jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jilin (provins)

Jilin (kinesisk: 吉林; pinyin: Jílín; Wade-Giles: Chí-lín) er en provins i Folkerepublikken Kina. Den kinesiske enkelttegnsforkortelsen er 吉 for Ji.
Provinshovedstad er Changchun.


== Navn ==
Navnet ble tidligere romanisert som Kirin. Antagelig er det avledet av det mandsjuiske Girin ula, som betyr «langs elven». Dette ble forstått på kinesisk som Jilin wula (吉林乌拉), og så forkortet til  Jilin. De kinesiske skrifttegnene som benyttes for Jilin betyr «den løfterike skogen».


== Historie ==
I gammel tid var Jilin bebodd av mange og tildels vekslende folkegrupper, som mohe- og wujifolkene. Området var også del av kongedømmet Goguryeo og senere av kongedømmet Balhae (698–926). Så ble regionen domenert av khitanerne (Liao-dynastiet), jursjenerne (Jin-dynastiet og mongolene (Yuan-dynastiet). Under Qing-dynastiet var mye av området understilt generalen av Jilin, hvis tilsynsområde strakk seg helt øst til Japanhavet. Tilvandring av han-kinesere var strengt regulert.
Etter at områdene i øst ble avstått til Russland i 1860, åpnet Qing-dynastiet for generell innvandring av hankinesere. De fleste av nybyggerne kom fra provinsen Shandong. Tidlig på 1900-tallet var kineserne blitt den dominerende folkebruppen.
I 1932 ble området inkorporert i Mandsjukuo, en marionettstat etablert av Japan, med hovedstaden  Hsinking (nå Changchun), som i dag er Jilins provinshovedstad.
I 1949 var Jilin vesentlig mindre enn nå. Provinsen omfattet bare områdene rundt Changchun og byen Jilin, og hovedstaden var Jilin. De nåværende grensene er fra 1950-årene.
Under kulturrevolusjonen ble deler av Indre Mongolia tilført Jilin, som dermed fikk direkte grense til Mongolia. Men detteble senere reversert.


== Administrative enheter ==
Jilin er delt inn i 9 enheter på prefekturnivå (Én subprovinsiell by, 11 byprefekturer og ett autonomt prefektur).

Disse 9 enhetene er delt inn i 60 enheter på fylkesnivå (20 distrikter, 20 byfylker, 17 fylker og 3 autonome fylker). Disse er igjen inndelt i 1532 enheter på kommunenivå (456 storkommuner, 287 kommuner, 28 etniske kommuner og 240 subdistrikter).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jilin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 吉林 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Jilins administration for industri og handel
Utviklingssoner
Lake (fisk)

Lake (Lota lota) er en fiskeart i brosmefamilien (en undergruppe av torskefisker som tidligere ble regnet til torskefamilien, noe enkelte fortsatt gjør). Lake er den eneste av denne gruppen som lever i ferskvann. Den finnes i Norge fra Østfold til Finnmark, med unntak av Nordland. Mjøsa har en stor stamme av lake, og isfiske etter denne er populært. Laken er vinteraktiv, og kan veie over 30 kg, i Norge er den sjelden over 6 kilo. Ifølge FishBase er største rapporterte fangst en lake på 152 cm og 34 kg.
Den største lake tatt på sportsfiskeredskap i Norge, veide 7,00 kg. Rekorden ble satt i Kvesjøen i Lierne 17.4.1976.
Lake er, på tross av utseendet, en av våre beste ferskvannsfisker med et hvitt kjøtt, nøytral smak og en tyggekonsistens som minner litt om hummer/kongekrabbe. Og fisk over 1 kg er enkle å filetere og avskinne.


== Eksterne lenker ==
(en) lake – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) lake i Encyclopedia of Life 
(en) lake i Global Biodiversity Information Facility 
(no) lake hos Artsdatabanken 
(sv) lake hos Dyntaxa 
(en) lake hos Fauna Europaea 
(en) lake hos FishBase 
(en) lake hos ITIS 
(en) lake hos NCBI 
(en) Kategori:Lota lota – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lota lota – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Pukkellaks

Pukkellaks (Oncorhynchus gorbuscha) er en fisk i laksefamilien. Den har navn etter den store pukkelen som hannfisken utvikler under gytetiden, nesten all hannfisk dør etter gyting. Hovedutbredelsesområde er det nordlige Stillehavet.
Pukkellaksen fantes tidligere i store mengder langs kysten av Nord-Norge etter at den ble satt ut i vassdrag på Kolahalvøya i slutten av 1950-årene. Den ble i første halvdel av 1960-årene fanget i store mengder i norske farvann, men ble så sjeldnere. Sommeren 2017 var det igjen stort innsig av pukkellaks til norske elver.  I 2019 ble det startet rapportering av pukkellaksfangster i elvene. Det ble dette året fisket opp 21 tonn av arten, som er uønsket i Norge. Pukkellaksen utgjorde 7 prosent av all avlivet laksefisk som var fisket i elvene dette året, størst andel var i Troms og Finnmark.I Fremmedartslista 2018 for Norge er pukkellaks vurdert til høy risiko på grunn av stort invasjonspotensial og liten økologisk effekt. I Fremmedartslista 2018 for Svalbard er den kategorisert i gruppen lav risiko.


== Se også ==
Kongekrabbe, en krabbeart fra Stillehavet satt ut i Murmanskfjorden på 1960-tallet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
P. Pethon (1998). Aschehougs store fiskebok (4 utg.). Aschehoug. s. 177–178. ISBN 82-03-22260-9. 
B.W. Coad. «Oncorhynchus». Freshwater Fishes of Iran. Besøkt 5. februar 2020. 
«Pukkellaks registrert i nesten 120 elver over hele landet». NINA. 31. juli 2017. Besøkt 5. mars 2018. 


== Eksterne lenker ==
(en) pukkellaks – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) pukkellaks i Global Biodiversity Information Facility 
(no) pukkellaks hos Artsdatabanken 
(sv) pukkellaks hos Dyntaxa 
(en) pukkellaks hos Fauna Europaea 
(en) pukkellaks hos FishBase 
(en) pukkellaks hos ITIS 
(en) pukkellaks hos NCBI 
(en) Kategori:Oncorhynchus gorbuscha – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Oncorhynchus gorbuscha – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Oncorhynchus gorbuscha – detaljert informasjon på Wikispecies
Pays d’Auge

Pays d'Auge er et område i den østlige delen av departementet Calvados i regionen Normandie i Frankrike. Området er et eget Appellation d'Origine Contrôlée-område utskilt fra Calvados, dvs. et har statlig navnegaranti og regler for produksjon. Calvados Pays d'Auge destilleres to ganger som i Cognac, mens calvados fra resten av Normandie destilleres en gang slik som i Armagnac.
Livarot er en kittmodnet ost som opprinnelig kommer fra byen Livarot i Pays d`Auge.
Calvados

Calvados er brennevin laget av epler som blir lagret på eikefat. Calvados blir ofte tilsatt pærer (5 % eller mindre, med unntak av Calvados fra Domfrontaisområdet). Epler har mindre sukkerinnhold enn for eksempel druer, slik at alkoholstyrken sjelden kommer over seks prosent. 4,5 % er et minimumskrav. 
Calvados ble i 1942 et appellation d'origine contrôlée-område (dvs. statlig navnegaranti og regler for produksjon.) Området inkluderer departementene Calvados, Manche og Orne, samt deler av departementene Eure, Mayenne, Sarthe og Eure-et-Loir. Utfra dette ble to andre områder utskilt; Calvados Pays d'Auge der sideren destilleres to ganger, og Calvados Domfrontais, med en pæreandel på minimum 30 %. Obligatorisk to års lagring for Fine/3 stjerner, tre år for Vieux/Reserve, fire år for VSOP/Vieille Reserve, og seks år for XO/Napoleon/Hors d'Auge. Det finnes også Calvados som er mye eldre, gjerne opp mot 20 år.
For øvrig fremstiller man også både sider og destillert sider i Bretagne. Her heter det tilsvarende produkt Gwechall (bretonsk for «eldgammel»). Eplebrennevin fra andre områder kalles Eau-de-vie de Pomme, Apple Brandy, Applejack, Aquardiente di Sidre og i Norge: Eplebrennevin.


== Eksterne lenker ==
Apples, cider and Calvados in Pays d'Auge, Normandie
Grafitt

Grafitt er et mineral som består av rent karbon og hører derfor under mineralgruppen grunnstoffer. Det er et bløtt mineral med hardhet H=1–2 på Mohs hardhetskala, og massetetthet på 2,2 (gram per kubikkcentimeter). Det har gråsvart farge og gråsvart strekfarge.   
Grafitt består av karbonatomer som er bundet med kovalente bindinger til tre andre karbonatomer. Disse atomene danner plane sjikt og har også en del elektroner som ikke inngår i noen bindinger. På grunn av de frie elektronene leder grafitt elektrisk strøm, i motsetning til diamant. Elektronene absorberer også mye lys, noe som gir grafitt den mørke fargen. Grafitt har perfekt kløv langs sjiktplanene, og dette er grunnen til at grafitt egner seg godt som skrivemateriale. Mellom hvert karbonatom i sjiktene er det en avstand på 0,142 nm, mens sjiktene er adskilt med en avstand på 0,34 nm. 
Grafitt tåler høye temperaturer og brukes til støpeformer i metallindustrien, til blyantstifter, smøremiddel og som nøytronmoderator i kjernereaktorer. Mineralet finnes vesentlig i metamorfe sedimentbergarter, og også som spormateriale i skiferbergarter. Grafitt utvinnes i Norge ved Skaland, Senja (ca. 12 000 tonn per år).


== Kilder ==
Norges geologiske undersøkelse NGU - Grafitt (publisert 21. januar 2015 Besøkt 14. desember 2015
Vardal

Vardal er et sogn i Gjøvik og en tidligere selvstendig kommune i daværende Oppland fylke, opprettet som Vardal formannskapsdistrikt i 1837. 1. januar 1964 ble Vardal, Biri, Gjøvik og Snertingdal kommuner slått sammen til den nye Gjøvik kommune. Vardal hadde da omtrent 9 500 innbyggere.

Vardal formannskapsdistrikt bygde på det gamle Vardal prestegjeld, som oppsto alt i middelalderen. Hovedkirka i dette prestegjeldet sto ved gården Haug i øvre del av Vardal. Annekset Hunn lå nærmere den senere kjøpstaden Gjøvik. Også gården Bråstad var kirkested i middelalderen.  


== Grensejusteringer ==
1. januar 1861 ble Gjøvik skilt ut fra Vardal som egen kommune. Vardal hadde etter fradelingen 4 114 innbyggere, Gjøvik 626.
1. januar 1896 ble en del av Østre Toten kommune med 49 innbyggere overført til Vardal. Dette var matrikkelgardene Østby og Ås.
1. januar 1900 ble en ubebodd del av Søndre Land overført til Vardal.
1. juli 1921 ble en del av Vardal med 723 innbyggere overført til Gjøvik og på samme dato i 1955 ble ytterligere en del med 1 372 innbyggere overført til Gjøvik.
Sørligrenda i Vardal ble i 1964 slått sammen med Eina, en del av Gran samt Vestre Toten til den nye Vestre Toten kommune. Ved sammenslåingen hadde Sørligrenda 87 innbyggere.


== Politisk historie ==
Vardal var fram til ca. 1900 ei utpreget bondebygd, og dette ble gjenspeilet i de politiske maktforholdene. I 1902 tok Arbeiderdemokratene over ordførervervet, og i en tjueårsperiode var dette det dominerende partiet i Vardal. I 1928 mistet det makten til Arbeiderpartiet. Med unntak av okkupasjonsårene beholdt Arbeiderpartiet ordføreren fram til Vardal gikk inn i Gjøvik kommune.


== Bygde- og innbyggernavnet ==
Bygdenavnet Vardal kan en via skriftlige kilder følge tilbake til 1300-tallet. Rygh setter navnet Vardalr i sammenheng med et elvenavn, sannsynligvis et eldre navn på Vesleelva (Mustadelva). Etter sammenslåingen med Gjøvik har navnet Vardal fått en snevrere geografisk basis. I dag er det hovedsakelig området rundt Vardal (Haug) kirke (Haugsbygda) som regnes som Vardal. En person fra Vardal kalles en vardøling.


== Kjente vardøler ==
Anne Brandfjeld (1815–1905)
Hans Mustad (1837–1918)
Ole Evinrude (1877–1934)
Sverre Braastad (1879–1979)
Viggo Sandvik (født 1951)
Dag Alexander Olsen (født 1989)
Jan Erik Larssen (født 1970)
Hans og Even Øveraasen


== Se også ==
Liste over ordførere i Vardal 1837–1963
Vinger kirke

Vinger kirke er en kirke i Kongsvinger i Innlandet. Opprinnelig navn er Vår frelsers kirke.Kirken er hovedkirken i Vinger og står i dag ved Øvrebyen på Tråstad i byen Kongsvinger. Den er en hvitmalt korskirke i tre fra 1697 med et løkkuppelformet klokketårn fra 1855. Kirken er korsformet og har 450 sitteplasser. I tilknytning til kirken er det bygget et krematorium med urnelund. Plassen foran kirken var lenge ekserserplass, men er nå parkeringsplass for de som skal besøke kirken eller kirkegården.


== Historie ==
Den første kirken i Vinger var oppført på Hov (Vinger prestegard) på østsiden av Glåma en gang før 1227. Denne kirken var trolig en stavkirke og var i den katolske tid viet til døperen Johannes. På Vinger møttes pilegrimsveien som fulgte Glåma vestfra pilegrimsveien nordover fra Eidskog og Sverige og fortsatte nordover mot Nidaros. Dessverre gjorde kirkens plassering nede vel Glåma at den var utsatt for flom og vannet stod til tider opptil tre–fire alen opp på veggen.
Fremveksten av en bebyggelse tilknyttet Kongsvinger festning på vestsiden av Glåma gjorde at kirken ble liggende på «feil» side av elven. Det var risikabelt å krysse elven når isen var utrygg. Grunnet dette, og de stadige oversvømmelsene, ble det i 1697 igangsatt oppføring av en ny kirke nedenfor festningen. Grunnsteinen ble nedlagt 4. eller 7. juni av festningskommandant Johan Nicolai Møllerup. Kirken ble vigslet 6. januar 1699 av biskop Hans Rosing. Den nye kirken lå høyt over elven og kunne ikke trues av flom i Glåma. All kirkevirksomhet ble flyttet dit fra den gamle kirken, som forfalt og ble revet innen 1730.
Også den nye Vinger kirke hadde perioder med forfall og utsatte reparasjoner. Kirken ble ombygget i 1854–1855. Det var i denne forbindelse at kirken fikk sin løk-kuppel. Vinger kirke var lenge brunrød, men ble malt hvit i 1868–1869.
I 1971 startet byggingen av et krematorium nord for kirken. Krematoriet ble tatt i bruk i 1973, men ble overlevert fra byggekomiteen først i 1975. I senere tid har krematoriet blitt utvidet noe.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thorbjørn Hæhre, red. (1999). Vinger kirke 1699–1999. Fra garnisonskirke til soknekirke. Kirke i 300 år — menighet i 900 år. Vinger menighetsråd. ISBN 82-995091-0-6. 
Ola Storsletten og Jiri Havran (2008). «Vinger kirke». Kirker i Norge, bind 5: Etter reformasjonen. 1600-tallet. Oslo: ARFO. s. 102–105. 


== Eksterne lenker ==
Kongsvinger kirkelige fellesråd
Vinger kirke, Artemisia.no
(no) «Vinger kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Vinger kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Spikkestadlinjen

Spikkestadbanen er jernbanestrekningen fra Asker til Spikkestad. Spikkestadbanen er en del av den Gamle Drammenbanen, som ble åpnet 3. juni 1872 og gikk fra Oslo V til Drammen via Lierbyen. I dag er linjen i praksis en sidebane til Drammensbanen og benyttes utelukkende av lokaltog til og fra Osloområdet.
I 1973 ble Lieråsen tunnel på Drammenbanen åpnet, og trafikken til Drammen ble lagt om til å gå på den nye og kortere jernbanelinjen. Den nye tunnelen kortet ned reisetiden mellom Oslo og Drammen med 45 minutter. Siste tog mellom Spikkestad og Brakerøya gikk den 2. juni 1973. Kort tid etter ble sporet mellom Brakerøya og Kjellstad fjernet for å gi plass til motorveitrasséen til E18 mot Drammensbrua. Etter hvert ble skinnene fjernet mellom Kjellstad og Gullaug også. 
Den gamle strekningen ble beholdt mellom Asker og Spikkestad, under navnet Spikkestadbanen. Frem til 1994 gikk det også noe godstrafikk til et industriområde vest for Spikkestad stasjon. Stasjonsområdet på Spikkestad ble endret mellom 2009 og 2012, og sporene ender nå litt før de når den gamle stasjonsbygningen. For øvrig er en god del av den nedlagte jernbanestrekningen omgjort til turvei, og enkelte steder bilvei. Etter år 2000 fikk banen fjernstyring.
Spikkestadbanen trafikkeres nå av Vy lokaltog L1 Spikkestad – Oslo S – Lillestrøm.


== Linjekart ==
Kilometreringen refererer til Oslo S, i parentes til Oslo V.


=== Bilder langs linjen ===

		
		
		
		
		
		


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 197. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1988). NSBs bygningsregistrering: Drammen distrikt: Drammenbanen. NSB Arkitektkontoret. s. 367–396. 


== Eksterne lenker ==
Jernbaneverket: Grafiske togrute Oslo S – Drammen
«Network Statement Bane NOR, vedlegg 3.3.2.3 Linjestigninger og fall». Bane NOR. 20. juni 2017. Besøkt 26. juni 2017.
Varaldsøy

Varaldsøy er en tidligere selvstendig kommune i Vestland fylke. Fra 1837 var Varaldsøy del av Strandebarm formannskapsdistrikt. Varaldsøy er den største øya inne i Hardangerfjorden med 45,4 km².
1. januar 1902 ble Varaldsøy skilt ut som egen kommune med 1 661 innbyggere.
1. januar 1965 ble det meste av Varaldsøy med 511 innbyggere slått sammen med Fjelberg og Kvinnherad kommuner samt et område nord for Skånevikfjorden/Åkrafjorden i Skånevik kommune til den nye Kvinnherad kommune.
En del av Mundheim krets i Varaldsøy med 300 innbyggere ble fra samme tidspunkt slått sammen med deler av Jondal, Kvam og Strandebarm kommuner til den nye Kvam kommune.
Fylkesvei 126 går fra ferjekaia til Gjuvsland. Øya har ferjeforbindelse til Årsnes i sør og Gjermundshamn i vest.
Flotell

Flotell er en flyttbar flytende innretning for innkvartering av mennesker. 
Ordet er en fornorskning av den engelske sammensettingen floating hotel, som på engelsk er blitt til flotel. Mest typisk benyttes begrepet flotell om flytende innretninger med større boligkvarter som benyttes offshore under utbygging av oljefelt eller ved produksjon av olje eller naturgass. Flotellene som permanente innkvarteringsløsninger er i ferd med å gå ut av bruk på norsk sokkel fordi bemanningsbehovene er avtakende, mer typisk brukes floteller i dag under bemanningstopper for revisjonsstanser. Oppjekkbare plattformer brukes også, og omtales også som flotell selv om de ikke flyter når de er i bruk som flotell slik som var tilfellet med "West Gamma".
Et flotell kan være spesielt bygget for formålet, det kan være en ombygd boreplattform, eller det kan være en vanlige boreplattform som benyttes midlertidig som flotell.
Et mye omtalt flotell var «Alexander L. Kielland». Et annet kjent flotell var den tidligere tilleggsinnkvarteringsenheten for Statfjord A, «Polymariner» (nå «Borgholm Dolphin»). Floteller som brukes på norsk kontinentalsokkel og har samsvarsuttalelse fra Petroleumstilsynet er «COSLRival» (tidligere «Port Reval»), «COSLRigmar» (tidligere «Port Rigmar» og «Rigmar 301»), «Safe Scandinavia» (tidligere «Polycrown»), «MSV Regalia», «Floatel Superior» og «Haven». De er likevel som regel bare inne på kortere oppdrag om gangen.
Andre floteller er: «Polyconfidence» ombygd til borerigg (nå «Ocean Confidence»), «Polycastle» ombygd til borerigg (nå «GSF Celtic Sea»), «Polyconcorde» (nå «Safe Hibernia»), "Safe Caledonia", "Safe Bristolia", "Jupiter 1", "Safe Concordia", "Safe Lancia", "Safe Regency", "Safe Britannia", "Safe Caledonia", "Jasmina", "Atlantic Rotterdam", "Atlantic Esbjerg", "Atlantic Rotterdam", "Atlantic Labrador" og "Safe Zephyrus"


== Eksterne lenker ==
Safe Zephyrus Prosafe, flotelleverandør
Oddrun Valestrand

Oddrun Valestrand (født 27. januar 1974) er en norsk skuespiller, sanger og musiker fra Valestrand på Osterøy, bosatt på Nesodden utenfor Oslo.


== Bakgrunn ==
Hun har en Bachelor of Arts fra London Studio Centre i London i 1998. Etter utdannelsen i London jobbet hun i forskjellige produksjoner på scener i Storbritannia og Tyskland.Valestrand flyttet tilbake til Norge i 1999, og i 2000 vant hun den norske finalen i Melodi Grand Prix med musikkgruppen Charmed og låten «My Heart Goes Boom». I den internasjonale finalen kom sangen på ellevteplass. Albumet Charmed ble gitt ut samme år, og hun opptrådte senere i en rekke tv- og konsertsammenhenger i inn- og utland. 
Hun har spilt større og mindre roller ved diverse scener og teatre i Norge, hovedsakelig i Bergen og Oslo. Hun har også medvirket i ulike underholdningsprogrammer og tv-serier, og opptrådt som sanger og fiolinist ved en rekke konsertarrangementer.


== TV-opptredener ==


=== Roller i dramaproduksjoner ===
2011: Dag sesong 2 (TV-serie), TV2
2011: Spesialenheten (TV-serie), TV3
2012: 5080 Nyhetskanalen (satireserie), NRK
2013: Helt perfekt (TV-serie, sesong 3), TVNorge
2014: Mammon (TV-serie), NRK
2016–2018: Aber Bergen (TV-serie), TV3
2019: ZombieLars (TV-serie), NRK Super
2016–2019: Side om Side (TV-serie), NRK


=== Vokalist ===
2000: Melodi Grand Prix 2000 (deltaker), NRK
2000: Eurovision Song Contest 2000 (deltaker)


== Sceneopptredener ==
Noen av Valestrands roller på ulike scener:
2003: Den Blå Engel – Bergen
2010: Før det ringer – Brageteatret
Tartuffe
Det Tusende Hjerte
Kiss Me Kate
Messels Memorandum
Osperheimskomplekset
Fame
Saturday Night Fever
I blanke messingen
Fru Guri av Edøy


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oddrun Valestrand på Internet Movie Database 
(en) Oddrun Valestrand hos The Movie Database
Valberg

Valberg er en tidligere kommune i Nordland fylke. Valberg var en del av Borge formannskapsdistrikt som ble opprettet i 1837.
I 1927 ble Valberg (skrevet Valdberg) utskilt fra Borge som egen kommune. Valdberg hadde da 625 innbyggere. Den 1. januar 1963 ble Valberg slått sammen med Borge, Buksnes og Hol kommuner til den nye Vestvågøy kommune. Valberg hadde ved sammenslåingen 662 innbyggere. Valberg hadde i 2006 ca. 300 innbyggere. Valberg var før en landbruks-og fiskerikommune. Postnummeret 8357 kom tilbake til Valberg igjen i oktober i 2010. Valberg har nå 106 innbyggere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
turliv.no - informasjon og bilder fra Valbergøyan
Fil

Se også Datafil.
En fil er et verktøy med tette kantete spor eller tenner på overflaten og vanligvis et håndtak.  Den brukes for å glatte ut eller kappe materialer.
Filer klassifiseres etter grovhetsgrad og tverrsnitt.  Grovhetsgraden måles ofte i antall tenner per tomme, forkortet TPI (engelsk for teeth per inch). De kan være enten grove, mellomgrove, mellomfine, fine eller meget fine.  Tverrsnittet er enten flatt (ansatsfil), trekantet, firkantet, rundt eller halvrundt.
En rasp har små knotter i stedet for spor i overflaten, men brukes ellers til mye av det samme som filen.


== Kilder ==
Alt om bilen, Det Beste A/S, 1974, ISBN 82-7010-036-6
Borge (Nordland)

Borge er en tidligere kommune i Nordland fylke opprettet som Borge formannskapsdistrikt i 1837. I 1927 ble Valberg fradelt som egen kommune. Borge hadde etter fradelingen 4 093 innbyggere.
Borge ble 1. januar 1963 slått sammen med Buksnes, Hol og Valberg kommuner til den nye Vestvågøy kommune. Borge hadde ved sammenslåingen 4 056 innbyggere.


== Eksterne lenker ==
(no) Borge (Nordland) i Store norske leksikon
Buksnes

Buksnes er en tidligere kommune i Nordland fylke opprettet som Buksnes formannskapsdistrikt i 1837.


== Historie ==
1. juli 1919 ble Hol fradelt som egen kommune. Buksnes hadde etter delingen 3 188 innbyggere. 1. januar 1963 ble Buksnes, Borge, Hol og Valberg kommuner slått sammen til den nye Vestvågøy kommune. Buksnes hadde ved sammenslåingen 4 416 innbyggere.


== Kultur ==
Buksnes menighetshus og Buksnes kirke ligger på Gravdal, som var en del av Buksnes kommune. 


== Kjente personer fra Buksnes ==
Leonhard Christian Borchgrevink Holmboe (1802-1887), prest og politiker
Arnold Carl Johansen (1898–1957), politiker for Høyre
Gerhard Schøning (1722-1780), historiker
Harald Sverdrup (1923–1992), lyriker


== Referanser ==
Skrutrekker

En skrutrekker er et redskap for å trekke til eller løsne skruer. Dette verktøyet blir også kalt skrujern.
En enkel skrutrekker består av et håndtak, en klinge og en tupp.  Håndtaket er vanligvis av plast, men tidligere så var tre mest vanlig.  Klingen er vanligvis stål, og tuppen består vanligvis av en hard legering.
Skrutrekkere klassifiseres etter sporet på tuppen. De vanligste er flatt spor, krysspor og pozidriv. I senere år har også Torx blitt mer vanlig, også sekskant har fått stor utbredelse etter at selvbyggmøbler kom på markedet for et par tiår siden. Andre mer uvanlige spor er forskjellige såkalte sikkerhetsspor som brukes for å hindre at forbrukere får adgang til bestemte steder.
Skrutrekkere finnes i manuelle og elektriske utgaver. En elektrisk skrutrekker har som regel utskiftbare tupper. Den enkleste manuelle utgaven er beskrevet ovenfor, men det finnes også skrutrekkere med skrallefunksjon og slagtrekkere.


== Se også ==
Boremaskin