jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kontrafagott

Kontrafagott er det dypeste instrumentet i treblåserfamilien. Instrumentet er først og fremst brukt i store symfoniorkestre, og har en svært begrenset sololitteratur. Et eksempel på kontrafagotten som solo-instrument i symfoniorkesteret finnes i Maurice Ravels «Gåsemor forteller» (Ma mere l'oye). Den har også fremtredende partier i blant annet Ravels Klaverkonsert for venstre hånd, operaene Salome av Richard Strauss og Wozzeck av Alban Berg.
Kontrafagotten klinger én oktav under den vanlige fagotten (Sub-kontra Bb/A – c1)og har en dyp, litt celloaktig, klang.

De eldste kontrafagotter stammer fra midten av 1700-tallet. Joseph Haydn var den første betydningsfulle komponisten som skrev egne stemmer for kontrafagott, for eksempel i Skapelsen. Senere har komponister som Ludwig van Beethoven, Johannes Brahms, Claude Debussy, Maurice Ravel, Igor Stravinskij og Dmitrij Sjostakovitsj brukt kontrafagotten i sin orkestermusikk. Imidlertid har noen andre kjente komponister som Wolfgang Amadeus Mozart, Peter Tsjaikovskij og Jean Sibelius ikke brukt instrumentet i det hele tatt.
Kontrafagotter blir bygget av lønnetre. Det har opp gjennom historien vært foretatt eksperimenter med andre tresorter, dessuten alt fra pappmasjé til messing. I Frankrike ble kontrabass-sarrusofoner i en periode brukt i stedet for kontrafagott i orkesteret, derfor er en del av stemmene som i dag spilles på kontrafagott, for eksempel i verker av Debussy, egentlig skrevet for kontrabass-sarrusofon.
Instrumentet har som andre treblåserinstrumenter gjennomgått en kontinuerlig utvikling i både klang, intonasjon og tekniske muligheter. Først de siste tiårene på 1900-tallet oppsto en viss sololitteratur for instrumentet. Susan Nigro har spilt inn flere soloplater på kontrafagott, og i 2006 uroppførte Lewis Lipnick en kontrafagottkonsert av Kalevi Aho med Bergen Filharmoniske Orkester. En komponist som har gitt betydelige bidrag til kontrafagottlitteraturen er norske Terje Bjørn Lerstad.
Kontrafagott er et dyrt instrument, og de fleste eies av profesjonelle orkestre og musikkhøyskoler og konservatorier. Det er ikke vanlig å ha kontrafagott i korps og amatørorkestre, selv om det finnes unntak.


== Eksterne lenker ==
Ressurser om kontrafagott
Petter Pettersson

Petter Pettersson (født 21. mai 1939 i Molde) er en norsk skribent og kulturarbeider, utdannet i Oslo, Borås og London. Senere år aktiv i dags- og fagpresse om emner som musikk, fluefiske og reiseliv samt levert bidrag til diverse bøker om ulike emner.
Styremedlem i Moldejazz 1963 - 2013, og før den tid
med i Storyville Jazz Club og ledet klubbens dixieland-orkester.  
Nasjonalt har han vært styremedlem og nestleder i Norsk jazzforbund og redaktør
i medlemsbladet Jazznytt; senere Norsk Jazzforum. Han har også vært engasjert i næringsliv med tillitsverv i lokale og nasjonale organisasjoner.


== Utmerkelser ==
Kongens fortjenstmedalje i gull (under Moldejazz, 2004)
Buddyprisen, ærespris, 2003


== Referanser ==
Sverige under Paralympiske vinterleker 2006

Sverige deltok med i alt 19 deltakere i de paralympiske vinterlekene 2006 i Torino. Sverige var ett av fem land som deltok i alle idrettene ved disse lekene. De andre fire var Canada, Italia, Norge og USA.
Før lekene i Torino 2006 hadde Sverige vunnet 92 medaljer (25 gull, 30 sølv og 37 bronse) fra de 8 vinterlekene nasjonen hadde deltatt i siden 1976.


== Medaljer ==


=== Bronse ===
Rullestolcurling
Glenn Ikonen, Rolf Johansson, Jalle Jungnell, Bernt Sjöberg, Anette Wilhelm


== Deltakere ==
Alpin skiidrett
Ronny Persson – skadet, kan ikke starteKjelkehockey
Amanda Ahrnbom, Aron Andersson, Magnus Carlsson, Jan Edbom, Marcus Holm, Kenth Jonsson, Göran Karlsson, Jens Kask (lagkaptein), Rasmus Lundgren, Peter Melander, Leif Norgren, Frank PedersenRullestolcurling
Jalle Jungnell, Glenn Ikonen, Bernt Sjöberg, Anette Wilhelm, Rolf JohanssonLangrenn/Skiskyting
Stina Sellin


== Referanser ==


== Kilder ==
Svenska handikappidrottsförbundet


== Se også ==
Sverige ved de paralympiske leker
Kerry King

Kerry Ray King (født 3. juni 1964 i Los Angeles, California) er gitarist i det amerikanske thrash metal-bandet Slayer. Han spilte også for Megadeth en kort periode i 1984, men da han ble bedt om å velge mellom Slayer og Megadeth valgte han Slayer. Kerry King har senere uttalt at Dave Mustaine er en drittsekk og at alle hater han.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kerry King – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kerry King på Internet Movie Database 
(en) Kerry King hos The Movie Database 
(en) Kerry King på Discogs 
(en) Kerry King på MusicBrainz 
(en) Kerry King på Encyclopaedia Metallum 
(en) Kerry King på Songkick 
(en) Kerry King på Last.fm 
(en) Kerry King på AllMusic
Stubøprisen

Stubøprisen er en utmerkelse som deles ut  hvert annet år til minne om jazzgitaristen Thorgeir Stubøs (1943–86). Det er basert på et  minnefond etablert i 1987 med bidrag fra privatpersoner, kulturorganisasjoner, nordnorske kommuner og fylkeskommuner. Prisen gis til en person som har gjort en særlig innsats for jazzmiljøet i Nord-Norge.
Mottakere av prisen, som deles ut ved Festspillene i Nord-Norge i Harstad, et stipend på 15 000 og en statuett av Karl Erik Harr, har vært

Kjell Bartholsen fra Hammerfest, saksofon (1989)
Henning Gravrok fra Bodø, saksofon (1991)
Marit Sandvik fra Tromsø, vokal (1993)
Øystein Norvoll fra Tromsø, gitar (1995)
Jan Gunnar Hoff fra Bodø, piano (1997)
Trond Sverre Hansen fra Narvik, slagverk (1999)
Konrad Kaspersen fra Tromsø, kontrabass (2001)
Øystein B. Blix fra Tromsø, trombone (2003)
Tore Johansen fra Bodø, trompet (2005)
Hallgeir Pedersen fra Øksfjord, gitar (2007)
Finn Sletten fra Bodø, slagverk (2009)
Jan Ditlev Hansen, musikkjournalist og forfatter (2011)
Tim Challman fra Stokmarknes og Nashville, saksofon og fløyte (2013)
Oddmund Finnseth fra Sortland, bass, pedagog (2015)
Håvard Stubø fra Narvik (2017)
Roger Johansen fra Bodø, slagverk (2019)
Arvid Martinsen fra Mosjøen, trombone (2021)


== Referanser ==
Ruth Smith

Ruth Smith Nielsen (født 5. april 1913 i Vágur på Suðuroy, død 26. mai 1958 ved Nes) var en færøysk maler.
Hun bodde i København fra 1930 til 1948, og tok sin utdannelse ved Høyers tegneskole og Kunstakademiets malerskole. Hun omtales som Færøyenes mest betydelige kolorist, og nøt stor anerkjennelse fra sin lærer Aksel Jørgensen. Hun var svært selvkritisk i sine arbeider. Separatutstilling i Tórshavn i 1959. Arbeider finnes i Listasavn Føroya, Ruth Smith savnið i Vágur og i Føroya Banki.
Hun døde på en ensom svømmetur i Vágsfjørður, ved nabobygda Nes.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dagmar Warming: Ruth Smith : Lív og verk. Tórshavn: Listasavn Føroya, 2007 – ISBN 978-99918-987-0-4 (færøysk, 294 s.)


== Eksterne lenker ==
(en) Ruth Smith – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ruth Smith – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Dansk kvindebiografisk leksikon biografi
Listasavn Føroya biografi og bilder
Kunstindeks Danmark Arkivert 14. april 2021 hos Wayback Machine. biografi og bibliografi
Henning Gravrok

Henning Gravrok (født 19. mars 1948 i Tovik ved Harstad) er en norsk jazzmusiker (saksofon) og musikkpedagog, oppvokst i Harstad, med lærerutdannelse.  Han har siden 1975 vært sentral i jazzmiljøet i Tromsø og Bodø.
I Tromsø spilte han i «Hei og Hå» (1975–79) og «Heraklium» (1976–78), i Inge Kolsvik kvartett (1979–80), i «Fusion Band» (1980–81) Kjell Svendsen kvintett (1981–83), Øystein Norvoll kvintett og «Synk» (1983–84).  I den senere tid har han tatt del i Nord-Norge-orkestret Bossa Nordpå, samt medvirket i Marit Sandvik Band.
Hans platedebut skjedde som medlem i Thorgeir Stubø kvintett (1981). I Bodø ledet han lenge Bodø Big Band samt Ad Lib Jazzklubb. Gravrok har gitt ut Minner om i morgen (1991) som ga ham Stubøprisen (1991). Hans Henning Gravrok Band utga Hyss (Euridice, 1996) og Ord med tekster av Rolf Jacobsen (Tylden, 1999). Hans seneste utgivelse er Sense (Turn Left Productions, 2006), med besetningen Eivind Valnes på piano, Rune Nergård på bass, Børge Petersen-Øverleir på gitar og Andreas Håkestad på trommer.
Som komponist har han bidratt med verk til Festspillene i Nord-Norge (1980, 1989) og Bodøs 175-årsjubileum (1991), samt tonesatt Ole Rølvågs romanserie «Peder Seier», oppsatt på Nordland Teater (2006). Han er også førsteamanuensis ved musikkonservatoriet ved Universitetet i Tromsø.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Henning Gravrok i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Henning Gravrok i BIBSYS
Biografi fra Jazzbasen.
Diskografi fra Jazzbasen.
Click-to-call

Click-to-call eller klikk-for-å-ringe er en funksjonalitet som kan bygges inn i elektroniske dokumenter eller andre grenseflater på datamaskiner.
Typisk innebærer det at en spesiell hyperlenke opprettes og er markert i dokumentetet eller grenseflaten, mens et museklikk eller annen aktivering av lenken gjør at en telefonisk forbindelse opprettes. Dette er ofte forbundet med et softphone-program, men kan også aktivere andre fysiske eller eksterne telefonenheter.


== Eksempler ==
Telefonkatalogen på internett er et eksempel på et typisk (strukturert) dokument som har «klikkbare» telefonnummer. Det kan være gule (kommersielle) eller hvite (personlige) sider.
Banker eller andre serviceorganisasjoner har noen ganger en hyperlenke eller funksjon slik at de kan ringe kunden tilbake, uten at kunden (vanligvis) behøver å betale samtalekostnaden. Da vil typisk en kundebehandler ringe kunden som aktiverte lenken eller funksjonen, og samtidig vite i hvilken sammenheng kunden aktiverte forespørselen.
Den norskutviklede Interfon-PC klienten var et tidlig prosjekt med click-to-call, og var først i verden med klikkbare telefonnummer på gule og hvite sider på internett.
Jeff Hanneman

Jeffrey John «Jeff» Hanneman (født 31. januar 1964 i Oakland i California, død 2. mai 2013 i Inland Empire i California) var en amerikansk musiker.
I 1981 stiftet Hanneman det amerikanske thrash metal-bandet Slayer sammen med gitaristen Kerry King. Jeff Hanneman var siden gitarist for Slayer frem til et edderkoppbitt i 2011 tvang ham til å ta en pause. Foruten et kortvarig punkprosjekt, Pap Smear, var Slayer det eneste bandet han spilte i.
Hanneman døde av leversvikt 2. mai 2013. Den offisielle dødsårsaken var skrumplever som følge av alkoholmisbruk.


== Diskografi ==


=== Album med Slayer ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jeff Hanneman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jeff Hanneman på Internet Movie Database 
(en) Jeff Hanneman hos The Movie Database 
(en) Jeff Hanneman på Discogs 
(en) Jeff Hanneman på MusicBrainz 
(en) Jeff Hanneman på Encyclopaedia Metallum 
(en) Jeff Hanneman på Songkick 
(en) Jeff Hanneman på AllMusic
Pål Løkkeberg

Pål Løkkeberg (født 2. august 1934 i Oslo, død 29. januar 1998) var en norsk skuespiller og regissør for teater og fjernsynsfilmer.Hans første oppsetning var på Oslo Nye Teater i 1961 med stykket Den store Kean av Alexandre Dumas der faren var Kean.  Året efter utga han Kafkas Prosessen som kortfilm. Pål Løkkeberg gikk på filmskole i Frankrike, lot seg inspirere av Michelangelo Antonioni og Jean-Luc Godard og ble nominert til Gullbjørnen i 1967 for debutfilmen Liv (1967). I 1970 hadde hans neste kinofilm Exit premiere. Inspirasjonen fra Jean-Luc Godard og Den Franske Nye Bølge var åpenbar, spesielt i Exit.
Hans oppsetning av Gjengangere ga ham Kritikerprisen i 1972. I 1990 fikk han Amandaprisen for beste dramatiske fjernsyns-produksjon for Canto Libre som ble laget for Fjernsynsteatret i 1989. Løkkeberg døde av kreft i 1998.  Hans siste teaterproduksjon var forestillingen Kunst på Nationaltheatret, som hadde premiere i 1997.
Han var sønn av skuespillerne Rønnaug Alten (1910–2001) og Georg Løkkeberg (1909–1986). Under andre verdenskrig flyktet familien til Sverige. Han var gift med Vibeke Løkkeberg (født 1945), som debuterte som skuespiller i hans film Liv (1967) og også spilte i Exit (1970). Løkkeberg var senere gift med skuespilleren Liv Bernhoft Osa (født 1957).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Pål Løkkeberg i BIBSYS
(en) Pål Løkkeberg på Internet Movie Database 
(no) Pål Løkkeberg hos Sceneweb 
(sv) Pål Løkkeberg i Svensk Filmdatabas 
(da) Pål Løkkeberg på Filmdatabasen 
(da) Pål Løkkeberg på danskefilm.dk 
(da) Pål Løkkeberg på danskfilmogtv.dk 
(en) Pål Løkkeberg på AllMovie 
(en) Pål Løkkeberg hos The Movie Database
Dave Lombardo

Dave Lombardo (født 16. februar 1965 i Havanna på Cuba) er en amerikansk trommeslager.
Han har tidligere spilt med Testament og Slayer. Nå spiller han for The Misfits.


== Diskografi ==
Album med Slayer

Album med Testament

Album med Voodoocult


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Dave Lombardo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dave Lombardo på Internet Movie Database 
(en) Dave Lombardo hos The Movie Database 
(en) Dave Lombardo på Discogs 
(en) Dave Lombardo på MusicBrainz 
(en) Dave Lombardo på Encyclopaedia Metallum 
(en) Dave Lombardo på Spotify 
(en) Dave Lombardo på Songkick 
(en) Dave Lombardo på AllMusic
Bjørn Bjørnsen

Bjørn Mangor Bjørnsen (født 16. august 1937 i Stavanger) er en norsk journalist, pressefotograf, redaktør, forfatter og historiker. Han er blant annet forfatter av en lærebok i historie for den videregående skole. Han har skrevet et 50-talls bøker om alt fra Narvik i 1940 og filmkritikk til Landsbankens og arbeiderbevegelsens historie. Blant hans tidligere arbeidsplasser var den aller første Sarpsborg Arbeiderblad og senere i bladet Aktuell fra tidlig på 1960-tallet til bladet ble lagt ned i 1974. I 2005 skrev han boken om OBOS' historie.
Bjørnsen var Norsk Faglitterær Forfatterforenings første formann, og satt som foreningens formann i tre perioder: 1978–80, 1982–84 og 1986–88. Han var blant stifterne av Humanistiske sosialdemokrater 13. mars 2006.


== Bibliografi ==

Abort i Norge (1966)
En mann kalt Gulosten (1968)
Vel blåst : et dag-til-dag program for dem som vil slutte å røyke (1971)
Det var en gang en folkeavstemning (sammen med Hans Normann Dahl) (1973)
Balladen om en cellesanger : Hans Aleksander Hansen, lyriker og løsgjenger (1973)
Hvem løy? : referat av saken mellom Arne Haugestad og Aftenposten/Erling Norvik (1973)
Johannas verden (1974)
Det utrolige døgnet (1977)
Narvik 1940 (1980)
Slik vi så det: 50 år gjennom kameraøyet (1983)
Har du hjerte? Tusener lider! (1984)
Har du frihet og sommersol kjær? (1986)
Plutselig en dag : november-revolusjonen i DDR (1990)
Våre nye folkeeventyr : medieindustrien mot år 2000 (1993)
Under bomberegnet : Det sivile luftvern før 1945. Direktoratet for sivilt beredskap. 1995. ISBN 8299346215. 
Vår historie (1998)
Hele folket i hus - OBOS 1929-1970 (2007)
Hele folket i hus - OBOS 1970-2009 (2009)


== Referanser ==
Serbokroatisk

Serbokroatisk er en felles betegnelse på noen av språkene som ble snakket i det tidligere Jugoslavia; serbisk, kroatisk, bosnisk og montenegrinsk. Nå til dags er betegnelsen omstridt og blir ikke brukt så ofte.
Det standardiserte språket baserte seg på štokavisk dialekt, og ble benyttet som offisielt språk i det tidligere Jugoslavia (sammen med slovensk og makedonsk) fra 1923 til ca. 1993. 
Oppdelingen av Jugoslavia etter krigene førte til at de nye statene Bosnia-Hercegovina og Kroatia begynte å bruke «sine» språk som offisielle språknormer og begynte å benytte seg av særegne trekk for å definere sin nasjonalitet.  


== Forskjeller ==
Basic Instinct 2

Basic Instinct 2 er en filmthriller fra 2006 med Sharon Stone i hovedrollen som forfatteren Catherine Tramell. 
Filmen ble slaktet av kritikerne og ble en av årets største flopper på kino. Den ble kåret til årets verste film under Razzie-utdelingen.Den er en oppfølger til Basic Instinct, som kom i 1992. Basic Instinct 2 ble spilt inn i London mellom april og august 2005.


== Handling ==
Forfatter «Catherine Tramell» (Stone) er igjen kommet i konflikt med loven. Hennes ektemann, en engelsk fotballspiller (spilt av tidligere landslagsspiller for England Stan Collymore), druknet da bilen deres havnet i Themsen mens paret hadde sex i bilen. Scotland Yard ansetter psykiater «Dr. Michael Glass» (Morrissey) slik at han kan evaluere «Tramell» før hun blir stilt for retten. «Tramell» blir aldri stilt for retten, og hun ber «Glass» om å bli hennes private psykiater, samt hovedperson i sin neste roman. I likhet med detektiv «Nick Curran» (fra film nr 1) blir Glass lurt inn i et spill av seksualitet.


== Kontroverser ==


=== «Development Hell» ===
Filmen havnet i det som man i filmbransjen kaller «Development Hell» i hovedparten av 2000-tallet. Filmens lanseringsdato var i utgangspunktet satt til mars 2002, men produksjonslaget havnet i en del problemer, blant annet med å finne en mannlig skuespiller til å ta spille Glass. De greide til slutt ikke å finne en skuespiller innen datoen for produksjonsstart i 2001, og filmen ble kansellert. Stone saksøkte produsentene kort tid etterpå på grunn av kontraktsbrudd.
I 2004, like før saken skulle opp i retten, inngikk de to sidene et forlik. En av betingelsene for forliket var at filmen skulle lages som opprinnelig planlagt. I 2005, etter å ha signert David Morrissey i den mannlige hovedrollen, startet produksjonen.


== Rolleliste ==
Sharon Stone som Catherine Tramell.
David Morrissey som Dr. Michael Glass.
Charlotte Rampling som Dr. Milena Gardosh.
David Thewlis som Roy Washburn.
Flora Montgomery som Michelle Broadwin.
Heathcote Williams som Dr. Jakob Gerst.
Hugh Dancy som Adam Towers.
Indira Varma som Denise Glass.
Anne Caillon som Laney Ward.
Iain Robertson som Peter Ristedes.
Stan Collymore som Kevin Franks.
Kata Dobó som Magda.
Jan Chappell som Angela.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
(en) Basic Instinct 2 på Internet Movie Database 
(no) Basic Instinct 2 hos Filmfront 
(no) Basic Instinct 2 på NRK TV 
(sv) Basic Instinct 2 i Svensk Filmdatabas 
(da) Basic Instinct 2 i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Basic Instinct 2 på Allociné 
(nl) Basic Instinct 2 på MovieMeter 
(en) Basic Instinct 2 på AllMovie 
(en) Basic Instinct 2 på Rotten Tomatoes 
(en) Basic Instinct 2 på Metacritic
Arbeiderbevegelsen

Arbeiderbevegelsen viser vanligvis til fagforeninger av ordinære lønnsarbeidere (i motsetning til laug og rene profesjonsforeninger), samt de sosialistiske partiene som i mange land har vokst frem fra eller i tilknyting til denne fagbevegelsen. Arbeiderbevegelse er i så måte en samlebetegnelse på faglige og politiske bevegelser som har sitt sosiale utspring i arbeiderklassen, med sikte på å bedre arbeidernes livs- og arbeidsvilkår.Uttrykket kan i samsvar med dette ikke brukes om enhver bevegelse som grupper av lønnsarbeidere måtte støtte eller være med i, men er et navn på en bestemt politisk bevegelse med et visst sosialt og historisk opphav. På den andre siden kan ordet ikke nødvendigvis monopoliseres av ett bestemt parti i et gitt land, da arbeiderbevegelsen historisk har gitt opphav til ulike tendenser og organisasjoner på venstresiden.
Arbeiderbevegelsens ideer og historie omfatter også en politisk preget kultur, for eksempel arbeiderkor og arbeidersanger og en arbeiderorientert billedkunst og estetikk.


== Se også ==
Arbeiderbevegelsen i Norge
Arbeiderklasse


== Referanser ==
Glødeplugg

En glødeplugg er en elektrisk anordning i en dieselmotor for å forhåndsvarme drivstoffet i sylinderen for at den skal antennes. Når motoren er startet så kobles glødepluggene ut og dieselen selvantennes på grunn av temperaturen motoren opparbeider seg. De aller fleste dieselmotorer må ha en eller annen form for å forvarme innsugsluften, slik at dieselen antennes lettere etter å ha blitt sprøytet inn i forbrenningskammeret (direkteinnsprøytning) ved kaldstart. Dette besørges vanligvis av en glødeplugg i toppen av hver sylinder, eller en gløde-/varmespiral i innsugsmanifolden på et lignende konsept som tennplugger i en bensinmotor.
Når motoren har kommet i gang og fått gå noen sekunder, så er ikke behovet for ekstern oppvarming av innsugsluften lenger til stede, da dette besørges av motorens egen arbeidstemperatur som oppstår pga. dieselmotorens høye kompresjon og arbeidstrykk.
Groovy Entertainment

Groovy Entertainment er et moderne filmproduksjonsselskap som ble grunnlagt i 1996 av Eirik Tyrihjel. 
I tiden fra 1996 og frem til i dag har Eirik Tyrihjel hatt regissør for mer enn 400 reklamefilmer og utallige musikkvideoer.
Groovy Entertainment har hatt oppdrag for alle de store TV stasjonene som NRK, TV 2, TV3 og TVNorge samt flere spillefilmproduksjoner.
Jomfruland fuglestasjon

Jomfruland fuglestasjon, tidligere Jomfruland Ornitologiske stasjon, ligger på nordspissen av Jomfruland, en langstrakt rullesteinsøy som ligger helt ytterst på Skagerrak-kysten i Kragerø kommune. Mye av fugletrekket vår og høst følger kystlinja, og passerer nordspissen av øya. Sammen med en vakker og variert natur gjør dette at Jomfruland har mye å by på for den naturinteresserte!


== Historie og drift ==
Fuglestasjonen ble opprettet i 1969. Til å begynne med holdt den til ved fyret midt på øya.
Siden mesteparten av stasjonsarbeidet i form av ringmerking og trekktellinger også da fant sted på Nordenden, ble det etter hvert tungvint. I 1980 flyttet fuglestasjonen inn i nye lokaler på Øitangen. Det gamle kalkunhuset på Øitangen gård ble satt i stand gjennom dugnadsinnsats fra medlemmene i Norsk Ornitologisk Forening, avdeling Telemark.
Fra og med 1980 har fuglestasjonen hatt kontinuerlig bemanning i sesongen (mars til november).
Helt fra starten har fuglestasjonen vært drevet på grunnlag av frivillig innsats. Siden 1990 har flere sivilarbeidere gjort tjeneste ved stasjonen. Disse og andre korttidsengasjerte har utgjort ryggraden for den faste bemanningen. Likevel er det adskillig innsats som legges ned av folk som deltar frivillig i stasjonsarbeidet i helger, ferier og liknende.


== Hekkende fugler ==
På grunn av den varierte vegetasjonen er forholdsvis mange fuglearter funnet hekkende på øya. Til nå er 92 arter funnet hekkende, hvorav ca. 40-50 trolig hekker årlig. Faste innslag er blant annet hauksanger (eneste faste hekkeplass i Norge per i dag?), nattergal, rosenfink og tornskate. Enkelte funn er gjort av østsanger (1992, eneste hekkefunn i Norge), skogdue, skjeand og hvitkinngås (de siste to på nærliggende øyer). Et stort antall sjøfugler hekker på holmer og skjær rundt Jomfruland. Blant disse kan nevnes teist.


== Eksterne lenker ==
Hjemmesider til fuglestasjonen
Prosjekterende

Prosjekterende er en betegnelse på fagfolk som tegner, beskriver og beregner bygge- og anleggsleveranser (entrepriseprosjekter). Det arbeid de foretar kalles å prosjektere. De fagfolk som utfører denne prosjekteringen er vanligvis arkitekt og rådgivende ingeniør.
Også for andre typer leveranser, bl.a. dataprogrammer, brukes betegnelsen prosjekterende om dem som utfører lignende arbeid.
I entrepriseprosjekter blir det dokumentmaterialet som de prosjekterende utarbeider, benyttet som dokumentunderlag for det arbeid som entreprenørene utfører. I tradisjonelt organiserte prosjekter er det byggherre som har avtale med de prosjekterende. I de såkalte totalentrepriser har  en entreprenør avtale med de prosjekterende.
Det er en egen Norsk Standard (NS) for avtaler mellom byggherre og prosjekterende, med tilhørende avtaledokument:

NS 8401:2010 Alminnelige kontraktsbestemmelser for prosjekteringsoppdragI bustadoppføringslova som gjelder avtale om bolig for forbruker, er de prosjekterende kalt konsulent.


== Se også ==
Prosjektering, også kalt prosjektplanlegging


== Kilder ==
Hans Cappelen: «Byggherren og kontraktene», Oslo 2001 (1. opplag 1994), og i HolteProsjekts program «Bygglex», Oslo 2005
Advokatfirmaet Cappelen & Krefting DA: «Oppføring av egen bolig» (Oslo 1998) om bustadoppføringslova
Hans Jakob Urbye: "Kommentarer til NS 8401 og NS 8402", Oslo 2011