jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nasjonalmuseet i Iran

Nasjonalmuseet i Iran (persisk: موزه ایران باستان Muze-ye Irân-e Bâstân) er et arkeologisk og historisk museum i Teheran. Det tar vare på gjenstander fra antikkens Persia inkludert keramikk, metallobjekter, bøker, mynter osv. Det ble åpnet i 1937.
Museet består av to bygninger. Den ene er dedikert til den før-islamske samlingen, mens den andre består av etter-islamske gjenstander.
Den etterislamske delen av museet ble åpnet i 1996 og består av tre etasjer. Den inneholder forskjellig keramikk, tekstiler, tekst, kunstgjenstander, astrolaber og kalligrafi fra 1400 år med islamsk historie i Iran.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) National Museum of Iran – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Sa'd Abad Gallery of Fine Arts
Glassware Museum of Tehran
Reza Abbasi Museum Arkivert 27. september 2016 hos Wayback Machine.
Stift Klosterneuburg

Stift Klosterneuburg er augustinerkorherrenes kloster og området rundt dette i byen Klosterneuburg i Østerrike. Det ble grunnlagt 12. juni 1114 av St. Leopold av Babenberg. 
Opprinnelig var det et kloster for sekulære kanniker, men allerede i 1133 overleverte St. Leopold det til augustinerkorherrene.
Stift Klosterneuburg er en av de største skogeierne i Østerrike, og det drives vinproduksjon og annen næringsvirksomhet i tilknytning til det.
Prestene som er tilknyttet klosteret har ansvar for en rekke menigheter i området. I tillegg har de, ettersom flere nordmenn har gått inn i ordenen, påtatt seg ansvaret for å betjene St. Paul menighet i Bergen med prester. 
Den katolske biskopen av Oslo, Markus Bernt Eidsvig, virket gjennom flere år i Stift Klosterneuburg. Da han i 2005 ble utnevnt til biskop, var han den første augustinerkorherre fra Stift Klosterneuburg som ble biskop siden 1913, da klosterets prost Friedrich Gustav Piffl ble utnevnt til fyrsterkebiskop av Wien.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Cristoforo Guidalotti Ciocchi del Monte

Cristoforo Guidalotti Ciocchi del Monte  (født 1484 i Arezzo i Italia, død 27. oktober 1564 i Sant' Angelo in Vado ved Urbino son da var del av Kirkestaten) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han ble kreert til kardinal av sin fetter pave Julius III den 20. november 1551.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Cristoforo Guidalotti var av slekten Ciocchi del Monte og født i 1484 som sønn av adelsmannen Francesco di Cristoforo Guidalotti fra Perugia. Hans mor var Margherita del Monte, en søster til den mektige kardinal Antonio del Monte og tante til den senere pave Julius III, Giovanni Maria Ciocchi del Monte.
Cristoforo hadde flere søsken: Fabiano, Pietro, Giovanni Pietro, Federico og Laura, som etter deres fars død omkring 1515 ble tatt inn i huset i Roma og oppdratt av deres morbror kardinal Antonio Maria del Monte.


=== Prest ===
Cristoforo ble doktor i både sivil- og kirkerett.


=== Biskop, kardinal ===
Den 21. august 1517 ble han titulærbiskop i Betlehem etter et annet familiemedlem, fetteren Gaspare Antonio del Monte.
Den 10. februar 1525 ble han utnevnt til biskop i Cagli.
Da Cristoforos fetter kardinal Giovanni Maria del Monte ble valgt til pave Julius III i 1550 forfremmet han i juni Cristoforo til biskop av Marseille, og snart etter, i oktober, utnevnte han ham til latinsk patriark av Alexandria. Året etter ble han også kardinal.
I 1554 døde hans slektning Giovanni del Monte, som hadde overtatt bispeembedet i Cagli etter ham og i begynnelsen av 1556 ble Cristoforo igjen biskop der.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Tahiridene

Tahirid-dynastiet hersket over den nordøstlige persiske regionen Khorasan mellom 821–873. Hovedstaden til tahiridene var Neyshabur. Selv om de teoretisk sett var undersåtter av abbasid-kalifatet i Bagdad, var tahiridene i praksis uavhengige. Dynastiet ble grunnlagt av Tahir ibn Husayn, en ledende general i tjeneste for abbaside-kalifen al-Ma'mun. Tahiridenes militære seiere ble belønnet med landgaver i det østlige Persia, som etterpå ble utvidet av hans etterfølgere så langt som til grensen til India. Tahiridene ble kastet i 873 av saffaridene, som annekterte Khorasan til deres eget imperium i det østlige Persia.


== Herskere av tahirid-dynastiet ==
Kapellan

En kapellan er en stillingsbetegnelse brukt bl.a. i Den norske kirke og brukes om prester som ledes av en sogneprest. Kapellanen har da et eget ansvarsområde. Opprinnelig var det en prest med ansvar for et kapell, men begrepet ble også tatt i bruk om prester som har spesielle tjenester utenfor vanlig menighetsarbeid, og etterhvert til og med om prester som har særskilte oppgaver innenfor en menighet.
Feltprester har i mange land status som kapellaner, og det samme gjelder prester knyttet til politi, brannvesen, sykehus, skoler osv.
Residerende kapellan var, som navnet tilsier, sogneprestens (eller prostens) stedfortreder. Under seg hadde den residerende kapellan en kallskapellan og undertiden også en huskapellan. (Stillingstittelen "huskapellan" har aldri blitt benyttet i Den norske kirke.) Det geistlige hierarkiet har forholdt seg til følgende: 

Biskop
Domprost
Prost
Sogneprest (forandret etter ny kirkelov av 1994, der kapellaner har blitt innrømmet sogneprest-status)
Stiftskapellan
Residerende kapellan
Kallskapellan
Kapellan
HjelpeprestDe ulike betegnelsene på underordnet geistlighet i prestegjeldene er nå til dels forlatt og erstattet med fellesbetegnelsen "sogneprest".


== Se også ==
Huskapellan (personalkapellan)


== Kilder ==
(no) Kapellan i Store norske leksikon
Feltprest

En feltprest er en prest som gjør tjeneste i en militær styrke. Feltprestene er militært personale og har offisersrang. Kirkelig sett er de i de fleste land regnet som kapellaner.
De fleste kirkesamfunn har feltprester, selv om ikke alle har feltprester som er i tjeneste i fredstid. 
I Norge administreres tjenesten av Forsvarets tros- og livssynskorps.


== Se også ==
Militært sjelesorgspersonell
Roman Catholic Archdiocese for the Military Services
Royal Army Chaplains' Department
Brunvoll

Brunvollkonsernet er en ledende maritim systemleverandør med høy eksportandel og god soliditet. Konsernet har lang erfaring med leveranser av fremdrifts- og thrusterenheter med tilhørende automasjonssystemer til ulike typer fartøy. 
Det familieeide konsernet ble etablert i 1912, har hovedkontor i Molde og produksjon i Molde, Volda og Dalen i Norge. Konsernet hadde en omsetning på rundt 1,4 milliarder NOK i 2019, rundt 530 medarbeidere, og er representert gjennom et agentnettverk i 23 land. 
Brunvolls visjon er "Trusted World Wide" og våre verdier er å være pålitelig, engasjert og ansvarlig.
Brunvoll har levert 9.000 manøversystemer og har rundt 2.000 fremdriftssystemer i service verden rundt per 2021.
Bedriften ble grunnlagt på Harøya som Brødr. Brunvoll Motorfabrikk  i 1912 av brødrene Andreas Brunvoll (1883–1975) og Anders Brunvoll (1885–1922). Den produserte dieselmotorer og propeller for fiskefartøy. I 1918 flyttet den til Molde og lillebror Arthur Brunvoll (1890–1949) ble med.I 1965 startet de produksjon av thrustere på oppfording fra ringnotsnurperne Lauritz Gjendemsjø (født 1926) og Lodve  Gjendemsjø (født 1941) som snurpet den på «Klaring» fra 1965. 
Siden 2019 har Kåre Øyvind Vassdal vært konsersjef i Brunvoll. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Brunvoll, Oddmunn (1999). Kamp & strid: om motorer og annen teknisk industri for maritimt miljø gjennom 100 år. Molde: [Brødrene Brunvoll og Brunvoll AS]. ISBN 8279550127. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Bussbygg

Bussbygg er et konsern som i hovedsak bygger karosseri og skap til lastebiler. Selskapet har hovedkontor og produksjonslokaler på Hovdenakken i Molde og dessuten salgskontorer på Skårer og i Sverige. Selskapet ble grunnlagt i 1947, hovedsakelig med konstruksjon av busskarosseri, men den siste bussen ble levert i 1975, og selskapet er siden blitt Norges største på bygging av skap til lastebiler.


== Eksterne lenker ==
(no) Bussbygg
Transoxiana

Transoxiana eller Transoxania er det stort sett foreldede navnet brukt på den delen av Sentral-Asia som omtrent korresponderer med dagens Usbekistan og det sørvestlige Kasakhstan. Geografisk betyr det regionen mellom elvene Amu-Darja og Syr-Darja. Når det blir brukt i dag, ligger det som oftest under at en snakker om den regionen i tiden frem til rundt det 8. århundre, selv om begrepet fortsatte å bli brukt blant vestlige historikere i flere århundrer etterpå.
Navnet er latin og betyr bokstavelig «landet forbi Oxus» (et eldre navn på Amu-Darja), noe som beskriver regionen perfekt fra grekernes og romernes synsvinkel. Navnet ble sittende i vestlig bevissthet på grunn av erobringene til Aleksander den store, som utvidet gresk kultur inn i regionen i det 4. århundre f.Kr. Transoxiana representerte det ytterligste nordøstligste punktet til hellenistisk kultur, og beholdt en hybridisk gresk/indisk/kinesisk buddhistisk kultur, kalt serindisk, til den islamske erobringen på begynnelsen av 700-tallet.. I denne tiden, da Transoxiana var avskåret fra resten av vestlig kultur av sasanide-dynastiet, ble det ofte kalt Sogdia, et provinsielt navn tatt fra persisk, og brukt for å skille det fra det nærliggende Baktria.
Transoxianas største by og kulturelle senter var Samarkand, mens en annen stor by var Bukhara. Begge ligger i det sørlige delen av Transoxiana.
Etter arabernes erobring av området, ble det kjent som Ma wara'un-Nahr (arabisk), «det som er forbi elven».
Djengis Khan invaderte Transoxiana i 1219 under sin erobring av Khwarazmid. Før sin død i 1227 gav han landene i det vestlige Sentral-Asia til sin andre sønn Tsjagatai, og denne regionen ble kjent som Tsjagadai-khanatet. I 1369 ble Timur Lenk, fra barlas-stammen, hersker under autoriteten til tsjatagai-khanens dynasti, og han gjorde Samarkand til hovedstad for sitt fremtidige rike.


== Referanser ==
Harald Granraude

Harald Granraude (Norrønt: Haraldr hinn Granrauði) skal ha levd rundt år 800 og ha vært konge i Agder. Hans eksistens er usikker i og med at han bare såvidt er nevnt i Snorre Sturlasons Ynglingesagaen som ble skrevet 400 år etter at han skal ha levd. Ifølge Snorre var Harald gift med Gunhild Ragnvaldsdatter, datter av Ragnvald Sigurdsson, storbonde på Huseby i Lister. Harald var far til Åsa Haraldsdatter og Gyrd Haraldsson.
Da kongen av Vestfold, Gudrød Veidekonge, sendte menn for å fri til Haralds datter Åsa, takket Harald nei. Dette førte til at etter en stund satte kong Gudrød skip på vannet, og så seilte han med stor flåte vest til Agder og kongsgården på Tromøya, han kom helt uventet på dem, gjorde landgang og kom til Haralds gard om natta. Da Harald merket at en hær var kommet gikk han ut med alt det folk han hadde. Det ble en hard kamp, men overmakten var for stor. Der falt Harald og Gyrd, sønn hans. Kong Gudrød tok stort hærfang, han tok også Åsa, datter til kong Harald, med seg hjem og holdt bryllup med henne.
En lokal legende sier at Harald Granraude gjemte seg i en underjordisk tunnel med Åsa, men de ble funnet og Harald ble halshugget.


== Referanser ==
Tatra T813

T813 er en terrenggående lastebil med åttehjulsdrift fra tsjekkiske Tatra. Den har en tolvsylindret luftkjølt dieselmotor på 17,6 liter som yter 247 hk. Den ble lansert i 1965 og produsert opp til 1985, da etterfølgeren T815 ble lansert. Produksjonsstedet er Koprivnice, hvor alle Tatras lastebiler produseres.
Hovedgirkassen har fem gir og reduksjonsgirkassen har to serier og splittgir, altså totalt 20 gir framover og fire i revers. Laveste totale utveksling er 122:1. Understellet består av en sentralrørsramme og pendelaksler. På de mest vanlige versjonene er egenvekten på 14 tonn, nyttelasten på 8,5 tonn og maksimal tilhengerlast på 100 tonn.
T813 er ofte blant deltakerne i Europa Truck Trial, en terrengkjøringskonkurranse for tunge kjøretøyer.


== Eksterne lenker ==
(en) Tatra 813 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
T813-en til Offroad.no
Worldoffroad.com artikkel om en privateid T813 (engelsk)
Artikkel om en rundt-jorden-reise i 1987 (engelsk)
Europa Truck Trial

Europa Truck Trial er en terrengkjøringskonkurranse for tunge kjøretøyer.  Det består av en markert løype som deltagerne skal kjøre gjennom uten å pådra seg punkter.  Det deles ut punkter for eksempel for å berøre en port eller endre kjøreretning.
I 2005 kjøres det i følgende klasser:

S1 – Sporvidde fra 1550 mm, akselavstand fra 2300 til 3400 mm
S2 – Sporvidde fra 1751 mm, akselavstand fra 2800 til 3799 mm
S3 – Sporvidde fra 1751 mm, akselavstand fra 3800 til 4799 mm
S4 – Sporvidde fra 1751 mm, akselavstand fra 4800 mm
S5 – Sporvidde fra 1751 mm, akselavstand fra 4800 mm med fire og flere akslerI 2005 var det til sammen 35 lag i de forskjellige klassene.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted  (tysk)
Centurion (stridsvogn)

Centurion var den vanligste britiske tunge stridsvognen rett etter andre verdenskrig. Den ble designet under krigen og tjenestegjorde i Europa, men ble satt for sent inn til å komme i kamp. Den tjenestegjorde under Koreakrigen og viste seg som en bedre stridsvogn enn både de amerikanske og sovjetiske. Den er anerkjent som en av Storbritannias beste stridsvogner noensinne og er en av Storbritannias mest eksporterte. Den var i bruk frem til 1990-årene.
Centurion er eller har vært i tjeneste med Danmark, Israel, Jordan, Singapore, Sverige, Sør-Afrika og Østerrike.


== Historie ==
Den ble designet i 1943 under betegnelsen A41 som et motsvar til de farlige tyske 88 mm kanonene. Forsvarsdepartementet etterspurte en komplett overhaling av de britiske panservognene etter at britiske stridsvogner hadde blitt forbigått av de tyske. Den ble blant annet utstyrt med en 17-punder kanon, britenes beste panservernkanon. Senere ble den utstyrt med Royal Ordnance L7, et våpen som ble en stor eksportsuksess for britene.


== Teknisk ==
Vognføreren sitter foran til høyre i skroget, med vognkommandøren og skytteren til høyre i tårnet og laderen til venstre.
Pansringen er av stål.
Bestykningen var først en 17-punder, deretter en 20-punder og til slutt en 105 mm kanon. Kanonen kan eleveres fra -10° til +20°. Hovedskytset på senere varianter kunne siktes inn ved hjelp av en 12,7 × 99 mm mitraljøse.
Motoren var opprinnelig en Rolls-Royce 12-sylindret væskekjølt bensinmotor som yter 650 hk ved 2 550 omdreininger i minuttet. Den var montert bak i skroget. Drivstofftanker med kapasitet på 1 037 liter kunne utvides med en etthjuls tanktilhenger og taues bak vogna.


== Varianter ==

Det fantes 13 basisutgaver av Centurion, med et utall tilpasninger:

Israelske Centurions
Alle med 105 mm kanon og dieselmotor, mange med reaktivt panser.  Kan også ha bulldozerskjær og minerydderutstyr.
Jordanske Centurions
105 mm kanon, digitalt ildledningssystem, dieselmotor og hydropneumatisk hjuloppheng.
Sørafrikanske Centurions (Olifant)
Mk1A har ny motor og 105 mm kanon, Mk1B har oppgradert motor, nytt hjuloppheng, 105 mm kanon og ny pansring på tårn og skrog.
Svenske Centurions
105 mm kanon og ny motor. (Stridsvagn 81, 101, 102 og 104.)


== Andre kjøretøyer basert på Centurion-chassis ==

Centurion ARV
Bergepanser.
Centurion AVRE
Ingeniørkjøretøyer med 105 eller 165 mm kanon.
Centurion AVBL
Brolegger.
Centurion BARV
Bergepanser spesielt tatt fram for amfibisk krigføring.


== Kilder ==
Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2


== Eksterne lenker ==
(en) Centurion tanks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Centurion tank – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
British Army of the Rhine

Det har eksistert to britiske hærenheter med navnet British Army of the Rhine (forkortet BAOR), begge var okkupasjonsstyrker i Tyskland etter henholdsvis første og andre verdenskrig.
Den andre BAOR ble dannet 25. august 1945. Dens opprinnelige funksjon var å administrere den britiske okkupasjonssonen i Tyskland. Etter at tyske sivile myndigheter tok over gikk den over til å bare administrere de britiske militærenhetene.
Etter hvert som den militære trusselen fra Sovjetunionen økte gikk BAOR over til å fungere som en forsvarshær snarere enn en okkupasjonsstyrke. Etter etableringen av NATO i 1949 ble BAOR Storbritannias hovedbidrag til alliansen. I tilfelle krig ble sjef BOAR også sjef for NATOs nordlige armégruppe NORTHAG.
I 1994 ble BOAR erstattet med British Forces Germany.
Den norske Tysklandsbrigaden var underlagt BAOR.


== Sjefer ==


=== Etter første verdenskrig ===
Feltmarskalk Herbert Plumer 1918–1919
General William Robertson 1919–1920
General Thomas Morland 1920–1922
General Alexander Godley 1922–1924
General John Du Cane 1924–1927
General William Thwaites 1927–1929


=== Etter andre verdenskrig ===

Feltmarskalk Bernard Law Montgomery  1945 –1946
Generalløytnant Richard Loudon McCreery 1946–1947
General Brian Herbert Robertson 1947 –1948 (også britisk militærguvernør 1947–1949)
Generalløytnant Brian Horrocks 1948–1949
Generalløytnant Charles Keightley 1949–1951
General John Harding 1951–1952
General Richard Nelson Gale 1952–1957
General Alfred Dudley Ward 1957–1960
General James Cassels 1960–1963
General William Gurdon Stirling 1963–1966
General John Hackett 1966–1968
General Desmond Fitzpatrick 1968–1970
General Peter Mervyn Hunt 1970–1973
General Harry Tuzo 1973–1976
General Frank King 1976–1978
General William Scotter 1978–1980
General James Michael Gow 1980–1983
General Nigel Bagnall 1983–1985
General Martin Farndale 1985–1987
General Brian Kenny 1987–1989
General Peter Inge 1989–1993
General Charles Guthrie 1993–mai 1994 (avdelingen nedlagt)


== Referanser ==
Duntocher

Duntocher (skotsk gælisk Dùn Tòchair) er en landsby i West Dunbartonshire i Skottland. 
Etter at byen Clydebank ble opprettet ble Duntocher og Hardgate gradvis innlemmet i den nye byen, og de administreres nå som en del av den. Duntocher har vokst kraftig på grunn av boligbygging rett etter andre verdenskrig og i 1970-årene.
Tidligere var Duntocher det vestligste sted hvor det gikk trikker drevet av Glasgow Corporation Transport. De gikk fra Duntocher via Hardgate til Clydebank, og noen avganger fortsatte til Partick i Glasgow.
Fulvio Giulio della Corgna

Fulvio Giulio della Corgna (født 19. november 1517 i Perugia i Italia, død 2. mars 1583 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han var biskop av Perugia 1550–1553, og igjen fra 1564–1574, og deretter biskop av Albano.
Han ble kreert til kardinal den 20. november 1551 av sin fetter pave Julius III.
Pave Paul IV arresterte ham av politiske grunner i 1556 og sperret han inn i Engelsborgen, men da spanjolene vant militære seire ikke langt fra Roma så paven det klokest å løslate ham og gjeninnsette ham i full kardinalsverdighet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giovanni Michele Saraceni

Giovanni Michele Saraceni (født 1. desember 1498 i Napoli, død 27. april 1568 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.


== Biografi ==
Han var erkebiskop av Acerenza & Matera fra 1536.
Han ble kreert til kardinal den 20. november 1551 av pave Julius III.
Han fikk i oppdrag å revidere aktene fra Tridentinerkonsilet, og ble benyttet av Pavestolen også til en rekke andre oppdrag, blant annet ved granskningen av anklagene mot kardinal Carlo Cafara.
Han var en slektning av kardinal Fabio Mignatelli (kreert 1551).


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
Pave Sixtus IV (1414-1484) * bispeviet 1471
Pave Julius II (1443-1513) *1481
Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
Pave Leo X (1475-1521) *1513
Pave Klemens VII (1478-1534) *1517
Kardinal Antonio Sanseverino (1477-1543) *1531
Kardinal Giovanni Michele Saraceni (1498-1568) *1536 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giovanni Ricci

Giovanni Ricci (født 1. november 1498 i Montepulciano, død 3. mai 1574 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler, blant annet som internuntius i Spania og i Østerrike.
Han ble biskop av Siponto 1544, og samtidig nuntius i Portugal skjønt det tok ett år før han reiste dit. Da var han i mellomtiden blitt erkebiskop av Chiusi.
Han ble kreert til kardinal den 20. november 1551 av pave Julius III med San Vitale som tittelkirke, men skiftet til Sant'Angelo in Pescheria og til Santa Maria in Trastevere til slutt.
Han var enten administrator eller biskop av en rekke andre bispeseter, og var tilslutt erkebiskop av Pisa i 1567, og biskop av Albano og så Sabina.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giovanni Andrea Mercurio

Giovanni Andrea Mercurio (født 1518 i Messina i Italia, død 2. februar 1561 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler].
Han ble biskop av Siponto 1545, men forflyttet til erkebispedømmet Messina i 1550.
Han ble kreert til kardinal den 20. november 1551 av pave Julius III.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giacomo Puteo

Giacomo Puteo (født 13. februar 1495 i Nizza i hertugdømmet Savoie, død 26. april 1563 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han virket i den romerske kurie og var i en periode erkebiskop av Bari.
Han kom fra en italiensk-katalansk bakgrunn.
Han ble kreert til kardinal den 20. november 1551 av pave Julius III.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Kenenisa Bekele

Kenenisa Bekele (amharisk: ቀነኒሳ በቀለ, født 13. juni 1982) er en etiopisk langdistanseløper. Han har vunnet to OL-gull og fire VM-gull på 10 000 meter i løpet av karrieren.


== Meritter ==


=== OL- og VM-resultater ===
Han vant gull på 10 000 meter og sølv på 5000 meter i OL i Aten 2004. I VM 2003 vant han gull på 10 000 meter og bronse på 5000 meter. Han forsvarte VM-gullet på 10 000 meter i Helsingfors 2005 og i Osaka 2007.
Han forsvarte OL-gullet på 10 000 m i OL 2008 i Beijing. Fra før hadde fire løpere vunnet 10 000-meteren i OL to ganger: Paavo Nurmi, Emil Zátopek, Lasse Virén og Haile Gebrselassie.
I tillegg vant han gull på 5000 meter med ny olympisk rekord.


=== Terrengløp ===
Fem år på rad, (2002–2006) vant Bekele VM i terrengløp, både kort og lang løype. Ingen andre løpere har greid å vinne begge distansene noe annet år.


=== Verdensrekorder ===
Per september 2019 er Bekele innehaver av verdensrekorden på både 5000 og 10 000 meter.

2004
5000 m – 12.37,35 (Hengelo, Nederland, 31. mai)
10 000 m – 26.20,31 (Ostrava, Tsjekkia, 8. juni)
2005
10 000 m – 26.17,53 (Brussel, Belgia, 26. august)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Kenenisa Bekele – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Kenenisa Bekele – Olympics.com 
(en) Kenenisa Bekele – Olympic.org 
(en) Kenenisa Bekele – Olympedia 
(en) Kenenisa Bekele – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kenenisa Bekele – World Athletics 
(en) Kenenisa Bekele – Diamond League 
(en) Kenenisa Bekele – Track and Field Statistics
Alessandro Campeggi

Alessandro Campeggi (født 12. april 1504 i Bologna, død 21. september 1554 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var i en periode erkebiskop av Bologna, og dessuten viselegat i Avignon.
Han var sønn av kardinal Lorenzo Campeggi, som hadde fått fem barn før han ble enkemann og trådte inn i den klerikale stand. Campeggislekten gav kirken dessuten tre nuntier og 12 biskoper. Alessandro fikk en bred humanistisk utdannelse.
Han ble kreert til kardinal den 20. november 1551 av pave Julius III.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alessandro Campeggio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church