jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Værhår

Værhår (vibrissae) er lange, stive hår som sitter på snutesidene (overleppen) hos pattedyr, men dyra kan også ha værhår over øynene og ellers rundt om på kroppen. For eksempel er det kjent at tigeren har fem ulike typer værhår. Disse er plassert på snuten, over øynene, på kinnene, på baksiden av dyrets forlemmer, og tilfeldig rundt om på kroppen. Også andre dyr enn pattedyr kan ha værhår.
Værhårene spiller en viktig rolle for dyrene når de skal føle seg frem, fordi de står i kontakt med svært følsomme nerveceller. Værhårene er festet til noen spesielle hårsekker som har erektilt vev. Ved blodfylling av disse sekkene kan værhårene reise seg.


== Referanser ==
Slettebakken kirke

Slettebakken kirke er en kirke fra 1970 i Årstad bydel i Bergen. Kirken er soknekirke for Slettebakken menighet i Den norske kirke, og er ifølge Riksantikvaren en listeført kirke. Den ligger på østsiden av Tveitevannet.


== Historie ==
I 1959 ble Slettebakken menighet skilt ut av Fridalen, og det ble behov for et eget kirkebygg for den nye menigheten. Det ble avholdt en arkitektkonkurranse der Tore Sveram var en av bidragsyterne. Han hadde tegnet en moderne kirke sterkt påvirket av datidens arkitektur i Europa. Mens Bergen kommune var skeptisk til Sverams visjoner var menighetsrådet begeistret for den nye stilen, særlig fordi man ønsket en kirke som ga rom for aktiviteter for barn og unge.


== Arkitektur ==
Kirken sitt grunnriss er vifteformet. Byggverket er i betong med et kobbertak med en form som sett fra noen vinkler gir assosiasjoner til en båt med høy stavn mot himmelen. Kirkerommet har 600 sitteplasser når tilstøtende menighetssaler tas i bruk. Orgelet fra J. H. Jørgensens orgelfabrikk har 16 stemmer. 
Arkitekt Tore Sverams originaltegninger til Slettebakken kirke oppbevares i Bergen byarkiv.


== Interiør ==
Altertavlen er en høy betongsøyle uten utsmykninger. Foran søylen henger en skulptur av en engel. Den kom på plass i 1997, 27 år etter at kirken var innviet. Skulpturen er lagd av granitt med noe gull. Døpefonten er i stein, og prekestolen er laget i stål med lesepult i tre.I den ene menighetssalen henger det malerier over de to første sogneprestene i Slettebakken menighet, Steinar Digernes og Alf B. Danielsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Arkitekturvandring i Bergen
Bergen Byarkiv: Årstad - historier fra en bydel
Docomomo
«Slettebakken kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
DIS Norge: Kirker i Hordaland
Stamtreteori

Stamtreteorien er en lingvistisk teori innenfor indoeuropeistikken om tilblivelsen av de individuelle indoeuropeiske språkene.
Teorien legger spesielt vekt på idéen om at språk deler seg i to. Den behandler ikke språkblanding og språklig innflytelse – dette aspektet i språkutviklingen blir derimot framhevet i bølgeteorien.


== Teorien ==
Stamtreteorien ble på 1860-tallet presentert av den tyske språkforskeren August Schleicher. Etter Schleichers oppfatning fantes det i begynnelsen av den indoeuropeiske språkutviklingen en gruppe av mennesker som talte de indoeuropeiske urspråket. Denne språkgruppen skulle ha delt seg i stadig mindre grupper og språk.
Schleicher prøvde å forklare teorien sin med Charles Darwins teori om artenes opprinnelse, det vil si i boken Die Darwinsche Theorie und die Sprachwissenschaft («Darwins teori og språkvitenskapen») fra 1863.


== Ettervirkinger ==
Den «ung-grammatiske» strømningen (engelsk: «neo-grammarians»), som preget språkvitenskapen siden 1870-tallet, avviste denne teorien og støttet bølgeteorien til Johannes Schmidt.Johannes Schmidt argumenterte at de indoeuropeiske språk kunne ikke så enkelt ordnes i et stamtre. Han antok gjensidige språkinnflytelser skjedde når språkgrupper hadde kontakt med hverandre. Det fantes påfallende likheter mellom gresk og italisk, men også mellom italisk og keltisk.
Liknende relasjoner fins det mellom italisk og keltisk (på den ene siden) og germansk (på den andre siden). Germansk igjen har spesielle trekk sammen med slavisk og baltisk. Disse relasjoner kan ikke beskrives i et stamtre.Også språkgeografien (dialektgeografien) arbeider siden flere tiår ikke lenger med stamtreteorien ettersom denne teorien ikke tillater den stadige språkblandingen og den stadige gjensidige innflytelsen av språk på hverandre.Til tross for kritikken mot stamtreteorien holdt noen språkforskere ennå rundt 1900 fast ved teorien.


== Liknende strukturer ==
Det må skjelne mellom stamtregrafikker (med opphav i Schleichers teori) og hierarkiske tre-aktige inndelinger som har ingenting å gjøre med denne teorien. Eksempelvis blir de tyske hoveddialektene ofte inndelt i nedertysk og høytysk, og høytysk blir inndelt i mellomtysk og høytysk – uten at den som laget dette «treet» hadde fulgt Schleichers teori.
Ved slike trestrukturer dreier det seg altså ikke om avstamming og språkdeling men om språklige trekk som enten fins eller ikke fins i en dialekt, som for eksempel spor etter den høytyske konsonantforskyvningen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bloomfield, Leonard ([1933] 1984): Language. Chicago and London: University of Chicago Press.
Nakhleh, Luay; Ringe, Don; Warnow, Tandy (2005): «Perfect Phylogenetic Networks: A New Methodology for Reconstructing the Evolutionary History of Natural Languages» 81 (2). Linguistic Society of America. s. 382–420.
Storetveit kirke

Storetveit kirke er en langkirke fra 1930 i Fana bydel i Bergen kommune i Vestland fylke.
Kirken er tegnet av arkitekt Ole Landmark, som fikk Houens fonds diplom for kirken i 1932. Byggverket er i stein og har 600 plasser.


== Eksterne lenker ==
(no) «Storetveit kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Storetveit kirke i «Norges kirker»
Arkitekturvandring i Bergen
«Storetveit kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Léon Flameng

Marie Léon Flameng (født 30. april 1877, død 2. januar 1917) var en fransk syklist.
Flameng deltok på fire av distansene i sykkel under de første olympiske lekene i moderne tid i Athen 1896. Han gjorde det best på de lengre distansene, han vant 100 kilometer på tiden 3.08.19,2. Konkurransen foregikk på velodromen i Neon Faleron og etter 150 runder var han og Georgios Kolettis langt foran de andre konkurrentene. Da Kolettis' sykkel gikk istykker og trengte å repareres, stoppet Flameng i god sportsånd og ventet til grekerens sykkel var iorden. Flameng vant overlegent elleve runder foran Kolettis, som var den eneste konkurrenten som gjennomførte rittet. På 10 kilometer fikk han samme tid, 17.54,2 som sin landsmann Paul Masson, som ble olympisk mester på distansen. På sprintdistansen 2 kilometer kom Flameng på tredjeplass, og på 333 meter fikk han tiden 27,0 sekunder og kom på delt femteplass.


== OL-medaljer ==
OL 1896  Athen: -  Gull sykling 100 kilometer
OL 1896  Athen: -  Sølv sykling 10 kilometer
OL 1896  Athen: -  Bronse sykling 2 kilometer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Léon Flameng – Olympics.com 
(en) Léon Flameng – Olympic.org 
(en) Léon Flameng – Olympedia 
(en) Léon Flameng – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Léon Flameng – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Léon Flameng – Cycling Archives
St. Markus kirke

Sankt Markus kirke er en langkirke fra 1939 i Årstad bydel i Bergen kommune.
Byggverket er i tegl, med lavt skifersaltak og har 650 plasser. Tårn og alter er plassert i hver sin ende av midtaksen. Kirken er en av de få i Norge som er hovedsakelig utformet som funksjonalistisk bygg. Stilen er myknet opp med detaljer i art deco.
Altertavlen fremstiller Kristus i mandorla, dvs. innesluttet av en mandelformet glorie.


== Eksterne lenker ==
St.Markus kirke i Norges Kirker utgitt av NIKU og KA
«St. Markus kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Jan Inge Reilstad

Jan Inge Reilstad (født 24. november 1963 i Vefsn) er norsk sakprosaforfatter og kritiker oppvokst og bosatt i Stavanger. 
Han er utdannet litteraturviter fra Universitetet i Bergen. Hovedoppgaven fra 1998 het Georg Johannesen og dannelsen: Høst i mars. Fra 2009 til 2012 var Reilstad stipendiat ved Lesevitenskap, Universitetet i Stavanger (UiS). Fra 2013 ansatt ved Lesesenteret i Stavanger, med forskningsinteresser rundt sosiale medier, hverdagsliteracies, offentlighet og medborgerskap. Fra 2014 litteraturhussjef og kunstnerisk leder for det kafébaserte debatt- og litteraturhuset KÅKÅ kverulantkatedralen i Stavanger. I 2017 startet han Norges og Nordens første økonomifestival: KÅKÅnomics.   
Han har tidligere publisert bl.a. SamtidslyrikkEN – fra Almuens Opera til Gatas Parlament, en antologi over den yngste norske sanglyrikken; viser, poplyrikk, rockepoesi og rapp. I 2004 publiserte han Broken Column – Byen + Kunsten, om den stedsspesifikke skulpturen "Broken Column", i 23 deler som en brutt søyle gjennom Stavanger, av Antony Gormley. 
I perioden fra 2000 til 2005 var Reilstad ansvarlig redaktør for Localmotives, et norsk nettmagasin for samtidskunst og -kultur. Localmotives ble av Kulturnett Norge kåret til årets norske kunstnettsted i 2001. Localmotives var en kunstner- og kuratorgruppe som drev performance, happenings og kuraterte utstillinger i Stavanger-regionen, i tillegg til å utgi nettmagasin.Reilstad har virket som anmelder og essayist siden midten av 1990-tallet. I perioden 2004–2008 arbeidet han sammen med den svenske kunstneren og professoren Jörgen Svensson som kurator og prosjektleder for det relasjonelle kunstprosjektet Nabolagshemmeligheter / Neighbourhood Secrets i forbindelse med Stavanger-regionen som europeisk kulturhovedstad i 2008. Boka om prosjektet, Nabolagshemmeligheter. Kunsten som byprosess, kom i 2009. I 2015 var Reilstad medredaktør og bidragsyter til boka Vi har et problem vi må slutte å snakke om, om Trond Hugo Haugens sosiale og politiske kunstprosjekt Stavanger2018, som skapte uttrykket Ka då ittepå?  


== Referanser ==


== Bibliografi ==
Vi har et problem vi må slutte å snakke om; noCUBE forlag, 2015. Medredaktør
Nabolagshemmeligheter. Kunsten som byprosess; Press forlag, 2009. Også engelsk utgave.
SamtidslyrikkEN – fra Almuens Opera til Gatas Parlament; Damm Forlag, 2004. Ny, oppdatert utgave 2012
Broken Column – Byen + Kunsten; Wigestrand forlag, 2004. Også engelsk utgave.
Prøvebilleder – Om sansning, kritikk og kunstnerrolle hos en Kielland; SanseseansE, 1999. «ArtistBook» laget sammen med billedkunstnerne Susanne Christensen og Helene Selvåg.
Georg Johannesen og dannelsen: Høst i mars; Hovedoppgave, UiB, 1998.


== Eksterne lenker ==
reilstad kom Arkivert 1. desember 2018 hos Wayback Machine. – Jan Inge Reilstads blogg
St. Jakob kirke

St. Jakob kirke er en langkirke fra 1921 i Bergen kommune. Kirken var en ordinær menighetskirke frem til 2002. Den ble fra 2002 utleid til Normisjon, som etablerte sin egen menighet Norkirken Bergen.
Fra 2013 har kirken vært ungdomskirke i Bjørgvin bispedømme.


== Oppussing ==
Kirken har blitt oppusset, og sto ferdig våren 2014, etter inspirasjon fra Fryshuset i Stockholm. Denne oppussingen besto av utvendig renovering og oppussing av alle innvendige rom.
Kirken består etter oppussingen av et lydstudio, et datarom, kirkerommet, jakobsalen, en hybel og et kjøkken. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bergen byleksikon på nett, om St. Jakob kirke
Bergen byleksikon på nett, om St. Jakob (sogn)
Bergen byleksikon på nett, om St. Jakobs kirkegård
St. Jakob kirke i Norges Kirker utgitt av NIKU og KA
BA:«Nei til kontorkirke»
«St. Jakob kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
hjemmeside
Kunsthistorie.com
Takvam kapell

Takvam kapell er en langkirke fra 1988 i Arna bydel i Bergen kommune. Kapellet erstattet et kapell fra 1926 som måtte rives på grunn av råteskader.
Byggverket er i tre og har 75 plasser.Kirkegården ble tatt i bruk i 1912.


== Kirkebygg i Arna ==
Arna kirke – Takvam kapell – Trengereid bedehuskapell – Ytre Arna kirke


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hans-Emil Lidén: Takvam kapell (i «Norges kirker»)


== Eksterne lenker ==
Bergen byleksikon på nett, om Takvam kapell
Kirkesøk – Takvam kapell
Trengereid kapell

Trengereid kapell, tidligere Trengereid bedehuskapell, er et kapell fra 1963 på Trengereid i Bergen kommune i Vestland fylke. 
Det ble opprinnelig reist som bedehus og vigslet til kirkelig bruk i 1967. Byggverket er i betong og har 150 plasser. Kapellet eies av Indremisjonen. Det er nå avvigslet for kirkelig bruk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Trengereid kapell hos Norges kirker
Trengereid kapell hos Bergen byleksikon
Trengereid kapell hos DIS-Hordaland
Espevær bedehuskapell

Espevær bedehuskapell er et kapell fra 1908 i Bømlo kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i tre og har 100 plasser.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Espevær bedehuskapell, Koren». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 385. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
Visitespevaer.com om bedehuskapellet
Morarji Desai

Morarji Desai (født 29. februar 1896 i Bhadeli i distriktet Bulsar i Britisk India, død 10. april 1995 i Bombay) var en indisk politiker og den første utenfor Kongresspartiet som ble statsminister i India. Han er verdens eldste person som har blitt statsminister. Desai er også den eneste inder som har mottatt den høyeste sivile æresbevisning både fra India og Pakistan.


== Referanser ==
Lykling kirke

Lykling kirke er en laftet langkirke fra 1912 i Bømlo kommune i Vestland fylke.
Byggverket ble opprinnelig tegnet av Victor Nordan, men ble i 1973 utvidet og ombygget etter tegninger av Ole Halvorsen. Kirken har 200 plasser.
Det er kirkegård ved kirken.


== Eksterne lenker ==
Lykling kapell i Norges kirker
Alf Henry Rasmussen (1993). «Lykling kyrkje». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 385. ISBN 82-75-27022-7. 
(no) «Lykling kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Lykling kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Eidfjord kirke

Eidfjord kyrkje er en arbeidskirke fra 1981 i Eidfjord kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i tegl og tre og har 375 plasser.


== Kirkegård ==
Kirkegårdsarealet er tredelt. Den eldste delen (Gamlekyrkjegarden) omgir gamlekirken, som står et par hundre meter sørøst for dagens kirke. Nærmest kirken er det bevart et begrenset antall gravminner, og et par felt øst for kirken (betegnet J og K) er i aktiv bruk. Nord for dette og sør for Kyrkjevegen er stedets nyeste kirkegårdsområde kalt Kyrkjetræet. På nordsiden av Kyrkjevegen (like øst for dagens kirke) er Modnen kirkegård med fire felt.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anne Marta  Hoff: Eidfjord kyrkje i «Norges kirker»
Alf Henry Rasmussen (1993). «Eidfjord kyrkje». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 363. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Eidfjord kirke». Kirkesøk. Den norske kirke.
Fjæra kapell

Fjæra kapell er en langkirke fra 1913 i Etne kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i tre og har 150 plasser. Akitekt for kapellet var Hartvig Sverdrup Eckhoff.
Adkomst til stedet er via E134 og Fjæravegen. Det er gravplass ca. 100 meter nordøst for kapellet.


== Litteratur ==
Anne Marta Hoff: Fjæra kapell i «Norges kirker»


== Eksterne lenker ==
(no) «Fjæra kapell». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Etne kirkelige fellesråd: Kyrkjer og kapell i Etne, s. 10
«Fjæra kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
Frette bedehuskapell

Frette bedehuskapell er en langkirke fra 1959 i Etne kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i tre.
Det er ikke kirkegård ved kapellet. Tradisjonelt har kirkegården ved Grindheim kirke vært brukt.


== Litteratur ==
Anne Marta Hoff: Frette kapell («Norges kirker»)
Alf Henry Rasmussen (1993). «Frette bedehuskapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 386. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
Etne kirkelige fellesråd: Kyrkjer og kapell i Etne
«Frette bedehuskapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Gjerde kirke

Gjerde kirke er en langkirke fra 1600 i Etne kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i tømmer og har 249 plasser.
Tømmerkirke fra 1675, tårn påbygd i 1930. Gammel altertavle og prekestol, kirkeklokker fra middelalderen. Flyttet fra Lille Sandvigen, Bergen, i 1676.
Adkomst til stedet er via E134.


== Litteratur ==
Anne Marta Hoff: Gjerde kyrkje i «Norges kirker»
Alf Henry Rasmussen (1993). «Gjerde kyrkje, Etne». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 386. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Gjerde kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Etne kirkelige fellesråd: Kyrkjer og kapell i Etne
Kulturnett Hordaland
«Gjerde kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
Skånevik kirke

Skånevik kirke er en langkirke fra 1900 i Etne kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i tre, og har 400 sitteplasser. Arkitekt for kirken var Hartvig Sverdrup Eckhoff. Kirken er en del av Sunnhordland prosti.


== Litteratur ==
Anne Marta Hoff: Skånevik kyrkje i «Norges kirker»
Etne kirkelige fellesråd: Kyrkjer og kapell i Etne
Alf Henry Rasmussen (1993). «Skånevik kyrkje, Skånevik». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 386. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Skånevik kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Skånevik kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Informationen zur Jehmlich Orgel in Skånevik
Stødle kirke

Stødle kirke (Stødle kyrkje) er en langkirke fra 1160 i Etne kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i stein og tre og har 245 plasser.
Middelaldersk steinkirke i romansk stil er kor i den nåværende kirken, og det gamle koret er sakristi (restaurert 1958). Skipet av tre er tilbygd på 1600-tallet. Kirkeklokker fra middelalderen.
Kirken er Erling Skakkes tidligere huskapell mens han residerte på Stødle 1115-79.
Adkomst til stedet, som er et velkjent turistmål, er via Fv35 og E134.


== Eksterne lenker ==
Norges kirker
(no) «Stødle kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Etne kirkelige fellesråd: Kyrkjer og kapell i Etne
«Stødle kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
Norgescupen i nordisk baneskyting

Norgescupen i baneskyting arrangeres hver sommer av Det frivillige Skyttervesen og består av 9 banestevner, fordelt på 3 helger. Stevnene arrangeres på forskjellige kanter av landet, men Runde 2 legges i nærheten av Landsskytterstevnet slik at skyttere på vei dit kan få med seg Norgescupstevnene også.
Det skytes fullt mesterskapsprogram på 35 skudd, og plassiffer legges til grunn for poenggivningen. De 50 beste i hvert stevne får poeng, og de 6 beste stevnene teller i sammendraget.
Norgescupen 2007 ble arrangert av følgende skytterlag:

Runde 1: Østlandet: Styrvoll, Rollag & Veggli og Kongsberg
Runde 2: Midt-Norge: Levanger & Frol, Lånke og Stjørdal
Runde 3: Sørlandet: Gann, Klepp, GjesdalNorgescupen 2008 ble arrangert av følgende skytterlag:

Runde 1: Østlandet: Nittedal, Rælingen og Fet
Runde 2: Vestlandet: Leikanger, Sogndal og Hafslo
Runde 3: Nord-Norge: Bodø Østre, Valnesfjord og Gildeskål


== Vinnere av Norgescupen i skyting ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmeside
Focaccia

Focaccia er et forholdsvis flatt brød som assosieres med pizza. Ofte er det pyntet og smaksatt med krydder og grønnsaker. Grunnoppskriften er antatt å ha utviklet seg hos etruskerne eller grekerne, men brødet er i dag mest kjent som en delikatesse i det nord-italienske kjøkkenet. 
Focaccia er populært både i og utenfor Italia, og blir nytt som en rett i seg selv, som tilbehør til andre retter eller til smørbrød. 
Focaccia-deigen ligner pizzadeig i konsistens, og består av mel med høyt gluteninnhold, olivenolje, vann, salt og gjær. Vanligvis blir brødet før steking dryppet med olivenolje og smaksatt med havsalt, urter eller grønnsaker, stundom også ost og kjøtt.


== Se også ==
Fougasse
Pizza


== Eksterne lenker ==
(en) Focaccia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Oppskrift på focaccia på dagbladet.no
Oppskrift på focaccia på Wikibooks
Brandasund kapell

Brandasund kapell er en langkirke i Brandasund i Bømlo kommune i Vestland fylke. Bygget ble oppført som bedehus i 1923 og fikk påbygget kor, sakristi og takrytter i 1958. Kapellet er i tre og har 100 plasser.
Det er ikke kirkegård ved kapellet.


== Litteratur ==
Hans-Emil Lidén og Anne Marta Hoff: Brandasund kapell (i « Norges kirker»)
Alf Henry Rasmussen (1993). «Brandasund kapell, Kvarven». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 391. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Brandasund kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Landro kirke

Landro kirke er en arbeidskirke fra 1977 på Sotra i Øygarden kommune. Den ble vigslet 11. desember 1977 av Thor With som den gang var biskop i Bjørgvin bispedømme.  Byggverket er i betong og har 400 plasser.
Planene for kirke på Landro er gamle, og da Fjell kirke ble vigslet i 1874 ble det av kommunens ordfører lovet av nordre del av kommunen også skulle få sin egen kirke. Det viste seg imidlertid vanskelig å få reist midler, og selv om behovet ble avhjulpet ved at det ble reist et bedehus i 1923 hadde ikke sokningene glemt løftet. Først i 1973 ble det i kommunestyret fattet vedtak om bygging av den nye kirken. Arbeidet tok fatt i desember 1976. Det skulle altså ta over 100 år å oppfylle dette løftet. Den spesielle alterveggen i kirken består av rullesteiner som ble hentet på Lerøy i nabokommunen Sund.
Kirkegården er fra 1901 og ligger nordøst for kirken, med et lite skogholt imellom.


== Litteratur ==
Hans-Emil Lidén: Landro kapell i «Norges kirker»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) «Landro kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Fjell kirkelige fellesråd
«Landro kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Ulabrand

Anders Jacob Johansen (født 1815, død 1881), kjent som Ulabrand, var en navngjeten los bosatt i Ula i Vestfold. Han tjenestegjorde som los i Ula fra ca. 1850 til han omkom i en høststorm i 1881 da losbåten hans forliste i åpent hav syd for Tjøme uten kjent årsak.
På slutten av 1800-tallet måtte losene selv praie skuter som skulle ha los. Lospenger ble utbetalt til den som kom fram først og som førte skuta trygt i havn. Losene hadde derfor utkikksteder med vidt utsyn for tidlig å kunne oppdage båter på vei inn Oslofjorden.
Det var en rå konkurranse losene imellom, ofte med livet som innsats, for å nå fram til skutene og Ulabrand var kanskje den råeste av dem alle. Losene berget mang en skute trygt i havn under stormer i Skagerrak. Ulabrand er oppfattet som et symbol på godt sjømannskap og den viktige tjenesten losene gjorde for sikkerheten på havet.Det er mange historier om Ulabrand og hans bravader, de fleste er nok overdrevne. Han blir beskrevet som en sjømann av den rette støpningen, dristig når det gjaldt, modig og snarrådig, men også glad i en tår, godhjertet og godmodig som få.


== Ulabrand-monumentet ==
Det er reist et monument over Ulabrand utført av billedkunstneren Hans Holmen på det stedet ulalosene hadde sin utkikkspost.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Reidar Stavseth: Til heder for stripen i seilet. Ulabrands livssaga. Johan Grundt Tanum Forlag, 1941
Sævareid kapell

Sævareid kapell er et kapell fra 1956 i Bjørnafjorden kommune i Vestland fylke. Det ble opprinnelig bygget som gravkapell, men utvidet med kor og sakristi i 1961. Samme år ble bygget vigslet som kapell.
Kapellet ligger ovenfor gården Henanger ved veien fra Sævareid mot Kilen. 
Byggverket er i tre og har 100 plasser. Det består av skip og lavere kor som er flankert av sakristier. Bygget har ikke tårn, men en enkel firesidet tårnrytter med tak av kobber. Alter, prekestol og døpefont er laget av furu. Kapellet har elektrisk orgel.
Kirkegården ved kapellet ble tatt i bruk i 1956.


== Eksterne lenker ==
Sævareid kapell i Norges Kirker utgitt av NIKU og KA
«Sævareid kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.