Frankenstein» for å få ham til å drepe seg. «Frankenstein» er død og bare monsteret hans lever, og ønsker å leve – ikke dø, som «Ulvemannen».


== Trivielle ting ==
Monsteret (Bela Lugosi) er stum i denne filmen, selv om monsteret i Boris Karloffs skikkelse snakket i de tidligere filmene (se Bride of Frankenstein). Et poeng å merke seg, er at Lugosi takket nei til rollen i den originale Frankenstein-filmen, fordi den var uten replikker.
Opprinnelig skulle Lon Chaney spille både ulvemannen og monsteret, men produsentene avgjorde at sminkekravene og tidsplanen ikke ville tillate dette. Til tross for dette, uttalte Chaney sent i livet sitt at han spilte begge rollene i filmen.
Da monsterets dialoger ble slettet, ble også alle referanser til at monsteret ble blind slettet. Dette var en bieffekt av implantasjonen av Ygors hjerne i monsteret på slutten av Ghost of Frankenstein. Som et resultat av dette, var det ingen logisk forklaring på monsterets søvngjenger-liknende gange, med armene utstrakt, og ble nesten latterlig. Dette har blitt grunnlaget for stereotypiseringen av Frankenstein-monsterets gange.
Det finnes flere fotografier som viser slettede scener, og er blitt bekreftet av flere kilder, inkludert manusforfatter Curt Siodmak. På midten av 1980-tallet ble Universal Studios' velv gjennomsøkt på leten etter kopier av den ukuttede versjonen, men er fortsatt ikke funnet.
Første scenen med monsteret viser ikke Lugosi bak sminken. Stuntmannen Eddie Parker opptråtte også som monsteret. Hans opptreden er mest gjenkjennelig i den siste kampen med ulvemannen.


== Filmene i serien ==
Frankenstein (1931)
The Bride of Frankenstein (1935)
Frankensteins sønn (1939)
The Ghost of Frankenstein (1942)
Frankenstein Meets the Wolf Man (1943)
House of Frankenstein (1944)


== Referanser ==


== Se også ==
Liste over Frankenstein-filmer


== Eksterne lenker ==
(en) Frankenstein Meets the Wolf Man på Internet Movie Database 
(no) Frankenstein Meets the Wolf Man hos Filmfront 
(sv) Frankenstein Meets the Wolf Man i Svensk Filmdatabas 
(da) Frankenstein Meets the Wolf Man i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Frankenstein Meets the Wolf Man på Allociné 
(nl) Frankenstein Meets the Wolf Man på MovieMeter 
(en) Frankenstein Meets the Wolf Man på AllMovie 
(en) Frankenstein Meets the Wolf Man på Turner Classic Movies 
(en) Frankenstein Meets the Wolf Man på Rotten Tomatoes
Geomatikk

Geomatikk er et samlebegrep for fag som kombinerer tradisjonelle kartfag med informasjonsteknologi, og tar for seg hele spennet fra innsamling av data til visualisering og anvendelse.Det arbeider med stedfestet (koordinatfestet) informasjon. Fagfeltet omfatter således fag som landmåling, kartografi, fotogrammetri, geodesi, GIS, hydrografi og fjernmåling. I tillegg kan fagfeltet omfatte emner som 3D-visualisering, 3D-design, 3D-kart, satellittmålinger (eksempelvis ved bruk GPS), navigasjon og geodesign.


== Bakgrunn ==
Begrepet geomatikk kom til Norge omkring 1990, men det ble introdusert i Frankrike allerede på slutten av 1960-tallet (som begrepet «geomatics»). Den franske vitenskapsmannen Bernard Dubuisson skal ha vært den første til å bruke begrepet i et vitenskapelig arbeid i 1975.En definisjon fra Universitetet i Calgary: «Geomatisk vitenskap er et moderne fag som integrerer tilegnelse, modellering, analyse og håndtering av romlige referansedata, det vil si data identifisert i henhold til deres lokalisering. Basert på det vitenskapelige rammeverket til geodesi, benytter det terrestriske, maritime, luftbårne, og satellittbaserte sensorer for å skaffe romlige og andre datainformasjon. Det omfatter prosessen å omforme romlige referansedata fra ulike kilder til felles informasjonssystemer med veldefinerte, nøyaktige karakteristikker.»Geomatikk kan deles i tre hovedretninger:
Geodesi

Geodetiske målinger ved hjelp av satellitter
Bestemmelse av jordas gravitasjonsfeltFotogrammetri og fjernmåling

Innsamling av data vedrørende landmåling, flyfoto, laserskanning og satellittbilderKartografi og geografisk informasjonsvitenskap

Geografiske databaser
Digital kartframstilling
Geografiske analyser (GIS)


== Fagmiljøets organisering i Norge ==
GeoForum er en landsomfattende bransjeorganisasjon for personer, bedrifter eller etater som har sitt virke innenfor geomatikkfagene. Private geomatikkbedrifter kan være organisert i interesseorganisasjonen Geomatikkbedriftene


== Studiemuligheter i Norge ==
Ved UiO, Norges miljø- og biovitenskapelige universitet og Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet kan man studere geomatikk til mastergrad-nivå.
Ved NTNU i Gjøvik kan man studere bachelor i geomatikk.Bachelor i «landmåling og eiendomsdesign» ved Høgskolen på Vestlandet og lignende studier kan langt på vei også kalles for geomatikk, men begrepet har særlig kommet fra sammenblandingen av geodesi og matematikk som er mer typisk for landmålere og fotogrammetrister.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
GeoForum
Geomatikkbedriftene
Utdanning innen geomatikk?
Beauxbaton

Beauxbatons Magiakademi er en fiktiv magikerskole i bok- og filmserien Harry Potter, skrevet av J.K. Rowling. Skolen ble først introdusert i Harry Potter og Ildbegeret, og der blir det fortalt at skolen eksisterte for minst 700 år siden, siden det var da Tretrollmannsturneringen ble arrangert for første gang. Beauxbaton er lokalisert i Frankrike og rektor ved skolen er Madame Olympe Maxime.
Noen har spekulert på at siden bouillabaisse ble servert på åpningsfesten til Tretrollmannturneringen, og dette er en fiskesuppe som vanligvis serveres i Sørøst-Frankrike, kan man anta at Beauxbatons ligger et sted på middelhavskysten i Frankrike, muligens Marseille. Dette ville også vært en forklaring på hvorfor studentene fra Beauxbatons synes det er så kaldt på Galtvort.
Elevenes uniform antyder også at de er vant til varmere vær enn det de møter ved Galtvort. Beauxbatons' uniformer er laget av en lett, blå silke, og skolens emblem er to gyldne tryllestaver i kryss over hverandre, hver av dem skytende tre stjerner. Beauxbatons' elever står i giv-akt fra rektoren deres kommer inn i et rom til hun setter seg ned. De virker også som om de bryr seg hardere om studiene sine og skolens rykte enn sine medstudenter ved Galtvort.
Magiakademiet er i et glitrende palass, sannsynligvis nyere og lysere enn slottet der Galtvort ligger. Maten, i alle fall ifølge Fleur Delacour, er vidunderlig, men mye lettere enn maten man serverer ved Galtvort. Et kor av vannymfer synger serenader mens elevene spiser, og ved juletider er matsalen pyntet med digre, usmeltende isskulpturer. Beauxbatons er Non-kartografisk, det vil si at ingen gomper, og ikke en gang magikere som ikke går ved skolen, kan finne den på et kart, og den kan også være kamuflert slik at ingen kan virkelig se den uten at de vet den er der. Akademiet har eksistert i over syv hundre år, og har vært en del av Tretrollmannturneringen siden den ble grunnlagt.
«Beaux bâtons» er fransk for «pene staver». «bâtons»-delen er sannsynligvis en referanse til tryllestaver. Det franske ordet for tryllestav er «baguette magique», som gir de fleste utlendinger et inntrykk av at det er snakk om et brød, og det er derfor ingen overraskelse at Rowling valgte et annet ord.
Siden både Galtvort og Durmstrang er lokalisert i slott, og Fleur Delacour fortalte at Beauxbatons var i et palass, er det sannsynlig at Beauxbatons også er inne i et slott. Beauxbatons konkurrerte i Tretrollmannsturneringen i 1994, representert av Fleur Delacour. Fleur var ikke imponert over Galtvort, og brukte det meste av sin tid sutrende over hvor mye bedre Beauxbaton var.
Mange mener også at Beauxbaton er en ren jenteskole, men i Harry Potter og Ildbegeret blir det tydelig skrevet at det også er gutter på Galtvort. Dette skjer i kapitlet om Juleballet kort tid etter at dansen mellom Harry Potter og Parvati Patil er over.


== Se også ==
Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom
Durmstrang institutt for magiske studier
Durmstrang

Durmstrang institutt for magiske studier er en fiktiv magikerskole i bok- og filmserien Harry Potter, skrevet av J.K. Rowling. Rowling har selv uttalt at hun ser for seg skolen langt nord i Sverige eller Norge, med videre spekulasjoner mot det norske høyfjellet. Navnet Durmstrang peker mot tysk opprinnelse, og man tror også at tysk kan være skolens valgte språk grunnet dens store innflytelse i Nord- og Øst-Europa. Navnet Durmstrang kan komme av det tyske Sturm und Drang, som betyr storm og trengsel. Skolen har eksistert i minst 700 år, og var en av de tre grunnleggerne av Tretrollmannsturneringen.
Durmstrang beskrives som et slott med fire etasjer og beskrives av elev Viktor Krum som mindre enn Galtvort. Skolen har derimot en mye større eiendom enn Galtvort, og det at skolen ankom Galtvort i ett stort skip ved Tretrollmannsturneringen, kan tyde på at den ligger nær sjøen. Krum nevner nevner også at det fins sjøer og fjell nær skolen.. Durmstrang har et rykte på seg for å ha et litt lettere forhold til Svartekunster enn de fleste andre skoler, og sies å lære bort Svartekunstene i tillegg til å underviser i Forsvar mot dem. Dette kan muligens ha en link til deres tidligere rektor, Igor Karkaroff, en dødseter som «renvasket» navnet sitt ved å gi magidepartementet dusinvis av navn på sine medsammensvorne for å slippe Azkaban. Skolen tillater ingen gompefødte, og det er ukjent om dette har en link til rektoren og om dette også gjelder halvblods trollmenn.
Den bulgarske rumpeldunkspeideren Viktor Krumm gikk på Durmstrang, og var fortsatt elev i 1994. Han ble valgt til Durmstrangs deltaker i Tretrollmannsturneringen samme år. Han hadde Hermine som følge på Tretrollmannsturneringens tradisjonelle juleball, noe som kan tyde på at skolens strenge syn om å ikke gi gompefødte adgang ikke er delt av dens elever, da Hermine selv er gompefødt.
Etter hendelsene i Harry Potter og Ildbegeret, rømte Karkaroff da han hørte at Voldemort var tilbake. I den sjette boken blir det nevnt at Karkaroff ble drept av dødsetere. Det er ikke kjent hvem som tok over som rektor ved skolen.


== Referanser ==


== Se også ==
Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom
Beauxbaton Magiakademi
Det Norske Nobelinstitutt

Det Norske Nobelinstitutt er en institusjon som ble opprettet 1. februar 1904 for å støtte Den Norske Nobelkomite i arbeidet med å bestemme hvem som skal tildeles Nobels fredspris. Instituttet består av en forskningsavdeling og et bibliotek med 180 000 bind, hovedsakelig bestående av litteratur om fredsarbeid, folkerett, internasjonal økonomi og moderne politisk historie, samt publikasjoner utgitt av internasjonale organisasjoner. Biblioteket er åpent for publikum, som kan låne bøker eller noen av de 200 tidsskriftene det abonneres på. 
Instituttet ledes av en direktør som også fungerer som Nobelkomiteens sekretær. Det har en egen stab som driver forskning innenfor internasjonal politikk, fredsforskning og konfliktløsning. Direktør er siden 2015 Olav Njølstad. 
Instituttet var først lokalisert i Victoria terrasse, men fra 1905 har det hatt lokaler i Parkkvartalet på Frogner. Bygningen var en tidligere privat villa, oppført i 1867, eid av kammerherre Frederik Wilhelm Treschow. Huset var tegnet av Thøger Binneballe, men ved restaureringen 1903-05 ble innredningen tegnet i jugendstil av arkitektene Carl Berner og Jørgen Berner. Der ble også prisutdelings-seremonien lagt til, etter at man først utdelte prisen i stortingssalen. I moderne tid har kunngjøringen av fredsprisvinneren skjedd i instituttets lokaler, mens selve seremonien har funnet sted i Oslo rådhus.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Geir Lundestad Fredens sekretær Nobels fredspris gjennom 25 år Kagge forlag 2015 ISBN 978-82-489-1707-6
Ivar Libæk, Øivind Stenersen, Asle Sveen Nobels fredspris Font forlag 2012 ISBN 978-82-8169-205-3


== Eksterne lenker ==
Nobels fredspris, Den Norske Nobelkomite – offisiell nettside
Nobelinstituttets bibliotek Arkivert 3. mars 2009 hos Wayback Machine.