jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Skogsvåg Idrettslag

Skogsvåg Idrettslag (stiftet i 1980) er et idrettslag i Øygarden kommune i Vestland. Klubben har om lag 600 medlemmer og tilbyr aktiviteter som fotball, håndball, badminton, volleyball, friidrett og taekwondo. Slagordet til klubben var lenge «Best i bygda», men dette er nå bytta ut med «Eit hakk betre», og klubbens logo viser en spent hvalfangerbue med navnet Skogsvåg IL over og årstallet klubben ble grunnlagt, 1980, under.


== Fotball ==
A-laget i fotball spiller til daglig i 6. divisjon, og spiller sine hjemmekamper på Skogsvåg Stadion. Stadionet består av en kunstgressbane, som ble lagt i 2003. Fotballaget spiller med grønne overdeler, sorte bukser og sorte strømper.
A-laget rykket opp fra 5. divisjon i 2003. Overlevde i 4. divisjon i 2004, men rykket ned sesongen etter. Spilte 5. divisjon igjen i 2006, før 2007-sesongen endte med nedrykk til 6. divisjon.


== Kjente utøvere ==
Roar Fredriksen, fotball


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Bilde av Skogsvaag Stadion
Lars Vikan Rise

Lars Vikan Rise (født 23. november 1988) er en norsk friidrettsutøver fra Trondheim. Hans spesialøvelse er tikamp, men han hevder seg også høyt i andre grener på nasjonalt nivå. Han konkurrerer for Nidelv IL. Han studerte ved University of Missouri på idrettsstipend.


== Merittliste ==
Norsk rekord i sjukamp, 5902p. College Station, Texas, USA 11./12.03.2011
15.-plass i 2010 European Athletics Championships
8.-plass U18-VM i Marrakech, Marokko 2005
NCAA:     Utendørs: 7.pl 2008, 4.-plass 2009, 4.-plass 2010, 4.-plass 2011                Innendørs: 4.-plass 2010, 2.-plass 2011
Norgesmester i tikamp 2013
Norgesmester i tikamp 2014


== Personlige rekorder ==
7-kamp (Heptatlon): 5902p. College Station, Texas, USA 11./12.03.2011 (Norsk rekord Norsk friidrett), (7.20 – 7.25 – 15.75 – 1.99 – 8.32 – 4.70 – 2.40.92)
10-kamp: 8th TNT Express Meeting, 14. - 15. juni  2014,  Kladno, Tsjekkia: 7918 poeng: 11.32  - 7.03  -  16.05  - 2.06 - 51.15 - 15.69 -  44.30 - 4.55 - 68.03 - 4.40.52
100 m: 11.06  Lubbock USA 15.05.09.
200 m: 23,36 Fana 22.07.07
400 meter: 49.77 Des Moines, Iowa USA 08.06.11
1000 meter: 2.40.92 College station, Texas/USA 12.03.11
1500 meter: 4.35.09 Mt. Sac USA 2010
110 m hekk: Lubbock USA 16.05.09
Høyde: 2.06, Kladno Tsjekkia 14.06.2014
Stavsprang: 4.65m Boulder 160509,  4,70 m (innendørs Fayetteville 12/13.03.2010)
Lengde: 7,34 Norman, OK 14.05.2011
Kulestøt:  7,26 kg: 16,60 Midtkiløra 13.07.08
Diskos :  2 kg: 46.25 m,  Norman OK 2011  USA
Spydkast : 800 g: 71.71 Barcelona 29.07.10


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lars Vikan Rise – World Athletics
Coen de Koning

Coen de Koning (født 30. mars 1879 i Edam, død 29. juli 1954 i Breda) var en nederlandsk skøyteløper.
Han ble verdensmester på skøyter i 1905 i den nederlandske byen Groningen. Det var bare fire deltakere i mesterskapet, blant andre nordmannen Martinus Lørdahl, som vant 500-meteren. De Koning vant de tre resterende distansene, og kunne dermed kåres til verdensmester.
De Konings nasjonale rekorder på 500 og 10 000 meter fra 1905 ble stående i over 20 år. Coen de Koning er også kjent for å ha vunnet Elfstedentocht to ganger, i 1912 og 1917. Han satte i 1906 også uoffisiell verdensrekord i en times løp, med distansen 32 370 meter, en rekord som stod til 1928.


== Slektstre ==

Utdrag av stamtavlen med skøyteløpere som inkluderer De Koning -dynastiet, med nasjonale og internasjonale kjente nederlandske skøyteløpere.

De kjente skøyteløperne og deres slektsforhold til hverandre.
De viktigste resultatene fra løperne i skøytedynastiet, De Koning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Coen de Koning – Speedskatingbase.eu 
(en) Coen de Koning – SpeedSkatingStats.com
Johann Georg Hiedler

Johann Georg Hiedler (født 28. september 1792 i Spital i Østerrike, død 9. februar 1857 samme sted) er den mann som etter sin død ble oppført som far til Alois Hitler og dermed som farfar til Adolf Hitler. Men farskapet er ikke sikkert belagt; ingen vet hvem som var Hitlers farfar.


== Hiedlers opphav og erklærte farskap ==
Johann Georg Hiedler var sønn av Martin Hiedler (født 17. november 1762, død  10. januar 1829) og Anna Maria Goschl (født 23. august 1760, død 7. desember 1854). Han tjente til livets opphold som omreisende møllersvenn. Han giftet seg med sin første kone i 1824, men hun døde i barsel fire år etter. I 1842 giftet han seg med Maria Anna Schicklgruber og ble dermed stefar til hennes fem år gamle sønn, Alois, et barn født utenfor ekteskap. Det var han som tyve år etter Johann Georgs død ble erklært å være dennes naturlige sønn også. Den som kom med den edelige erklæringen, var Johann Nepomuk Hiedler (eller Hüttler), Johann Georgs egen bror.


== Fire kandidater til tittelen «Hitlers farfar» ==
Fire personer er blitt anført som mulig farfar til Adolf Hitler. De to brødrene Hiedler er de desidert sterkeste kandidatene i historikeres øyne. Minst to til er fremholdt:

Jøden Leopold Frankenberger fra Graz ble nevnt av Hitlers advokat Hans Frank i hans memoarer, som han skrev før han ble henrettet under Nürnberg-prosessene i 1946. Maria Anna Schicklgruber skal ha tjent som hushjelp hos ham, og så fått sønnen Alois med ham. Frank påstod han hadde fått vite dette av en av Hitlers slektninger i 1930, men er senere beskyldt for løgn. Uansett ansees nå Frankenberger som på det nærmeste utelukket som Hitlers farfar.
Jøden Adolf Hittler (1832–92), gravlagt i București (Davidson 1997). Hvis fødselsåret på gravstenen er korrekt, kan han imidlertid alt i utgangspunktet utelukkes fordi han må ha fylt fem år det året da Hitlers far ble født. Hvorvidt Hittler overhodet var i slekt med Hitler, er ikke kjent.Hitler selv mislikte spekulasjoner om sitt opphav – f.eks. om en farfar som samtidig var farfaren til Hitlers mor, og særlig muligheten for en jødisk farfar.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eugene Davidson 1997: The Making of Adolf Hitler – The Birth and Rise of Nazism. University of Missouri Press; ISBN13 9780826260277
Marc Vermeeren, De jeugd van Adolf Hitler 1889-1907 en zijn familie en voorouders. Soesterberg, 2007, 420 blz. Uitgeverij Aspekt. ISBN 978-90-5911-606-1
Olga Pall

Olga Pall (født 3. februar 1947) er en tidligere østerriksk alpinist.
Under Vinter-OL 1968 i Grenoble vant hun gullmedaljen i utfor.
I tillegg til den olympiske triumfen vant Olga Pall to verdenscuprenn i løpet av karrieren, begge i utfordisiplinen.


== Verdenscupseire ==


== Eksterne lenker ==
(de) Olga Pall – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Olga Pall – Olympedia 
(en) Olga Pall – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Olga Pall – FIS (alpint) 
(en) Olga Pall – ski-db.com
Utfor

Utfor eller utforrenn er en disiplin innen alpin skiidrett. 
Utforløypene er lengre, raskere og har større høydeforskjell enn hva som er tilfellet i de øvrige alpine grenene. Hvert renn består av én omgang. 
Disiplinens fartsfylte preg, ofte med spektakulære hopp og dramatiske fall, gjør at utforkonkurransene vanligvis omfattes med større publikums- og medieinteresse enn de langsommere disiplinene.
Utfor er en olympisk gren. Den har stått på programmet siden OL 1948. Det ble også kjørt utfor under OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen, men da ble det bare kåret mester i kombinasjonsøvelsen. 


== Se også ==
Utfor (sykkel)
Carrie-Anne Moss

Carrie-Anne Moss (født 21. august 1967 i Burnaby i Britisk Columbia) er en kanadisk skuespillerinne som blant annet har spilt i The Matrix-trilogien.
Som barn bodde Moss med sin mor Barbara i Vancouver. I en alder av elleve år ble hun med i Vancouvers barnemusikkteater, og senere dro hun på turné i Europa med Magee Secondary School Choir. Hun ble etter hvert immatrikulert på American Academy of Dramatical Arts i Pasadena. I 1985 forlot hun Vancouver og flyttet til Toronto, der hun ble fotomodell. Modellkarrieren førte henne til Japan og Spania sent på 1980-tallet.
Mens Moss var i Spania fikk hun en rolle i dramaserien Dark Justice, hennes første TV-opptreden. Hun flyttet fra Barcelona til Los Angeles sammen med serien i 1992. Hennes store gjennombrudd kom da hun ble valgt til å spille «Trinity» i kinosuksessen The Matrix fra 1999. Hun gjentok rollen i de to oppfølgerne, The Matrix Reloaded og The Matrix Revolutions. Hun har også hatt andre større filmroller, blant annet i Memento og Sjokolade.
Moss giftet seg med skuespiller Steven Roy i 1999. De fikk et barn sammen sommeren 2003. Hennes andre barn ble født i november 2005.


== Filmografi ==


=== Filmer ===


=== TV ===


== Annet ==
Moss' mor oppkalte henne etter The Hollies' hit «Carrie-Anne» fra 1967.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carrie-Anne Moss – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Carrie-Anne Moss på Internet Movie Database 
(sv) Carrie-Anne Moss i Svensk Filmdatabas 
(da) Carrie-Anne Moss på Filmdatabasen 
(da) Carrie-Anne Moss på Scope 
(fr) Carrie-Anne Moss på Allociné 
(en) Carrie-Anne Moss på AllMovie 
(en) Carrie-Anne Moss hos Turner Classic Movies 
(en) Carrie-Anne Moss hos Rotten Tomatoes 
(en) Carrie-Anne Moss hos TV Guide 
(en) Carrie-Anne Moss hos The Movie Database 
(en) Carrie-Anne Moss på Discogs 
(en) Carrie-Anne Moss på MusicBrainz
Claus Wiese (1960)

Claus Thomas Wiese (født 1960 i Bærum) er en norsk programleder og foredragsholder, bosatt i Oslo. Han er kjent for talkshowet Wiese som gikk på NRK1 1996-1998.Han er oppvokst på Skjetten, og var elev ved Bjertnes videregående skole. Han spilte fotball for klubbene Skjetten, Strømmen og Ready. Wiese har også vært trener og spillerutvikler på aldersbestemte lag. Han studerte historie i Bergen, og flyttet siden til København hvor han jobbet sammen med fotografen Jacob Holdt i Amerikanske bilder.
I 1984 flyttet Claus Wiese til Sverige. Der jobbet han som frilansjournalist og som korrespondent for Dagbladet. Han flyttet til Oslo i 1989.
Siden 1993 har Wiese arbeidet for NRK, hvor han har ledet en rekke programmer: Redaksjon 21, Kveldsaktuelt, Anno domini, Sommeråpent (intervjuer), talkshowet Wiese, Bumerang, Nobel Peace Prize Concert, Spellemannprisen 1997, Spellemannprisen 1998, Amanda, Frokost-TV, Test din stemme og Topp 10.
Han har intervjuet gjester som R.E.M., Cher, Bill Clinton, Chicago, Whitney Houston, Ulf Lundell, Imran Khan, Benazir Bhutto, Gerry Adams, Oprah Winfrey, Tom Cruise og Hermod Skånland.
Han begynte i NRK i 1993 da han kom fra Dagbladet. Etter tre år i Nyhetene gikk han til Underholdningsavdelingen. Etter et opphold i Dinamo Story kom han tilbake til NRK.Wiese skrev i 2003 boka 7 dager i Pyreenene sammen med Øyvind Hjelle og Svein Utigard. Wiese har også skrevet boka Jernteppe – Quiz sammen med Knut Olsen.
Wiese er sjef for sosiale medier i NRK Underholdning, og jobber også som programleder i Nitimen på P1.Claus Thomas Wiese er sønn av forlagsdirektøren og forfatteren Jan Wiese.


== Referanser ==
Arkade

Arkade av latin arcus, bue er en buerekke på en frittstående søylerad. I middelalderens arkitektur danner arkaden den nederste etasjen i midtskipsveggen, triforium den midterste etasjen og klerestorievinduene den øverste etasjen.
Arkader kan også være et inntrukket felt på en vegg som arkitekturornamentikk og kalles da blindarkade. Buene kan da stå tett inntil hverandre eller overskjære hverandre og kalles da kryssbuearkader.
Uttrykket arkade blir også brukt om en overdekket gang, som også kalles galleri, og som er åpen på en eller flere sider gjennom en arkaderekke.


== Litteratur ==
Gunnarsjaa, Arne (1999) Arkitekturleksikon. Oslo : Abstrakt forlag. ISBN 82-7935-007-1 (e-bok fra bokhylla.no)


== Eksterne lenker ==
(en) Arcades – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kjetil Aleksander Lie

Kjetil Aleksander Lie (født 18. november 1980 i Porsgrunn) er en norsk sjakkspiller som innehar tittelen stormester i sjakk og ble norgesmester i 2009. Han er storebror til sjakkspilleren Espen Lie.
Kjetil A. Lie vokste opp på Brattås ved Porsgrunn. Han begynte å spille skolesjakk åtte år gammel og fikk sitt nasjonale gjennombrudd da han som 13-åring ble norgesmester i klassen for kadetter (16 år og yngre) under Sjakk-NM i Drammen 1994.
I 2002 ble Lie tildelt IM-tittelen (internasjonal mester), og i februar 2005 ble han stormester (GM). I 2006 vant han Det Åpne NM i Oslo og så Gausdal Bygger'n Masters, begge med den høye poengsummen 7.5/9. Sitt sterkeste turneringsresultat gjorde han under Arctic Chess Challenge i Tromsø sommeren 2007 og endte på andreplass.
I Sjakk-OL representerte han for første gang Norge i 2000. Sammen med stormester Leif Erlend Johannessen er Lie den eneste norske spilleren som har spilt i alle Sjakk-OL på 2000-tallet.
Under NM på Hamar i 2007 fikk han tredjeplass. Under NM i Bergen i 2009 ble Lie  den første norgesmesteren siden 2003 som ble kåret uten omkamp. Brødrene Lie ble det første brødrepar til å vinne NMs eliteklasse.
På de offisielle ratinglistene fra Norges Sjakkforbund og verdenssjakkforbundet FIDE sommeren 2009, var Lie rangert som Norges femte beste sjakkspiller etter Magnus Carlsen, Jon Ludvig Hammer, Simen Agdestein og Leif Erlend Johannessen. 


== Eksterne lenker ==
(en) Kjetil Aleksander Lie – FIDE 
(en) Kjetil Aleksander Lie – chessgames.com 
(en) Kjetil Aleksander Lie – OlimpBase 
(en) Kjetil Aleksander Lie – Chess.com 
(en) Kjetil Aleksander Lie – 365Chess.com 
(en) Kjetil Aleksander Lie – 365Chess.com
Den blå byen ved sundet

Den blå byen ved sundet er en betegnelse på Sortland i Vesterålen.
Kunstneren Bjørn Elvenes lanserte i 1999 en ide om å lage et kunstverk ved å male bygningene på Sortland blå. Ideen ble tatt godt imot av kommunen, og Sortland kommune satte i gang et pilotprosjekt med ei kommunalt oppnevnt styringsgruppe og ei faggruppe med rådgivende funksjon. Pilotprosjektet ble avsluttet i 2001.
Etter hvert oppsto det uenighet mellom Bjørn Elvenes og kommunen om blåby-prosjektet. Uenigheten gikk på den kunstneriske retningen til prosjektet, og hvem som skulle eie rettighetene til prosjektet. Kommunen videreførte blåby-prosjektet, og fikk tilskudd fra flere offentlige instanser. Samtidig fortsatte Bjørn Elvenes arbeidet med sin versjon av prosjektet.
Den kommunale videreføringen av blåby-prosjektet er nå ivaretatt gjennom Brandr-prosjektet, som ble avsluttet 14. juni 2006.
Resultatet av blåby-prosjektet er at flere bygninger i Sortland sentrum har blitt malt i ulike blåtoner. Noen av bygningene har også fått små dikt og tekster malt på veggene, utarbeidet av ungdom i Vesterålen og forfatteren Lars Saabye Christensen.
Tilhengerne av prosjektet mener at blåmalinga tilfører Sortland noe unikt, og at markedsføringen av Sortland som den blå byen vil gi stedet større oppmerksomhet. Men mange av innbyggerne på Sortland og i Vesterålen er imot blåmalinga. De mener den blå fargen er stygg, kald og unaturlig, og at det er galt av Sortland kommune å bruke penger på et slikt prosjekt. Motstanderne av prosjektet har møtt liten forståelse i Sortland kommune, men motstanden har vist seg ved at det har vært relativt liten oppslutning om dugnader i forbindelse med blåmalinga, og en noe lunken holdning til prosjektet fra huseierne på Sortland.
Etter at blåby-prosjektet på Sortland skjøt fart, mente vittige tunger at Stokmarknes burde gjøre noe lignende, og lansere seg som «den røde plass».
Blåbyen har gitt navnet til fotballklubben Blåbyen Ballklubb, som hadde lag i 4. divisjon for Lofoten og Vesterålen i 2003 og 2004. Klubben spilte selvsagt i blå skjorter.
Blåby-prosjektet på Sortland har gitt inspirasjon til Tysvær kommune i Rogaland, der kultursjefen og teknisk sjef i 2004 ønsket at hvert byggefelt i kommunen skulle ha sin egen farge som alle husene i byggefeltene skulle males i.«Den blå byen» ble 13. juni 2008 registrert som norsk varemerke 246391. Merket er et fellesmerke som forvaltes av Sortland kommune, men det kan fritt benyttes av alle organisasjoner og næringsdrivende for relevant virksomhet. 


== Andre blå byer ==
Jodhpur i India
Sidi Infi i Marokko
Notodden – Bluesbyen
Molde


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjon om «den blå byen» på Sortland kommunes hjemmeside
Prosjektbeskrivelse for Brandr –  «Sortland den blå byen 2005-06» (pdf-fil)
Argumenter mot blåby-prosjektet av lokalhistoriker Johan Borgos (zip-fil med rtf-fil)
Lokale sider som viser bilder fra byen.
Hans Paus (1710)

Hans Paus (født 1710 i Vadsø, død 1770) var en norsk jurist og historiker. Han ble student i 1732, og var sorenskriver i Finnmark fra 1753. Hans juridiske og historiske forfatterskap var omfattende. På 1740-tallet arbeidet han mest med juridiske emner, og gav ut en bok om hevd i 1748 og en bok om naturrett i 1749. Hans berømte Samling af gamle norske Love ble utgitt i to bind i København mellom 1751 og 1752. Det var første gang de gamle norske lovene ble samlet, og han presenterte en samling av forordninger som inneholdt en del som ikke finnes på trykk andre steder.


== Eksterne lenker ==
Hans Paus i Bibsys
Nancy Greene

Nancy Greene (født 11. mai 1943 i Ottawa) er en kanadisk senator og tidligere alpinist.


== Biografi ==
Under OL 1968 i Grenoble gikk hun til topps i storslalåm. «Løvinnen», som hun ble kalt på grunn av sin aggressive kjørestil, vant med hele 2,64 sekunders margin til franske Annie Famose på sølvplassen. Greene fikk også sølv i slalåm, bare slått av Marielle Goitschel.
I sesongen 1966/67 vant hun tidenes første verdenscuptittel, og vant i tillegg storslalåmcupen. Hun forsvarte begge disse titlene det påfølgende året. Totalt vant hun 14 verdenscuprenn (tre i utfor, åtte i storslalåm og tre i slalåm). Etter at hun hadde lagt opp, var hun trener for det kanadiske landslaget.
Nancy Greene innehar utmerkelsen Order of Canada, landets høyeste utmerkelse for sivile. I 1999 ble hun utropt til århundrets beste kvinnelige canadiske sportsutøver.
Fra 2009 er hun medlem av Canadas senat. Hun representerer de konservative.


== Se også ==
Liste over personer som har tent den olympiske ild


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Nancy Greene – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Nancy Greene – Olympics.com 
(en) Nancy Greene – Olympic.org 
(en) Nancy Greene – Olympedia 
(en) Nancy Greene – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nancy Greene – Canadian Olympic Committee 
(en) Nancy Greene – Canada Sports Hall of Fame 
(en) Nancy Greene – Britisk Columbia Sports Hall of Fame 
(en) Nancy Greene – FIS (alpint) 
(en) Nancy Greene – ski-db.com 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Nancy Greene – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
En pingles dagbok

En pingles dagbok (originaltittel: Diary of a Wimpy Kid) er en humoristisk barnebokserie skrevet og illustrert av amerikaneren Jeff Kinney. Den startet som tegneseriestriper på Internett og fikk bokform i 2007. Serien er utgitt på 43 språk, deriblant på norsk. Boken har hatt svært stort salg.
Bokserien handler om «pinglen» Greg Heffley, vennene hans og de håpløse foreldrene. Greg drømmer om å bli berømt. Han blir fulgt fra barndommen til puberteten begynner med festing, kviser, jenter og opprør. Greg har en storebror som heter Rodrick, Rodrick er en frekk tenåring som spiller i et band.


== Norske oversettelser ==
De norske oversettelsene er utgitt av Gyldendal forlag. Bøker som er utgitt på norsk i serien:

2007: En pingles dagbok – oversatt av Isak Rogde
2008: En pingles dagbok 2: Rodrick ruler – oversatt av Isak Rogde
2008: En pingles dagbok Gjør det selv-bok (revidert og utvidet i 2011)
2009: En pingles dagbok 3: Siste stikk – oversatt av Hege Mehren
2009: En pingles dagbok 4: Hundedager – oversatt av Hege Mehren
2010: En pingles filmdagbok (utvidet i 2011)
2010: En pingles dagbok 5: Den brutale sannheten – oversatt av Hege Mehren
2011: En pingles dagbok 6: Brakkesyke – oversatt av Hege Mehren
2012: En pingles dagbok 7: Femte hjul på vogna – oversatt av Hege Mehren
2013: En pingles dagbok 8: Tøffe tider – oversatt av Hege Mehren
2014: En pingles dagbok 9: Ut på tur aldri sur – oversatt av Hege Mehren
2015: En pingles dagbok 10: Gode gamle dager – oversatt av Hege Mehren
2016: En pingles dagbok 11: Dobbel innsats – oversatt av Jan Christopher Næss
2017: En pingles dagbok 12: Ferieparadiset – oversatt av Jan Christopher Næss
2018: En pingles dagbok 13: Nedsmelting – oversatt av Jan Christopher Næss
2019: En pingles dagbok 14: Hjem, kjære hjem – oversatt av Jan Christopher Næss
2020: En pingles dagbok 15: På dypt vann – oversatt av Jan Christopher Næss
2021: En pingles dagbok 16: Samling i bånn – oversatt av Jan Christopher Næss
2022: En pingles dagbok 17: Füllstappa bleie – oversatt av Jan Christopher Næss


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(no) En pingles dagbok i Store norske leksikon
«En pingles dagbok» Arkivert 3. februar 2013 hos Wayback Machine. hos Gyldendal Norsk Forlag. Besøkt 29. februar 2012/18. oktober 2013
Østre Aker vei (Oslo)

Østre Aker vei (17-103, 203-243, 253-255, 18-100, 202-214, 256-400) er en av hovedveiene gjennom Groruddalen i Oslo.  Østre Aker vei er fortsettelsen av Økernveien sørvest for Økernsenteret og er del av riksvei 163. Like før veien krysser inn i Akershus splittes den i to og den ene delen blir til Lørenskogveien, mens den andre delen fortsetter inn på Europavei 6 i nordgående retning. Veien har fire felt, er avkjørselsregulert og med to-plans kryss, men er ikke motorvei.

Østre Aker vei er ingen "tradisjonell" vei i historisk betydning, det meste av veien ble bygget fra 1950-tallet og fremover i en helt ny trasé, selv om den enkelte steder følger traséen til eldre veier. Veien følger dalbunnen i Groruddalen oppover og går langsmed jernbanen det meste av veien. Veien ble bygget i parseller gjennom 1960- og 70-tallet og sluttet lenge på Stovner, hvor den ble penset inn på den nåværende Brolandsveien; det var først i 1979 at veien ble forbundet med E6 og Lørenskog.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Oslo ===
   Europavei 6 Tangerudkrysset, bare fra Oslo mot nord
   Europavei 6 Tangerudkrysset, bare fra nord mot Oslo
   Fossumveien til Stovner og Rommen → Riksvei 4
   Sigurd Astrups vei til Haugenstua, bare i østlig retning
   Haavard Martinsens vei til Rommen, bare i vestlig retning
   Vestbyveien til Grorud / Jernkroken til Haugenstua
   Grorudveien til Grorud → Riksvei 4 og Furuset → Europavei 6, i vestlig retning bare mot Oslo
   Stanseveien, bare fra øst
   Bedriftsveien fra Nyland til Bredtvet
   Riksvei 191 Nedre Kalbakkvei / Veitvetveien Veitvet
   Bomstasjon Østre Aker vei, bare i vestlig retning
   privatvei til Schibsted og Siemens, bare i vestlig retning
   Lunden fra Vollebekk til Brobekk, bare i vestlig retning
   Brobekkveien fra Risløkka til Brobekk og til Alna
   Risløkkalleen, bare i vestlig retning
   Haraldrudveien til Økern næringspark og Hotell 33, bare i østlig retning
   Risløkkveien til Økern næringspark og Økern stasjon
   Lørentunnelen rampe mot vest til Smestad, Økerntunnelen →  Riksvei 150 Svinger rundt Økernsenteret mot sørvest til Økernveien


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Østre Aker vei». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 639-640. ISBN 978-82-573-1760-7.
SGML

Standard General Markup Language (SGML) er en internasjonal standard innen informasjonsteknologi.  Den spesifiserer et metaspråk som kan brukes for å angi oppbyggingen av spesielle markeringsspråk.   Utviklingen av en standard ble påbegynt av amerikanske ANSI i 1978, og en internasjonal standard ble utgitt av ISO i 1986 (ISO-8879).  SGML har vært brukt som basis for blant annet HTML, WML, XHTML og XML.


== Historie ==
SGML stammer fra IBM's Generalized Markup Language (GML), som ble utviklet på 1960-tallet av Charles Goldfarb, Edward Mosher, og Raymond Lorie. Navnet GML kommer fra initialene til etternavnene deres. Goldfarb skrev det  endelige arbeidet på SGML syntaksen i boka "The SGML Handbook". SGML var originalt designet for å gjøre det mulig å dele maskin-lesbare dokumenter i store prosjekter i regjeringer, lov, og industri. Mange av disse dokumentene må være lesbare i flere tiår – en lang tid innenfor informasjonsteknologifeltet. SGML ble også brukt omfattende av militær, luftfart, tekniske referanser, og i industriell publiseringsindustri. XML har gjort SGML egnet til utbredt mindre skala generell bruk.


== Referanser ==