jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Idar Kristiansen

Idar Kristiansen (født 26. mai 1932 i Honningsvåg, død 10. januar 1985) var en norsk forfatter. Tidlig i barndommen flyttet familien til Kåfjord i Troms, der han bodde det meste av livet. Hans far var fra Kåfjord og moren fra Lyngen. Etter gymnaset utdannet han seg til lærer ved Tromsø lærerskole. 
Forfatterdebuten kom med diktsamlingen Sanger fra en tundra i 1957. I 1970 kom Korstog mot Kautokeino, en dokumentarskildring av Kautokeino-opprøret på 1850-tallet. Hovedverket hans var serien Kornet og fiskene i fire bind om den finske innvandringen til Finnmark, Svanevinger i nord (1978), Den salte åkeren (1979), Stiene fører til havet (1980) og Guds nåde nordpå (1981). Han ble nominert til Nordisk råds litteraturpris i 1981 for serien. Romanserien ble filmatisert av Lasse Glomm, og fikk tittelen Havlandet. Filmen er basert på de to første bøkene i serien og hadde premiere i 1985. I 1983 kom kriminalromanen Regnskap i rødt ut. Den siste boken hans, Nådekvalpenes dal, kom ut posthumt i 1985. Boken var tenkt å være den første i et tre-bindsverk om evakueringen og brenningen av Finnmark under andre verdenskrig, men han fikk bare ferdig første bindet før han døde.


== Film ==
Svanevinger i nord og  Den salte åkeren var utgangspunktet for den norske filmen Havlandet fra 1985, regissert av Lasse Glomm.


== Bøker ==
Sanger fra en tundra – dikt (1957)
Alt du trodde glemt – dikt (1961)
Korstog mot Kautokeino – dokumentarbok (1970)
Svanevinger i nord – roman (1978
Den salte åkeren – roman (1979)
Stiene fører til havet – roman (1980)
Guds nåde nordpå – roman (1981)
Brenninger forut – noveller og dikt (1982)
Regnskap i rødt – roman (1983)
Nådekvalpenes dal – fortellinger (1985)


=== Priser ===
Aschehougprisen 1980


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Idar Kristiansen på Internet Movie Database 
(no) Idar Kristiansen: Min sang til Kåfjord
(no) Kaisa Lindbach om kvenlitteratur i Nord-Norge, Universitetet i Tromsø
(no) Kaisa Lindbach om kvensk litteratur
(no) Les om Idar Kristiansen på nordligefolk.no
Read-only memory

Read-only memory (fra engelsk kun-lese-minne, forkortet ROM) er et lagringsmedium som brukes i digitale kretser. Data lagret i ROM kan ikke endres i normal drift og blir også stående i strømløs tilstand, og er derfor ofte brukt som lager for firmware.
Det finnes i dag en mengde forskjellige typer ROM, og selv om mask ROM fortsatt brukes, er de fleste typene i dag mulig å slette og omskrive. Ser man på betydningen av ordet er ikke disse slettbare eller omprogrammerbare kretsene ROM, men i den daglige talen omtaler man de gjerne som ROM for det om.


== Mask ROM ==
Mask ROM (forkortet MROM) er kretser som blir programmert under produksjonen. Terminologien mask kommer av at produsenten maskerer et område på kretsen under mikrolitografiprosessen. MROM er gjerne brukt i produksjon på grunn av at kostnadene blir lavere.


== PROM (Programmable read-only memory) ==
PROM kretser produseres tomme fra fabrikken og de programmeres (eller brennes) av brukeren. Denne prosessen kan kun gjøres en gang, og skulle man brenne inn feil data må man bruke en ny blank krets.


== EPROM (Eraseable Programmable read-only memory) ==

EPROM er en type minnekretser som beholder dataene selv om den elektriske forsyningen brytes. De består av en matrise med transistorer som blir individuelt programmert med en elektrisk enhet som har mye høyere spenning enn de som normalt blir brukt i digitale kretser. Når kretsen er programmert kan den slettes igjen med å belyse den i kraftig ultrafiolett lys, og derfor har kretsene et ganske karakteristisk vindu av gjennomsiktig kvartsglass rett over silisiumkretsen.


== EEPROM (Electrically Eraseable Programmable read-only memory) ==
En EEPROM er oppbygget og fungerer på samme måte som en EPROM, men bruker ikke ultrafiolett lys for sletting. I stedet brukes en høyere spenning, som enten suppleres eksternt eller genereres internt, til sletting. På grunn av at denne metoden sliter på kretsen så har EEPROM begrenset antall skriveoperasjoner - selv om vi snakker om opp til millioner av operasjoner i moderne kretser.


== Se også ==
CD-ROM
Vandve

Vandve (også skrevet Vandved) er ei øy i Dønna kommune i Nordland med et areal på 5,8 km². Øya er relativt flat, med høyeste punkt på ca. 27 moh. Vandve ligger vest for øya Dønna.Øya har om lag 60 fastboende. Hovednæringa er fiskeoppdrett. For å komme til øya må man ta ferge fra Solfjellsjyen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vandve-portal
Dønna kommune, offisielle sider
Temple of the Dog

Temple of the Dog var et amerikansk rockeband som ble dannet i 1990. Bandet ble startet av Chris Cornell fra Soundgarden som en hyllest til hans avdøde venn Andrew Wood, vokalist i Malfunkshun og Mother Love Bone. Medlemmene inkluderte Stone Gossard som rytmegitarist, Jeff Ament på bassgitarist (begge var ex medlemmer av Mother Love Bone), Mike McCready som gitarist, Matt Cameron på trommer og Eddie Vedder, gir støttevokaler.
Bandet lanserte bare et album og det var Temple of the Dog, i april 1991 gjennom A&M Records. Albumet fikk ikke så mye oppmerksomhet da albumet ble lansert, men da Vedder, Ament, Gossard og McCready hadde sitt kommersielle gjennombrudd med Pearl Jam og Cornell og Cameron hadde sitt gjennombrud med Soundgarden ble albumet sertifisert platina i USA.


== Diskografi ==
Temple of the Dog


=== Singler ===
Temple of the Dog
Say Hello 2 Heaven
Hunger Strike
Pushing Forward Back


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Temple of the Dog på Internet Movie Database 
(en) Temple of the Dog på Discogs 
(en) Temple of the Dog på MusicBrainz 
(en) Temple of the Dog på Spotify 
(en) Temple of the Dog på Songkick 
(en) Temple of the Dog på Last.fm 
(en) Temple of the Dog på Genius — sangtekster 
(en) Temple of the Dog på AllMusic
Naurus økonomi

Naurus inntekter har for det meste kommet fra utvinningen av fosfater, men reservene var nesten helt tomme i 2000. Fosfatproduksjonen har gått nedover siden 1989, og siden det har blitt stadig vanskeligere å utvinne fosfat har det blitt mindre lønnsomt, samt at etterspørselen har sunket. Fosfatet har gjort at øya har en av de høyeste inntektene per person i Den tredje verden, men det finnes få andre ressurser på øya. Det meste av andre ting de trenger blir importert fra utlandet, inkludert ferskvann fra Australia.
Rehabilitering av land der man har utvunnet fosfat, og det å bytte inntektskilde fra fosfateksport, har ført til alvorlige, langvarige problemer. Mens de har ventet på at fosfatressursene skulle bli tomme, har de investert en god del fosfatpenger i fond for å sikre Naurus framtid, fond Naurus regjering har lånt mye penger fra for å unngå underskudd. For å kutte kostnader har regjeringen skåret ned på lønninger, kuttet ned på overbemannede offentlige arbeidsplasser, privatisert flere offentlige etater og stengt noen av sine oversjøskonsulater. I det siste har Nauru oppmuntret utenlandske selskaper til å åpne bankkonti der (øya er et skatteparadis). Milliarder av dollar har gått gjennom konti på øya. Det finnes få grundige statistikker over landets økonomi, og beregninger av GDP pr hode varierer veldig.


== Økonomistatistikk ==
BNP: kjøpekraft – USD 60 000 000 (beregning, 2001)
BNP pr person: kjøpekraft – USD 5 000 (beregning, 2001)
Inflasjonsrate (forbruksvarer): -3,6 % (1993)
Ekstern gjeld: USD 33 300 000
Økonomisk nødhjelp – mottar rundt USD 2 250 000 fra Australia (beregning, 1996/97)
Valuta: Australsk dollar


== Sysselsetting ==
Arbeidskrafta er for det meste ansatt innen fosfatutvinningen, offentlig administrasjon av NPC, utdannelse og transport.
Arbeidsledighetsandelen er nesten på 0 %.
Hovedindustrier er fosfatutvinning, utenlands bankdrift, kokosnøttprodukter
Elekrisitetsproduksjon (fossile brennstoffer) og forbruk ligger rundt 30 GWh (2000)
Jordbruk er ikke stort på øya, det er for det meste kokosnøtter det går i.


== Handel ==
Eksport – verdsatt til USD 25 300 000 (1991), for det meste fosfater. Hovedpartnere er New Zealand, Australia, Sør-Korea og USA (2000)
Import – verdsatt til USD 21 100 000 (1991), for det meste mat, brennstoff, fabrikasjon, byggematerialer, maskinere. Hovedpartnere er Australia, USA, Storbritannia, Indonesia og India (2000)
Ernst Orvil

Ernst Orvil (født 12. april 1898 i Kristiania, død 16. juni 1985 i Oslo), virkelig navn Ernst Nilsen, var en norsk lyriker, forfatter og dramatiker. Som dikter var han sterkt influert av Sigmund Freuds psykoanalyse. 
Han hadde en stor produksjon av både prosa, lyrikk og dramatikk, i tillegg skrev han mye om kjærlighet og erotikk. 
Ernst Orvil knyttes ofte til begrepet «glad modernisme» på grunn av humor, underfundighet og mange absurde trekk. Orvil leker både med innhold, språk og den litterære tradisjonen. 


== Bibliografi ==
Birger – roman (1932)
Irene – (1933)
Rita og hennes menn – roman (1934)
Birgit slåss – roman (1935)
Menneskebråk – roman (1936)
Hvit uro – (1937)
Inspirasjon – roman (1938)
Bølgeslag – dikt (1940)
Maksimum – roman (1945)
Synøve selv – roman (1946)
Kommer du til meg – dikt (1947)
Befrielse – tre skuespill: Fru Sylvia; Under trollhammen; Rødt lys – (1948) 
Siri og hennes bror – roman (1949)
Lekende liv – noveller (1950)
Sol over stupene – dikt (1951)
 Leken går videre  – roman (1952)
Syngende sommer – dikt (1953)
Slørene faller – dikt (1955)
Tre kvinner – skuespill (1955)
Monument – roman (1956)
Lisbet – dikt (1957)
Flyktige dager – dikt (1959)
Invitt til døden – skuespill (1959)
Røde omriss: – noveller (1960)
Skyer for solen – roman (1961)
Skudd under månen – skuespill (1961)
Farende år: – dikt (1962)
Kontakt: – dikt (1964)
Skinnende skygger: – noveller (1965)
Invitt til lyst – skuespill (1966)
Idyller: nitten sentimentale sanger og dertil noen vers om lys og mørke mellom mennesker – (1967)
Tilstrekkelig : to noveller og et fornuftig mellomspill – (1969)
Brekasjer – dikt (1970)
Nok sagt – dikt (1972)
Balanse – noveller (1973)
I og for seg – dikt (1975)
Onkel Ferdinands diamant – skuespill (1976)
Reflekser: en novelle i replikker: historien om det evig fiendtlige – (1977)
Balanse – (1977)
Slyng – noveller (1978)
Kjærlighetsdikt – (1978)
Nær nok – dikt (1980)
Forventning – dikt (1981)
Invitt til vellyst – dikt i utvalg (1982)
Videre – dikt (1982)
 Allikevel  – noveller (1983)
Gjenstridige dimensjoner – dikt (1984)
Siste dikt – etterlatte skrifter (1988)


== Diskografi ==
Oddvar S. Kvam: Norske kor synger Oddvar S. Kvam (1989)
Vamp: Horisonter (1994)
Jan Erik Vold: Storytellers (1998)
BOL: BOL (2001)
Orvilsk!: Orvilsk! (2010)
Lise Fjeldstad & Håvard Gimse: Blomster og blod (2013)
Jan Erik Vold: ta VARE (2014)


== Priser ==
Gyldendals legat 1946
Aschehougprisen 1979
Riksmålsforbundets litteraturpris 1984


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ernst Orvil hos Sceneweb 
(no) Digitaliserte bøker av Orvil og om Orvil i Nasjonalbiblioteket.
Pånnivågn

Pånnivågn er et hardrockband fra Trøndelag. 
Bandet har i dag base på Steinkjer og i Trondheim, men er opprinnelig fra Follafoss. I bandet er det medlemmer fra Follafoss, Malm og Beitstad. Pånnivågn ble grunnlagt vinteren 2003. Dagens besetning har spilt sammen siden vinteren 2013.Musikalsk henter de inspirasjon fra metal, punk, pop og viserock, og spiller riffbasert og melodiøs hardrock.


== Historie ==
Bandet ga ut sitt debutalbum i november 2006, Sle dæ beinntj ned!. I 2009 medvirket de med sangen «Rosnbårrbrøl» på samlealbumet Rosenborg undergrunn, i regi av Hold Brillan Plater. Bandet medvirket i 2011 i kortfilmen Dritfine Christine med sangen «Se meg». 
I januar 2012 ga Pånnivågn ut albumet Mellom alt og ingenting, spilt inn i Lydhagen studio med Tony Waade og Halvor Dahl som produsenter, og Skjalg Raaen som co-produsent. Medvirkende på albumet er Øyvind Flaarønning Smidt (tidl. SJUENDE FAR i huset) på strykere, og Julie Vikestad Olsen på vokal. Plata ble sluppet den 13. januar 2012.
Mellom alt og ingenting viser bandet med et mer modent uttrykk, både musikalsk og tekstmessig.
Våren 2012 vant Pånnivågn fagbladet MusikkPraksis sin Publikumspris.
Etter en lengre pause ga bandet ut dobbeltsingelen Dødsforakt // Jærv sommeren 2021. Låten «Dødsforakt» gikk til topps på Nea Radios Trøndertoppen og ble liggende der i fire uker. Våren 2022 kom bandet med EPen Dansen.  
I november 2022 kom bandet med deres tredje studioalbum Evig kaos. Albumet er spilt inn hos Lydfolket studio på Inderøy med Kenneth Aksnes som co-produsent. Medvirkende på albumet er Sara Helene Ressem og Kenneth Aksnes. Gjennom flere av sangene på albumet har bandet gjort seg bemerket for sitt engasjement for psykisk helse, noe som har ført til en rekke medieoppslag i 2022.  


== Medlemmer ==

Dagens medlemmerPer Ivar Bruheim – trommer
Ola Årbogen – gitar
Kenneth Stallvik – bass
Håvard Haugan – vokal og perkusjon
Alexander Rødøy Bakken – leadgitar
Håkon Haugnes Haugan - keytar, piano og vokalGuro Haugnes Haugan har siden 2021 vært assosiert medlem på kor og perkusjon.

Tidligere medlemmerHalvor Dahl – bass (2005—2013)
Ola Anders «Pampers» Vold – vokal (—2005)
Espen Storli – trommer (—2003)


== Utgivelser ==
StudioalbumEP

Singler


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Pånnivågn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pånnivågn på Apple Music 
(en) Pånnivågn på Discogs 
(en) Pånnivågn på MusicBrainz 
(en) Pånnivågn på SoundCloud 
(en) Pånnivågn på Spotify 
(no) Pånnivågn på Rockipedia 
(no) Pånnivågn på Twitter 
(no) Pånnivågn på Facebook 
(no) Pånnivågn på Instagram 
(no) Pånnivågn på YouTube
Rio Negro

Navnet eller begrepet Rio Negro har flere betydninger:


== Elver ==
Negro (elv i Brasil) – ei sideelv til Amazonas
Negro (elv i Argentina) – ei elv i Argentina
Negro (elv i Paraguay) – ei elv i Paraguay
Negro (elv i Uruguay) – ei elv i Uruguay


== Administrative enheter ==
Río Negro (provins) – en provins i Argentina
Río Negro (departement) – et departamento i Uruguay
Rio Negro (Paraná) – en brasiliansk kommune i delstaten Paraná
Rio Negro (Mato Grosso do Sul) – en brasiliansk kommune i delstaten Mato Grosso do Sul
Links (golfbane)

Links er den eldste typen golfbane og ble først utviklet i Skottland, golfens hjemland. Linksbaner ligger ved kystområder, på sandet jordsmonn og ofte blant sanddyner, med få vannhindere og få (ofte ingen) trær. Dette gjenspeiler både naturen i landskapet der spillet oppstod og det faktum at banearkitekter på den tiden hadde begrensede midler til rådighet, samt at graving måtte gjøres for hånd og derfor ble holdt til et minimum.
Utfordringene ved golf på linksbaner kan deles i to. For det første: banenes egen natur, som ofte karakteriseres av ujevne fairwayer, tykk rough og små, dype bunkere. For det andre, på grunn av beliggenheten ved kysten, er mange linksbaner preget av sterk vind. Dette påvirker spillestilen og favoriserer golfere som kan spille lave, presise slag. Fordi mange linksbaner består av ni hull som spilles utover kysten i én retning og ni hull som spilles innover i motsatt retning, må spillerne ofte streve med motsatt vindretning i hver halvdel av runden.
Linksbaner er mest vanlig i Storbritannia, spesielt i Skottland, og Irland. The Open Championship spilles alltid på links, og dette skiller den fra de andre major-turneringene, som holdes i USA. Det finnes også noen linksbaner i andre land, inklusive baner i USA som Pebble Beach Golf Links i California (Stillehavet) og Whistling Straits i Wisconsin (Michigansjøen).


== Berømte linksbaner ==
De fleste av de mest berømte linksbanene ligger i England, Skottland og Irland og Nord-Irland. Blant disse er:

Ballycastle Golf Club, Nord-Irland
Ballyliffin Golf Club, Irland
Carnoustie Golf Club, Skottland
Castlerock Golf Club, Nord-Irland
Lahinch Golf Club, Irland
Muirfield, Skottland
St. Andrews Links, Skottland
Portmarnock Golf Club, Irland
Portstewart Golf Club, Nord-Irland
Royal Birkdale Golf Club, England
Royal County Down Golf Club, Nord-Irland
Royal Dublin Golf Club, Irland
Royal Liverpool Golf Club, England
Royal Lytham & St. Annes Golf Club, England
Royal Portrush Golf Club, Nord-Irland
Royal St. George's Golf Club, England
Royal Troon Golf Club, Skottland
Turnberry, Skottland
Endre Ruset

Endre Ruset (født 1981 i Molde) er en norsk forfatter. Han debuterte som lyriker i 2001. Tematikken i poesien, som har sparsomt med rim og tegnsetting, dreier seg gjerne rundt barndom, mellommenneskelige forhold og erotikk.
Ruset er utdannet ved Molde videregående skole, Buskerud Folkehøgskole, Skrivekunst-akademiet i Hordaland og Universitetet i Bergen.
Han har i likhet med sin far, forfatteren Arne Ruset, vært involvert i Bjørnsonfestivalen. I desember 2008 overtok Endre Ruset som kunstnerisk leder for Norsk Litteraturfestival.
Sammen med Peder Samdal er han redaktør av det nettbaserte tidsskriftet Olympiastadion.


== Bibliografi ==
Signaler 01 (Cappelens årlige litterære revy), diktbidrag (2001)
Ribbeinas vingespenn, dikt (Gyldendal) (2001)
Kims lek, dikt (Gyldendal) (2005)
Elsket og savnet, dikt (Kolon forlag) (2014)
Noriaki, dikt (Flamme forlag) (2017)
Olympiastadion 5 år. Utvalgte tekster 2013-2018, red. sammen med Peder Samdal (Cappelen Damm) (2019)
Høyt og lavt i fotballens verden, dikt/boksingel (Flamme forlag) (2020)
Deretter, dikt (Flamme forlag) (2021)


== Priser og utmerkelser ==
Bjørnsonstipendet 2005, for Kims lek


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Endre Ruset i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Anmeldelse av Ribbeinas vingespenn i Dagbladet.no
Anmeldelse av Kims lek i Aftenposten.no
Endre Ruset i NRK Forfatter
Endre Ruset i Dagbladet Forfatter
Endre Ruseti Aftenposten Alex Arkivert 27. august 2006 hos Wayback Machine.
Alfred Dunhill Links Championship

Dunhill Links Championship er en av de største turneringene på Europatouren i golf. Den spilles på tre linksbaner i Skottland, og siste runde spilles på The Old Course, golfsportens hjemsted.
Turneringen ble startet i 2001 som erstatning for Alfred Dunhill Cup, som ble marginalisert da World Cup of Golf fikk økt status som WGC–World Cup i 2000. Den nye turneringen er «pro–am», hvor lag med én profesjonell og én amatør spiller en runde hver på St. Andrews, Carnoustie og Kingsbarns. Mange av amatørene er kjendiser. Kun menn kan delta som profesjonelle spillere, men damer kan delta som amatører. De ledende 60 profesjonelle golferne spiller sisterunden; det samme gjør de 20 beste lagene uansett om den profesjonelle spilleren på laget klarer cut’en.


== Vinnere (profesjonelle) ==
1=Seier etter omspill


== Eksterne lenker ==
Dunhill Links Championship – offisielt nettsted
WGC–World Cup

Mission Hills World Cup er en årlig turnering for herrer i golf. Turneringen spilles i lag på to spillere som representerer sitt land. Kun ett lag kan delta fra hvert land. Spillerne velges på bakgrunn av verdensrankingen i golf, men ikke alle de beste spillerne velger å delta.
World Cup har eksistert siden 1953 og gikk opprinnelig under navnet Canada Cup. Den ble innlemmet i World Golf Championships i 2000. Den har i likhet med de tre andre turneringene i World Golf Championships offisiell status både på PGA-touren og Europatouren, men i motsetning til dem spilles WGC–World Cup etter sesongslutt, og premiepengene regnes ikke med på de offisielle pengelistene.
Den tilsvarende turneringen for damer heter Women's World Cup of Golf.


== Vinnere siden 2000 ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
WGC Match Play

WGC–Dell Match Play er en turnering i golf for profesjonelle herregolfere. Den er del av World Golf Championships og har offisiell status både på PGA-touren og Europatouren. Turneringen spilles som matchspill for 64 spillere.


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Xianbei

Xianbeifolket (forenklet kinesisk: 鲜卑, tradisjonell kinesisk: 鮮卑, pinyin: Xiānbēi, Wade-Giles: Sien-pi, eller Hsien-pei) var et stort nomadisk folk som holdt til i de områder som i dag er Mandsjuria (nord i Kina og det østlige Mongolia, og som senere vandret inn i de kinesiske provinsene Shanxi, Shaanxi, Gansu, Qinghai, Hebei, Indre Mongolia og Liaoning. Noen stammer av xianbeifolket forble, eller havnet, i østdelen av det gamle Mandsjukeiserdømmet, i den mandsjuprovinsen som ble kjent som det østlige Heilungkiang (eller Hulun) og som nå svarer til  Khabarovsk- eller Amur-områdene i Russland.
Xianbeifolket var en føderasjon av en rekke ikke-kinesiske stammegrupper. Den viktigste av dem var tuobastammen. De ble en viktig del av kinesisk kultur i Han-tiden, da de befolket de mongolske stepper og det som i dag er provinsene Hebei og Liaodong.  Etter Han-dynastiets fall etablerte de en rekke egne riker, som Yan-dynastiet, Det vestlige Qin-dynasti, Det sørlige Liang og fremfor alt det nordlige Wei.  På Tang-dynastiets tid hadde de langt på vei blitt assimilert i den kinesiske han-kulturen både hva gjaldt, seddvaner og skikker, administrasjon og språk. Grunnleggerne av både Sui-dynastiet (Yang Jian) og av Tang-dynastiet (Li Yuan) var sønner av tuoba-prinsesser, og dermed halvblods xianbei.
En kinesisk hersker av xianbei-bakgrunn skal ifølge kildene ha vært lyshåret, likesom en del tatarer fra samme området også var det. Det er mulig at de var beslektet med den moderne tids turkotatarske folk.


== Litteratur ==
Albert E. Dien: «A New Look at the Xianbei and Their Impact on Chinese Culture», i  George Kuwayama (utg.): Ancient Mortuary Traditions of China. Papers on Chinese Ceramic Funerary Sculptures. Los Angeles County Museum of Art, Los Angeles CA 1991, ISBN 0-87587-157-7, s. 40–59.
Rosenrot

Se også Rosenrot (album)
Rosenrot (Rhodiola rosea, synonym: Sedum rosea (L.) Scop.) er en plante i bergknappfamilien som blir 5-30 cm høy. Den har kjøttfulle, tette grønne skruestilte blad på en tjukk stengel. Bladene er 1-4 cm lange, tykke, helt eller svakt tannede, og sukkulente (vannholdige). Navnet kommer av at roten på planten lukter som roser. 


== Beskrivelse ==
Rosenrot er normalt særbu, men blomster av motsatt kjønn kan av og til finnes i blomsterstanden. Blomstene er arrangert i en skjermkvast. Vanligvis er blomstene 4-tallige (av og til 5-tallige) og kronbladene er slanke og spisse. Hannblomstene er gule og pollenbærerene er også gule, men pollenknappen er brun-lilla. Hunnblomstene er røde og utvikler seg til 4 sterkt røde skolmkapsler.


== Utbredelse ==
Rosenrot trives på fuktig og åpen grunn, torvjord, langs havet, eller i fjellet. Den dyrkes også langs hele kysten. I Norge er det bare i lavlandet på sørøstlandet at rosenrot er lite utbredt.


== Galleri ==


== Bruksområder ==
Rosenrot var tidligere klassifisert som et legemiddel i Norge, men i 2003 ble urten omklassifisert til «ikke legemiddel» og kan nå omsettes fritt på markedet. I dag brukes rosenrot derfor ofte i kosttilskudd. Det sies at rosenrot er et såkalt adaptogen, og at den har en oppkvikkende effekt som ligner ginseng. Ved psykisk og fysisk stress skal rosenrot hjelpe å redusere symptomene. Dette har vært kjent i Norge i folkemedisinen siden vikingtiden. 
Det meste av forskningen på rosenrots virkninger er utført i Kina og Russland og overholder ikke vanlige krav til vitenskapelig dokumentasjon. Tidsskriftet den norske legeforening mener at det ikke finnes grunnlag for å bruke rosenrot til å behandle angst eller styrke hukommelse, konsentrasjon eller utholdenhet.Rosenrot skal også være en antioksidant. Selv om mange nettsider markedsfører påståtte helseeffekter, foreligger det ingen dokumenterte positive effekter på verken fysisk eller mental kapasitet ved kort- eller langvarig bruk av rosenrotmidler. Langtidsstudier av virkningene mangler helt. Russerne har lenge brukt rosenrot som prestasjonsfremmende middel for idrettsutøvere. Virkestoffer: rosavin, salidrosid, flavonoider.
Planten var ifølge Jens Holmboe en av de viktigste kildene til spiselige røtter i gammel tid.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) rosenrot i Encyclopedia of Life 
(en) rosenrot i Global Biodiversity Information Facility 
(no) rosenrot hos Artsdatabanken 
(sv) rosenrot hos Dyntaxa 
(en) rosenrot hos ITIS 
(en) rosenrot hos NCBI 
(en) rosenrot hos The International Plant Names Index 
(en) rosenrot hos Tropicos 
(en) Kategori:Rhodiola rosea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Rhodiola rosea – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Rhodiola rosea – detaljert informasjon på Wikispecies