jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Deutsche Bahn

Deutsche Bahn (DB) er Tysklands føderale statsbaner. Selskapet ble opprettet i 1994 ved sammenslåing av Deutsche Reichsbahn (i det tidligere DDR) og Deutsche Bundesbahn (i Vest-Tyskland), som hadde vært delt siden slutten av annen verdenskrig. Deutsche Reichsbahn ble opprettet i 1920 ved sammenslåing av statsbanene i Preussen, Bayern, Sachsen, Württemberg, Baden, Mecklenburg-Schwerin, Hessen og Oldenburg.
Deutsche Bahn har 212 324 ansatte, og en omsetning på 22,125 milliarder euro (2004). Dets skinnegang er på tilsammen omkring 36 000 km og omfatter nesten hele jernbanenettet i Tyskland. Det finnes 5665 stasjoner på nettet. Daglig går det 37 000 togavganger. Etter Schweizerische Bundesbahnen gjelder DBs nett som det nest mest finmaskede og nest mest belastede jernbanenett i verden. I 2004 var det 1,681 milliarder reisende, og 282,3 millioner tonn gods ble fraktet.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Deutsche Bahn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Deutsche Bahn – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
bahn.de – reiseportal
Deutsche Bundesbahn

Deutsche Bundesbahn var et jernbaneselskap som eksisterte i Vest-Tyskland fra 1949 til 1994. Det tyske statlige jernbaneselskapet Deutsche Reichsbahn ble etter annen verdenskrig delt i to, den delen som lå i DDR fortsatte å bruke navnet Deutsche Reichsbahn og den vestlige delen ble kalt Deutsche Bundesbahn. Deutsche Reichsbahn og Deutsche Bundesbahn fortsatte som separate selskaper etter gjenforeningen frem til 1994 da de ble slått sammen under navnet Deutsche Bahn.
Cecil von Renthe-Fink

Cecil von Renthe-Fink (født 1885, død 1964) var en tysk diplomat. Utdannet jurist fra Genève, München, Berlin og Jena, begynte han en diplomatisk karriere 1913. I 1927 ble han ansatt i Folkeforbundets politiske avdeling. Da Tyskland trakk seg ut i 1933, fikk han ansettelse ved utenriksdepartementet sentralt. Han ble tysk gesandt til Danmark i 1936. Etter okkupasjonen ble han utnevnt til riksbefullmektig for Danmark, og dermed okkupasjonsmaktens høyeste myndighet for sivile forhold. Fra 1939 var han medlem av NSDAP. I 1942 ble han erstattet av Werner Best etter telegramkrisen. Tilbake i Tyskland
ble han  sammen med Joachim von Ribbentrop engasjert i planleggingen av et europeisk statsforbund med store likhetstrekk til dagens EU. I 1943 ble han sendt som spesialutsending til Vichy.
Da krigen var over, ble han internert av amerikanske styrker, og ble i 1946 utlevert til Danmark. Der ble det funnet at han ikke hadde gjort seg skyldig i krigsforbrytelser, selv om han hadde vært lojal til Det tredje rike. Han ble utvist fra Danmark i 1948, og gikk da ut av tjeneste.


== Referanser ==
Nissene på låven

Nissene på låven er en norsk komiserie som gikk på TVNorge i 2001. Her skulle 24 «deltakere» kle seg ut som julenisser og oppholde seg på en låve i 24 dager for å konkurrere om å bli den beste nissen. Serien var en parodi på reality-sjangeren og var lagt opp som en julekalender. Den ble skapt av Espen Eckbo og Kristian Ødegård, som også hadde sentrale roller i serien.   
Serien ble i 2002 vist i både Sverige og Danmark.Serien ble i snitt sett av 302 000. Premieren ble sett av 281 000.I 2011 kom oppfølgeren Nissene over skog og hei, og i 2021 kom oppfølgeren Nissene i bingen.


== Handling ==
24 deltakerne forkledd som nisser ble samlet på en låve i 24 dager for å konkurrere om å bli den beste nissen. Den som vant utkåringen skulle belønnes med en million kroner. Selve finalen var på julaften. Deltakerne ble delt i to lag kalt «gråskjeggnissene» og «hvitskjeggnissene». Hver dag skulle de samles til en tvekamp i typisk juleånd, som å bake pepperkaker, flette julekurver eller gjettekonkurranser. Det tapende laget måtte deretter møtes i «låvetinget» for å stemme ut en person i gruppen. Etter en stund var det sammenslåing og konkurransen ble dermed individuell. De to siste deltakerne havnet i en finale, på selve julaften. De utstemte deltakerne skulle deretter returnere for å stemme på den de ønsket skulle vinne av de to.


== Mottakelse ==
Premieren ble sett av 281 000. Serien hadde imidlertid en utvikling som er svært uvanlig i TV-sammenheng: Seertallene økte utover i desember, og endte med et snitt på 302 000. Episoderekorden var på 440 000, som tilsvarte en seerandel på hele 30,9 prosent. Vanligvis hadde TVNorge en seerandel på drøyt åtte prosent i 2001. Seriens suksess bidro til å begrense et ventet underskudd på 110 millioner for kanalen.


== Rolleliste ==


== Dokumentar ==
I 2002 sendte TVNorge en dokumentarfilm kalt «Nissene bak låven» der seerne fikk et innblikk bak kulissene under innspilling av serien.


== Referanser ==
Preußische Staatseisenbahnen

Preußische Staatseisenbahnen (de prøyssiske statsjernbaner) var det statlige jernbaneselskapet i Preussen. Den første prøyssiske jernbanen, Berlin-Potsdamer Eisenbahn, som ble åpnet i 1838, var privat. Den prøyssiske stat finansierte først omkring 1848 sine første jernbaner med Preußische Ostbahn og Königlich-Westfälische Eisenbahn. Senere fulgte i 1875 Preußische Nordbahn og Königlich Preußische Militär-Eisenbahn. Fra 1849 ble dessuten private jernbaner kjøpt opp. Etter den prøyssisk-østerrikske krig i 1866 kom statsbanene i de nyvunne landene også i prøyssisk besittelse. Dermed hadde de prøyssiske statsbaner frem til slutten av første verdenskrig et strekningnett på nesten 37 500 km.
De prøyssiske statsjernbaner ble i 1920 slått sammen med jernbanene i de andre tyske forbundsstatene til Deutsche Reichsbahn.
Königlich Bayerische Staats-Eisenbahnen

Königlich Bayerische Staats-Eisenbahnen (K.Bay.Sts.B, de kongelige bayerske statsjernbaner) var jernbaneselskapet i Kongeriket Bayern. Det ble grunnlagt i 1844. Den 24. april 1920 ble det slått sammen med jernbanene i de andre tyske forbundsstatene til Deutsche Reichsbahn.


== Tidligere strekninger ==
Bamberg – Nürnberg (1. oktober 1844)
Augsburg – Donauwörth (20. november 1844)
München – Augsburg (am 23. mai 1846 Verstaatlichung der München-Augsburger Eisenbahn-Gesellschaft)
Aschaffenburg – Würzburg (1. oktober 1854)15. mai 1875 ble Bayerische Ostbahn overtatt. 


== Berømte lokomotivtyper ==
S 2/6 (sin tids raskeste lokomotiv, utstilt i DB Museum Nürnberg)
S 3/6 (klassisk Pacific-hurtigtogslokomotiv)
Gt 2x4/4 (Mallet-tenderlok)


== Eksterne lenker ==
https://web.archive.org/web/20050217065117/http://bahnarchiv.de/historisches/staatsbahnen/bayern.html
http://www.lokomotive-online.com/bayern.htm
Königlich Sächsische Staatseisenbahnen

Königlich Sächsische Staatseisenbahnen (de kongelige saksiske statsjernbaner) var jernbaneselskapet i kongeriket Sachsen, og ble grunnlagt den 1. juli 1869. Det eksisterte til 1920 da ble slått sammen med de andre statsbanene i de tyske forbundsstatene til Deutsche Reichsbahn.


== Litteratur ==
Johann Ferdinand Ulbricht: Geschichte der Königlich Sächsischen Staatseisenbahnen., Leipzig 1889, Reprint Leipzig 1989.
Erich und Reiner Preuß: Sächsische Staatseisenbahnen., transpress, Berlin 1991, ISBN 3-344-70700-0
Arthur von Mayer: Geschichte und Geographie der Deutschen Eisenbahnen., Berlin 1894 (Nachdruck Moers 1984)
Manfred Weisbrod: Sachsen-Report Bd. 1 + 2 Sächsische Eisenbahngeschichte., Hermann Merker Verlag, Fürstenfeldbruck 1993+1995, ISBN 3-922404-12-X + ISBN 3-922404-71-5


== Eksterne lenker ==
www.sachsenschiene.de
Königlich Württembergische Staats-Eisenbahnen

Königlich Württembergische Staats-Eisenbahnen (K.W.St.E., de kongelige württemberske statsjernbaner) var jernbaneselskapet i kongeriket Württemberg. Det eksisterte fra 1843 til 1920, da det ble slått sammen med statsbanene i de andre tyske forbundsstatene til Deutsche Reichsbahn.


== Litteratur ==
Albert Mühl, Kurt Seidel: Die Württembergischen Staatseisenbahnen. Theiss, Stuttgart und Aalen 1970 ISBN 3-8062-0032-7
Bernd Beck: Schwäbische Eisenbahn - Bilder von der Königlich Württembergischen Staatseisenbahn. Gebr. Metz, Tübingen 1989 ISBN 3-921580-78-1
Otto Supper: Die Entwicklung des Eisenbahnwesens im Königreich Württemberg. Denkschrift zum 50. Jahrestag der Eröffnung der ersten Eisenbahnstrecke in Württemberg am 28. Oktober 1845. 1905  (Nachdruck: Kohlhammer, Stuttgart 1981 ISBN 3-17-005976-9)
Badische Staatseisenbahnen

Badische Staatseisenbahnen var statsjernbanene i det tyske storhertugdømmet Baden.
I 1835 oppstod de første planer om en jernbane mellom Mannheim og Basel og året etter ble det nedsatt en kommisjon for å utarbeide lovrammene for de badiske statsbanene. I 1840 ble den første 18,5 km lange strekningen fra Mannheim til Heidelberg åpnet. Den ble i 1843 forlenget til Karlsruhe, 1844 til Offenburg, 1845 til Freiburg im Breisgau og 1848 til Efringen-Kirchen ved den sveitsiske grensen ved Basel.
I 1852 ble det sluttet en avtale med Sveits om å bygge de badiske jernbanene gjennom de sveitsiske kantonene Basel-Stadt og Schaffhausen, og i 1855 ble banen til Basel fullført og et år senere forlenget til Waldshut. I 1863 var den blitt forlenget til Konstanz.
De badiske statsbanene ble slått sammen med statsbanene i de andre tyske forbundsstatene i 1920 til Deutsche Reichsbahn.
Großherzoglich Hessische Staatseisenbahnen

Großherzoglich Hessische Staatseisenbahnen (de storhertugelig hessiske statsjernbaner) var jernbaneselskapet i storhertugdømmet Hessen.
På grunn av den territorielle oppsplittingen samarbeidet man først med nabostatene om jernbaner. Dette var

Main-Neckar-Eisenbahn med bystaten Frankfurt og storhertugdømmet Baden
Main-Weser-Bahn med bystaten Frankfurt og Kurhessen
Frankfurt-Offenbacher Eisenbahn med bystaten FrankfurtDessuten støttet storthertugdømmet det private selskapet Hessische Ludwigsbahns omfattende virksomhet.
Først i 1876 grunnla storhertugdømmet Hessen en egen statsbane. Grunnstammen utgjorde Oberhessische Eisenbahn-Gesellschaft, som storthertugdømmet hadde kjøpt fra private hender. Dette selskapet hadde åpnet sine første strekninger til Hungen og Grünberg i 1869, men på grunn av krigen kunne de bare delvis  ferdigstilles. I 1870 nådde strekningene Gelnhausen og året etter Fulda; de endte altså på prøyssisk territorium. Av 175,8 km. jernbanestrekning i 1880 lå 147,2 km i storhertugdømmet Hessen og 28 km i Preussen.
I 1897 ble de hessiske statsbaner innlemmet i Preußisch-Hessische Eisenbahngemeinschaft.
Bayerische Zugspitzbahn

Bayerische Zugspitzbahn er en tannstangbane med sporvidde 1000 mm som går fra Garmisch-Partenkirchen opp til Zugspitze i den tyske delstaten Bayern. Den ble bygget mellom 1928 og 1930. Banen drives av Bayerische Zugspitzbahn Bergbahn AG.


== Linjekart ==


== Litteratur ==
Erich Preuß: Die Bayerische Zugspitzbahn und ihre Seilbahnen, Transpress, Stuttgart, 1997, ISBN 3-613-71054-4


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside for Bayerische Zugspitzbahn Bergbahn AG
Marit Mjøen

Marit Mjøen (født 22. januar 1955 i Meldal) er en journalist og forfatter fra Løkken Verk i Meldal kommune. Hun har jobbet som journalist i avisene Sør-Trøndelag, Nidaros, Arbeider-Avisa, Adresseavisen, NRK Sør-Trøndelag og Nationen i perioden 1977 til 2000, og salgs- og markedskonsulent hos Grytting på Orkanger i 2007. Fra 2008 har hun vært ansatt ved Meldal videregående skole. 
Hun driver sitt eget forlag Orklaposten Forlag som ble etablert i 2006 og gir ut ut lokale bøker, bl.a. litteratur av Ingvald Svinsaas i nye utgaver. Forlaget startet med trilogien I skyggen av et tårn som inneholder de tre romanene I skyggen av et tårn, Fem år og Etter slagene. I 2007 kom barneboka Tom i villmarka og i 2008 Martin Ekorn flytter til folk.
Hun driver også nettstedet Orklaposten.no; som bringer kulturnyheter, debatt og kommentarer.  


== Bibliografi ==
...og jeg skal vise deg skogen vår, Snøfugl Forlag, 1977
Løkken Gruvearbeiderforenings historie, Eget forlag, 1987
Thamshavnbanens historie, Eget forlag, 1983
Orkla Grafiske Forening, historie, Eget forlag, 2002
Båtklubben Terna 50 år, Eget forlag, 2002
100 år av bergmannens saga, Orklaposten Forlag, 2007
40 turer i Orkdal, Orklaposten Forlag, 2007
41 fine turer i Meldal, Orklaposten Forlag, 2008
40 turer i Rennebu, Orklaposten Forlag, 2010


== Eksterne lenker ==
Orklaposten og Orklaposten Forlag
Highland Glory

Highland Glory er et norsk power metal-band som ble dannet i 2001.
Highland Glory ble startet av medlemmer fra det tidligere bandet Phoenix Rizing da de byttet vokalist i 2001.
Phoenix Rizing hadde gitt ut to album; «Rise From The Ashes» (1998) og «Eternal Crusade» (2000).
Det nye bandet utviklet en musikkstil i retning av melodiøs kraftmetall som kom til uttrykk på deres debutalbum «From The Cradle To The Brave» (2003).
Låtene var både raske og rolige, og enkelte hadde også innslag som gav assosasjoner til keltisk musikk.
Bandets andre album kom i 2005 og het «Forever Endeavour».
Bandet har fortsatt kontrakt med FaceFront, et plateselskap som er ledet av Frode Øien, redaktør av Scream Magazine, men platene har blitt lisensiert ut til Massacre Records for distribusjon til Europa (Scandinavia unntatt).


== Medlemmer ==


=== Nåværende medlemmer ===
Knut Egil Tøftum – Bass
Per Olav Olsen – Gitar
Jan Thore Grefstad – Vokalist (2001–2007, 2014-idag)
Jarle Byberg – Trommer
Halvor Gustafson – Keyboard


=== Tidligere medlemmer ===
Morten Færøvig – Trommer
Jack-Roger Olsen – Gitar (2001 - 2016)
Trine Elise Johansen – Vokalist (2008–2011)
Lars André Larsen – Gitar og keyboard (2001–2011)
Håvard Indrebø - Vokal (2013-2014)
Stian André Braathen – Trommer


== Utgivelser ==


=== Studioalbum ===
From the Cradle to the Brave (2003)
Forever Endeavour (2005)
Twist of Faith (2011)


== Eksterne lenker ==
(en) Highland Glory på Discogs 
(en) Highland Glory på MusicBrainz 
(en) Highland Glory på Encyclopaedia Metallum 
(en) Highland Glory på Songkick 
(en) Highland Glory på AllMusic
Luis Enrique Martínez García

Luis Enrique Martínez García (født 8. mai 1970 i Gijón) er en spansk fotballtrener og tidligere -spiller. Som spiller spilte han for Sporting de Gijon, Real Madrid, Barcelona, og det spanske landslaget. Som trener har han trent Roma, Celta Vigo, Barcelona og det spanske landslaget.
Han spilte i flere posisjoner på banen, og scoret mange mål, både på klubb- og landslagsnivå.


== Klubbkarriere ==
Luis Enrique tilbrakte det meste av karrieren i Spanias to største klubber, Real Madrid (1991–96) og erkerivalen FC Barcelona.


== Trenerkarriere ==
10. august 2004 kunngjorde Luis Enrique at han la opp som aktiv fotballspiller. I juni 2008 kom han tilbake som trener for Barcelonas B-lag, som fikk det nye navnet Barcelona Atlètic.
19. mai 2014 ble han utnevnt som ny trener i FC Barcelona, da han skrev under på en avtale for to sesonger. Han kom som trener fra Celta de Vigo.
9. juli 2018 ble han ansatt som ny landslagstrener for Spania, en jobb han hadde – kun avbrutt i fire måneder grunnet hans datters dødsfall – til laget ble slått ut av Marokko under VM i 2022.


== Landslagskarriere ==
Luis Enrique spilte for Spania i tre VM-sluttspill: 1994, 1998  og 2002 (samt i EM 1996), og fikk totalt 62 landskamper (12 mål). Han var også med på laget som tok gullmedaljene under OL 1992 i Barcelona.


== Meritter ==


=== Som spiller ===
Real MadridPrimera División (1): 1994/1995
Copa del Rey (1): 1992/1993
Supercopa de España (1): 1993FC BarcelonaPrimera División (2): 1997/1998, 1998/1999
Copa del Rey (2): 1996/1997, 1997/1998
Supercopa de España (1): 1996
Cupvinnercupen (1): 1996/1997
UEFA Super Cup (1): 1997SpaniaOlympisk mester i fotball (1): 1992


=== Som trener ===
Primera División (1): 2014/2015
Copa del Rey (1): 2014/2015
UEFA Champions League (1): 2014/2015
UEFA Super Cup (1): 2015


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Luis Enrique Martínez García – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Luis Enrique Martínez García – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Luis Enrique Martínez García – Olympedia 
(en) Luis Enrique Martínez García – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Luis Enrique Martínez García – FIFA 
(en) Luis Enrique Martínez García – UEFA 
(fr) Luis Enrique Martínez García – LÉquipe 
(en) Luis Enrique Martínez García – Transfermarkt 
(en) Luis Enrique Martínez García – Transfermarkt (manager) 
(en) Luis Enrique Martínez García – national-football-teams.com 
(en) Luis Enrique Martínez García – WorldFootball.net
Trentino

Trentino, offisielt Den autonome provinsen Trento, er en av to autonome provinser i regionen Trentino-Syd-Tirol i det nordlige Italia. Trento er provinsens hovedstad. Det var 526 500 innbyggere ved folketellingen i 2011.


== Geografi ==
Trentino grenser:

i nord mot Syd-Tirol,
i øst og syd mot Veneto (provinsene Belluno, Vicenza og Verona) og
i vest mot Lombardia (provinsene Brescia og Sondrio).Trentino kan grovt inndeles i seks regioner:

Adigedalen strekker seg midt gjennom provinsen fra nord til syd.
Øst for denne finner man Val di Fiemme og
Valsugana.
Vest for Adigedalen ligger Val di Non med Val di Sole og
Valli di Giudicarie.
Helt i sydvest ligger Sarcadalen med nordenden av Gardasjøen.Alle de nevnte dalene har flere større eller mindre sidedaler.
De viktigste fjellgruppene i Trentino er Ortlermassivet i nordvest (3769 moh. i Monte Cevedale), Dolomittene i nordøst (3342 moh. i Marmolada), Adamellomassivet i vest (3556 moh. i Presanella), Brenta-massivet nord for Gardasjøen (3176 moh. i Cima Tosa) og Vicenza-Alpene i sydøst (2218 moh. i Monte Baldo).


== Kommuner, byer og administrativ inndeling ==
Trentino består av 166 kommuner, som er gruppert i 15 distrikter (comunità di valle eller «dalfellesskap»):

Alta Valsugana a Bersntol
Altipiani cimbri
Alto Garda e Ledro
Fascia / Val di Fassa
Giudicarie
Paganella
Primiero
Rotaliana-Königsberg
Val di Fiemme
Val di Non
Val di Sole
Vallagarina
Valle dei Laghi
Valle di Cembra
Valsugana e TesinoDe største byene i Trentino er:

Trento (117 000 innbyggere)
Rovereto (38 900)
Pergine Valsugana (20 800)
Arco (17 200)
Riva del Garda (16 500)
Mori (9 846)


== Språk ==
Trentino er nesten rent italienskspråklig (96 %). Italiensken i Trentino er beslektet med venetianske dialekter, men i vest er det en merkbar påvirkning av lombardiske dialekter.
I tillegg fins det tre anerkjente språkminoriteter i provinsen. Den største er det ladinske språket, som tales i Fassadalen. De to andre er varianter av tysk som tales i hhv. Bersntol (mòcheno) og Lusern (zimbrisk).
Historisk (i middelalderen) har provinsen hatt en viss andel tysktalende, spesielt i Trento. Inntil italieniseringen i 1920-årene fantes det også flere kommuner som var zimbrisktalende.


== Historie ==
Trentino er omtrent sammenfallende med området til fyrstbispedømmet Trento, som bestod inntil sekulariseringen i 1803. Etter dette kom Trentino til keiserriket Østerrike som en del av fyrstegrevskapet Tirol, som det på det verdslige plan allerede hadde vært avhengig av siden middelalderen. På tysk ble Trentino også betegnet som Welschtirol («velsk Tirol»). Ifølge St. Germain-traktaten fra 1919 kom Trentino og Syd-Tirol til Italia. Se Tirols historie for flere detaljer.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Province of Trento – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Trentino – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Det vilde Kor

Det vilde Kor er Knut Hamsuns eneste diktsamling. Den ble utgitt 4. mai 1904.
Samlingen inneholder både eksistensialistiske, erotiske og politiske dikt. Det mest bemerkelsesverdige av de sistnevnte er kanskje «Himmelbrev til Byron», adressert til den avdøde engelske poeten Lord Byron, et av Hamsuns forbilder. Diktet begynner slik:
Nu, Ridder, er Tiden at komme tilbage!
Vort Liv smittes ned af Arbejderkrapyl,
af Fredspratets Plage,
af Kvindesagshyl.
Vor Jord blev den lumreste Ulddyds Asyl.
Diktet «Bjørnson» ble skrevet som en hyldest av Bjørnstjerne Bjørnson til dennes 70-årsdag i 1902. Diktet var opprinnelig inntatt i et festskrift til Bjørnson ved samme anledning, da under tittelen «Hilsen».
Det vilde Kor ble i 1982 satt til musikk av Ketil Bjørnstad og Ole Paus på 
albumet "Bjørnstad/Paus/Hamsun", og i 2007 ble det satt til musikk av det norske folk metal-bandet Lumsk, på albumet Det Vilde Kor.


== Eksterne lenker ==
Utgaven fra 1993 | 1998 | 1999 hos Nasjonalbiblioteket.
Trehumle

Trehumlen (Bombus hypnorum) er en av våre aller vanligste humlearter. Den har kort tunge, og kan derfor bare hente nektar fra planter med korte kronrør. Dette er nok uten tvil vår mest aggressive humle. Trehumla forsvarer bolet svært intenst, og blir den forstyrret, raser et stort antall svært så aggressive arbeidere ut for å forsvare bolet. De flyr i stor fart rundt bolinngangen i alle retninger for å skremme bort den som har forstyrret bolet. I en slik situasjon er trehumla også svært stikkevillig. Av denne grunn så kommer trehumla ofte i konflikt med mennesker når den legger sine bol i hus. Men blir den ikke forstyrret er også trehumla svært fredelig av seg.


== Kjennetegn ==
Trehumla er normalt gulbrun på ryggsiden av brystet. og gjerne på de første leddene på bakkroppen. Resten av bakkroppen er sort med hvit bakkroppsspiss. Mørke og sorte individer forekommer en svært sjelden gang. Trehumla kan lett forveksles med liten trehumle (Bombus cingulatus), men er normalt større, og har ingen antydning til mørke hår mellom vingeknutene  slik liten trehumle har.


== Bolet ==
Bolet til trehumla ligger ofte i isolasjonen eller gamle musebol i hus og vegger. Finner den et meisereir er dette et svært attraktivt sted å bygge bolet for trehumla. Ute i naturen slår den seg ofte ned i morkne trestammer og stubber hvor den kan bruke flis som bolmateriale, eller et musebol om den klarer å finne det.
Trehumlebolene utvikler seg raskt og kan bli veldig store. Kjempebol med flere tusen arbeidere er blitt funnet. Men trehumla er svært utsatt for parasitter som ødelegger bolet eller spiser opp larvene. Slike parasitterte bol blir sjelden eller aldri store.


== Utbredelse ==
Vi finner trehumla over det meste av Norge, men sparsomt i nord.


== Bilder ==

		
		
		


== Litteratur ==
Løken, Astrid. 1985. Humler, tabeller til norske arter (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.


== Eksterne lenker ==
(en) trehumle i Encyclopedia of Life 
(en) trehumle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) trehumle hos Artsdatabanken 
(sv) trehumle hos Dyntaxa 
(en) trehumle hos Fauna Europaea 
(en) trehumle hos ITIS 
(en) trehumle hos NCBI 
(en) Kategori:Bombus hypnorum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Bombus hypnorum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bombus hypnorum – detaljert informasjon på Wikispecies
Campobasso (provins)

Provinsen Campobasso (it. Provincia di Campobasso) er en provins i regionen Molise i det sydlige Italia. Campobasso er provinsens hovedstad.
Det var 230 749 innbyggere ved folketellingen i 2001.


== Geografi ==

Provinsen Campobasso grenser:

i nord mot Adriaterhavet,
i øst mot Puglia (provinsen Foggia),
i syd mot Campania (provinsene Benevento og Caserta) og
i vest mot provinsen Isernia og l'Abruzzo (provinsen Chieti).


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Province of Campobasso – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Province of Campobasso – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Isernia (provins)

Provinsen Isernia (it. Provincia di Isernia) er en provins i regionen Molise i det sydlige Italia. Isernia er provinsens hovedstad.
Det var 89 852 innbyggere ved folketellingen i 2001.


== Geografi ==
Provinsen Isernia grenser:

i nord mot Abruzzo (Provinsene L'Aquila og Chieti),
i øst mot provinsen Campobasso,
i syd mot Campania (provinsen Caserta) og
i vest mot Lazio (provinsen Frosinone).


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Province of Isernia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Province of Isernia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons