jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Othello

Othello er et tragisk drama av William Shakespeare som i original het The Tragedy of Othello, the Moor of Venice, antatt skrevet en gang rundt 1603. Det er basert på en italiensk novelle kalt Un Capitano Moro («En maurisk kaptein») av Cinthio, en elev av Boccaccio, først utgitt i 1565. Shakespeares drama ble uroppført den 1. november 1604 i Banqueting House, Whitehall, London. Verkets handling finner sted i Italia og på Kypros, der venetianerne er i krig med Tyrkia. Stykket er sentrert rundt fire sentrale figurer: Othello, en maurisk general i den venetiansk hær; hans hustru Desdemona; hans løytnant Cassio; og hans fenrik Jago. På grunn av stykkets mangfoldige og stadig aktuelle temaer som rasisme, kjærlighet, sjalusi, og forræderi, er Othello fortsatt hyppig satt opp på teatre både i Storbritannia og i andre land, og stykket har også vært grunnlaget for mange operaer, filmer og andre litterære tilpasninger.
Othello beskrives i teksten som maurer (muslim fra Nord-Afrika), men det er usikkert hvilken etnisitet som Shakespeare la i dette. Han har i andre verker benyttet begrepet for å være både araber, berber og afrikaner fra sør for Sahara. Hustruen Desdemona er imidlertid europeisk, og forskjellen i etnisitet dem imellom er en viktig komponent i stykket. Othello er tradisjonelt tolket som en afrikansk, «farget mann» som er kristen. At han «representerer noe visst fremmedartet», er viktigere enn hudfargen, ifølge Erik Bystad, nyere norsk gjendikteren av stykket.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Othello – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Ulike essayer om Othello hos det svenske Shakespearesällskapet Wikiquote: Othello – sitater
Georg Nikolaus von Nissen

Georg Nikolaus von Nissen (noen ganger Nicolaus eller Nicolai, også kalt Georg Nikolaus Nissen; født 22. januar 1761 i Haderslev i Danmark, død 24. mars 1826 i Salzburg) var en dansk diplomat og forfatter.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Georg Nikolaus von Nissen tilhørte den gamle adelige sønderjyske slekten Nissen, kjent siden 1400-tallet, som også har forgreninger i Norge og blant annet var inngiftet i slekten Paus.
Hans far var kjøpmann Jens Nissen og hans mor hustru Anna Elisabeth, født Zoëga. Moren tilhørte en familie som ifølge familieoverleveringen nedstammet fra en italiensk adelsmann som flyktet fra Verona og i 1570 via Mecklenburg endte i Slesvig. Barndomshjemmet var fattig. Allerede som 12-årig kom han hjemmefra og ble opptatt i huset hos sin morbror, prost Zoëga i Møgeltønder. Noen år senere kom han i hjemmet hos en annen morbror Zoëga. Han kom i lære på generalpostkontoret i København, hvor morbroren var hovedkasserer. Samtidig lrste han til studentereksamen på Københavns Universitet.
Nissen fikk utgitt et par dikt som ikke falt i tidens smak, og den unge Jens Baggesen skrev sogar et spottedikt om «ballademesteren».


=== Karriere ===
Nissen er best kjent som Wolfgang Amadeus Mozarts biograf, hvis enke Constanze han giftet seg med i 1809. Fra 1812 til 1820 bodde ekteparet på Lavendelstræde i København. Hans Mozartbiografi ble publisert etter hans død, i 1828, under tittelen Biographie W. A. Mozart's. Nach Originalbriefen, Sammlungen alles über ihn Geschriebenen, mit vielen neuen Beylagen, Steindrücken, Musikblättern und einem Facsimile.
I sin biografi forsøkte Nissen å dokumentere alt som hadde blitt skrevet om Mozart og presentere en korrekt beskrivelse av Mozarts liv basert på primærkilder, særlig Mozartfamiliens brev. Gjennom sin kone Constanze Mozart hadde han også en direkte kilde til komponistens liv.
Nissen døde i 1826 i Salzburg. Hans gravsten, som beskriver ham som Georg Nicolaus von Nissen, Königl. Dänischer wirklicher Etats-Rath. Ritter des Dannebrog Ordens. Gatte der Wittwe Mozart («Georg Nicolaus von Nissen, kongelig dansk virkelig etatsråd. Ridder av Dannebrogsordenen. Mannen til Mozarts enke») kan stadig besøkes.


== Referanser ==
Charlotte Blindheim

Charlotte Blindheim, født Undset Thomas, (født 6. juli 1917, død 5. mars 2005) var en norsk arkeolog. Blindheim var konservator ved Universitetet i Oslo. Hun var barnebarn av arkeologen Ingvald Martin Undset, og dermed niese av Sigrid Undset, som hun også har skrevet en erindringsbok om.Blindheim tok magistergrad i arkeologi i 1946 med en avhandling om vikingtidens drakt og smykker. Hun var da den tredje kvinnen i Norge som fullførte en universitetsutdannelse i arkeologi. Hun ble ansatt som konservator ved Universitetet i Oslo i 1946, som museets første fast ansatte kvinnelige vitenskapelige medarbeider. I 1968 ble hun tilkjent stilling som førstekonservator, med spesielt ansvar for gjenstandssamlingene og fornminnevern i Vestfold. Hun fratrådte i 1987. 
Hennes forskning konsentrerte seg om vikingtiden, og hun etterlater seg en publikasjonsliste på mer enn 100 titler og 1600 sider.I 1950 gjorde hun sine første utgravninger på gravfeltet på Bikjholberget ved Kaupang. Her var det undersøkelser hvert år framover, samt en sesong i 1974. Blindheim ledet utgravningene i perioden 1950–1967. I løpet av denne tiden fikk hun også åpnet deler av selve bosetningsområdet. Blindheims resultater ga en utmerket bakgrunn for de videre undersøkelsene av Kaupang, i regi av Dagfinn Skre.


== Referanser ==
Israels venner

Israels venner er en gruppe med stortingsrepresentanter som støtter Israel i Midtøsten-konflikten. Gruppen startet i 1960-årene som en uformell gruppering på stortinget. Hovedarbeidet til gruppa er å holde foredrag og komme med uttalelser. 
Fra 1974 ble det ført medlemslister og valgt styre. Initiativtaker var Paul Thyness fra Høyre. Også Odd Lien var aktiv.
I 1970- og 1980-årene var gruppen i flertall på Stortinget. I stortingsperioden 1973–1977 var 86 av 150 representanter medlemmer noe som var et flertall. I perioden 1981–1985 var over 100 av 155 representanter medlemmer. I perioden 2001–2005 var 36 representanter medlemmer. I perioden 2005–2009 var 27 representanter medlemmer, hvorav Fremskrittspartiet hadde 16 medlemmer, Kristelig Folkeparti hadde 10, og Høyre én. I perioden 2009–2013 hadde de 26 medlemmer. Tre fra Høyre, samtlige av KrFs ti stortingsrepresentanter var med og tretten fra Frp.I stortingsperioden 2013–2017 er Hans Olav Syversen (KrF) leder for gruppen de to første årene, før Jørund Rytman (FrP) overtar for resten av perioden


== Medlemmer fra stortinget i perioden 2013–2017 ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Israels venner på Stortinget 2005–2009 – Liste over nåværende medlemmer
Israels Venner i gang på Stortinget – Magazinet.no
Klienten

Klienten kan vise til:

Klienten (roman), roman fra 1993 av John Grisham
Klienten (film), filmatisering fra 1994 av John Grishams roman
Tatiana von Metternich-Winneburg

Tatiana Hilarionowna von Metternich-Winneburg und Beilstein (født fyrstinne Tatjana Vasiltsjikova, russisk Татьяна Васильчикова; født 19. desember 1914jul./ 1. januar 1915greg. i St. Petersburg, død 26. juli 2006 på Schloss Johannisberg ved Geisenheim) var en tysk maler, forfatter og mesen av russisk opprinnelse.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Metternich-Winneburg var datter av fyrst Hilarion Vassiltsjikov (1881–1969), som satt i den keiserlige russiske dumaen, og hans hustru fyrstinne Lidia Leonidovna Vjasemskaja (1886–1946).


=== Livet etter den russiske revolusjon ===
Etter den russiske revolusjon flyktet hennes familie i 1919 med et skip fra Royal Navy fra Krim og det kommunistiske Russland. Først bosatte de seg i Frankrike der døtrene fikk skolegang blant annet i Saint-Germain-en-Laye. Senere kom de til  Tyskland. 
Hun studerte senere malerkunst i München. I 1941 ble hun gift med oldebarnet av den østerrikske statsmannen fyrst Klemens von Metternich, fyrst Paul Alfons von Metternich-Winneburg und Beilstein (1917–1992). Hennes søster Marie (kalt Missie, 1917-1978) har beskrevet årene i Berlin i sin bok Berliner Tagebüchern.
Ekteparet von Metternich-Winneburg bodde først på Schloss Königswart i Bøhmen og etter fordrivelsen i 1945 sammen med mannens mor, prinsesse Isabel, den tidligere fyrstinnen av Metternich-Winneburg (1880–1980), på det ødelagte Schloss Johannisberg i Hessen. Ekteskapet var barnløst. Tatiana von Metternich-Winneburg var således den siste av slekten Metternich-Winneburg.
Metternich-Winneburg var en av grunnleggerne av og beskytter for Rheingau Musik Festival. Hun mottok Bundesverdienstkreuz for sitt omfattende veldedig arbeid og delstaten Hessens Wilhelm-Leuschner-Medaille.Hun døde 91 år gammel på Schloss Johannisberg i Rheingau.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Tatiana Metternich: Bericht eines ungewöhnlichen Lebens. Augsburg: Goldmann 1976. ISBN 3-442-03922-3
Marie Wassiltschikow: Die Berliner Tagebücher der Marie 'Missie' Wassiltschikow 1940 – 1945. Berlin:Siedler 1989 ISBN 3-88680-238-8


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Tatiana von Metternich-Winneburg i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Øre (sølvvekt)

En øre (sølvvekt) er en vektenhet for sølvmynter som ble brukt i middelalderen. En øre tilsvarte omtrent 27 gram.
Det gikk 8 øre på en mark, og 3 ertoger eller 30 penninger på en øre.


== Referanser ==
Ertog

En ertog er en gammel vektenhet for sølvmynter som ble brukt i middelalderen. Som myntenhet kom den i bruk på 1300-tallet og utgjorde ca. 9,74 gram sølv. På 900-tallet tilsvarte en ertog som vektenhet 1/24 mark (vekt) eller ca. 8,93 g. Vekten har altså variert, også utover dette.
Det gikk 24 ertoger på en mark, og 10 penninger på en ertog.
Mario Stecher

Mario Stecher (født 17. juli 1977 i Eisenerz) er en tidligere østerriksk kombinertløper.
Han var med på å ta bronse i lagkonkurransen under OL 2002 i Salt Lake City, og gullmedalje i samme øvelse under OL 2006 i Torino. Han har også VM-medaljer i lagøvelsen, sølv i 2001 og bronse i 1997. Under Ski-VM 2011 i Oslo var han med på Østerrikes lag som vant kombinert lagkonkurranse både i normalbakke og stor bakke.
Allerede som 17-åring satte han ny bakkerekord i Holmenkollbakken, med et hopp på 126 meter.
Han la opp 27. februar 2015.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mario Stecher – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Mario Stecher – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Mario Stecher – Olympedia 
(en) Mario Stecher – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mario Stecher – FIS (kombinert) 
(en) Mario Stecher – FIS (skihopping)
Hartveit

Hartveit kan vise til:

Alfr. Hartveit Karosserifabrikk, tidligere norsk karosserifabrikk
Ørjan Hartveit, norsk sanger
Torleiv Breiskjegg

Må ikke forveksles med en Torleif eller Torloff Breiskjegg som ble drept på vei til Nidaros i 1352 og senere forsøkt helgenforklart som «Sankt Torleiv».Torleiv Breiskjegg (død 1191) var en norsk småhøvding fra Viken som påsto at han var en sønn av kong Øystein Haraldsson og reiste en opprørshær mot kong Sverre Sigurdsson i 1190. Opprørerne fikk navn etter ham, breiskjeggar.
På 1190-tallet var det en åpen konflikt mellom den katolske kirke, representert ved erkebiskop Eirik, og kong Sverre. Erkebiskopen fikk pavens tillatelse til å lyse kongen i bann. Samtidig var det to opprørsbander som reiste seg mot ham. Den første gruppen var breiskjeggar og året etter med øyskjeggar med Hallkjell Jonsson som leder.
Det «bevis» som Torleiv førte for at han virkelig var sønn av kong Øystein var et såkalt gudsbevis i form av et arr han hadde på ryggen som så ut som et kors. Torleiv hadde ifølge Sverres saga tidligere vært munk, og det var noe han spilte på. Da de kom fram i Viken oppførte opprørerne seg som folk og kjøpte den maten de trengte istedenfor å stjele den. Han lot også gi inntrykk av at han ført et så rent liv som om han fortsatt var munk, og at han var så klok at ingenting kom uventet på ham, og at han var så veltalende at ingen kunne være harm på ham. Men når de ikke lenger hadde penger igjen begynte de å stjele det de trengte.
Torleiv Breiskjeggs opprør ble av kort varighet. De subbet rundt på Østlandet om vinteren og om sommeren ble de angrepet av bøndene i Østfold. Sagaskribenten moret seg over at Torleiv ikke visste om bøndene før de var der eller at han kunne tale slik at han var tryggere på livet sitt. Han ble drept og de fleste av mennene også, unntatt de som flyktet til skogs.
Etter hans død ble det igjen forsøkt å spille på hans helliggjøring, men Sverres raske propaganda greie umiddelbart å rive grunnen vekk under disse ryktene. Skalden Blakk diktet en hånlig arvedråpa over Breiskjegg. Stevet gikk slik: 

Mens Breiskjegg levde
lite godt han fór med,
men større svik. Fredens
fiende nå er fellet.


== Litteratur ==
Jónsson, Karl, Sverres saga, oversatt av Anne Holtsmark, Aschehoug 1961.


== Eksterne lenker ==
Sverres saga på Internett
Puma (selskap)

Puma SE er et tysk selskap som produserer sportsklær. Det ble etablert i 1924 som Gebrüder Dassler Schuhfabrik (Brødrene Dasslers skofabrikk) av Rudolf Dassler og Adolf «Adi» Dassler. Brødrene skilte lag i 1948 og etablerte hver for seg selskapene Puma og Adidas omtrent samtidig. Rudolf Dassler startet sin produksjon av sko under navnet Ruda. Firmaet endret navn til Puma Schuhfabrik Rudolf Dassler kort tid senere. 
Pumas hovedkontor ligger i Herzogenaurach i Tyskland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Puma AG – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Norske fylkesblomster

Dette er ei liste over norske fylkesblomster. Idéen om fylkesblomster oppsto i 1987, da man ønsket å finne fylkesvise botaniske motiv, tilsvarende konseptet med «landskapsblommor» i Sverige og Finland. Prosjektet ble drevet fram av Norsk botanisk forening og Det Norske Hageselskap i samarbeid med de botaniske museene. Etter ca. 10 års mer eller mindre sammenhengende arbeid, med uttaler fra alle fylker og botaniske miljøer kom en fram til en liste som nå er allment akseptert. Listen inkluderer også en utvalgt art for Svalbard. Alle artene er presentert i boken Norges fylkesblomster av Inger Gjærevoll (Tapir forlag 1999).


== Liste over norske fylkesblomster ==
Navnsetting etter Artsdatabankens artsnavnebase


== Fylkesblomster fra de gamle fylkene som ble slått sammen i 2018 og 2020 ==


== Se også ==
Norske kommuneblomster
Norges nasjonalblomst
Fylkesfugl
Fylkesstein


== Referanser ==


== Kilder ==
Norsk Botanisk Forening – Nasjonal- og fylkesblomster
Gjærevoll, Inger (1999). Norges fylkesblomster. Trondheim: Tapir Forlag. ISBN 82-519-1507-4.
Lade kirke

Lade kirke er en langkirke på Lade i Trondheim. Kirken er av stein og har 140 sitteplasser.Dagens kirke er fra noe før år 1200 og er viet til det hellige kors. Før dette har det vært minst én steinkirke og en stavkirke på stedet. Kirken antas også å stå i nærheten av den gamle hovplassen på Lade. Mot slutten av 1600-tallet ble mye av murene tatt ned og satt opp igjen, og årstallet 1694 er å se på sørmuren.
Det er kirkegård ved kirken.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Øystein Ekroll (1997). «Lade kyrkje». Med kleber og kalk: Norsk steinbygging i mellomalderen. Oslo: Samlaget. s. 283. ISBN 8252147542. 
Terje T.V: Bratberg og Jon Gunnar Arntzen (1996). «Lade kirke». Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 321. ISBN 82-573-0642-8. 
Alf Henry Rasmussen (1993). «Lade kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 270. ISBN 82-75-27022-7. 
Jon Brendalsmo, red. (2015). «Lade, Hellige kors kirke». Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Sør-Trøndelag. Riksantikvaren. s. 5. 
«De siste hundre åra: Bygda og prestegjeldet». Strinda bygdebok (PDF). 2. Trondheim: Bygdebokkomiteen. 1947. s. 185–209. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Lade kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Lade kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Lademoen historielag om Lade kirke
Livsforsikringselskap

Livsforsikringsselskap er et finanselskap som selger livsforsikringer og pensjonsforsikringer, kollektive og/eller individuelle.


=== Livsforsikringsselskap i Norge ===
Norges første livsforsikringsselskap ble opprettet 1. april 1844 som Den norske Livrenteforening, senere kjent som Norske Liv, og er i dag en del av Nordea Liv.I 2020 var det 12 norske livsforsikringsforetak med konsesjon fra Finanstilsynet, samt tre filialer av utenlandsk foretak med konsesjon fra tilsynsmyndighetene i Frankrike, Storbritannia og Sverige:


== Referanser ==
Port

En port (fra latin porta «dør») er en åpning, inngang, innkjørsel, lukke for portåpning eller passasje.
I sport kan det bety to stenger som marke­rer hvor en slalåmløype går. 


== Se også ==
Portal
Dør
Grind
Portiko
Byport
Rotasjonsport
Garasjeport


== Referanser ==
Elizabeth Berkley

Elizabeth Berkley (født 28. juli 1972 i Farmington Hills i Michigan) er en amerikansk TV-, film- og teaterskuespiller.


== Karriere ==
Berkley fikk anerkjennelse for sin rolle som «Jessica ‘Jessie’ Myrtle Spano» i situasjonskomedien Saved by the Bell, en rolle hun hadde fra 1989 til 1992.
Ved siden av sitt arbeid i Saved by the Bell er Berkley mest kjent for å ha hatt hovedrollen som «Nomi Malone» i filmen Showgirls fra 1995. Filmen fikk ekstremt dårlige kritikker, og gjorde det dårlig i kinosalene, og er derfor gjerne ansett som den filmen som ødela Berkleys filmkarriere.
Etter som tiden har gått siden den beryktede filmen har hun fått noen moderat gode kritikker for små opptredener i uavhengige filmer som The Real Blonde, Hva sier man til en kvinne?, og Woody Allens The Curse of the Jade Scorpion.
Berkley fikk gode kritikker og mye anerkjennelse for sin rolle som «Honey Bruce» i teaterversjonen av Lenny i London i 1999. Hun fikk også gode kritikker for sin siste rolle som «Bonnie» i teaterversjonen av Hurlyburly i 2005.
I 2002 hadde hun en tilbakevendende rolle i den tredje sesongen av situasjonskomedien Titus, som Christopher Titus' søster Shannon. Serien ble kansellert etter at sesongen var over, og siden har hun stort sett opptrådt i dramaserier, med gjesteroller i serier som CSI, Without A Trace og Threshold.


== Utvalgt filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Elizabeth Berkley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
 Wikiquote: Elizabeth Berkley – sitater
(en) Elizabeth Berkley på Internet Movie Database 
(sv) Elizabeth Berkley i Svensk Filmdatabas 
(da) Elizabeth Berkley på Filmdatabasen 
(da) Elizabeth Berkley på Scope 
(fr) Elizabeth Berkley på Allociné 
(en) Elizabeth Berkley på AllMovie 
(en) Elizabeth Berkley hos Rotten Tomatoes 
(en) Elizabeth Berkley hos The Movie Database 
(en) Elizabeth Berkley hos Internet Broadway Database
Valerie Perrine

Valerie Ritchie Perrine (født 3. september 1943 i Galveston i Texas i USA) er en amerikansk fotomodell og skuespiller.


== Biografi ==


=== Tidlig liv ===
Perrine ble født i Galveston i Texas. Hennes far var oberstløytnant i det amerikanske forsvaret, og på grunn av farens jobb vokste Perrine opp flere forskjellige steder på den nordlige halvkule etter som familien ble flyttet rundt, slik militære familier ofte blir.


=== Karriere ===
Perrine startet karrieren sin som en «showgirl» i Las Vegas. Hun hadde sin debut på kinolerretet med en cameorolle i James Bond-filmen Diamanter varer evig (1971). Hennes neste rolle var som mykpornostjernen «Montana Wildhack» i Slaughterhouse-Five (1972). Perrine er kanskje mest kjent for rollen som «frøken Eve Teschmacher» i filmen Superman (1978) og i Superman II (1980).
I 1975 ble Valerie Perrine nominert til en Oscar-pris for beste kvinnelige hovedrolle for sin rolle som «Honey Bruce» i Lenny (1974), en rolle hun også ble nominert til en Golden Globe for. Hun ble også nominert til en Saturn Award i 1979 for sin rolle i Superman.
Perrine hadde flere anerkjente roller, blant annet som «Carlotta Monti» i W.C. Fields and Me (1976) og som «Charlotta Steele» i Den elektriske rytter (1979), men karrieren slo sprekker da hun opptrådte i filmer som Can't Stop the Music, en rolle hun ble nominert til en Razzie-pris for under den første Razzie-utdelingen i 1980.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Valerie Perrine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Valerie Perrine på Internet Movie Database 
(sv) Valerie Perrine i Svensk Filmdatabas 
(da) Valerie Perrine på Filmdatabasen 
(da) Valerie Perrine på Scope 
(fr) Valerie Perrine på Allociné 
(en) Valerie Perrine på AllMovie 
(en) Valerie Perrine hos Turner Classic Movies 
(en) Valerie Perrine hos Rotten Tomatoes 
(en) Valerie Perrine hos The Movie Database
Fabio Maj

Fabio Maj (født 16. juni 1970) er en tidligere italiensk langrennsløper som konkurrerte fra 1992 til 2004. Han vant to olympiske sølvmedaljer på 4 x 10 km stafett (i Nagano 1998 og Albertville 1992).
Han har også vunnet bronse i stafett i to verdensmesterskap – i (VM 1995 og 1999).
Han beste individuelle plassering fra et internasjonalt mesterskap er en 7.-plass på tremila i VM 2001.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fabio Maj – Olympics.com 
(en) Fabio Maj – Olympic.org 
(en) Fabio Maj – Olympedia 
(en) Fabio Maj – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Fabio Maj – Italias olympiske komité 
(en) Fabio Maj – FIS (langrenn)
Hipster

En hipster er en person som ikke ønsker å være lik andre eller la seg  påvirke av motebildet. Fra 1990-tallet betegner det særlig en ungdom som følger en stil og en subkultur preget av en forsiktig protest mot det materialiserte forbrukersamfunnet, ujålete «ekthet», hverdagslige klær, retromote samt uavhengig og alternativ populærkultur, eksempelvis grunge.


== Betydning og opprinnelse ==
Hipster brukes særlig om unge mennesker som er velorientert og oppdatert når det gjelder nye meninger og holdninger, og som har et lett blasert forhold og en ironisk distanse til kulturen og fenomener i samtida.
Begrepet stammer fra amerikansk slang fra 1940-årene der det opprinnelig betegnet en trendy person som likte jazzmusikk. I 1950-årene ble betegnelsen brukt av blant andre den amerikanske romanforfatteren Jack Kerouac for en person som var hip eller hep,  det vil si «kul», og tilsvarte omtrent beatnik, tilhenger av beat-bevegelsen. Uttrykket ble delvis erstattet av hippie i 1960-årene, men gjenoppstod fra midten av 1990-årene som betegnelse for trendsettere og tilhengere av «hippe» subkulturer som retromote, uavhengig film og musikk, alternative tegneserier og annen ungdommelig populærkultur.  I konvensjonell bruk står begrepene hipster og hip som motsats til begrepet square.  Det har derfor også vært brukt i halvironisk sammenheng, jfr. popgruppen Huey Louie and the News' verdenshit «It's hip to be square».


=== Moderne hipster-kjennetegn ===

		
		
		


=== Hipster i negativ betydning ===
Begrepet «hipster» er også i bruk som nedsettende karakteristikk. Den typiske «hipsteren» er i denne forstand en person fra middelklassen som har hatt et ønske om å avansere, men med usikre eller dårlige framtidsutsikter søker personen å kompensere for stagnert økonomisk status ved å klatre kulturelt og sosialt. Slik kan «hipsterkulturen» i USA forklares med lav mobilitet mellom klassene i samfunnet.Til sist kan en protest mot hipster-merkelappen begrunnes i at «hipsterne» ikke eksisterer i en egen subkultur, men bare tilhører en gruppe personer bygger identitet ved å konsumere kulturprodukter. Arsel og Thompson går lenger og argumenterer for at den moderne hipster-stereotypien ble konstruert i markedsføring for å gjøre indiekultur til et konsumerbart produkt.


== Se også ==
Beatnik
Hippie
Indie


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hipsters – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Hipsterskjegget er borte, essay av Ijoma Mangold gjengitt i Vagant 3. februar 2021