jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Arild Underdal

Arild Karsten Underdal (født 13. august 1946 i Bodø) er en norsk statsviter og professor emeritus i internasjonal politikk ved Universitetet i Oslo. Han var rektor ved Universitetet i Oslo fra 2002 til 2005. Før han ble rektor var han prorektor fra 1993 til 1995.
Underdl er født i Bodø og vokste opp i Nordfold i Steigen. 
Han tok magistergraden (mag.art.) i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1972 og den filosofiske doktorgrad (dr.philos.) i 1982.
Han har tidligere arbeidet ved BI, NAVF og Fridtjof Nansens Institutt. Han har blant annet hatt styreverv i Norges Forskningsråd, Oslo universitetssykehus, Aarhus universitet og ETH Zürich (Eidgenössische Technische Hochschule Zürich).
Underdal er kommandør av St. Olavs Orden (2006) og ridder av Republikken Italias fortjenstorden (2006).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Arild Underdal i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Arild Underdal i BIBSYS
Presentasjon på UiOs sider
Intervju med Arild Underdal publisert i Forskning.no 2002.
Ronald Crawford

Ronald Crawford (eller Reginald de Craufurd) av Loundoun, (født ca. 1240, død 1297) sønnesønn av Hugh de Craufurd av Loundoun, 3. sheriff av Ayr, var 4. sheriff i Ayr i Skottland i 1297. Posisjonen gikk i arv. Han var i slekt med William Wallace av Ellerslie i Ayrshire via onkelen Reginald Craufords datter Maragaret Crauford giftet seg med Malcolm Wallace og fødte William Wallace ca. 1271.
Ronald Crawford var 4. sheriff av Ayr og Ayrshire, og lord av Loudoun Castle. Han levde i byen Crosbie, nå kjent som Crosshouse og ligger rett utenfor og vest for Kilmarnock. 
I de tidligste dagene hvor Wallace kjempet for å forsvare Skottland mot engelsk okkupasjon ble han støttet av fetteren Ronald Crawford. Både Wallace som Crawford fikk anerkjennelse da de nedkjempet engelskmennene ved slaget ved Loundoun Hill i 1296.
Han ble den første lord i den skotske rådsforsamling som ble drept av engelske agenter i Ayr i juni 1297.
Merk forvirringen med at Ronald Crawford ofte staves forskjellig i skotske kilder. Han er også Reginald Crawford. Navnet Crawford staves også Craufurd. En annen Crawford, også med samme navn som Ronald Crawford kjempet øyensynlig også med William Wallace. En sønn av denne artikkelens Ronald Crawford, Sir William Crawford (ca. 1260 – ca. 1310) kjempet på Robert Bruces side, og således fortsatte sin fars kamp. Broren hadde samme navn som sin far og ble 5. sheriff av Ayr.
Hverken Ronald Crawford eller hans tante, Margaret, mor til William Wallace, blir nevnt i filmen Braveheart, men begge er beskrevet i boken The Crawfords ved John MacKay.
Glenn Grøtheim

Glenn Grøtheim (født 2. september 1959 i Kvål på Melhus) er en norsk bridgespiller og forfatter av bridgelitteratur. Grøtheim har spilt med blant andre Ulf Tundal, Geir Helgemo og Terje Aa.
Grøtheim har en førsteplass (2007), to andreplasser (1993 og 2001) og en tredjeplass (1997) fra Bermuda Bowl (VM for lag), samt en andreplass (2001) og fire tredjeplasser (1987, 1993, 1997 og 2002) i EM for lag. Grøtheim har en førsteplass (1980) og to tredjeplasser (1982 og 1984) i junior-EM for lag. Grøtheim har 22 NM-titler.Han er opphavsmannen til meldesystemet Relepresisjon, et relésystem. I 1993 gav han ut en bok om systemet med tittelen Relepresisjon: Det komplette bridge-system. Den ble i 2000 oversatt til engelsk og utgitt i USA.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
VikingClub.No – Home of the The Viking Precision Club
WBF-profil
Huset Crawford

Huset Crawford var en adelig slekt med opprinnelsested i Ayrshire i Skottland. Opprinnelig ble navnet stavet på en fransk måte; Crauford.
Til tross for den franske stavemåten av navnet Craufurd/Crawford eller tilsvarende anglofisering er familien ikke fullstendig normannisk. Crawford er muligens en oversettelse fra Strathclyde-gælisk i betydningen «overgang i blod», hvor cru er blod, og overgang eller krysning er ford; altså cruford, eller Crawford. Innenfor Crawfords landområder i Lanarkshire finnes ruinene av en gammel førhistorisk festning på høyre side av øvre River Clyde hvor mytene forteller om mange blodige konflikter mellom romere og britoner.
Huset Crawford liker å fremstille seg som ekte keltere eller av caledonisk avstamning, men all slektsforskning viser delvis til dansk stamfar. På begynnelsen av 1100-tallet slo en Tor Leivsson fra Perthshire, som i skotske krøniker omtales som Thorlongus (Thor the Tall) av Merse (Ednam), seg ned i området. Han var sønn av Leiv, eller Lefwin, eller i gammelengelsk skrivemåte, Leofwine. Han flyktet fra det nordlige England da Vilhelm Erobreren hadde en form for etnisk utrenskning i områdene rundt Northumbria. 
Tors sønn, Svein Torsson, omtales som Swane Thorson av Swinton. Han giftet seg øyensynlig lokalt og fikk en sønn kalt Galfridus Swaneson av Crawford. Svein Torsson, stamfar til Huset Ruthven, hadde en datter som ble giftet med en Alan (anglofisering av Gregan), den yngste sønn til den 4. jarl av Richmond i Yorkshire, som igjen nedstammer fra Normandie. Huset Crawford oppsto som en miks mellom norsk og anglo-normannisk blod.
Galfridus de Craufurd, en sønn av Svein, ble gitt land i Clydesdale av kong David I av Skottland (1124 – 1153). Dennes sønner, Gregan de Craufurd og Johannes de Craufurd, var riddere i den skotske kongens tjeneste på midten av 1100-tallet. Kong David var den som anerkjente familien og tildelte land i Strathclyde, kalt Crawfordjohn, og i Galloway, Dalmagregan. Familiens motto er Tutum Te Robore Reddam – Jeg vil gjøre deg trygg med styrke.
Hoveddelen av familien arvet posisjonen som sheriff i Ayr, kjent som Auchinames av Craufurland. De fikk tildelt land i 1320 av kong Robert I av Skottland. I løpet av 1300-tallet giftet John Crawfords datter seg med David Lindsay, sjef for Huset Lindsay, og Sir David Lindsay ble den første jarl av Crawford og Lindsay i 1398, og våpenskjoldet og sannsynligvis mottoet kommer fra denne perioden.


== Kjente navn fra Huset Crawford ==
Ronald Crawford
William Crawford


== Eksterne lenker ==
Clan Crawford
William Crawford

William Crawford (ca. 1260 – ca. 1310) var sønn av Sir Ronald (Reginald) Crawford, og en fetter til William Wallace. William ble motivert av mordet på sin far til å delta i den skotske uavhengighetskrig som kaptein for William Wallace.
William Crawford jaget med 400 tunge kavalerister engelske styrker ut av Skottland etter det seierrike slaget ved Stirling Bridge i 1297. Han var annenkommanderende etter at John Gramham ble drept i slaget ved Falkirk i juli 1298. Senere ble han guvernør av Edinburgh før han deltok i beleiringen av York med William Wallace i 1298.
I 1299 ledsaget han Wallace til kong Filip IV av Frankrike. De sies at da de seilte fra Skottland kapret de piratskipet til den kjente sjørøveren «Røde Reiver», også kjent som Richard Longoville, som senere fikk amnesti fra den franske kongen. Mens de var i Frankrike deltok de to også i to seierrike slag mot engelskmennene. Begge disse to historiene bør tas med en klype salt ettersom historikerne innrømmer å vite lite om Wallaces opphold i Frankrike.
William Crawford levde på en gård i nærheten av Perth, nå kjent som Elcho Castle.
Det er uklart når han døde, men det må ha vært etter 1310 en gang.
Engan skanse

Engan skanse er en skanse i Ålen i Trøndelag. 
Den ble trolig anlagt i 1678 etter Carl Sparres innfall i Trøndelag. Skansen fikk sin ilddåp under Gyldenløvefeiden 1. august 1679. 
Den 28. juli rykket svenskene, med general Planting i spissen, frem til Røros med 12 kompanier ryttere, inndelt i 3 eskadroner, og 20 kompanier fotfolk, inndelt i 5 bataljoner. Etter å ha brent ned bebyggelsen på Røros, satte Planting kursen nordover, der hans mål var å innta garnisonen i Trondheim. Siden Sparres besøk året før, hadde man i Ålen imidlertid anlagt en skanse mellom elvene Gaula og Rugla. Her stod oberst Schultz med en styrke på tilsammen 1 200 mann, fotfolk, ryttere og bondesoldater, samt 6 små feltkanoner. Deres oppdrag var å forhindre svensk framrykning. En liten forvakt på 150 mann, under ledelse av ridefogdens tjener, sto plassert lengre oppe i dalføret. Da svenskene kom, ble det gjort kraftig motstand, men de hadde ingen sjanse til å stå i mot svenskehæren alene. Da forvakten trakk seg tilbake, ble Schultz i tvil om han skulle oppgi stillingen og det ble gitt ordre om tilbaketrekking. Men kommisarius Mikkel Pedersønn mente at det var "skam å vende rygg" før man hadde prøvd seg mot svenskene, og han overtalte obersten til å holde stand til tross for at flere offiserer var uenige. Da svenskene nådde skansen kom det til hissige trefninger, som varte fra kl. 5 om morgenen til kl. 14. Da måtte Planting trekke seg tilbake samme vei som han kom. Antall sårede og falne på svensk side er ukjent, men hos nordmennene ble kun et par mann såret.
Skansen ved Engan er i dag bra bevart, og det er funnet flere kanonkuler i nærheten av skansen i den senere tid. På grunn av det store antall soldater på både svensk og norsk side, blir slaget ved Engan skanse regnet som det største slaget som har utspilt seg på trøndersk jord.
For noen få år siden ble det skrevet manus til et utendørs skuespill om dette slaget, og Slaget ved Engan Skanse har tilsammen vært satt opp tre ganger, siste gang i juni 2008.


== Referanser ==
Adonai

Adonai (hebraisk: אֲדֹנָי, «mine herrer») er flertallsformen av adon («herre») sammen med første person entall pronomen klitikon. På samme måte som Elohim, er den grammatiske formen til adonai vanligvis forklart som et majestetsflertall. Det er et tetragrammaton som brukes om Gud, og gjerne istedenfor gudsnavnet Jahve.
Begrepet Adonai er brukt innenfor kabbalismen og har derfra kommet inn i eldre lærd europisk magi og i svarteboksformler.
Staby (familie)

Staby var navnet til en prestefamilie i Gudbrandsdalen.
Den antatte stamfaren er Jens Jenssen, som var prest i Staby sogn i Ringkøbing prosti i Danmark før 1573.

Han var trolig far til Jens Jenssen Staby, kalt Jens den eldre, som var prest i Lesja i Norge fra ca. 1570 til 1602. Jens var gift med Marit, som visstnok var «bonde-Datter» derfra. De hadde fem barn:

Jens (se under)
Aron kom til Øyer, hvor han bodde på gården Mo og senere ryddet bruket Aronsvea.
Nils, bodde på gården Belle.
Moses, bodde på gården Hoset. Han ble i 1613 bøtelagt i Øyer for å ha stukket en Aron på Mo, trolig broren, til blods. Moses skal ha reist ut av landet.
Anne ble gift til Skjellstad på Dovre. Hun var enke der i 1643.Familien bodde i Prestgarden, før kalt Hov. I 1602 ble Jens den eldre prost i Gudbrandsdalen og sogneprest i Øyer, så han og Marit flyttet dit. Han virket fremdeles i 1610.

Sønnen Jens Jensson Staby, kalt Jens den yngre, gikk i fjerde klasse ved Trondheim katedralskole da foreldrene flyttet til Øyer. Bygdefolket i Lesja skal da ha bedt ham om å komme hjem og ta over kallet. Det var dårlige tider, og prestegården var i en miserabel tilstand da han overtok. Jens var gift med Anne Sveinsdotter fra Hattrem på Lesja. De hadde ti barn:

Kristen Jensson (ca. 1604–ca. 1669), selveier på gården Hovauk.
Jens Jensson (født ca. 1604), bodde på gården Brennjord.
Guri Jensdotter (i live 1694), gift til gården Tynnøl.
Svein Jensson (ca. 1608–ca. 1688) selveier på Hattrem Nigard.
Marit Jensdotter, bodde på gården Sønstebø.
Kristoffer Jensson (født ca. 1612, henrettet 1663), bodde på gården Flågåstad. Han begikk et drap og ble erklært fredløs. Kristoffer drepte dessuten gårdsstyreren på prestegården i tumultene da han noen år senere ble fanget.
Anne Jensdotter. Faren og brødrene skal ha prøvd å få ettermannen i prestekallet, Sigvard Engebretsson Munk, til å gifte seg med henne, men han nektet.
Ukjent datter, bodde på gården Stor-Kollstad.
Ola Jensson, bodde på gården Lia.
Mari Jensdotter, bodde på gården Hauje.Jens den yngre virket som sogneprest til sin død i 1639 på besøk ved Ringsaker prestegård. Han ble gravlagt der. Etter hans død søkte enken, Anne, om å få bruke gården Skjellstad på livstid. Det ble innvilget, men i 1643 klaget beboeren Anne Jensdotter Staby over at hennes «salige brors qvinde» ville trenge henne fra gården som hennes «salige husbond» hadde bygd og leid.


== Kilder ==
Kjelland, Arnfinn (1996). Bygdebok for Lesja. Bind 3. Lesja: Lesja kommune. 
Wiberg, S. V. (1871). Personalhistoriske, statistiske og genealogiske Bidrag til en almindelig dansk Præstehistorie. [Odense]: eget forlag. 
Norsk Slektshistorisk Forening (2001). «Norsk Prestehistorie». Arkivert fra originalen 25. januar 2019. Besøkt 24. januar 2019.
Morten Dæhlen

Morten Dæhlen (født 28. juli 1959) er professor i informatikk og dekan ved det matematisk-naturvitenskapelig fakultet ved Universitetet i Oslo.
Dæhlen tok cand.scient.-graden ved Universitetet i Oslo innenfor fagfeltet numerisk analyse i 1985. I 1989 tok han også dr.scient.-graden i dette, også denne ved UiO.
Dæhlen jobbet som forsker ved SINTEF frem til 1998, da han gikk over til en stilling som professor ved Institutt for informatikk. Han har også vært med på oppbygningen av Simula Research Laboratory.
Han har også sittet to perioder som instituttleder ved Institutt for informatikk ved Universitetet i Oslo. 


== Bibliografi (utvalg) ==
M. Dæhlen, K.Mørken og L.L. Schumaker: Mathematical Methods for Curves and Surfaces VI, Nashboro Press, Nashville, 2005
M. Dæhlen, T. Lyche og L.L. Schumaker: Mathematical Methods for Curves and Surfaces II, Vanderbilt Press, Nashville, 1998
M. Dæhlen og A. Tveito: Numerical Methods and Software Tools in Industrial Mathematics, Birkhauser 1997
M. Dæhlen, T. Lyche og L.L. Schumaker: Mathematical Methods for Curves and Surfaces, Vanderbilt Press, Nashville, 1995


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Morten Dæhlen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Morten Dæhlen i BIBSYS
Morten Dæhlens blogg ved UiO Arkivert 16. mars 2016 hos Wayback Machine.
Staby

Staby kan referere til:

Staby sogn i Ringkøbing prosti i Danmark (Ulfborg-Vemb kommune)
Staby (landsby), landsby i sognet
Staby (familie), en norsk prestefamilie
Losleider

Losleider er en taustige som benyttes når losen skal borde eller kvitte et skip. Dette er nødvendig fordi det er vanskelig å borde eller kvitte skip, i og med at skipet ikke har råd til å sakke på farten. Alle skip må i henhold til internasjonalt regelverk ha losleider om bord. Losleideren bør rigges i samsvar med anbefalinger gitt av det internasjonale losforbundet, IMPA Arkivert 29. juni 2006 hos Wayback Machine..
Nigel Tranter

Nigel Tranter (født 23. november 1909 i Glasgow, død 9. januar 2000) var en skotsk historiker og forfatter av populære romaner med motiv fra skotsk historie.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Nigel Tranter ble født i Glasgow og ble utdannet i Edinburgh i regnskapsførsel og arbeidet i forsikringsselskapet Scottish National Insurance Company, som ble grunnlagt av hans onkel. I 1933 giftet han seg med May Jean Campbell Grieve og fikk to barn, Frances May og Philip. Han var deltok artilleriet og var stasjonert i East Anglia under den andre verdenskrig.


=== Forfatterskap ===
Helt siden barndommen hadde han en stor interesse for festninger og slott og deres historie. I 1935, i en alder av 35 år, utga han sin første bok, The Fortalices and Early Mansions of Southern Scotland. Etter forespørsel fra sin kone skrev han sin første roman, In Our Arms Our Fortune, som ble refusert av forleggerne. 
Den første romanen som ble utgitt, Trepass, i 1937, fikk han ingen betaling for ettersom forlaget gikk konkurs. I løpet av de neste årene skrev han flere bøker med et innhold som var romantisk og eventyrlig og hvor handlingen kretset rundt fiktive personer i ulike epoker i Skottlands historie. Han skrev også flere westernbøker under pseudonymet «Nye Tredgold» for å skaffe større inntekter for familien.
Mellom 1962 og 1971 utga han et bokverk om landemerker i fem bind, The Fortified House in Scotland, som dekket historien og strukturen for hvert eneste festning og slott i Skottland, 663 bygninger i alt og fortsatt verd å lese for dem som har interesse i dette emnet.
Mens han drev forskning på slott oppdaget Tranter at det var mange figurer og hendelser i skotsk historie som kunne bli benyttet som grunnlag for romaner, og som han forsøkte å gjøre så troverdige som mulig. Det var den retning som han forfatterskap tok fra og med The Master of Gray i 1961 som fortalte historien om Patrick av Gray og hans konspirasjon for frigjøre Maria Stuart. Han fortsatte i denne retningen inntil han døde, utga flere romaner basert systematiske historiske undersøkelser og disse romanene har fått et vidt publikum.


== Utvalgt bibliografi ==
Robert The Bruce trilogy
The Steps to the Empty Throne (1969)
The Path of the Hero King (1970)
The Price of the King's Peace (1971)
The Wallace (1975)
House of Stewart trilogy
Lords of Misrule (1976)
A Folly of Princes (1977)
The Captive Crown (1977)
No Tigers in the Hindu Kush (1968), tilegnet hans sønn Philip som døde i en ulykke
Warden of the Queen's March (1989)
The Masters of Gray trilogy


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ray Bradfield: Nigel Tranter: Scotland's Storyteller, 1999, B & W Publishing
Michael Pritchard, Alison Pritchard: Tranter's Terrain, 1994, Glasgow: Neil Wilson Publishing, ISBN 1-897784-23-6
Åkersvika naturreservat

Åkersvika naturreservat er et naturreservat og ramsarområde i Åkersvika i Hamar og Stange kommuner i Innlandet.
Åkersvika naturreservat er et viktig område for flere forskjellige fuglearter. Det ble fredet ved kongelig resolusjon den 26. juli 1974 og reservatet ble dermed Norges første ramsarområde. I 1984 og 1992 ble reservatet utvidet. Formålet med fredningen var å bevare et viktig våtmarksområde med tilhørende plantesamfunn, fugleliv og annet dyreliv som naturlig er knyttet til området. Spesielt er området viktig som raste- og hekkeområde for våtmarksfugl.
Tellinger av fugl i reservatet i perioden 1974-2013 viser at den vanligste arten både vår og høst er stokkand. Vadefuglene viser en nedgang siden 1970-tallet, brushane har hatt en sterk nedgang, vipe en moderat nedgang. At næringstilfanget er mindre er en mulig årsak til en generell nedgang i bestandene. Med Mjøsaksjonen fra 1970-tallet går kloakk fra og med 1977 ikke urenset ut i Åkersvika.  
Bunndyrspisende fugler fikk med det gradvis mindre å leve av.

I forbindelse med utbygging av E6 ble det i 2016 tatt ut 126 dekar og lagt til 175,5 dekar.


== Se også ==
Verneområder i Hedmark


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forskrift om vern av Åkersvika naturreservat, Hamar og Stange kommuner, Hedmark
Hamar Dagblad - E6-byggingen: – Fuglene har førsteprioritert
E6 Åkersvika. Fagrapporter naturmiljø 1.november 2014. Fylkesmannen i Hedmark Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
Plan for avbøtende og kompenserende tiltak E6 Åkersvika - Fylkesmannen i Hedmark Arkivert 30. desember 2016 hos Wayback Machine.
Filmfestivalen i Berlin

Den internasjonale filmfestivalen i Berlin (også kalt Berlinalen) er en filmfestival som finner sted hvert år i februar og som deler ut Gullbjørnen. Festivalen regnes av organisasjonen FIAPF til den såkalte A-kategorien.Festivalen har vært arrangert siden 1951. Den hadde opprinnelig som motto «utstillingsvindu for den frie verden». Festivalbyen Vest-Berlin var på det tidspunktet omgitt av det kommunistiske DDR. Juryen legger stor vekt på at filmer fra hele verden skal være representert. Festivalsjef siden 2001 er Dieter Kosslick. 
Samtidig med festivalen arrangeres European Film Market (EFM), som er en av verdens største messer for filmbransjen, og en rekke faglige seminarer for yngre filmskapere med tittelen Berlinale Talent Campus. 
Mer enn 20 000 fagfolk fra omkring 130 land deltar på festival-arrangementene. Med 274 000 solgte billetter og om lag 487 000 enkeltbesøk er dette antakelig verdens største filmfestival. Om lag 4 200 journalister dekker arrangementene med dekning i om lag 110 land.


== Festivalens priser ==
Festivalen deler ut prisene Gullbjørnen og Sølvbjørnen (Bjørnen er Berlins symbol). Nedenfor angis de prisene som deles ut hvert år:

Gullbjørnen  (Goldener Bär)
Beste film
Lifetime Achievement («Æres-Gullbjørnen»)Sølvbjørnen (Silberner Bär)
Jury Grand Prix
Beste regissør
Beste skuespiller (menn)
Beste skusespiller (kvinner)
Beste manus
Ærespris for fremragende kunstnerisk prestasjon
Grand Prize of the Jury (kortfilm)Andre priser
Publikumsprisen (Panorama Publikumspreis)
Berlinale Camera (spesiell festivalpris)
Glassbjørnen til beste film for publikum +14 år
Glassbjørnen for beste film for barn
Teddyprisen for beste film innen LHBT-tema.
Shooting Stars Award for lovende ung skuespillerGullbjørnen for beste film ble i 2009 tildelt filmen «La teta asustada» av regissøren Claudia Llosa.

		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(de) Offisielt nettsted 
(en) Berlin Film Festival – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Berlinale – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Internationales Forum des Jungen Films
Kinderfilmfest der Berlinale
Berlinale Talent Campus Arkivert 11. mai 2020 hos Wayback Machine.
Presseschau auf film-zeit.de
Historien om den gråtende kamel

Historien om den gråtende kamel (orig. Die Geschichte vom weinenden Kamel) er en tysk dokumentarfilm (dokumentardrama) fra 2003. Den er regissert av to studenter ved filmhøyskolen i München, mongolske Byambasuren Daava og italienske Luigi Falorni, og produsert i samarbeid med Bayerischer Rundfunk og med støtte fra FilmFernsehFonds Bayern.
Filmen handler om et nyfødt kamelføll som blir avvist av moren sin, og om en mongolsk nomadefamilie som forsøker å redde det.
Historien om den gråtende kamel fikk tallrike utmerkelser, og ble satt opp på kino i Norge. I 2005 ble den nominert til Oscar for beste dokumentarfilm.


== Rolleliste ==
Janchiv Ayurzana, Chimed Ohin, Amgaabazar Gonson, Zeveljamz Nyam, Odgerel Ayusch, Guntbaatar Ikhbayar, Ikhbayar Amgaabazar, Enkhbulgan Ikhbayar, Uuganbaatar Ikhbayar, Munkhbayar Lhagvaa, Ingeen Temee (kamel), Botok (kamel) 


== Eksterne lenker ==
(en) Historien om den gråtende kamel på Internet Movie Database 
(no) Historien om den gråtende kamel på NRK TV 
(sv) Historien om den gråtende kamel i Svensk Filmdatabas 
(da) Historien om den gråtende kamel i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Historien om den gråtende kamel på Allociné 
(nl) Historien om den gråtende kamel på MovieMeter 
(en) Historien om den gråtende kamel på AllMovie 
(en) Historien om den gråtende kamel på Turner Classic Movies 
(en) Historien om den gråtende kamel på Rotten Tomatoes 
(en) Historien om den gråtende kamel på Metacritic
Lasagne

Lasagne er en type pasta, men kan også betegne en matrett hvor denne pastatypen er i bruk.


== Etymologi ==
Ordet lasagne er et flertallsord på italiensk, og uttales lasánje. Noen nordmenn bruker den franske uttalen «lasánj», og noen bruker den amerikanske formen «lasanja». På italiensk er formen lasagna (-ánja) entallsformen, som bare brukes når man omtaler én lasagneplate, med andre ord nesten aldri.


== Pastaplater ==

Lasagne i betydningen pastaplater kan også kalles lasagnoni (store lasagneplater), lasagnette (små lasagneplater) eller bardele. Dette er lange rektangulære plater av pasta, normalt glatt, som normalt selges tørket. I hjemmene lager man imidlertid gjerne lasagne av fersk pasta, som rulles ut på pastamaskiner, tørkes kort og kokes i salt vann noen få minutter. 


== Lasagne i flere varianter ==
Den mest kjente retten med lasagne kalles gjerne lasagne al forno, ovnsbakt lasagne. Den består av to sauser: en melsaus eller bechamelsaus, og en saus med kjøtt og tomat, gjerne bolognese-sausen. Lasagneplatene legges lagvis i en form med hver saus i annethvert lag. Det øverste laget må være bechamel, og så drysses det ost på toppen. I de opprinnelige oppskriftene lager man gjerne mer tyntflytende sauser enn man ofte gjør utenfor Italia. Dermed blir det tettere mellom lagene, og man får en mer kompakt lasagneform uten for mye saus som flyter utover.I Italia lager man like gjerne en lasagne uten kjøtt, siden lasagne ofte serveres som forrett. Andre sauser kan også brukes, eksempelvis spinatsauser og pesto.