jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Leon Spinks

Leon Spinks (født 11. juli 1953 i St. Louis i Missouri i USA, død 5. februar 2021 i Henderson i Nevada) var en amerikansk tungvektsbokser.
Han vant en olympisk gullmedalje i boksing i lett tungvekt under OL i 1976. Han var eldre bror av bokseren Michael Spinks.
Spinks skrev boksehistorie da han 15. februar 1978 i sin åttende proffkamp, raskere enn noen tidligere, vant verdensmestertittelen i tungvekt gjennom å beseire en aldrende og formsvak Muhammad Ali i en 15-runders kamp i Las Vegas.
Spinks ble av World Boxing Council fratatt sin verdensmestertittel da han vegret seg mot å forsvare sin tittel mot den førsterangerte utfordreren Ken Norton. Han valgte isteden å bokse om World Boxing Associations tungvektstittel i en returkamp mot Ali. WBCs tungvektstittel gikk da til Norton, og dette var første gang en tungvektsbokser hadde blitt mester uten å ha måttet entre bokseringen. Spinks tapte returkampen mot Ali i New Orleans 15. september 1978.
Spinks bokset 46 kamper som profesjonell og vant 26, hvorav 14 på knockout, tapte 17, mens tre endte uavgjort.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Leon Spinks – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Leon Spinks – Olympedia 
(en) Leon Spinks – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Leon Spinks – BoxRec
Elgåfossen

Elgåfossen (svensk: Älgafallet) er Østfolds høyeste uregulerte fossefall med en fallhøyde på 46 meter. Den ligger lengst sør i Østfold, nær Holtet i Enningdalen. Grensen mot Sverige går midt i fossen. Den er derfor også Bohusläns høyeste uregulerte fossefall. Elgåfossen, som er en del av elva Elja (Elgå), renner ut i Enningdalselva.
Ved fossen kan man se rester av gamle Saga husmannsplass (fra 1859), med tømmerdrift, sag og mølle. Rundt fossen kan man se grunnmuren etter mølle, gamle møllesteiner, og stenpilarer fra en tømmerrenne som gikk ned langs fossen. Plassen var bebodd til frampå 60-tallet. Rundt fossen er det nå opparbeidet natursti og det er mulig å krysse elven både ovenfor og nedenfor fossen.
Elgåfossen kan nås via rasteplass ved fylkesvei 22, ca. 700 meter nord for riksgrensen, på strekningen som kalles den Blå-grønne veien. Det er knapt 400 meter å gå inn til fossen, og der kan grensen krysses på en gangbru rett nedenfor fossefallet.
Cyste

En Cyste (gr. kyrtos = blære, sekk) er en lukket vevslomme eller sekk med ett eller flere rom, avgrenset av en klart definert kapsel, som inneholder væske eller halvflytende materiale. Som regel dreier det seg om en unormal vevsstruktur som skyldes tilstopning av utførselsganger, unormal utvikling av et organ eller parasittinfeksjon. Omliggende vev kan ta skade av en cyste på grunn av volumeffekt, og enkelte cyster (f.eks. eggstokkcyster) kan være smertefulle.
Man skiller mellom ekte cyster som er omgitt av epitel og pseudocyster som er omgitt av bindevev. En tredje gruppe omfatter hudcyster som talgkjertel-, follikkel- og epitelcyster (bl.a. aterom).


== Se også ==
Lateral halscyste
Medial halscyste
Ken Norton

Kenneth Howard Norton (født 9. august 1943 i Jacksonville i Illinois i USA, død 18. september 2013 i Arizona) var en amerikansk bokser. Han var verdensmester i tungvektsboksing i 1978.
Han ble utropt til verdensmester av World Boxing Council 18. mars 1978 da den regjerende mesteren Leon Spinks vegret seg mot å møte ham i en tittelkamp. Spinks ble av World Boxing Council fratatt sin verdensmestertittel. Det er første gangen en tungvektsbokser har blitt mester uten å ha behøvd å entre bokseringen.
I sin første tittelkamp, mot førsteutfordreren Larry Holmes, tapte han knepent i en tøff femtenrunderskamp og Holmes ble ny verdensmester. Norton er unik som tungvektsmester, han er den eneste som ikke har vunnet noen tittelkamp. Han ble allikevel regnet som en av de beste i sin tid, og var særlig kjent for å ha slått Muhammad Ali i 1973.Han trakk seg tilbake fra boksingen i 1981 etter å blitt slått ut på knockout i første runden av Gerry Cooney. Som profesjonell gikk han 50 kamper, han vant 42, hvorav 33 på knockout, tapte 7 og 1 endte uavgjort. Han ble valgt inn i International Boxing Hall of Fame.
Han døde 18. september 2013 av hjerteinfarkt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ken Norton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ken Norton på Internet Movie Database 
(en) Ken Norton på AllMovie 
(en) Ken Norton hos The Movie Database 
(de) Ken Norton – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Ken Norton – California Sports Hall of Fame 
(en) Ken Norton – BoxRec
John Tate (bokser)

John Tate (født 29. januar 1955, død 9. april 1998) var en amerikansk bokser. Han var verdensmester i tungvektsboksing 1979–80.
Under OL-1976 vant han en bronsemedalje, og 20. oktober 1979 ble han verdensmester ved å beseire Gerrie Coetzee på poeng. Han vant WBAs tungvektstittel som var ledig etter at Muhammad Ali frasa seg tittelen noen måneder tidligere. Fem måneder senere tapte han tittelen til Mike Weaver. Tate ledet kampen klart, men i siste runden fikk Weaver inn et så tungt slag på Tates hake at Tate mistet bevisstheten i flere minutter.
Tate bokset 37 kamper som profesjonell. Han vant 34, hvorav 23 på knockout, og tapte 3.
Han døde 9. april 1998 etter skader han pådro seg i en bilulykke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) John Tate – Munzinger Sportsarchiv 
(en) John Tate – Olympedia 
(en) John Tate – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) John Tate – BoxRec
Mike Weaver

Michael «Mike» Dwayne Weaver (født 7. juli 1952 i Gatesville i Texas i USA) er en amerikansk tidligere tungvektsbokser. Han var verdensmester 1980–82.
Han ble verdensmester 31. mars 1980 etter en tittelkamp i Knoxville, Tennessee mot WBAs mester John Tate. Tate ledet kampen klart, men i 15. og siste runden, da det gjensto 45 sekunder av kampen, fikk Weaver inn et kraftig slag på Tates hake, Tate gikk i gulvet og mistet bevisstheten i flere minutter og Weaver var ny verdensmester. Han forsvarte sin tittel to ganger. Han vant på knockout i åttende runden mot tidligere verdensmester Gerrie Coetzee i en kamp i Sør-Afrika, og 1. oktober 1981 vant han en femtenrunders kamp i Rosemont, Illinois mot James Quick Tillis på poeng. Han tapte sin tittel 10. desember 1982 i en kamp mot Michael Dokes.
Weaver la hanskene på hyllen 1998. Som profesjonell bokser gikk han 59 kamper. Han vant 41, hvorav 28 på knockout, tapte 17 og 1 endte uavgjort.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mike Weaver – BoxRec
Michael Dokes

Michael Dokes (1958–2012) var en amerikansk bokser. Han var verdensmester i tungvektsboksing 1982–83.
Han ble verdensmester 10. desember 1982 gjennom å vinne en tittelkamp mot regjerende WBA-mester Mike Weaver på knockout i første runde. Han tapte sin verdensmestertittel 23. september 1983 til Gerrie Coetzee i Akron, Ohio. Coetzee vant på knockout i den tiende runden.
Martínez vant sølv i boksing i vektklassen tungvekt under de Panamerikanske leker 1975 i Mexico by i Mexico.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Michael Dokes – BoxRec
Mzilikazi

Mzilikazi («blodveien» eller «den store vei») (født ca. 1790, død 9. september 1868) var en sørafrikansk konge som grunnla matabelekongedømmet i det som nå er Zimbabwe. Han var sønn av Matshobana og ble født nær Mkuze, Zululand nå del av Sør-Afrika) og døde ved Ingama, Matabeleland (nær Bulawayo, Zimbabwe). Mange regner ham som den største sørafrikanske militærlederen etter zulukongen Shaka.Han førte sin stamme, khumalo, på en 800 km lang reise fra Zululand til det som nå er Zimbabwe. På veien viste han betydelig statsmannsevner ettersom han klarte å samle sitt eget folk og de mange stammene han erobret til et stort og etnisk rikt, men sentralisert, kongedømme.Han var opprinnelig en av Shakas løytnanter, men i 1823 kranglet han med ham og gjorde opprør. Fremfor å møte rituell henrettelse, flyktet han nordover sammen med sin stamme. Han reiste først til Mosambik, men i 1826 flyttet han vestover inn i Transvaal på grunn av fortsatte angrep fra sine fiender.
Fortsatte angrep fikk ham først til å flytte vestover igjen til dagens Botswana og senere nordover til det som nå er Zambia i 1837. Han klarte ikke å erobre den innfødte kololo–nasjonen der og reiste sørøst til det som ble kjent som Matabeleland (sørvest i dagens Zimbabwe) og slo seg ned der i 1840.
Etter hans ankomst organiserte han sine tilhengere i et militærsystem med regiment–kraaler, lignende de til Shaka, som ble sterke nok til å slå tilbake boernes angrep i 1847–1851 og tvinge regjeringen til Den sydafrikanske republikk til å signere en fredsavtale med ham i 1852.
Mens Mzilikazi var generelt vennlig overfor europeisk reisende, førte oppdagelsen av gull i Matabeleland i 1867 til en flom av bosettere som han ikke klarte å kontrollere og som førte til det kongedømmets endelige nederlag under hans etterfølger Lobengula.


== Referanser ==
William Gallas

William Éric Gallas (født 17. august 1977 i Asnières-sur-Seine) er en fransk tidligere fotballspiller som sist spilte for Perth Glory. 
Gallas debuterte for Frankrike i 5-0-seieren over Slovenia i en EM-kvalifiseringskamp i oktober 2002. Han spilte for Frankrike i EM 2004 og VM 2006 i Tyskland.
Gallas er forsvarsspiller, men brukes også i defensiv/sentral midtbaneposisjon. Han var Arsenals kaptein etter at Thierry Henry forlot klubben sommeren 2007 til slutten av 2008.
Han la opp 16. oktober 2014.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) William Gallas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) William Gallas – Munzinger Sportsarchiv 
(en) William Gallas – FIFA 
(en) William Gallas – Transfermarkt 
(en) William Gallas – Transfermarkt (manager) 
(en) William Gallas – national-football-teams.com 
(en) William Gallas – WorldFootball.net 
(en) William Gallas – Soccerbase.com 
(en) William Gallas – FootballDatabase.eu 
(de) William Gallas – fussballdaten.de 
(en) William Gallas – Soccerway 
BBC-profil Arkivert 25. mai 2006 hos Wayback Machine.
David Batty

David Batty (født 2. desember 1968 i Leeds, England) er en tidligere engelsk fotballspiller.
Batty startet sin fotballkarriere i Leeds United, hvor han var profesjonell i seks sesonger. Han var med på klubbens store opptur på begynnelsen av 90-tallet og vant ligaen i England i 91/92-sesongen.
Deretter gikk turen til Blackburn Rovers. Dessverre for Batty gikk han skadet store deler av sin første hele sesong og spilte kun fem kamper da klubben tok sitt første seriemesterskap på 80 år.
Newcastle United var neste stoppested for den tøftspillende Leedsgutten. Laget fra Tyneside kjempet på dette tidspunktet i toppen av Premier League, men det ble ikke noe ligamesterskap i denne klubben, selv med en av ligaens beste spisspar i Alan Shearer og Les Ferdinand.
Ringen ble sluttet i 1998, da Leeds kjøpte tilbake sin tidligere midtbanespiller. Det var i dette siste Leedsoppholdet at Batty fikk gleden av å spille semifinale i Mesterligaen mot Valencia. Dessverre var Leeds et nummer for små, og det endte med tap. Tiden som fulgte var ikke en positiv erfaring verken for Batty eller klubben hans. Satsingen førte klubben i økonomiske ruiner, og alle stjernene forsvant. Batty la opp sommeren 2004.
Han fikk med seg 42 kamper i den engelske landslagsdrakta. Han vil huskes for sin innsats på midtbanen til England sammen med Paul Ince i 0–0-kampen borte mot Italia, et resultat som sendte England til VM i Frankrike i 1998. Nettopp disse to som var banens beste i Italia, var de to syndebukkene i det påfølgende VM, da de bommet hver sin straffe i straffekonkurransen mot Argentina. I ettertid uttalte Batty at det var hans første straffe på seniornivå. I de to foregående mesterskapene England var med i, ble Stuart Pearce og Gareth Southgate store syndebukker i England. Straffebommen til Batty i 1998 kom litt i skyggen ettersom David Beckham ble utvist tidligere i kampen og fikk «all skylden».
Noe av det Batty vil huskes for, er harde taklinger og tøft spill. Men som han selv skriver i sin biografi: «Alle tror jeg er en tøftspillende midtbanespiller som ofte får gule og røde kort, men det skal sies at jeg ikke ble utvist før jeg var 28 år».


== Klubber ==


== Eksterne lenker ==
(en) David Batty – FIFA 
(en) David Batty – Transfermarkt 
(en) David Batty – national-football-teams.com 
(en) David Batty – Soccerbase.com 
(en) David Batty – FootballDatabase.eu 
(en) David Batty – EU-Football.info 
(en) David Batty – FBref
Gerrie Coetzee

Gerhardus «Gerrie» Christian Coetzee (født 8. april 1955 i Boksburg i Sør-Afrika, død 12. januar 2023) var en sørafrikansk bokser. Han var verdensmester i tungvektsboksing 1983–84. Han ble den første afrikanske bokseren som gikk en tittelkamp og også den første verdensmester fra Afrika.Han gikk sin første tittelkamp mot John Tate om den ledige WBA-verdensmestertittelen etter Muhammad Ali, og Tate vant 15-runderskampen på poeng. I sitt andre forsøk på å bli verdensmester møtte han Mike Weaver i en tittelkamp i Sør-Afrika. Coetzee gulvet Weaver i den åttende runden, men Weaver kom seg opp og vant på knockout i runde 13. I sin tredje tittelkamp, denne gang mot verdensmester Michael Dokes 23. september 1983 i Akron i Ohio, vant Coetzee på knockout i tiende runde og ble Afrikas første verdensmester i tungvektsboksing og den første hvite mesteren siden Ingemar Johansson 23 år tidligere.
Han tapte sin tittel til Greg Page 1. desember 1984 da Coetzee gulvet Page i første runde, men Page kom tilbake og vant på knockout i runde åtte.
Coetzee bokset 40 kamper som profesjonell. Han vant 33, hvorav 20 på knockout, og tapte seks, og én kamp endte uavgjort.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gerrie Coetzee – BoxRec
Rise

Rise kan ha flere betydninger:

Stedsnavn
Rise (Gulen), sted i Sogn og Fjordane.
Rise stasjon, nedlagt stasjon i Aust-Agder
Rise (Oppdal), grend i Oppdal i Sør-Trøndelag
Rise kraftverk, i elva Driva i Oppdal
Rise (Bø i Vesterålen), sted i Nordland
Rise (Sortland), sted i Nordland
Rise (Arendal), sted i Arendal kommuneAnnet
Rise (straff), prylestraff
Troll
Jotne
Jette F. Christensen

Jette Fugelsnes Christensen (født 1. juni 1983) er en norsk politiker (Ap). Hun var stortingsrepresentant fra 2013 til 2021, og leder av Riksvalgstyret 2021.
Christensen var vararepresentant til Stortinget for Hordaland i perioden 2009–2013. Fra september 2010 til mai 2013 var hun fast møtende stortingsrepresentant som vara for Per Rune Henriksen mens han var statssekretær.Ved stortingsvalget 2013 stilte Christensen til valg som 2. kandidat for Arbeiderpartiet i Hordaland. Hun ble innvalgt som én av fire Arbeiderparti-representanter fra Hordaland. Hun ble gjenvalgt med samme listeplassering ved stortingsvalget 2017. Christensen var medlem av Utenriks- og forsvarskomiteen.Hun tok ikke gjenvalg ved Stortingsvalget høsten 2021, og valgte i stedet å bli hodejeger i rekrutteringsselskapet Visindi.Hun har studert statsvitenskap ved Universitetet i Bergen.Hun er kjæreste med politisk redaktør i Dagens Næringsliv Frithjof Jacobsen.


== Stortingskomitéer ==
2010–2013 medlem av Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité.
2013–2017 medlem av Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité.
2017–2018 medlem av Stortingets utdannings- og forskningskomité.
2018–2021 medlem av Stortingets utenriks- og forsvarskomité


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jette F. Christensen på Internet Movie Database 
(no) Jette F. Christensen hos Stortinget 
(no) Jette F. Christensen hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Jette F. Christensen hos Europarådets parlamentarikerforsamling
Bulawayo

Bulawayo er den nest største byen i Zimbabwe etter hovedstaden Harare med en befolkning på 653 337 innbyggere per 2012. Den ligger i Matabeleland, 439 km sørvest for Harare. Bulawayo fikk bystatus i 1943, og har i likhet med Harare statusen city, hvilket gir tilsvarende status som en provins.
Navnet «Bulawayo» kommer fra ndebele–ordet Kwabulawayo som betyr «stedet for de forfulgte» eller «slakterstedet». Byen er også kjent som kongenes by, skyene eller den blå. Byen ligger på stedet til kraalen til Lobengula, ndebelenes konge, som først grunnla Bulawayo som en bosetning i 1871, rundt 15 km sørøst for dagens bykjerne. I 1881 flyttet kongen bosetningen lenger nord til et område som omtrent korresponderer med Bulawayos moderne nordlige drabantområder. Under matabele–krigen i 1893 fikk fremrykningen til de britiske styrkene kongen til å brenne sin hovedstad og flykte nordover. Styrkene okkuperte byen som ble erklært å være under styret til British South Africa Company den 4. november 1894. 
Under matabeleopprøret i 1896 ble Bulawayo beleiret av ndebele-styrker i flere måneder, og et laager ble etablert for å forsvare byen.
Bulawayo har historisk sett vært handelssenteret i Zimbabwe og er hjemmet til den nasjonale jernbanen i Zimbabwe på grunn av dens strategiske posisjon mellom Botswana, Sør-Afrika og Zambia. Dette oppmuntret byens utvikling som et betydelig industrielt senter. Byen inneholder fremdeles mye av det som er igjen av Zimbabwes tungindustri og matforedling. Den er også den nærmeste store byen til Hwange nasjonalpark og Victoriafallene. I tillegg ligger Matobo nasjonalpark i nærheten.
Uavhengighetskampen i Zimbabwe startet i Bulawayo og i dag er den også hjembyen for den sterkeste opposisjonen til Mugabe-administrasjonen. Byen er multikulturell med innbyggere som snakker minst tre språk. Det er også hjembyen til to store fotballag som er av to etniske grupper, Highlanders og Zimbabwe Saints. I tillegg ligger Queens Sports Club og Bulawayo Athletic Club her, to av tre baner i Zimbabwe hvor testkamper i cricket har blitt spilt.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bridger, P., House, M., and others, 1973. Encyclopaedia Rhodesia, College Press, Salisbury, Rhodesia.


== Eksterne lenker ==
Kart over Bulawayo
Liste over kolonibosettere og handelsmenn i Bulawayo, 1895
Mer om dagens Bulawayo Arkivert 15. juni 2006 hos Wayback Machine.
Manicaland

Manicaland er en provins i Zimbabwe. Den har et areal på 36 459 km² og har rundt 1,6 millioner innbyggere (2002). Mutare er provinshovedstad.
Navnet kommer av at det har vært okkupert av manyika–folket. Manyikaene er en undergruppe av shona–stammen som har en egen variant av språket, manyika språket.
Provinsen er delt inn i syv distrikter:

Buhera
Chimanimani
Chipinge
Makoni
Mutare
Mutasa
Nyanga
William K. Estes

William Kaye Estes (17. juni 1919 – 17. august 2011) var en amerikansk psykolog, ofte regnet blant de mest betydningsfulle i siste halvdel av det tjuende århundre. Han var professor ved Indiana University, Stanford University, Rockefeller University og Harvard University. Åtti år gammel vendte Estes i 1999 tilbake til Indiana-universitetet, der han tilbragte sine siste år som "Distinguished Scholar of Psychology and of Cognitive Science". 
Estes' første viktige forskningsinnsats var innen dyrs adferd og læring. Med B. F. Skinner utviklet han en metode for å måle emosjonelle reaksjoner. Denne metoden er fremdeles mye brukt. På 1960-tallet gikk Estes over til å studere visuell informasjonsprosessering, og gjorde flere viktige bidrag. I siste del av karrieren arbeidet han primært med modellering av menneskelig hukommelse og klassifikasjonslæring. Estes var alltid sterkt interessert i utvikling av formaliserte modeller, og regnes blant grunnleggerne av moderne matematisk psykologi.
Estes hadde en rekke æresdoktorgrader og andre utmerkelser, inkludert den amerikanske National Medal of Science, som han fikk i 1997. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Hergenhahn, B. R. (1982). An introduction to theories of learning. Englewood Cliffs, New Jersey, Prentice-Hall


== Eksterne lenker ==
Omtale på Indiana Universitys hjemmeside
Arne Bonde

Arne Andreas Bonde (født 1924 i Ålesund, død 7. juni 2003 i Oslo) var en norsk journalist, redaktør, reklamemann og forfatter. Han er mest kjent for sin virksomhet som sjefredaktør i Verdens Gang (VG), hvor han var primus motor i omlegningen til tabloidiseringen av avisen. Han ble senere den første programdirektøren i NRK P2.Bonde begynte sin journalistiske løpebane som syttenåring i Norsk Telegrambyrå. Under annen verdenskrig bidro han med stoff til den illegale pressen i Norge. Senere dekket han de siste allierte bombeangrepene på Berlin våren 1945.
Han ble ansatt i VG i 1952, da avisen slet med lave opplagstall og sviktende inntjening. Han overtok som avisens nyhetsredaktør i 1962 og som sjefredaktør i 1967. Ved hjelp av Schibsted, som var blitt overbevist om å overta avisen for én krone, ledet han VG frem til 1974, da publikasjonen var blitt Norges nest største avis, takket være en konsekvent tabloidisering av form og innhold.
Derefter arbeidet Arne Bonde i perioden 1975–77 i reklamebransjen som medeier og direktør i Thau Reklamebyrå, samtidig som han bidro med kommentarer til magasinet Farmand frem til 1982. Senere var han ansatt som forlagsredaktør i Ernst G. Mortensens Forlag fra 1977 til 82. I årene 1982–83 var han sjefredaktør i avisen Frisprog, som han også eide. I 1983 ble Arne Bonde ansatt som første programdirektør i NRKs radiokanal P2. Fra 1995 til 2001 var han redaktør i magasinet Kulturelt Perspektiv.
I sin tildels selvbiografiske bok Tabloid gir Bonde en innsikt i norsk presses utvikling efter krigen med spesiell vekt på VG og NRK.
Han var far til analytiker og journalist Aslak Bonde og farfar til Venstre-politiker Audun Gotaas Bonde. 


== Bibliografi ==
Dus med bilen – en aktuell og populær bok for alle bilister, Oslo, Mortensen 1961
Hundre år i papir, Oslo 1965  – jubileumsbok for Rich. Andvord
Stat og presse – med pennen i jernlunge, Oslo, Cappelen 1975, (ISBN 82-02-03192-3)
Feier-Mattis og andre ildsjeler – Gjensidige Skade 60 år, Oslo, Gjensidige 1982
125 år efter, Oslo, Rich. Andvord 1990 – jubileumsbok for Rich. Andvord
Her er Norge – Lillehammer '94. Bind 2 av 3, (red.), Oslo, Stenersens Forlag 1992, (ISBN 82-7201-179-4)
For lov og rett i 250 år – Oslo politikammer 1744-1994 med spesiell vekt på de siste 50 år, Oslo, Oslo Politikammer 1994, (ISBN 82-993203-0-5)
For kunnskap i tiden: Den norske fagpresses forening 100 år 1898-1998 Oslo, Den Norske Fagpresses Forening 1998, (ISBN 82-994463-0-9)
Tabloid, Arne Bonde (red. Dag Bredal), Kristiansand, IJ-forlaget 2004 (ISBN 82-7147-258-5)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Arne Bondes efterlatte papirer i Riksarkivet
Henriette Birkeland Kitel

Henriette Birkeland Kitel (født 25. juli 1973) er en norsk kickbokser fra Molde. Hun er verdensmester i fullkontakt kickboxing i 1999, europamester i boksing 2001 og 2003, sølv i VM i boksing 2001 og 2002 og sølv i EM i boksing 2005. 
Hun har tre NM-gull i kickboksing og seks NM-gull i boksing. Hun vant kongepokalen i boksing i 2005.Kitel har sort belte i kickboxing. 
Hun var landslagstrener i boksing for kvinner i 2011-2012.
Hun har representert Molde Kickboksingklubb, Fighter Kickboxingklubb og Moldekameratene Bokseklubb.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
CV