jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Akademisk kunst

Akademisk kunst er en stil innenfor maleri og skulptur på 1700 og 1800-tallet slik den ble praktisert ved ulike europeiske akademier og universiteter. Akademisk kunst er særlig den kunsten og de kunstnerne som ble påvirket av standardene ved det franske Académie des Beaux-Arts, slik de ble utviklet under den nyklassisistiske og romantiske perioden. Kunstnere som William-Adolphe Bouguereau, Thomas Couture og Alexandre Cabanel søkte å kombinere disse to stilartene, og skapte en blandingsstil som har blitt karakterisert som «akademisme» eller «eklektisme», og blir satt i sammenheng med historismen.
Karakteristisk for den akademiske kunsten er en utpreget perfeksjonistisk stil, fremstillingen av historiske eller mytologiske motiver og kunstverkets «moralske tone», dvs. at kunstneren formidler et moralsk budskap.
«Akademisk kunst» i videre forstand kan også bety den til enhver tid rådende stil eller holdning innenfor akademier eller universiteter. I en slik sammenheng vil enhver nyskapende retning som vinner aksept i akademiske og institusjonelle miljøer bli ansett som «akademisk». Slik vil det som engang ble ansett som et opprør mot akademisk kunst, i sin tur også få status som akademisk kunst.


== Kunstnere ==
Lawrence Alma-Tadema
Formiga (fotballspiller)

Miraildes Maciel Mota, artistnavn Formiga (født 3. mars 1978 i Salvador, Bahia) er en brasiliansk fotballspiller. Hun spiller for tiden for FC Gold Pride. I sesongene 2004 og 2005 spilte hun for  Malmø FF i Sverige. Formiga spilte for det Brasilianske kvinnelandslaget i fotball under fotball-VM i 2003.


== OL-medaljer ==
 2004  Athen - Sølv i fotball, damer Brasil 
 2008  Beijing - Sølv i fotball, damer Brasil 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Miraildes Maciel Mota – Olympics.com 
(en) Miraildes Maciel Mota – Olympic.org 
(en) Miraildes Maciel Mota – Olympedia 
(en) Miraildes Maciel Mota – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pt) Miraildes Maciel Mota – Brasils olympiske komité 
(en) Miraildes Maciel Mota – FIFA 
(en) Miraildes Maciel Mota – UEFA 
(fr) Miraildes Maciel Mota – LÉquipe 
(en) Miraildes Maciel Mota – FootballDatabase.eu 
(en) Miraildes Maciel Mota – Soccerway
Mohawkene

Mohawkene (Kanienkeh eller Kanienkehaka som betyr «flintfolket») er et innfødt folkeslag i Nord-Amerika som lever rundt Ontariosjøen og St. Lawrence-elva i det som nå er Canada og USA. Deres opprinnelige hjemland strekker seg fra sør for Mohawk-elva, øst til Green Mountains ved Vermont, vest til grensa til Oneida-nasjonen og nord til St. Lawrence-elva.


== Språk ==
Mohawkenes språk tilhører den irokesiske språkfamilien.


== Historie ==
Mohawkene var blant de fem (senere seks) irokesiske indianerstammer som sammen dannet irokeserføderasjonen, eller haudenosaunee, i 1642. Etter etableringen av irokeserføderasjonen ble mohawkene kjent som «vokterne av den østlige dør», en betegnelse som henspilte på at det var deres ansvar å verne føderasjonen mot invasjoner fra øst.
Mohawkene var den østligste av stammene i føderasjonen. Geografisk var deres hjemland hovedsakelig i den delen av USA som i dag utgjør delstaten New York, men med utbredelse dels inn i Canada og dels inn i den amerikanske delstaten Vermont.  
Fra 1710 og frem til avslutningen av den amerikanske uavhengighetskrig var de allierte med England – først mot franskmennene, senere mot amerikanerne. I 1783 flyktet de fra staten New York og inn i Canada.


== I dag ==
Mohawkene teller i dag (2008) om lag 35 000 personer. Mange bor på det amerikanske indianerreservatet St. Regis Mohawk (på grensen mellom New York og Canada) eller de kanadiske reservatene Akwesasne, Kahnawake, Kanesatake, Tyendinega og Six Nations. I 1969/1970 og 1990 kom det under Oka-krisen til væpnede sammenstøt mellom mohawker og kanadiske styresmakter. 


== Kilder ==
Iroquois Population in 1995


== Eksterne lenker ==
(en) Mohawk tribe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nansenfondet

Nansenfondet er en norsk stiftelse.  Det ble etablert i 1897, under ledelse av Waldemar Christopher Brøgger og forskervenner som ønsket å forsterke nasjonens evne til å bidra til vitenskapen.  Fondet var initielt fylt med diverse frivillige gaver og premieobligasjonslån fra Stortinget på en halv million kroner (1898).
Inntil etableringen av Norges forskningsråd etter andre verdenskrig, var Nansenfondet den viktigste pengepremiering innenfor norsk vitenskap. Hovedprisen er Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning, med to underklasser:  Historisk-filosofisk (siden 1903) og matematisk-naturvitenskapelig (siden 1907).  I 1961 fikk vi Fridtjof Nansens belønning for yngre forskere; etter initiativ fra Norsk Varekrigsforsikringsfond, og i 1974 overtatt av Nansenfondet.
Nansenfondet er tilknyttet Det Norske Videnskaps-Akademi som også gir en årlig Nansen minneforelesning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nansenfondet
Det Norske Videnskaps-Akademi
Helleristningene i Herand

Helleristningene i Herand består av rundt 150 jordbruksristninger på Bakke ved tettstedet Herand i Ullensvang kommune, Hordaland Helleristningsfeltet er antatt å være rundt  3 000 år gammelt og fra yngre bronsealder (1100 – 500 år fvt). Motivene spenner over skip, mennesker, offergroper, ringer, og fruktbarhetssymbol. Feltet er spesielt på grunn av de mange erotiske motivene.
Feltet ligger like ved riksvei 550 til Utne, 500 meter øst for kaia i Herand på det som er kalt Kalhagen. På en bergknaus som kalles Mariskarvet, er det 85 figurer som fremstiller blant annet båter, mennesker, fotspor, vann, ringer og groper. Tolking av symbolikken til motivene går på livssyklus, religion, grøderikdom, sol og ritualer. Flere undersøkelser har vært gjort på stedet og i perioden fra 1972 til i dag er det utført konserveringsarbeid, og flere nye ristninger er funnet. Ristningene er hogd inn i bergflaten ved hjelp av metallredskap eller hard stein. Opprinnelig har de ikke vært malt, men i dag er dette gjort av fagfolk for å gjøre motivene tydeligere for besøkende.
Den første som rapporterte om helleristningene var lokalhistoriker og sogneprest i Ullensvang O. Olafsen i 1903.


== Eksterne lenker ==
«Helleristningene i Herand». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Poet

En poet er en person som skriver poesi. I dagligtale brukes like gjerne ordet dikter eller lyriker.


== Se også ==
Bard
Poet laureate
Prosadikt


== Referanser ==
Piggdekk

Se også dekkskiftPiggdekk er dekk til kjøretøy som har pigger av metall i slitebanen. De er beregnet på kjøreforhold med is- og snødekte veier.
Piggdekk er vanligst i de nordiske landene (unntatt Danmark), men dekktypen brukes også andre steder i verden. I mange land er piggdekk også forbudt. De siste årene har piggdekkenes negative miljøkonsekvenser fått mye oppmerksomhet, spesielt i Norge. I et forsøk på å redusere mengden svevestøv i luften har derfor flere norske byer innført eller vurdert å innføre avgifter eller begrensninger i bruken av piggdekk. Piggdekk har imidlertid også sine tilhengere.
Piggdekk brukes også i mange typer motorsport, for eksempel speedway og rally.


== Bruksperioder for personbiler ==
I Danmark er det tillatt med piggdekk fra 1. november til 15. april. Alle hjul må i så fall være pigget.
I Finland er det tillatt med piggdekk fra 1. november til 31. mars, eller første søndag etter påske. Det er fleksibilitet med hensyn til været samt at alle hjul må ha pigg.
I Norge er bruk av piggdekk eller kjetting i utgangspunktet ikke tillatt i tiden fra og med første mandag etter 2. påskedag til og med 31. oktober i Sør-Norge. I Nord-Norge er tilsvarende periode fra og med 1. mai til og med 15. oktober. Det er imidlertid et overordnet krav om at man alltid skal ha tilstrekkelig veigrep, derfor er det tillatt å bruke piggdekk også utenom den fastsatte piggdekksesongen dersom føret gjør det nødvendig. Det er ingen frister knyttet til bruken av piggfrie vinterdekk.
I Litauen er det tillatt med piggdekk fra 1. november til 10. april. Etter 10. april 2011 er det vedtatt forbud mot piggdekk.
I Sverige er det tillatt med piggdekk fra 1. oktober til 15. april. Det er fleksibilitet hvis føreforholdene tilsier det. Alle hjul må ha pigg, og det samme på tilhenger hvis en bruker det. Gjennom lokale trafikkforskrifter er det innført forbud mot piggdekk på visse veistrekninger.
I Sveits er det forbud mot piggdekk på motorveger.
I Tyskland er bruk av piggdekk totalforbudt.
I Østerrike er det tillatt med piggdekk fra 1. november til 1. mai. Piggdekk er forbudt på motorveger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
naf.no: Piggdekk og gebyrordning
Ellen Bonnevie Seip

Ellen Frederikke Bonnevie Seip (født 9. november 1912, død 29. mai 2006) var en norsk forsker, tilknyttet kvinneforskning.
I 1977 var hun sterkt involvert i utbyggingen av Studiehjem for unge piker i Oslo.


== Bibliografi ==
Seip m.fl. The Status of women in Norway to-day. A survey, Norwegian joint committee on International social policy. 1953.
Seip, Ellen Bonnevie: Facts about women in Norway, Norwegian joint Committee of Social Policy, 1960
Seip, Ellen Bonnevie: Slekten Seip. Etterkommerne etter Christian Caspar Seip 1751-1806 og Karen Glückstad 1759-1806. Oslo, 1987.


== Referanser ==
Steve O’Rourke

Steve O'Rourke (født 1. oktober 1940, død 30. oktober 2003 i London, England, var mest kjent som manager for bandet Pink Floyd etter avgangen til Syd Barrett i 1968 inntil hans død.
Han begynte å administrere mens han arbeidet ved Bryan Morrison Agency, og deretter NEMS. I 1987 ble han manager for Pink Floyd Ltd. via sitt nylig grunnlagte selskap, EMKA Productions, oppkalt etter datteren Emma Katheryne. Han har også tre sønner. Han var også manager for David Gilmour, Nick Mason og Richard Wright.
O'Rourke var også en ivrig motorsportsutøver og hadde sitt eget selskap kalt EMKA Racing. I 1979 fullførte han 24-timersløpet på Le Mans på en tolvteplass, mens han i 1997 kom på en respektabel fjerdeplass. I 1991 deltok han i billøpet La Carrera Panamerica som David Gilmours kartleser. De krasjet og O'Rourke brakk benet mens Gilmour slapp unna med skrubbsår. Billøpet ble filmet, og gitt ut på film med musikk fra Pink Floyd. Han er også kreditert som produsent av Pink Floyds to konsertalbum Delicate Sound of Thunder (1988) og P-U-L-S-E (1995).
O'Rourke døde av hjerteinfarkt i Miami, Florida, USA i 2003. Hans begravelse ble holdt 14. november 2003 i Chichester Cathedral, Sussex, England hvor Pink Floyd-medlemmene David Gilmour, Richard Wright og Nick Mason sammen offentlig fremførte «Fat Old Sun» og «Great Gig in the Sky» for første gang siden oktober 1994. Dick Parry spilte saksofon mens han fulgte kisten.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Steve O’Rourke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Steve O'Rourke på Discogs 
(en) Steve O'Rourke på MusicBrainz
Sikkerhetsbelte

Et sikkerhetsbelte, eller setebelte, er en innretning for å holde en passasjer eller fører fast i setet sitt i et kjøretøy. Bruk av sikkerhetsbelte reduserer sannsynligheten for å bli drept med mellom 40–50 % for fører og passasjer i forsete. I de fleste land er bruk av sikkerhetsbelte i bil påbudt.


== Bakgrunn ==
Sikkerhetsbelter klassifiseres etter hvor mange punkter de er festet til kjøretøyet med.  Et topunktsbelte er et enkelt magebelte, og er mest i bruk på rutefly.  Et trepunktsbelte er den vanligste typen i moderne biler. Firepunktsbelter og bedre brukes i barnestoler, til motorsport, i jagerfly og annet. De første som kom med trepunktsbelte til masseprodusert bil, var Volvo, den 13. august 1959 med Volvo PV 544. Ingeniøren Nils Bohlin hos Volvo hadde fått ideen etter å ha arbeidet med katapultseter i flyindustrien. Tidligere hadde Nash i 1949 satt inn et enkelt magebelte som skulle hindre personen å bli kastet ut kjøretøyet ved kollisjon. Porsche hadde montert trepunktsbelter i enkelte biler solgt i USA.


== Norge ==
Påbud om bruk av sikkerhetsbelte i Norge kom i 1979: «Forskrift om bruk av personlig verneutstyr under kjøring med motorvogn» ble fastsatt av Samferdselsdepartementet 21. september 1979. Gebyret for ikke å bruke sikkerhetsbeltet var de første årene 30 kroner. 1. juli 2009 ble gebyrsatsen økt fra 750 til 1 500 kroner. For passasjerer under 15 år har sjåføren det juridiske ansvaret for bruk av sikkerhetsbelte, og barn under 4 år skal benytte godkjent sikkerhetsutstyr.
Busser som kun brukes i bytrafikk, (klasse I) er normalt ikke utstyrt med belte, og har gjerne mange ståplasser også. Setene i forstadsbusser (klasse 2) og langdistansebusser (klasse III) skal være utstyrt med setebelte. Bruk av belte i buss er påbudt hvis bussen er utstyrt med dem. Passasjerer kan ilegges gebyr om påbudet ikke overholdes, men påbudet blir i praksis sjelden håndhevet, og undersøkelser har vist at under halvparten av passasjerene overholder regelen.Uten sikkerhetsbelte tilsvarer kollisjon et fall på 10 meter ved 50 km/t, 19 meter ved 70 km/t, 32 meter ved 90 km/t. Risiko for å bli drept reduseres med 40-50 % for de i forsete ved bruk av bilbelte.I 2015 unnlot rundt 6 % av bilførere og forsetepassasjerer å bruke bilbelte ved korte turer i byer og tettsteder. Tilsvarende for lengre turer var om lag 4,8 %.


== Referanser ==


== Litteratur ==
«Fakta om bilbeltebruk» Arkivert 13. april 2017 hos Wayback Machine., fra Statens vegvesen


== Eksterne lenker ==
Sandeltre

Sandeltre er et tre i slekten Santalum.  Dets sterke duft gjør det attraktivt som ingrediens i parfyme og terapeutiske midler.  Et indisk tempel ble i sin tid bygd med sandeltre, det antydes at kongelige på Ceylon i sin tid, har blitt delvis balsamert med sandeltre.
Av varianter har man indisk sandeltre (Santalum album) og  australsk sandeltre (Santalum spicatum). Treet fins også på Hawaii og andre stillehavsøyer. Det vest-indiske sandeltre (Amyris balsamifera) er av en annen slekt.  Eksport av sandeltreet har vært viktig, men treet er i dag svært truet.  Imitasjoner lages, basert på luktsetting fra svært små doser av original sandeltreolje.
Anda fyr

Anda fyr er et fyr i Øksnes kommune i Nordland. Fyret ligger på den lille øya Anden, ca. 5 km nord for nordspissen av Langøya og vest for Andøya. Fyret ble bygd i årene 1931–1933, og  tent første gang høsten 1932. Det ble automatisert og avfolket i 1987. Fyret var den siste bemannede fyrstasjonen som ble opprettet i Norge.
Anda er et viktig hekkeområde for lundefugl. I tillegg hekker også krykkje, alke, toppskarv, gråmåke, svartbak og teist på Anda. Det er også en stor selkoloni ved øya.
Anda naturreservat ble opprettet i 2002, og ble Ramsarområde i 2013.


== Eksterne lenker ==
Norsk Fyrhistorisk Forenings side om Anda fyr
(no) Anda naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
«Anda fyr». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Litløy fyr

Litløy fyr er nå et lite og eksklusivt fyrhotell. Det står på Litløya i Bø kommune sørvest i Vesterålen. Fyranlegget var ferdigbygd høsten 1912 og elektrifisert i 1959. Det ble automatisert midt på 1980-tallet. Av hensyn til vedlikehold og overvåkning av skipstrafikken var Litløy fyr et av fyrene som fikk beholde bemanningen. Dessuten lå en meteorologisk stasjon på øya. Men etter hvert kostet bemanningen av fyret 1,2 millioner kroner i året, og fyret ble endelig avfolket 26. juni 2003.
Litløy fyr var et av 20 fyr som Kystverket solgte i 2005/06. Bø kommune ble tilbudt å kjøpe fyret, men kommunen valgte å ikke benytte seg av tilbudet. Fyret ble solgt til Ellen Marie Hansteensen. Hun kjøpte fyret for «å gjøre det tilgjengelig for allmennheten» - som det heter i avhendingsinstruksen og loven om salg av statlig eiendom (Stortingsmelding 28 (2000-2001). Hansteensen har siden 2006 jobbet med å sette i stand fyranlegget til overnatting og dagsbesøk. Stein Halvorsen er arkitekt for prosjektet, som er omtalt i NRK. Hansteensen har siden 2006 vært den eneste fastboende på Litløya.
I november 2009 erstattet Kystverket den dieseldrevne fyrlykta med en ny lykt drevet av solcellepanel, batterier og dobbel LED 350 pære. Fyrlyktas karakter var etter utskiftningen ett hvitt blink hvert 10 sekund. Rekkevidden er 12 nautiske mil. Det gamle fyrlyset hadde en rekkevidde på 20 nautiske mil.I 2021 ble selve fyrtårnet satt i stand utvendig. Det skal blir en hotell suite. Fyrvokterboligen ble også satt i stand utvendig og satt tilbake til gammel stil, med original kledning av trepanel som kom fram under eternittplatene som ble tatt av.


== Bildegalleri ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Litløy fyr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
fyr.no: Litløy fyrstasjon
fyropplevelser.no: Litløy fyr
turliv.no - informasjon og bilder av fyret og fra Trollhola nord på Litløy
Isdalstø

Isdalstø er et sted i Alver i Vestland fylke, og er postnavnet til kommunens administrasjonssenter Knarvik. Stedet ligger ca. 2 kilometer fra Knarvik. Isdalstø var før 1970-tallet et sentralt trafikknutepunkt i Nordhordland, med både ferge- og båtruter.
Knarvik

Knarvik er et tettsted og administrasjonssenteret i Alver kommune i Vestland, og er regionsenter for ytre Nordhordland. Det ligger 29 km nord for Bergen sentrum. Tettstedet hadde 6 481 innbyggere per 1. januar 2022 (Alversund inkludert). Stedets postnavn er Isdalstø, et tidligere strandsted som ligger ca. 1,5 km. vest for Knarvik sentrum. Fra Isdalstø strekker tettbebyggelsen seg videre vestover til Alversund.
Før 1970-tallet besto ikke Knarvik av mer enn ca. 30 innbyggere, men da fylkeskommunen avgjorde at Knarvik skulle bygges opp som regionsenter skjøt utviklingen en voldsom fart. Knarvik Senter ble i løpet av få år et av landets største kjøpesentere. Kommuneadministrasjonen ble flyttet til Knarvik fra stedet Lindås, som ligger nord i kommunen.
Boligutbygging, skoleutbygging og økt næringsvirksomhet førte til at Knarvik ble det største tettstedet i Nordhordland i løpet av 1980-tallet. Frem til åpningen av Nordhordlandsbrua i 1994 var fergesambandet som bandt sammen Nordhordland med Bergen, Knarvik–Steinestø, landets mest trafikkerte i antall biler.
Knarvik er hjem for Knarvik videregående skole, en av Vestlands største videregående skoler. Byggingen av Knarvik kirke ble påbegynt i 2012, og kirken ble vigslet høsten 2014. Det utkommer to lokalaviser i Knarvik: Nordhordland og Strilen.
I september hvert år arrangeres mosjonsløpet Knarvikmila som er et av Norges største mosjonsløp.


== Se også ==
Hagelsundbrua
Knarvik kirke
Knarvik videregående skole
Knarvik senter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Knarvik i Store norske leksikon
Gavlfjorden

Gavlfjorden er et sund i Vesterålen som skiller Andøya i øst fra Langøya, Gisløya, Meløya og flere andre øyer i vest. Sør for Gavlfjorden skiller Sortlandssundet Langøya og Hinnøya, og nordøst for Gavlfjorden skiller Risøysundet Andøya og Hinnøya.Gavlfjorden fungerer som nødhavn for lasteskip i dårlig vær. Ordføreren i Øksnes tok i 2003 til orde for å etablere en offisiell internasjonal nødhavn i Gavlfjorden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Andøy Historielag med omtale av gårdene langs Gavlfjorden (1)
Andøy Historielag med omtale av gårdene langs Gavlfjorden (2)
Andøy Historielag med foredrag rundt Gavlfjorden
Clutch

Se også det amerikanske rockebandet Clutch (band)
En kobling er en mekanisk eller hydraulisk friksjonskobling som gjør at en roterende del kan frikobles fra en annen. Slike koblinger finnes i drivverket på biler, der de sitter mellom motoren og girkassen, og brukes for å skifte gir. Koblinger kalles også clutch (engelsk opprinnelse med betydning «klo, hånd som griper noe og holder det fast») noen ganger skrevet med den fornorskede stavemåten kløtsj,Koblinger finnes både på manuelle og automatiske girkasser, men på automatiske girkasser styres koblingen mekanisk eller elektronisk istedenfor av sjåføren.
De fleste bilkoblinger med manuell girkasse opereres med en pedal, som da kalles clutchpedal. De fleste konvensjonelle koblinger består av en eller flere friksjonsplater som holdes mot svinghjulet med fjærer. Koblingen kan være «våt» eller «tørr»; hvis den er våt ligger den i en væske som kjøler den ned og frakter bort urenheter.


== Se også ==
Klokobling, en type kløtsj
Dreiemomentomformer, en type kløtsj kjent fra automatiske girkasser
Synkronringer (synchromesh), en mekanisme bestående av ringer brukt for å tilpasse hastigheter under giring med synkroniserte girkasser


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
HowStuffWorks.com – koblingen på en bil
Niels Clausen Senning

Niels Clausen Senning (født ca. 1580 i Helsingør, død 4. januar 1617) var biskop av Oslo fra 1608 til sin død. Han er husket som en strengt luthersk biskop.
Niels Sennings herkomst kjennes ikke. Mens han oppholdt seg i Orléans som hovmester for Christoffer Ulfeldt, Arild Huitfeldts søstersønn, fikk han 1602 stillingen som sogneprest til Vor Frue Kirke i København; etter hjemkomsten tok han samme år magistergraden. Hans virksomhet her ble kun kortvarig, i det han 22. januar 1608 ble utnevnt til biskop over Oslo og Hammer stift. Som biskop ble han kjent for den iver og bestemthet han opptrådte med overfor noen av stiftets prester, som mistenktes for å være katolikker. Han utvirket at de ble innstevnet til herredagen i Skien 1613, hvor Niels Senning i nærværelse av kongen selv og alle landets biskoper forhørte dem i tre dager, før de ble dømt til embetsforlatelse og landflyktighet. I det hele gjør Niels Senning inntrykk av å ha vært en kraftig og virksom, men også myndig og visstnok lite omgjengelig mann; i gamle opptegnelser benevnes han endog «den onde biskop». Forholdet mellom ham og hans domkapittel var ikke alltid det beste. 5. oktober 1606 ble han gift i København med biskop Peder Vinstrups datter Elline (død 1622).


== Referanser ==


== Kilder ==
Dansk biografisk Lexikon
Artikkel av Terje Bratberg i Norsk biografisk leksikon
Niels Simonsen Glostrup

Niels Simonsen Glostrup (død 6. januar 1639) var den syvende lutherske biskop i Oslo (fra 1624: Christiania).
Niels Glostrup var født i en liten by ved navn Glostrup i nærheten av København, hvor hans far, Simon Jensen, var prest. Han forekommer 1604 som student og 1608 som respondens ved en disputas, som professor Hans Jensen Alanus holdt ved universitetet. Deretter reiste han utenlands. 1609 var han således i Wittenberg. 1612 tok han magistergraden i København og ble samme år sogneprest i Køge. 1616 ble han sogneprest i Helsingør, hvor han kun ble en kort tid, da han allerede 6. juni 1617 ble utnevnt til biskop i Oslo. Her utfylte han sin plass godt, var ivrig for ungdommens undervisning og for sedelig orden og gjorde seg så yndet i stiftet, at han i motsetning til sin forgjenger Niels Clausen Senning ble kalt «den gode bisp». 1636 innviet han gymnasiet i Christiania og søkte å skaffe dyktige lærere hit.
Han var svoger til Oluf Boesen, som da han ble syk i 1638 bistod ham i utførelsen av embedspliktene og etter hans død det følgende år etterfulgte ham som biskop.


== Kilder ==
(no) S[tian]. H[erlofsen]. Finne-Grønn, “Glostrup, Nils Simonssøn”, I: Norsk biografisk leksikon, bind IV: Fabricius - Grodtschilling.  Kristiania, H. Aschehoug forlag, 1929, s. 8
(da) H[olger]. F[rederik]. Rørdam, “Glostrup, Niels Simonsen”.  I:  Dansk Biografisk Lexikon, Tillige Omfattende, Norge for Tidsrummet 1537-1814, VI. Bind, Aaberg-Beaumelle. København, Gyldendalske boghandels, 1887), s. 109 på Prosjekt Runeberg


== Eksterne lenker ==
(no) Niels Simonsen Glostrup, Portrett på DigitaltMuseum av Norsk Folkemuseum
(no) «Nils Simonssøn Glostrup», på den elektroniske versjonen av Norsk biografisk leksikon (NBL)
(no) «Nils Simonssøn Glostrup» på den elektroniske versjonen av Store norske leksikon (SNL)