jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe

Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe er en norsk krimkomedie fra 1970 regissert av Knut Bohwim. De ledende rollene spilles av Arve Opsahl og Aud Schønemann. Filmen er basert på en populære teateroppsetningen fra 1968 og med samme besetning som i filmen. Scenestykket var en oversettelse av Jack Popplewells britiske skuespill Busybody, fra 1964.


== Handling ==
I bygget der Lilly bor har det skjedd et mord, og det er Lilly som oppdager liket og ringer politiet. Ifølge Lilly er det sjefen for et firma i toppetasjen som er død, og hans navn er herr Marthinsen. Han er også eier av gården. Når konstabel Jeremias P. Grodahl, spilt av Helge Reiss, kommer inn har liket forsvunnet.
Konstabelen tror ikke noe spesielt på Lilly, og når Bakker kommer blir han irritert over å ha blitt dratt ut av «en febervarm seng» for å komme til et åsted hvor liket er forsvunnet.
Det er bare det at Bakker og Lilly er gamle kjente, og har visstnok vært ganske intime i «Rosekjeller'n» i gode gamle dager. Så når hun vil prate om gamle dager og Bakker om mordet som visstnok har skjedd, så blir det ikke lett.
Det er blitt funnet blod på stolen og herr Marthinsen kom aldri hjem den kvelden. Bakker må da til sin store skuffelse faktisk etterforske et mulig mord. Så det hele ender med at Bakker samler sammen hele personalet til herr Marthinsen på herr Marthinsens kontor for å finne en eventuell morder. Hvem har gjort det, er herr Marthinsen død eller er offeret ennå ikke nevnt?


== Om filmen ==
Skulle det dukke opp flere lik ble en av de mest sette norske filmene på kino i 1970.Filmen ble første gang vist på NRK den 26. desember 1976 og har blitt sendt en rekke ganger etter det.


== Rolleliste ==
Arve Opsahl som overbetjent Henry Bakker
Aud Schønemann som Lilly Hansen
Carsten Byhring som Freddy Hansen
Helge Reiss som Jeremias P. Grodahl
Sidsel Sellæg som Frøken Selbye
Jorunn Kjellsby som Vigdis Reiestad
Arne Aas som Robert Westerlie
Thorleif Reiss som Direktør Marthinsen
Anne-Lise Tangstad som Vera Marthinsen
Sverre Wilberg som Politibetjent


== Teateroppsetninger ==
Den første norske teaterversjonen ble satt opp på Oslo Nye teater senhøsten 1968 og hadde samme rollebesetning som filmen. Stykket ble meget populært og ble satt opp over 150 ganger. Det gikk siste gang sommeren 1970. Stykkets store suksess var hovedårsaken til at det ble laget en filmversjon i 1970.I 2004 satte de opp en ny forestilling i regi av Torfinn Nag og med Siw Anita Andersen, Johannes Joner og Gard Øyen i noen av de ledende rollene.Stykket har blitt satt opp på flere norske teater, blant annet på Trøndelag teater i 1986.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe … på Internet Movie Database 
(no) Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe … i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe … hos Filmfront 
(en) Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe … på Rotten Tomatoes
Belgisk kjempe

Belgisk Kjempe er en av de største kaninrasene. Den har en del pels og trenger ofte litt hjelp med stell av pelsen, spesielt på sine eldre dager.
Rasen kommer fra Flandern i Belgia og har vært kjent siden 1825. Rasen ble avlet fram for å få høyt kjøttinnhold.
Rasen er godkjent på utstillinger i fargene viltgrå, mørkegrå, viltsvart, viltgul, viltblå, jerngrå, chinchilla, viltrød, svart, blå, hvit rødøyd/blåøyd. Viltgul belgisk kjempe er svært sjelden. Den er derfor verdt en del mer enn de andre og blir brukt mer til utstilling enn som mat.
Idealvekten er over 7 kg, men det finnes flere over denne vekten. Noen blir så tunge som 12 kg, men kaniner over 9 kg regnes som veldig sjeldent. Denne rasen blir også lange, og har verdensrekorden for lengste kanin med 129 cm.
Denne kaninen trenger mye mat for å ikke bli for tynn. Det er mange som har problemer med å ikke få foret opp denne rasen til idealvekten.


== Belgisk kjempe som kjæledyr ==
Belgisk kjempe er et populært kjæledyr for de som driver med kanin. De regnes som veldig rolige kaniner som er enkelt å temme, så de er derfor ettertraktet som kjæledyr. De går godt sammen med barn, men det er viktig at barna ikke bærer dem feil, for den tunge vekten til kaninen vil gjøre dette veldig ubehagelig for dem. Belgiske kjemper kan holdes både innendørs og ute, men må være inne det første leveåret. På grunn av størrelsen sin trenger de ganske stort bur og områder hvor de får oppholde seg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Flemish Giant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ensjø

Ensjø er et strøk i bydel Gamle Oslo i Oslo kommune. Området ligger ca. 2 km øst for Oslo S, og grenser til områdene Tøyen, Kampen, Vålerenga og Hovin. Ensjø T-banestasjon betjenes pr. 2017 av rutene 1, 2, 3 og 4.


== Historie ==
Etter istida gikk strandlinja for Oslofjorden på Ensjø. På 1800-tallet klarte man å gjøre seg nytte av avleiringene fra vann- og jordmassene og startet produksjon av tegl her. Det lå to teglverk innenfor det området som i dag er kjent som Ensjø. I tillegg flytta Nitedals Tændstikfabrik produksjonen hit i 1875 (nedlagt 1967). Tiedemann Tobakkfabrikk lå også på Ensjø. Fabrikken stengte dørene 30. juni 2008 etter 230 års virksomhet, og da opphørte den siste tobakksproduksjon i Norge. Området der fabrikken lå skal brukes til boliger.
Mange industriarbeidere bodde på Ensjø, Kampen og Vålerenga, og store arbeideropprør fant sted her på slutten av 1800-tallet. 
Ensjø har navnet etter gården Ensjø, som frem til 1830-tallet het Nedre Valle. Ensjø staves egentlig Endsjø. Stedet er antagelig oppkalt etter gården og slekten Endsjø i Ski kommune, siden stavemåten og uttalen ænnse opprinnelig er den samme.


== I nyere tid ==
I nyere tid er Ensjø mer kjent for boligbygging og også sine mange bilforretninger. Totalt finnes cirka 1 400 husstander på Ensjø, i en blanding av villaer og leilighetskomplekser, mange av dem oppført på 1930-tallet. 1800-tallsgårdene Ensjø, Malerhaugen og Grønvoll har gitt underområder av samme navn. 
Reguleringsplaner for «Ensjøbyen» ble vedtatt i 2004. Prosjektet har mottoet Fra bilby til boligby. Man ønsker å ombygge gamle bilhaller og nedlagte fabrikkbygninger og forvandle til kontorlokaler og forretninger, 7 000 nye leiligheter, barnehager og ny grunnskole.
I mai 2021 ble det kjent at NRK vil etablere sitt nye hovedkontor på Ensjø.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ensjø – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Oslo kommune sin Ensjø side: http://www.prosjekt-ensjobyen.oslo.kommune.no/
Grunneiernes side om Ensjø: http://www.ensjo.no
Planleggingsprogram for Ensjø, vedtak 2004
Prinsipplan, forslag 2006
Knokkelbiller

Knokkelbiller (Trogidae) er en familie av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea). De lever på kadavere og utgjør et sent ledd i nedbrytingsprosessen – både de voksne og larvene lever av tørre bein, fjær og hudrester. To arter er funnet i Norge.


== Utseende ==
Små til middelsstore (2,5 – 20 mm), ovale til avlange biller, kroppen hvelvet og påfallende knudrete. På farge er de brune til grå/svarte. I naturen er hele oversiden ofte dekket av et lag av jord eller mudder, noe som gjør billene vanskelige å se. Hodet er kort og bredt, antennene 10-leddete med en tre-leddet kølle. Brystskjoldet (pronotum) er kort og bredt, med påfallende opphøyde lister eller knøler. Dekkvingene er ganske brede, med tydelige punktrekker og opphøyde lengdelister mellom dem. Beina er forholdsvis slanke (sammenlignet med andre skarabider), leggene (tibiae) uten pigger på utsiden, føttene fem-leddete. Larvene er hvite eller gule, C-formede liksom de fleste andre skarabider.


== Levevis ==
Knokkelbillene er noen av de siste nedbryterne som kommer til et kadaver. De lever av bein, fjær, hudrester, pels og andre tørre, tungt fordøyelige levninger. De har spesielle fordøyelsesenzymer som gjør dem i stand til å fordøye keratin (hornstoff). Larvene lever i loddrette sjakter under kadaveret. Mange arter er knyttet til reir eller bol av forskjellige slags pattedyr og fugler, der de trolig lever av avkastede hår, fjær og lignende. Billene flyr om natten og kan fanges i lysfeller, eller i feller med bein, fjær eller lignende som åte. Ellers ser man dem sjelden.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
Familien knokkelbiller, Trogidae
Underfamilien Avitortorinae (utdødd)
Slekten Avitortor Ponomarenko, 1977 - fossil slekt
Underfamilien Prototroginae (utdødd)
Slekten Prototrox Nikolajev, 2000
Underfamilien Troginae
Slekten Afromorgus Scholtz, 1986 - 30 arter
Slekten Madagatrox Pittino, 2010 - én art fra Madagaskar
Slekten Omorgus Erichson, 1847  – 114 arter, mest i tørre områder på den sørlige halvkulen
Slekten Polynoncus Burmeister, 1876  – 33 arter, bare i Sør-Amerika
Slekten Trox Fabricius, 1775 – 178 arter, Europa, Asia, Nord-Amerika og Afrika. To arter i Norge:
småknokkelbille Trox scaber (Linnaeus, 1767)
sandknokkelbille Trox sabulosus (Linnaeus, 1758)
Slekten Xizangia Zhang, 1988 - nå overført til familien hjortebiller (Lucanidae)


== Referanser ==


== Kilder ==
Silfverberg, H. 1992. Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae (Liste over Nordens biller). Helsinki.Beskrivelse på engelsk og bilde: Generic Guide to New World Scarab Beetles.


== Eksterne lenker ==
(en) knokkelbiller i Encyclopedia of Life 
(en) knokkelbiller i Global Biodiversity Information Facility 
(no) knokkelbiller hos Artsdatabanken 
(sv) knokkelbiller hos Dyntaxa 
(en) knokkelbiller hos Fauna Europaea 
(en) knokkelbiller hos Fossilworks 
(en) knokkelbiller hos ITIS 
(en) knokkelbiller hos NCBI 
(en) Kategori:Trogidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Trogidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Johannes Bitter

Johannes Bitter (født 2. september 1982 i Oldenburg) er en tysk håndballspiller. Han er målvakt og spiller på Tysklands herrelandslag i håndball i Håndball-VM 2011.
Bitter debuterte på det tyske håndballandslaget i 2002, og har i sin karriere spilt over 80 landskamper.
Bitter vant EHF Cup i 2007 med sin daværende klubb SC Magdeburg. Han har siden sommeren 2007 spilt for HSV Hamburg.
Bitter er allerede tysk verdensmester i håndball, ettersom han spilte på laget som vant Håndball-VM 2007 for menn. Han spilte også på laget som året etter kom på fjerdeplass i Håndball-EM 2008 for menn. Bitter deltok i 2008 i håndballturneringen under Sommer-OL 2008 i Beijing.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Johannes Bitter – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Johannes Bitter – Olympedia 
(en) Johannes Bitter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(de) Johannes Bitter – Tysklands olympiske komité 
(en) Johannes Bitter – Det europeiske håndballforbundet (EHF) 
(de) Johannes Bitter – Bundesligaen
Sharp 9

Sharp 9 (♯9) er et norsk jazzorkester etablert 2004 i Oslo av gitarist Staffan William-Olsson. Bandet består av tre saksofoner (alt, tenor og baryton), to trompeter, en trombone og komp (bass, trommer og gitar). 
Orkesteret har gitt ut to album med musikk hovedsakelig komponert av William-Olsson: no:network (Real Records, 2004) og Sudoku (Real Records, 2007). Begge er blitt nominert til Spellemannprisen i klassen jazz.  Musikken er i hovedsak influert av bebop og west coast jazz samt latin og funk, med de tyngste referansene fra 50- og 60-tallets amerikanske jazzorkestre og arrangører som Marty Paich (Art Pepper + 11).  


== Medlemmer ==
Musikere som har vært medlemmer på konsert eller plate: 

Trompet / flygelhorn: Marius Haltli, Roy Nikolaisen, Birgit Kjuus, Petter Kateraas og Justin Surdyn
Trombone: Helge Sunde, senere  og Øyvind Brække og Kristoffer Kompen
Saksofon: Frode Nymo, Kasper Skullerud Værnes (alt), Knut Riisnæs (tenor og fløyte), Nils Jansen (baryton), John Pål Inderberg (baryton) og Børge-Are Halvorsen (baryton)
Gitar: Staffan William-Olsson
Bass: Terje Gewelt
Trommer: Roger Johansen, Håkon Mjåset Johansen, Andreas Bye og Hermund Nygård
Dong Zhuo

Dong Zhuo (kinesisk: 董卓; pinyin: Dǒng Zhuō, født 139 i Lintao i Kina, død 22. mai 192) var en krigsherre i det sene Han-dynastiet og de tre rikers periode i det gamle Kina. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Dong Zhuo slo i sine unge år ned Qiang-opprøret i Bingzhou (并州). For dette ble han belønnet med 9000 ruller fineste silke, som han så delte med sine understilte.
Etterhvert steg han i gradene i den keiserlige hær. I 184 ble han beseiret av gule turban-opprørere, og ble degradert. Men da Han Sui i Liangzhou (凉州) trengte ham, ble han utnevnt til general og gitt i oppdrag å slå ned opprøret. I det avgjørende slaget stod han overfor Han Sui (som hadde sluttet seg til qiang'ene), som var ham tallmessig overlegen, men med krigslist klarte Dong Zhuos å narre Han Sui: Etter at Dong hadde avskåret Zhuo hans retrettvei, lot Dong sine menn demme opp en elv i nærheten. Etter at hans hær hadde krysset den tørrlagte elven, åpnet de demningene og kom seg unna.
Dong Zhuo ble deretter utnevnt til frontgeneral og til guvernør i provinsen Bingzhou, men ettersom han ikke ville forlate sine lojale soldater i Liangzhuo, takket han nei til begge stillingene.


=== Makthaver ===
Han tok kontroll over Luoyang i 189 etter at hovedstaden endte i kaos etter keiser Ling sin død og et blodig sammenstøt mellom evnukkene og hoffembetsmennene. Dong Zhuo kvittet seg med den rettmessige arvingen til tronen og innsatte isteden den mye yngre broren, keiser Xian. 
Men Dong Zhuos tyranniske levemåte fikk mangen til å hate ham, og det ble til slutt opprettet en allianse med de forskjellige krigsherrene i landet i et forsøk på å fjerne Dong Zhuo fra makten. Dong Zhuo ble til slutt tvunget til å gå i eksil i Chang'an. En tid senere ble Dong Zhuo myrdet av sin adoptivsønn, Lu Bu, som var en sammensvergelse som innenriksminister Wang Yun stod bak. 


== Videospill-figur ==


=== Dynasty Warriors ===
Dong Zhuo er også en spillbar figur i Dynasty Warriors-serien av Koei, hvor hans valgte våpen ser ut til å være en krysning av en sag og en kinesisk dao.


=== Total War: Three kingdoms ===
Dong Zhou er også en spillbar figur i Total War: Three Kingdoms, hvor hans valgte våpen er en kinesisk dao


== Se også ==
Han-dynastiet
Beretningen om de tre kongedømmer


== Litteratur ==
Rafe de Crespigny: A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD). Brill. 2007, p. 883. ISBN 978-90-04-15605-0.
Ritual

Ritual, tidligere også skrevet rituale på riksmål, er en handling som har et symbolsk  innhold og som blir gjentatt etter bestemte regler. Ordet kan også bety en fastsatt orden, for eksempel en ritualbok, det vil si forskrifter for en kirkelig seremoni, eller i videre forstand bare fast skikk og bruk, altså en vane eller tradisjon som følger gitte handlingsmønstre. Ordet ritual stammer fra det latinske ritus eller ritualis som betyr «bruk». 


== Religiøse og ikke-religiøse ritualer ==
Et ritual er en bestemt handling som gjøres på et spesielt sted eller til et spesielt tidspunkt, gjerne begge deler. Det er flere kjennetegn; de som utfører rituale bruker som regel spesielle klær, spiser en bestemt matrett, osv. Kjente rituelle klær er f.eks russelue til russefeiringen. Vi skiller mellom religiøse og ikke-religiøse ritualer. 
Et ritual som religiøs skikk er en del av en seremoni som er et antall handlinger, hovedsakelig gjennomført for deres symbolske verdi, som er forordnet av en religion eller av tradisjonen i et samfunn. Et ritual er fellesbetegnelsen på flere riter satt sammen til en seremoni.
Historisk var ordet brukt om måten man tok kontakt med høyere makter på. Religiøse livssyn har gjerne mange ritualer. I dag har man ritualer for eksempel i tros- og livssynsamfunn, studentforeninger, m.m.
Zoologene finner paringsadferd som er så presist gjentagende, at den betegnes som paringsrituale. Tiurleik er ett eksempel.


== Se også ==
Ritus, gudstjenestehandling som følger tradisjonelle regler
Rite, sosial seremoni som bygger på tro, for eksempel et overgangsrite som markerer at en person skifter sosial status
Ritualbok, bok med regler for kirkelige handlinger og bønner
Ritualmord, mord og menneskeofringer i forbindelse med religiøse ritualer
Seremoni, høytidelig, formell og ofte symbolsk handling
Liturgi, ritualer og ordning for en gudstjeneste


== Litteratur ==
Arne Bugge Amundsen, Bjarne Hodne, Ørnulf Hodne, Ane Ohrvik og Bjarne Rogan Ritualer - Kulturhistoriske studier, 2006 ISBN 9788215008585
Kostnad

Kostnad er forbruk av ressurser målt i penger. En kostnad er ikke det samme som en utgift eller en utbetaling.


== Kostnad, utgift, betaling ==
Et eksempel kan forklare forskjellen på disse begrepene: En bil fylles med bensin for kr 500. I det fyllingen av tanken avsluttes har man pådradd seg en utgift, det vil si en betalingsforpliktelse. Når man betaler for bensinen, foretas en betaling på kr 500. Hvis man kjører en tur med bilen og bruker tre liter bensin som koster kr 15,62 pr. liter, da er kostnaden for kjøreturen kr 46,86 (3*15,62).


== Ulike typer ==
Det finnes mange typer kostnader, eksempelvis faste kostnader, variable kostnader, direkte kostnader, indirekte kostnader, kalkulatoriske kostnader, alternativkostnad, senket eller irreversibel kostnad og reversible kostnad.
Mick Thomson

Mick Thomson (født 3. november 1973) er lead-gitarist i metalbandet Slipknot. 
Han bruker en modernisert hockeymaske på offentlige bilder, film og på scenen. Han bruker Jackson-gitarer og Rivera-forsterkere. Thomson er nummer 07 i bandet og har tatovert også «seven» på armen. På Signatur-gitarene hans står det «seven» fordelt på de 5 første båndene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mick Thomson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mick Thomson på Internet Movie Database 
(en) Mick Thomson hos The Movie Database 
(en) Mick Thomson på Discogs 
(en) Mick Thomson på MusicBrainz 
(en) Mick Thomson på Encyclopaedia Metallum 
Official Site
Slipknot Fan Site
The Siren Clouds

The Siren Clouds var et sporadisk soloprosjekt/band som ble startet opp av Denis Decay (Denis Kamphaug) i London i 1985. I originalbesetningen var Denis Decay (låtskriver/gitar, vokal og bass), Paul Newman (keyboards), Leigh Heggarty (gitar) (ble senere studiomusiker og medlem av The Price, Chicago Blues Band og Ruts D.C.), samt samarbeidspartner med forfatteren John King,) og Alan Kennedy (trommer).
Da denne utgaven av The Siren Clouds ble oppløst, flyttet Decay hele bandprosjektet til Kongsvinger i Norge. Her fikk han med seg Even Finsrud (slagverk), Morten Andreassen (bass), Jan Larsen (gitar) og Christer Westlund (gitar). Bandet spilte inn låtene «Tally-Ho» og «Sundown Soon», senere utgitt på samlealbumet Huset – 13 år på nåde (1995). Til den samme utgivelsen spilte Larsen og Decay også inn låta «Bells».
I 1991 skiftet bandet besetning nok en gang. Den nye utgaven av bandet bestod av Denis Decay (gitar, vokal), Are Hofstad (saksofon), Jon Grimsby (trommer), Kyrre Sætran (bass), Frederik Sager (gitar), Lars Ovlien (munnspill), Michael Cohen (perkusjon) og Svein Solberg (keyboard/produsent). Denne besetningen ga i 1992 ut albumet Splash for Venus på A Rose for Emily Records.
I 2002 bestod bandet av Denis Decay (vokal, gitar), Even Finsrud (trommer), Kjetil Foseid (gitar) og Joachim Andersen (bass). Bandet var i studio og spilte inn fire låter. To av dem, «Interior Landscapes» og «Shockwave», havnet senere på samleplaten Dansbare takras og andre lekkerbiskener (A Rose for Emily, 2006). Sistnevnte låt ble da utgitt under bandnavnet Hütte Tü.


== Diskografi ==
«Shockwave», spor på samlealbum, 2006 (under navnet Hütte Tü)
«Interior Landscapes», spor på samlealbum, 2006
«Tally-Ho», spor på samlealbum, 1995
«Sundown Soon», spor på samlealbum, 1995
Splash for Venus, album, 1992
Ibanez

Ibanez er et gitarmerke fra Japan. De produserer også bassgitarer og effektpedaler.
Ibanez lager mest gitarer for hard rock-sjangeren. I dag er det et av verdens ledende gitarmerker. 
Hoshino Gakkis firma begynte i 1900 som en musikkinstrumentavdeling av bokhandelselskapet Hoshino Shoten. I 1935 begynte de å lage sine egne strengeinstrumenter. Firmaet var lite synlig i den vestlige verden før midten av 1960-årene.


== Gitarer ==


=== Originale modeller ===
RG Tremolo-serien
RG Prestige-serien
RG Fixed-serien
GRG Mikro
S-serien
S Prestige
SZ-serien
SZ Prestige
SA-serien
SA Prestige
X-serien
Artist-serien
GAX-serien
JTX
IC – Iceman
AR
RGD


=== Signaturmodeller ===
Andy Timmons – AT300
George Benson
Joe Satriani – JS
John Scofield
Matt Bachand
Mick Thomson – MTM
Mike Mushok
Munky – APEX finnes som APEX1 og APEX2
Noodles – NDM
Paul Gilbert
Pat Metheny –
Steve Vai – Universe, også kalt JEM555, JEM7V, JEM77V og UV777P
Herman Li – Ibanez E-Gen


== Noen artister som bruker eller har brukt Ibanez ==
John Petrucci (Dream Theater, Liquid Tension Experiment)
Omar Rodriguez-Lopez (The Mars Volta)
Joe Satriani (Chickenfoot, solo)
Steve Vai (solo, Alcatrazz, Whitesnake, David Lee Roth)
Paul Gilbert (solo, Racer X, Mr. Big
Mick Thompson (Slipknot)
Paul Stanley (KISS)
Rob Patterson (KoЯn)
Jim Davies (The Prodigy, Pitchshifter)
Dave Navarro (Jane's Addiction, Red Hot Chili Peppers)
Phil Collen (Def Leppard)
Verdine White (Earth, Wind, & Fire)
Steve Lukather (Toto, solo)
John Frusciante (Red Hot Chili Peppers)
Bradley Nowell (Sublime)
Kirk Hammett (Metallica)
Herman Li (Dragonforce)
Sigurd Wongraven (Satyricon)
James "Munky" Shaffer (KoЯn)
Cristi Gram (Phoenix)
Fletcher Dragge (Pennywise)
Koichi Fukuda (Static-X)


== Bilder ==

		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Ibanez – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ibanez – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Epiphone

Epiphone er en amerikansk produsent av strengeinstrumenter. Selskapet ble stiftet av greske Anastasio Stathopoulo i 1873, og er en av verdens eldste og mest aktede instrumentprodusenter. De har med produktene sine fulgt musikkens utvikling i over 140 år. Før 2. verdenskrig var Epiphone kundenes favoritt, og var sammen med Gibson det virkelig store gitarmerket på markedet.


== Historie ==
Grunnleggeren Stathopoulos sønn Epi (Epaminondas), var 22 år når han fikk oppgaven med å bringe firmaet videre etter sin fars død. Da han i 1923 overtok resten av aksjene etter sin mors død, faset han ut produkter han mente ikke hadde en fremtid, en eldre type mandoliner. I stedet satset han på Recording-serien av banjoer, det mest populære instrumentet i USA etter 1. verdenskrig. Han annonserte i fagblader at «the new policy of business and all interest will be devoted to the production of banjos, tenor banjos, banjo mandolins, banjo guitars, and banjo ukuleles under the registered trademark name of Epiphone», et navn som var en sammensetting av Epi- og -phone som er det greske ordet for «stemme».Han ansatte de beste arbeiderne, og produksjonen økte. I 1928 introduserte Epiphone sin første serie med akustiske gitarer for å ta markedsandeler fra den store rivalen Gibson, noe de oppnådde.
Etter 2. verdenskrig gikk det imidlertid dårlig med Epiphone, ikke minst fordi Epi døde av leukemi. Det å klare å fortsette kappløpet med Gibson om å hele tiden klare å lage de beste gitarene og pickupene, og henge med i utviklingen, ble for tøft da de hadde mistet sin største ressurs, og brødrene Orphie og Frixo, som hadde overtatt selskapet, var stadig uenige om veien videre.
I 1957 overtok Gibson Epiphone.


== Kjente modeller ==
Epiphone Les Paul
Epiphone SG
Epiphone Explorer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Epiphone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Epiphone – galleri av bilder, video eller lyd på Commons