jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Aglo videregående skole

Aglo videregående skole er en privat videregående skole på Skatval i Stjørdal kommune. Skolen er en del av Blå Kors. Skolen har i dag ca. 230 elever.


== Fagtilbud ==
Skolens visjon: Aglo videregående skole vil på grunnlag av kristne verdier, hjelpe mennesker til nye muligheter for personlig vekst, trivsel, skolegang og arbeid i et trygt fellesskap.Aglo videregående skole har programområdene frisør, blomster, interiør og eksponeringsdesign, håndverk, design og produktutvikling, helse- og oppvekstfag, salg, service og reiseliv, byggfag, teknologi- og industrifag og påbygging til generell studiekompetanse.


== Historie ==
Byggene var opprinnelig gården Øvre Hammer, som den tyske okkupasjonsmakten beslagla i 1942 for å ombygge til soldathjem. I 1945 fikk gårdbrukeren tilbake gården, men fant ingen mening i å ombygge gården nok en gang, og solgte den og 10 mål jord til Trøndelag krets av Norges Kristelige Ungdomsforbund i 1947.
Norges Kristelige Ungdomsforbund drev bibelmisjonsskole på stedet fra 1947 til 1949, og Solhaugen pensjonat var i drift fra 1949 til 1956. I 1956 ble Solhaugen kjøpt av Kristenfolkets Edruskapsråd, som omgjorde stedet til et kurhjem for alkoholmisbrukere, og drev som rehabiliteringssenter frem til høsten 1989. I 1965 startet rehabiliteringssenteret et yrkeskurs i sveising, og denne ordningen la grunnlaget for senere skoledrift på stedet.I 1984 ble Aglo videregående skole godkjent som egen videregående skole av myndighetene. Skolen og rehabiliteringssenteret drev så parallelt frem til 1989.


=== Ledere ===
RektorerBjørn Hesselberg 1985–2010
Thomas Mo 2010–2016
Gørild Joramo 2016–d.d.Daglige ledereBjørn Hesselberg 1985–2010
Odd Anders With 2010–2013
Thomas Mo 2013–2016?
Gerd Nesgård Bergersen 2016?–2018
Gørild Joramo 2018–d.d.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Aglo videregående skole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Spellemannprisen 1995

Spellemannprisen 1995 var den tjuefjerde utgaven av Spellemannprisen og ble delt ut lørdag 17. februar 1996 i Chateau Neuf i Oslo. Morten Harket ble Årets spellemann og vant totalt fire priser for albumet Wild Seed. Arne Bendiksen ble tildelt juryens hederspris og fikk dermed sin første Spellemannpris. 
Etter den store omleggingen av klasser året før hvor flere sjangerklasser forsvant, var klassene rock og åpen klasse tilbake, mens klassisk musikk/samtidsmusikk igjen ble splittet opp i kammermusikk og orkestermusikk. Med disse prisendringene ble det delt ut totalt 16 priser, noe som var det høyeste antallet til da. Det ble ikke offentliggjort noen nominerte i klassene Årets spellemann, nykommer og album. Årets låt ble gjort om til en ren publikumspris hvor publikum kunne stemme fram vinneren, mens Årets spellemann igjen ble bestemt av jury etter å ha vært delvis publikumspris året før. 
Utdelingen ble sendt direkte på NRK TV og NRK P1 og ble ledet av Knut Borge mens Jens Wendelboe var orkesterleder. 


== Vinnere ==


== Øvrige nominerte ==
Kvinnelige artist:

Mette Hartmann – Swan
Silje Nergaard – BrevetMannlige artist:	

Åge Aleksandersen – Med hud og hår
Bjørn Eidsvåg – Landet lenger bakGruppe:

Eriksen – Alt vende tebage
Hellbillies – LakafantRockeartist:

Merchants of Venus – Wish Across the Land
Weld – Hello WallsFolkemusikk/gammaldans:	

Søstrene Hegge og Søstrene Steinsrud – Levande langleik
Bukkene Bruse – ÅreJazz:	

Hot Club de Norvége – Vertavo
Staffan William-Olsson med band – Three Shades of BlueKammermusikk:	

Christian Tetzlaff/Leif Ove Andsnes – Janacek, Debussy, Ravel, Nielsen; Fiolinsonater
Torleif Torgersen – Verker av F. Valen og L. ThoresenOrkestermusikk:	

Det Norske Kammerorkester m/Iona Brown – Tchaikovsky, Shostkovich, Stravinsky; Kammermusikk
Leif Ove Andsnes/Oslo Filharmoniske Orkester m/Paavo Berglund – Rachmanonov; Pianokonsert nr.3Åpen klasse:	

Nils Petter Molvær/Robyn Schulkowsky – Hastening Westward
Knut Reiersrud – KlappBarneplater:	

Hanne Krogh – Prøysens barnesanger
Minken Fosheim – Eventyret om MozartÅrets låt:	

Jo Nesbø v/Di Derre – «Jenter»
Harald Eia/Bård Tufte Johansen/Benny Blanco v/Lille Lørdag – «Min drømmesang»
Rolf Løvland/Petter Skavlan v/Secret Garden – «Nocturne»
Per Lillo-Stenberg/Lars Lillo-Stenberg v/deLillos – «Smak av honning»


== Eksterne lenker ==
«NRK TV - Se Spellemannprisen 1995». NRK TV. Besøkt 25. mars 2016. 
Spellemannprisens arkiv
US Open 1969 (tennis)

US Open 1969 i tennis ble spilt på gress i Forest Hills i New York mellom 28. august og 7. september.


== Menn ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Kvinner ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Eksterne lenker ==
ITF Menn, Kvinner
Guildhall (London)

Guildhall er en bygning i City of London, like ved Bank og Monument undergrunnsstasjoner. I over 800 år har Guildhall tjent som sete for City of Londons bystyre, Corporation of London. Navnet kommer fra det gammelengelske geld («penger»), fordi Guildhall var stedet som krevde inn skatter og oppbevarte skattepenger. 
Dagens bygning er bygd over hvelvene av en tidligere guildhall fra middelalderen, som igjen var bygd på tuftene av et romersk amfiteater – Britannias største. Den eldste delen av dagens Guildhall er steinbygningen fra 1411, som var det eneste som overlevde bybrannen i 1666. En omfattende restaurering og ombygning ble foretatt i 1866 ved arkitekten Horace Jones. Guildhall fikk store skader under den tyske bombinga av London i desember 1940. I 1954 var bygningen slik den framstår i dag ferdig restaurert, ved arkitekten Giles Gilbert Scott.
I tidligere tider ble Guildhall også brukt til rettssaker, og mange berømte engelskmenn fikk sin dom her – blant annet dikteren Henry Howard, Gunpowder-konspiratøren Henry Garnet, samt Lady Jane Grey og ektemannen Lord Guildford Dudley.
På slutten av 1800-tallet hadde den nye, folkevalgte forsamlinga for Stor-London, London County Council, møtene sine i Guildhall. Dette flytta i 1922 til County Hall. Guildhall brukes i dag mest i seremonielle sammenhenger, etter at Corporation of London flytta kontorene sine til moderne bygninger like ved. Den britiske litteraturprisen Booker-prisen deles ut i Guildhall. I 1990-åra åpna Guildhall Art Gallery, og bygningen huser også Clockmakers' Museum og et offentlig bibliotek som har spesialisert seg på litteratur og medier om London.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Guildhall, London – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Corporation of Londons hjemmeside
Ermland

Ermland (sjeldnere Ermeland, polsk og gammelprøyssisk Warmia) er en historisk region mellom Pommern og Masuria i den nordøstlige delen av Polen. Sammen med Masuria utgjør området i dag det ermlandskmasuriske voivodskap. 
Ermland har vært under dominans av forskjellige stater og folkegrupper opp gjennom historien – hovedsakelig gammelprøysserne, Den tyske orden, Polen og Kongedømmet Preussen.I 1242 etablerte den pavelige utsending Vilhelm av Sabina bispedømmet Ermland, som ett av fire som ble Den tyske ordens områder. Blent de mer kjente personer op den ermlandske bispestol i Frauenburg var Lucas Watzenrode (onkel til astronomen Nikolaus Kopernikus som selv ble korherre der), Enea Silvio Piccolomini (den senere pave Pius II), den lærde historiker Martin Cromer, og en av de første og vikigste gestaltere av den europeiske motreformasjonen på Tridentinerkonsilet, kardinal Stanislaus Hosius.Under prøyssisk styre inngikk Ermland i regjeringsområdet Königsberg, tilsvarende kretsene Braunsberg, Heilsberg, Rössel og Allenstein. Området var 4 249 km² stort og hadde 238 393 innbyggere i 1900, for det meste katolikker, i motsetning til det protesantiske omkransende område i Øst-Preussen.Det forble tysk frem til 1945, da sørlige halvdel av Øst-Preussen tilfalt Polen.


== Litteratur ==
Hermann Frischbier: Preußisches Wörterbuch. Ost- und Westpreußische Provinzialismen in alphabetischer Folge. 2 Bände. Enslin, Berlin 1882–1883, (Auch reprographischer Nachdruck: Olms, Hildesheim 1971), bd. 1, s. 293.
Joseph Bender: Die altpreußischen Landschaften innerhalb der ermländischen Diözese. I: Zeitschrift für die Geschichte und Altertumskunde Ermlands, bind 2, årgang 1861–1863, Mainz 1863, s. 359–386 (fulltekst).
Thiel: Beiträge zur Verfassungs- und Rechtsgeschichte Ermlands. Von den Anfängen desselben bis zu seinem Anfall unter Polnische Oberherrschaft (Friede von Thorn 1466). I: Zeitschrift für die Geschichte und Altertumskunde Ermlands, bind 3, årgang 1864–1866, Braunsberg 1866, s. 662–688 (fulltekst)
Kart over Ermland fra 1755 Arkivert 22. januar 2016 hos Wayback Machine.
Zeittafel der ermländischen Geschichte
Andrzej Kopiczko: Die neueste Geschichte der Diözese Ermland in der polnischen Historiographie nach 1945. I: Religions- und Kulturgeschichte in Ostmittel- und Südeuropa, utgitt av Rainer Bendel. Bind 2, LIT Verlag, Berlin 2006, ISBN 3 8258 6178 3, s. 139–152 (Google books)
Scriptores rerum Warmiensium (utgitt av Karl Peter Woelky og Johann Martin Saage). Bind 1, Braunsberg 1866 (fulltekst).
George Adalbert von Mülverstedt: Die Namen Ermeland und Warmien. Die Heidenburgen des Bartergaues. Heinrich von Sorbaum, Bischof von Ermeland. I: Preußische Provinzial-Blätter, årgang 1857 (= Neue preußische Provinzial-Blätter, bind XI), Königsberg 1857, S. 65–73, s. 179–198 og s. 283–296.


== Eksterne lenker ==
(en) Warmia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
US Open 1971 (tennis)

US Open 1971 i tennis ble spilt på gress i Forest Hills i New York mellom 1. og 12. september.


== Menn ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Kvinner ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Eksterne lenker ==
ITF Menn, Kvinner
Tommy Sandlin

Tommy Sandlin (født 31. mars 1944 i Hemlingby utenfor Gävle, død 27. desember 2006 også i Hemlingby) var en av de mest fremgangsrike svenske ishockeytrenerne gjennom tidene med sine sju gull i den svenske Elitserien; seks med Brynäs IF, og ett med MODO Hockey. Respekten han hadde blant øvrige i svensk ishockey, samt hans store prestasjoner og enorme kunnskap om sporten, ga ham i mange sammenhenger kallenavnet «hockeyprofessoren». 
Han var også landslagstrener for det svenske herrelandslaget i to perioder, og var bl.a. med da laget vant VM-gull i 1987 i Wien i Østerrike. Han trente Trondheim Black Panthers i 2004/05-sesongen .


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tommy Sandlin – Hockeydb.com 
(en) Tommy Sandlin – Eliteprospects.com 
(en) Tommy Sandlin – Eliteprospects.com (personale)
Trysilfjellet

Trysilfjellet er et fjell vest for Innbygda i Trysil kommune i Innlandet. Det har en høyde på 1 132 meter over havet.
På Trysilfjellet er Norges største skianlegg med 29 skiheiser og 65 nedfarter på til sammen 70 km. På 1 100 moh. ligger skianleggets høyeste løypedel. På 1 125 moh. ligger anleggets øverste heis, Toppekspressen, hvor også lokalradioen i Trysil og Engerdal, TrysilRadioen har sin hovedsender på FM 103,7 MHz. Anleggets største fallhøyde er på 685 meter.Trysilfjellet er oppdelt i 2 områder, Trysil Turistsenter og Trysil Høyfjellssenter. Trysil Turistsenter ligger kun to kilometer fra Trysil sentrum, og herfra går det to 6-seters stolheiser opp til skianlegget. Trysil Høyfjellssenter på Fagertoppen, ligger i skiområdet Fageråsen oppe på høyfjellet, 10 kilometer fra Trysil sentrum. Fagertoppen, som er litt mindre, er perfekt for småbarnsfamilier. Den bratteste bakken er Eksperten i Høgegga med opp til 45 grader helling.
Trysilfjellet ligger 210 kilometer eller om lag 2,5 timers bilkjøring fra Oslo.


== Se også ==
Liste over norske alpinanlegg
Trysilfjellet (skisenter)


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Trysil kommune
Trysilfjellet – Norges største skianlegg
Trysil resort
Diskuter Trysil på Fagertoppen Forum
UIQ

UIQ er et grensesnitt av Symbian. Det brukes i mobiltelefoner og PDAer. Mobiltelefoner med UIQ har en berøringsskjerm, slik at man kan trykke direkte på skjermen uten å bruke taster.
UIQ het tidligere Quartz, men byttet i 2002, da selskapet byttet navn til UIQ Technology AB. Høsten 2006 ble UIQ Technology solgt til Sony Ericsson.


== Mobiltelefoner med Symbian UIQ per 2006 ==
Sony Ericsson P800, P900, P910i, P990i, M600i  W950i og W960i
Motorola A920, A925, A1000 og M1000
Arima U300 og U308
BenQ P30
Nokia 6708


== Eksterne lenker ==
UIQs offisielle nettsted (engelsk)
Petter Johnsen Ertzgaard

Petter Johnsen Ertzgaard (født 13. august 1784 i Stjørdal, død 7. februar 1848 i Stjørdal) var en norsk gårdbruker, underoffiser og politiker.
Han var eidsvollmann i 1814, valgt til Riksforsamlingen som 2. representant fra Throndhjemske Dragoncorps. Han tilhørte det unionistiske mindretallet, men deltok ikke selv aktivt i debattene. 
Ertzgaard tjenestegjorde som underoffiser i Det Strindenske Kompani 1807–1817, og deltok som furer under felttoget i Jämtland i 1809. Han hadde grad av kvartermester da han møtte på Eidsvoll i 1814. Fra 1816 var han gårdbruker på Ersgard, et underbruk av Værnes gård, og virket også som godsbestyrer. Han var gift og hadde flere barn, deriblant sønnen Johan Ertzgaard, som var to ganger ordfører i Nedre Stjørdal.
Ertzgaard var valgmann for Stjørdal prestegjeld ved alle stortingsvalg mellom 1814 og 1845. Ertzgaard var selv stortingsmann for Nordre Trondhjems amt (Nord-Trøndelag) 1830–1835, i 1830 etter et valg som ble karakterisert som en «bondeseier». Statsborgeren skrev om Ertzgaard og hans likesinnede at «deres Stemmegivning røbede, at de var velsindede og at Grundsætninger vare liberale». Som stortingsmann stemte Ertzgaard blant annet, som en av få bønder, imot Halvor Christensens forslag om fast avisporto. Ertzgaard var medlem av Stortingets militærkomité i begge sine perioder på Stortinget. Han var venn av stortingsmann John Neergaard, og bidro med det som var skrevet på selbudialekt i den såkalte Ola-boka, egentlig En Odelsmanns Tanker om Norges nærværende Forfatning.
I 1833 skrev Statsborgeren at Ertzgaard hadde blitt «en gammel sløv Mand.» I Stjørdal ser man ut til å ha hatt en annen oppfatning, og Ertzgaard satt i bygdekommisjonen før han ble valgt til medlem av det første herredsstyret i Stjørdal etter innføringen av formannskapslovene av 1837. Han var varaordfører 1838–1839 og forlikskommissær. Han var lenge også medhjelper i Værnes kirke.
Det er reist en bauta over Ertzgaard på Værnes kirkegård.
Ertzgaard overtok farsgården Ersgard i 1815. Tunet på gården stammer fra midten av 1700-tallet. I dag består låna som i 1814, men den er siden forlenget østover. I dag driver etterkommerne etter eidsvollsmannen gårdsturisme på Ersgard.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814–1914 (1914), B. 1 D. 1 : Biografier A-K digital utgave side 225
Løkken, Hans Olav: Stjørdalens krønike, bind II.
Kolbein Dahle: Petter Johnsen Ertzgaard og garden Ersgard i Stjørdal, i Jørn Holme (red.): De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus, Cappelen Damm 2014 s. 463-465. ISBN 978-82-02-44564-5
Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814


== Eksterne lenker ==
(en) Petter Johnsen Ertzgaard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Petter Johnsen Ertzgaard hos Norsk senter for forskningsdata 
Petter Johnsen Ertzgaard på Eidsvoll 1814
Bone Machine

Bone Machine er et studioalbum av Tom Waits, utgitt i 1992. Albumet vant Grammy for «beste album innen alternativ musikk». 


== Sangliste ==
All sanger er skrevet av Tom Waits, med mindre noe annet er angitt.

«Earth Died Screaming» – (3:39)
«Dirt in the Ground» (Waits / Kathleen Brennan) – (4:08)
«Such a Scream» – (2:07)
«All Stripped Down» – (3:04)
«Who Are You» (Waits / Brennan) – (3:57)
«The Ocean Doesn't Want Me» – (1:51)
«Jesus Gonna Be Here» – (3:21)
«A Little Rain» (Waits / Brennan) – (2:58)
«In the Colosseum» (Waits / Brennan) – (4:50)
«Goin' Out West» (Waits / Brennan) – (3:19)
«Murder in the Red Barn» (Waits / Brennan) – (4:29)
«Black Wings» – (4:37)
«Whistle Down the Wind» – (4:36)
«I Don't Wanna Grow Up» (Waits / Brennan) – (2:31)
«Let Me Get Up on It» – (0:55)
«That Feel» (Keith Richards / Waits) – (3:11)


== Eksterne lenker ==
(en) Bone Machine på Discogs 
(en) Bone Machine på MusicBrainz 
(en) Bone Machine på Spotify 
(en) Bone Machine på AllMusic
Næringsminister

Næringsministeren er ministeren som er ansvarlig for landets næringspolitikk. Næringsministeren leder et næringsdepartementet, for tiden Nærings- og fiskerdepartementet. Norges næringsminister er per september 2022, Jan Christian Vestre.


== Se også ==
Liste over Norges næringsministre


== Referanser ==
David Eberhard

David Eberhard (født 1966) er en svensk psykiater, forfatter og samfunnsdebattant.
David Eberhard vokste opp i Åkarp og senere i Lund som nest yngst i en søskenskare på fem barn.Eberhard arbeidet i sin ungdom som helsearbeider for mentalt lidende, og utdannet seg deretter til lege – legitimert i 1996 – og spesialiserte seg innen psykiatri. Han har arbeidet som overlege på det psykiatriske akuttmottaket ved Sankt Görans sjukhus, fra 2009 overlege ved Psykiatri Nordost på Danderyds sjukhus og fra 2019 som virksomhetsleder ved PRIMA Maria Beroendeklinik.


== Forfatterskap ==
Observasjoner fra Eberhards psykiatriske virksomhet har ført ham inn på en bane som forfatter og samfunnsdebattant. 
I trygghetsnarkomanernas land
Eberhard mente å se store forskjeller mellom det tidlige 2000-tallet og 1980-tallet hvilke hendelser som førte til at personer søkte seg til psykiatriakutten. Mange flere søkte psykiatrisk hjelp etter normalt forekommende livshendelser, som at en kjæreste hadde slått opp. Samtidig så Eberhard at antallet personer i samfunnet som syntes rammet av angst hadde økt kraftig, og jakten på å forby alt farlig var gått til slike overdrivelser at også mange, etter Eberhards vurdering, ufarlige foreteelser ble gjenstand som krav om forbud i «trygghetsnarkomanines» kjølvann. Han synte i dette å se konturene av et nasjonalt panikksyndrom. Dette fikk Eberhard til i 2005 å skrive en debattartikkel i Dagens Nyheter, som han i 2006 fulgte opp med boken I trygghetsnarkomanernas land: Sverige och det nationella paniksyndromet. En av Eberhards teser i boken er at det er bedre å lære seg å kunne vurdere og håndtere potensielt farlige situasjoner enn å kreve at alt som kan være farlig skal forbys.
Boken var frem til mai 2009 solgt i rundt 50 000 eksemplar. Det faktum at Eberhard inkluderte den svenske arbeidsmarkedslovstiftning blant sine eksempler fikk noen til å hevde at han drev partipolitisk debatt med høyredreining, men han har selv hevdet at så ikke er tilfellet. Eberhard selv sier i et intervju fra 2009 at Socialdemokraterna «är ett helt trygghetsfixerat parti», men mener samtidig å se likheter mellom sitt budskap og «gammal socialdemokratisk arbetarmoral» og at Per Albin Hansson «nog [skulle] ha varit överens med honom om det mesta».Ingen tar skit i de lättkränktas land
I 2009 fulgte han opp sin tidligere bok med Ingen tar skit i de lättkränktas land, der Eberhard fremlegger sin teori om at man er stadig mer lettkrenket til tross for at man aldri har hatt så mange rettigheter som nå.
Det stora könsexperimentet
I 2018 kom Eberhard ut med boken Det stora könsexperimentet. Han skriver der blant annet «I dagens genusteoretiska värld tycks inte ens biologi existera. Man har helt enkelt valt bort den». Han fremholder at dette er noe som vanskeliggjør virkelig likestilling mellom kjønnene.


== Bokutgivelser ==
2006: I trygghetsnarkomanernas land
2009: Ingen tar skit i de lättkränktas land
2011: Normalt?: Från vansinnesdåd till vardagspsykoser
2013: Hur barnen tog makten
2018: Det stora  könsexperimentet


== Referanser ==
Livery Company

Livery Companies er en flertallsbetegnelse på en rekke (rundt 120) gamle engelske yrkesorganisasjoner. Organisasjonene sprang ut av middelalderens laug, og tjente til å beskytte de ulike profesjonene ved å regulere adgangen til yrket, organisere fagopplæringa, fastsette lønninger og lignende. Bortimot alle har navn som «Worshipful Company of…» med sine respektiv håndverk, handel eller profesjon.Londons livery companies spilte en betydelig rolle for livet i City of London, ikke minst ved å organisere veldedighetsarbeid, direkte politisk deltagelse og nettverkstilknytningen. Liverymennene beholdt stemmerett for sivile myndighetsperson som Lord Mayor (borgermester), City of Londons 2 sheriffer, og City of London Corporation. Disse selskapene utviklet seg fra Londons laug i middelalderen, ble til selskaper under kongelig charter (forordning) med ansvar for trening og opplæring i deres respektive yrkesgren, foruten også for reguleringen av aspekter som lønnsettinger, arbeidsforhold og industristandarder. Med utviklingen av nye selskapsformer som aksjeselskap og lignende ble disse organisasjonenes økonomiske makt og betydning reduserte etter hvert, og i dag tjener de først og fremst seremonielle og veldedige formål.
Begrepet livery har sin opprinnelse i den særskilte klesdrakt som ble benyttet av en adelsmanns tjenere, og i forlengelsen av dette til en særskilte klesdrakt som henviste til statusen og yrkesgruppen til den som bar den. Ordet finnes også på norsk som livre (eller livré), opprinnelig fra fransk livrée, i betydningen «det som er utlevert», det vil si den drakten som tjeneren får utlevert.Mange Livery Companies har egne forsamlingshus i City, eksempelvis Apothecaries' Hall i Blackfriars Lane og Drapers' Hall i Throgmorton Street.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Allen, Thomas; Wright, Thomas (1839): «Companies of the City of London», History and Antiquities of London, Westminster, Southwark, and Parts Adjacent. London.
Jagger, Paul (2014): The City of London Freeman's Guide. The Worshipful Company of Information Technologists.


== Eksterne lenker ==
(en) Livery Companies in the City of London – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Livery Companies
City of London Corporation: Livery Companies
Faro Journalen

FaroJournalen er et norsk bransjetidsskrift for musikk-, video og multimediabransjen. Bladet utgis ukentlig i abonnement og har også en nettversjon. For å få tilgang på det meste av informasjonen på nett må man imidlertid være abonnent. Bladet utgis av Faro Publishing as og ble lansert i 1995.
Innholdsmessig fokuserer bladet på bransjeinformasjon fra de tre bransjene og prøver å holde sine lesere oppdatert om nyheter og trender. I tillegg offentliggjør tidsskriftet en rekke hitlister og playlister både for musikk, video og videospill.
Ansvarlig redaktør er Silje Larsen Borgan.


== Eksterne lenker ==
FaroJournalen