jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Saul Kripke

Saul Aron Kripke (født 13. november 1940, død 15. september 2022) var en amerikansk filosof og logiker, spesielt opptatt av semantikk, sannhetsteori og modallogikk. Han var professor emeritus ved Princeton. 
Kripke studerte ved flere universiteter før han tok eksamen ved Harvard i 1962. En periode var han John Locke Lecturer i Oxford og A.D. White professor-at-large ved Cornell. Han fikk et professorat i filosofi ved Princeton i 1977, hvor han var helt til han ble professor emeritus i 1997. Han var medlem i American academy of arts og British academy, og fikk flere æresdoktorater.
Det er hovedsakelig to bøker som har gjort Kripke berømt: Naming and Necessity (1980, 1982) og Wittgenstein on Rules and Private Language (1982, 1984).


== Referanser ==
Ivar Knutson

Ivar Knutson (født 20. februar 1902, død 1. juli 1981) var en norsk pedagog. Han tok artium ved Oslo katedralskole i 1920, og studerte deretter filologi ved Universitetet i Oslo. Han var lærer, lektor og senere  rektor ved Nordstrand høgre skole i perioden 1929-48. I årene 1948-1974 var han skolerådmann i Oslo. 
Knutson var sønn av hovedkasserer Anton Knutson og Berta Hanssen. I 1929 giftet han seg med Aagot Thorkildsen, (født 26. januar 1890, død 7. mars 1973),  datter av biskop Christian Thorkildsen i Agder bispedømme og Hanna Dick. De fikk to barn, Berte Turid, født 5. oktober 1930 og Kaare født 4. mars 1934. Under den andre verdenskrig ble han arrestert under «Læreraksjonen» i 1942 og satt fengslet på Grini og i Kirkenes i 1/2 år. 
Ivar Knutson har veien Ivar Knutsons vei på Nordstrand oppkalt etter seg.
A.G. Macdonell

Archibald Gordon Macdonell (født 3. november 1895 i Pune i Britisk India, død 16. januar 1941) var en skotsk forfatter mest kjent for romanen England, their England (1933), en lun satire over engelske særegenheter og tradisjoner. Romanens cricketkamp mellom urbane kunstnere og rurale bønder er et av høydepunktene i all cricketlitteratur.
Bare en av hans bøker er oversatt til norsk, Jeg : en gentlemans selvbiografi, Oslo, 1946 (The Autobiography of a Cad, 1939).


== Bibliografi ==
England, Their England (1933)
How Like An Angel (1934)
The Autobiography of a Cad (1939)Som Neil GordonThe Bleston Mystery (1928)
Professor's Poison (1928)
Silent Murders (1929)
The Big Ben Alibi (1930)
Body Found Stabbed (1932)
The Shakespeare Murders (1933)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Drabble, Margaret & Stringer, Jenny (2003): «England, Their England» i: The Concise Oxford Companion to English Literature.


== Eksterne lenker ==
AG Macdonell Papers ved Universitetet i Texas, Austin
Qui-Gon Jinn

Qui-Gon Jinn er en fiktiv rollefigur i Star Wars-universet og en av hovedpersonene i Star Wars Episode I: Den skjulte trussel hvor han blir spilt av Liam Neeson. Han dukker også ofte opp i forskjellige bøker, tegneserier og videospill.
Qui-Gon er en vis og sterk Jedi og læremester til Obi-Wan Kenobi, og var tidligere Grev Dookus padawan. Qui-Gon og Obi-Wan blir sendt til planeten Naboo for å løse en politisk konflikt som involverer Trade Federation, et korrupt forretningskonglomerat som har blokkert all handel rundt planeten. Ved ankomst blir de angrepet, og jediene redder dronningen Padmé Amidala. Forsøkene deres på å kjøre blokaden, og gjøre plass for den galaktiske hovedstaden Coruscant, lykkes. Men dronningens romskip blir skadet av angrep fra medlemmer fra Trade Federation-blokade. De har ikke noe annet valg enn å lande skipet på planeten Tatooine, som er en ørken, for reparasjoner.
Mens han leter etter reservedeler på Tatooine, oppdager Qui-Gon en 9 år gammel slave-gutt ved navn Anakin Skywalker. Qui-Gon blir snart fascinert når Anakins mor, Shmi, som forteller ham at gutten ikke hadde noen far. Qui-Gon tror at Anakin kan være den "utvalgte" fra Jedi-læren, som skal være bestemt til å bringe balanse til «the force». Etter en rekke problemer kommer han tilbake til Coruscant, og Qui-Gon ber Jedi Council om å la Anakin få opplæring som en Jedi og gi ham en plass i Jediordenen. Mester Yoda merker også frykt hos gutten, og Jedi Council avslår forespørselen hans å om lære opp gutten. Qui-Gon lover derfor at han selv skal trene Anakin til å bli en jedi-ridder, med eller uten Rådets støtte.
Det var også Qui-Gon Jinn som først oppdaget hvordan man kan materialisere seg som et kraft-spøkelse. Qui-Gon Jinn blir drept av Darth Maul mot slutten av Episode I. Kort tid sener eblir han hevnet av Obi-Wan Kenobi.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Qui-Gon Jinn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Folkehøgskoler i Norge

Folkehøgskoler i Norge er eksamensfrie skoler i hovedsak knyttet til internater landet rundt.


== Historie ==

Folkehøgskoler ble etablert av den danske pedagogen og teologen Nikolai Frederik Severin Grundtvig, og den første skolen ble etablert i Danmark i 1844. Norges første folkehøgskole ble opprettet 1864 (Sagatun Folkehøyskole). Da Sagatun Folkehøyskole ble innviet, minnet grunnleggerne Olaus Arvesen og Herman Anker om den innsats og inspirasjon som Ole Vig hadde bidratt med inntil sin død.


== Folkehøgskolen i dag ==
Det er 80 folkehøgskoler i drift i Norge (juni 2016). De fleste skolene eies og drives av organisasjoner. Den norske folkehøgskoletradisjonen har utviklet to hovedretninger. Den ene retningen omfatter en skole basert på kristent livssyn (32 skoler) og har kristendom som basis for sin undervisning, mens den andre retningen omfatter frilynte skoler (48 skoler) og disse har ingen religiøs tilhørighet eller basis for undervisningen.
Det undervises i flere fagområder på folkehøgskolene og tilsammen tilbyr de undervisning i over 600 linjer. De fleste elevene i Norge tar helårskurs, men flere skoler tilbyr også kurs av kortere varighet. Noen få skoler tilbyr 2-årige linjer.
For mange ungdommer er året på folkehøgskolen første gang de flytter hjemmefra. Selv om det foregår undervisning på folkehøgskolene, kan disse skolene også sees på som et alternativ til videregående utdannelse for ungdom som er usikre på hva de vil bli eller andre som føler at de trenger et avbrekk fra den vanlige undervisningen uten at de trenger å gå til anskaffelse av jobb eller gå ledige for å oppnå dette.


== Liste over folkehøgskoler ==


=== Frilynte folkehøgskoler ===
Folkehøgskoler som er medlemmer av Informasjonskontoret for folkehøgskolen per 2016.


=== Kristne folkehøgskoler ===
Folkehøgskoler som er medlemmer av Informasjonskontor for kristen folkehøgskole og Noregs Kristelege Folkehøgskolelag per 2021:


== Nedlagte folkehøgskoler ==
Dovre folkehøgskole
Fredheim Folkehøgskole, Rognan (1913 – 2001)
Framnes folkehøgskole (1897 – 1993), ble omgjort til Framnes videregåande skule
Hadsel Folkehøyskole (1969 – 1999)
Heimly Folkehøgskole (1916 – 2001)
Kvås Folkehøgskole (1921 – 2007)
Ryfylke Folkehøyskole
Sagatun Folkehøyskole, Hamar (1864–1891)
Samisk folkehøgskole (1936–1985) (1991–2001)
Senja Folkehøgskole
Solhov folkehøgskole, Lyngen (1912–1987)
Tryggheim folkehøgskule (1919 – 1983), ble omgjort til Tryggheim videregående skole
Vestmar folkehøgskole, Drangedal
Vonheim (1867–2009)
Eidsvoll folkehøgskole ble drevet 1908–18 i anlegget som senere ble Eidsvoll landsgymnas
Ytre Sogn folkehøgsskule (1922 – 1924) på Vadheim
Sogn ungdomsskule/folkehøgskule (1936 – 1987) på Balestrand


== Eksterne lenker ==
Nettportal for alle folkehøgskolene
Folkehøgskolerådet Arkivert 18. mai 2016 hos Wayback Machine.
Informasjonskontoret for folkehøgskolen
Informasjonskontor for kristen folkehøgskole Arkivert 20. november 2009 hos Wayback Machine.
John Bardeen

John Bardeen (født 23. mai 1908 i Madison i Wisconsin i USA, død 30. januar 1991 i Boston i Massachusetts) var en amerikansk fysiker og den eneste som har fått nobelprisen i fysikk to ganger.Bardeens far var professor i anatomi og dekan på en medisinsk høyskole.
Bardeen ble bachelor of science i 1928 og master of science i 1929 i elektroteknikk ved universitetet i Wisconsin (Madison). i 1936 avla han sin doktorgrad i matematisk fysikk ved Princeton-universitetet. Han jobbet ved universitetet i Minnesota fra 1938 til 1941. I 2. verdenskrig var han fysiker ved den amerikanske marinens laboratorium i Washington, D.C.
Som fysiker ved Bell telefonlaboratorier i Murray Hill i New Jersey fra 1945 til 1951 hørte han til den arbeidsgruppen som 23. desember 1947 oppdaget transistoreffekten. I 1948 offentliggjorde de den første transistoren, noe som utløste en elektronisk revolusjon. For dette arbeidet ble han tildelt nobelprisen i fysikk i 1956 sammen med to av sine kolleger, William B. Shockley og Walter Brattain.
Fra 1951 til 1975 var Bardeen professor for elektroteknikk og fysikk ved Illinois universitet.
I 1972 mottok han sammen med Leon N. Cooper og John R. Schrieffer nok en gang nobelprisen i fysikk. De hadde kommet med en teori som forklarte superlederegenskapen, den såkalte BCS-teorien, oppkalt etter oppdagernes initialer. Allerede i 1930-årene hadde Bardeen forsket på fenomenet og han kom i 1950-årene fram til en teoretisk forklaring. I og med sin andre nobelpris ble han den første vitenskapsmann som fikk nobelprisen to ganger i samme kategori, og han er fremdeles den eneste som har fått prisen to ganger i fysikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) John Bardeen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Bardeen hos American National Biography 
(en) Nobelprisen i fysikk 1956 hos Nobelprize.org
(en) John Bardeen hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 1956
(en) Nobelprisen i fysikk 1972 hos Nobelprize.org
(en) John Bardeen hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 1972
Frederick Sanger

Frederick Sanger (født 13. august 1918 i Rendcombe i  Gloucestershire, død 19. november 2013 i Cambridge i Cambridgeshire) var en britisk biokjemiker.
Sanger er en av fire som har fått to nobelpriser og den eneste som har fått to nobelpriser i kjemi. Den første fikk han alene i 1958 for å ha oppdaget insulinets molekylstruktur, en oppdagelse som var gjorde det mulig å lage syntetisk insulin. Arbeidet med å analysere DNA og RNA ga ham prisen i 1980 sammen med Paul Berg og Walter Gilbert.
Sanger mottok også en rekke britiske ordener. Han var medlem av Order of the Companions of Honour og Order of Merit og var kommandør av Order of the British Empire.


== Priser (utvalg) ==
1980 – Nobelprisen i kjemi
1979 – Albert Lasker Basic Medical Research Award
1977 – Copleymedaljen
1958 – Nobelprisen i kjemi
1951 – Corday-Morgan-medaljen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frederick Sanger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Frederick Sanger på Internet Movie Database 
(en) Nobelprisen i  kjemi 1958 hos Nobelprize.org
(en) Frederick Sanger hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1958
(en) Nobelprisen i  kjemi 1980 hos Nobelprize.org
(en) Frederick Sanger hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1980
Odd Hassel

Odd Hassel (født 17. mai 1897 i Kristiania, død 11. mai 1981) var en norsk kjemiker og nobelprismottager. Han fikk Nobelprisen i kjemi i 1969 sammen med Derek Barton for sin innsats for konformasjonsbegrepets utvikling og anvendelse innen kjemien.


== Liv og virke ==
Han var sønn av Mathilde Klaveness og gynekologen Ernst Hassel, og studerte matematikk, fysikk og kjemi ved Universitetet i Oslo mellom 1915 og 1920. Etter et friår i Sør-Europa dro han til Tyskland hvor han jobbet først i München og deretter i Berlin, hvor han tok doktorgraden i 1924. Faren døde da Odd var åtte år gammel, og moren oppdro barna alene. Han bodde sammen med moren til han var 35, og flyttet deretter til Blindern. I 1935 bygget han et hus på Nordberg. På Nordberg er en mindre gatestubb oppkalt etter Odd Hassel. Han var ugift, og både han og hans tvillingbror Leif led av albinisme. 

Heinrich Jacob Goldschmidt var Hassels veileder på hovedfaget. Hassel samarbeidet også med Victor Goldschmidt og både far og sønn hadde stor betydning for Hassel.Hassel ble i 1925 ansatt ved Universitetet i Oslo, først som stipendiat, fra 1926 som dosent og fra 1934 som Norges første professor i fysikalsk kjemi. Under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig var Hassel fengslet på Grini fangeleir. Han gikk av med pensjon i 1964. Paul Rosbaud besøkte Oslo i august 1939 og møtte da Hassel og Goldschmidt. Sent på høsten var Rosbaud i Oslo og advarte da Hassel om en tysk invasjon av Norge og ba Hassel varsle norske myndigheter.Foruten Nobelprisen var han ridder av St. Olavs Orden, æresdoktor ved universitetene i København og Stockholm, og medlem av både det Kgl. Norske Videnskapers Selskab og de danske og svenske vitenskapsselskaper. Han var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og The Chemical Society i London, og i 1957 æresmedlem i Norsk kjemisk selskap. Han fikk Gunnerusmedaljen i 1964, og samme år ble han sammen med Erling B. Johnson den første som mottok Guldberg-Waage-medaljen.


== Se også ==
Norske nobelprisvinnere


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1969 hos Nobelprize.org
(en) Odd Hassel hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1969
naturfag.no biografi
uio.no Tor Dahl: kronikk om Hassel, fra Aftenposten 1997
(no) Odd Hassel i Norsk biografisk leksikon
Erik Axel Karlfeldt

Erik Axel Karlfeldt, egentlig Erik Axel Eriksson (født 20. juli 1864 i Karlbo, Folkärna sogn (Folkärna församling), Dalarnas län, Sverige, døde 8. april 1931 i Stockholm) var en svensk poet og forfatter, medlem av Svenska Akademien fra 1904.Karlfeldt fikk nobelprisen i litteratur 1931, posthumt. Han er den eneste som har fått nobelprisen etter sin død. Begrunnelsen for pristildelingen er også den mest generelle i prisens historie, den gikk bare ut på at han fikk den for sin diktning.


== Bibliografi ==
Vildmarks- och kärleksvisor (1895)
Fridolins visor (1898)
Fridolins lustgård och Dalmålningar på rim (1901)
Lustgården
Nu öppnar nattglim sin krona
Längtan heter min arvedel
Dina ögon äro eldar
Flora och Pomona (1906)
Flora och Bellona (1918)
Hösthorn (1927)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erik Axel Karlfeldt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) Erik Axel Karlfeldt i Svensk Filmdatabas 
(en) Erik Axel Karlfeldt på Discogs 
(en) Erik Axel Karlfeldt på MusicBrainz
Ivo Andrić

Ivo Andrić (kyrilliske bokstaver: Иво Андрић) (født 9. oktober 1892 i Dolac nær Travnik i Bosnia, den gang del av Østerrike-Ungarn, død 13. mars 1975 i Beograd) var en jugoslavisk forfatter, diplomat og politiker. Han ble tildelt nobelprisen i litteratur i 1961. 
En av hans mest berømte romaner er Broen over Drina fra 1945.


== Bøker oversatt til norsk ==
Fortellinger fra Bosnia (Solum forlag, 1993)
Pasjaens elskerinne og andre noveller (Solum forlag, 1990)
Ex ponto - tanker og betraktninger under min fangetid (Solum forlag, 1989)
Den forbannede gården (Solum forlag, 1972)
Konsulene (Cappelen forlag, 1962)
Broen over Drina (Cappelen forlag, 1960)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ivo Andrić – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ivo Andrić – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ivo Andrić på Internet Movie Database 
(en) Ivo Andrić hos The Movie Database 
(en) Ivo Andrić på Discogs
Sully Prudhomme

Sully Prudhomme (egentlig René François Armand Prudhomme; født 16. mars 1839 i Paris, død 6. september 1907) var en fransk forfatter og essayist. Han mottok den første Nobelprisen i litteratur i 1901.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Prudhomme var født i Paris og hadde opprinnelig tenkt å studere til å bli ingeniør, men utdanne seg til jurist. Han leste filosofi og begynte å skrive poesi.


=== Dikter ===
Prudhomme debuterte i 1865 med diktsamlingen Stances et Poèmes som gjorde ham anerkjent i litteraturkretser. Hans tidigere produksjon var ganske sentimental og romantiskt innrettet mens hans senere hadde mer filosofiske ambisjoner. Han ble medlem av Det franske akademi i 1881.
Han erklærte at hans hensikt var å skape en vitenskapelig poesi for en moderne tid. Hans karakter var oppriktig og melankolsk. Han var knyttet til parnassianisme, en fransk litterær stil og retning som begynte den positivistiske perioden på begynnelsen av 1900-tallet, men med tiden viste hans tekster trekk som var åpenbart preget av hans egen personlighet.


=== Nobelprisen ===
Han ble den første mottakeren av Nobelprisen i litteratur, gitt «i særlig anerkjennelse for hans poetiske komposisjon, som gir bevis på opphøyd idealisme, kunstnerisk perfeksjon og en sjelden kombinasjon av kvaliteter for både hjertet og intellektet.» Han ga mesteparten av prispengene han mottok til opprettelsen av en poesipris som ble utdelt av Société des gens de lettres, en fransk forfatterforening. Han opprettet også, i 1902, Société des poètes français, en poetisk forening, sammen med Jose-Maria de Heredia og Leon Dierx.


== Bibliografi ==


=== Poesi ===
Stances et poèmes, 1865.
Les épreuves, 1866.
Les solitudes: poésies, A. Lemerre (Paris), 1869.
Les destins, 1872.
La France, 1874.
Les vaines tendresses, 1875.
Le zénith (dikt), presentert i tidsskriftet Revue des deux mondes, 1876.
La justice (dikt), 1878.
Poésie, 1865-88, A. Lemerre, 1883-88.
Le prisme, poésies diverses, A. Lemerre (Paris), 1886.
Le bonheur (dikt), 1888.
Épaves, A. Lemerre, 1908.


=== Prosa ===
Œuvres de Sully Prudhomme (poesi og prosa), 8 bind, A. Lemerre, 1883-1908.
Que sais-je? (filosofisk skrift), 1896.
Testament poétique (essay), 1901.
La vraie religion selon Pascal (essay), 1905.
Journal intime: lettres-pensée (dagbok), A. Lemerre, 1922.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nobelpristildelingen i 1901 / Sully Prudhomme hos Nobelprize.org
René Sully-Prudhomme< hos Kirjasto.sci.fi
Sully Prudhomme, Poesies.net
«Le Zénith», Poesies.net
Olivier Levasseur

Olivier Levasseur (født ca. 1680 i Calais, Frankrike, død 7. juli 1730 i Saint-Paul, Réunion) også kjent som La Buse eller La Bouche, var en pirat som opererte i Indiahavet.


== Historie ==
Olivier Levasseur var en av piratkapteinene som var på øya New Providence i Vestindia, da kaptein Woodes Rogers kom dit i juni 1717 med ordre fra den britiske kongen om å rydde Bahamas for pirater, men da han kom frem hadde de fleste takket ja til amnestiet om å slippe straffeforfølgelse hvis man sluttet som pirat. Olivier Levasseur forlot øya og begynte igjen med piratvirksomhet. Etter en tolvtimers jakt om kvelden juli 1717 angrep han skipet til kaptein John Frost med tjue kanoner og et mannskap på 170. Frost overlot skuta til Levasseur uten kamp. Som mange av de andre piratene som hadde hatt tilhold på Bahamas, satte han kurs for Afrika og Indiahavet.
I april 1721 erobret Olivier Levasseur det portugisiske skipet «Nossa Senhora do Cabo» i en bukt ved Saint-Denis, Réunion. En passasjer ombord var den portugisiske visekongen av India. En orkan hadde gjort stor skade på skipet og piratene slepte båten til Madagaskar. Denne bortføringen var begynnelsen på en intensiv jakt på pirater i Indiahavet.
I 1730 ble Olivier Levasseur pågrepet på Madagaskar av den franske kapteinen D'Hermite, og ført tilbake til Réunion hvor han ble straffeforfulgt. Han ble dømt til døden, og ble henrettet 7. juli i Saint-Paul.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Olivier Levasseur – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Olivier Levasseur – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Privat side om Olivier Levasseur (engelsk)
pirates-corsaires.com: Side om Olivier Levasseur (fransk)
jir.fr: Biografi, del 1 (fransk)
jir.fr: Biografi, del 2 (fransk)
Frankenstein, el vampiro y compania

Frankenstein, el vampiro y compañía er en meksikansk film fra 1962 basert på romanen Frankenstein av Mary Shelley. Den er regissert av Benito Alazraki.


== Medvirkende ==
Manuel Loco Valdes
Jose Jasso
Joaquin Garcia Vargas Borolas
Quintin Bulnes
Antonio Bravo
Jorge Mondragon
Martha Elena Cervantes
Nora Veryan


== Se også ==
Liste over Frankenstein-filmer


== Eksterne lenker ==
(en) Frankenstein, el vampiro y compania på Internet Movie Database 
(nl) Frankenstein, el vampiro y compania på MovieMeter 
(en) Frankenstein, el vampiro y compania på AllMovie 
(en) Frankenstein, el vampiro y compania på Rotten Tomatoes
Uigurisk

Uigurisk er folkegruppa uigurenes språk. Det er et sørøsttyrkisk språk som tales av ca. 8 - 11 millioner mennesker i verden Selv om flertallet av uigurisk-talende mennesker bor i vestlige deler av Kina, også kjent som Øst-Turkestan, var det også registrert at 300 000 snakket uigurisk i Kasakhstan i 1993. Det finnes uigurisktalende grupper i en lang rekke land. Mange uigurer har flyktet til USA og land i Europa. De fleste uigurer i Kina bor i den autonome regionen Xinjiang, der uigurisk er offisielt språk sammen med kinesisk.
Uigurisk skrives i dag med et tillempa arabisk alfabet i Kina, men har tidligere også vært skrevet med latinsk alfabet. I Kasakhstan brukes kyrillisk alfabet. 
De eldste uiguriske tekstene går tilbake til 700-tallet. Disse er skrevet med et eget alfabet. Gjennom tidene har uigurisk også vært skrevet med det syriske estrangeloalfabetet og med indisk brahmi-skrift.


== Referanser ==
Kåre Jonsborg

Kåre Mikkelsen Jonsborg eller Kåre Mikal Jonsborg (født 1912 i Grue, død 1977 i Borøy) var en norsk maler og tekstilkunstner.
Jonsborg var elev av professor Georg Jacobsen og fikk sin utdannelse ved Statens kunstakademi.


== Meritter ==
Hans arbeider spenner fra olje og tempera, treskurd til steinmosaikk. Han har skapt noen av Norges største monumentaldekorasjoner og vært nyskapende i sin virksomhet, er representert i Nasjonalgalleriet og har  mottatt en rekke utmerkelser, blant annet Kongens fortjenstmedalje og Fearnleystipendiet. Han har også vært invitert deltaker på den internasjonale biennalen 1962, Biennale internationale de tapisserie i Musée cantonal des Beaux-Arts i Lausanne.


== Innsats ==
Han har skapt en rekke altertavler, blant annet i kirken på Svalbard og Tonsen kirke i Oslo, kartonger til monumentale veggtepper i Oslo rådhus, billedmosaikk av 400 000 natursteinsbiter i Østre Krematorium, Oslo, hadde en stor produksjon av figurative malerier og kartonger til billedvev. Han hadde i en årrekke et fruktbart samarbeid med Else Halling i Norsk Billedvev for å finne en brukbar palett av plantefarger til farging av spælsaugarn. Her ble der gjort et betydelig nybrottsarbeid.


== Betydning ==
I sin kunst var Jonsborg opptatt av geometriske komposisjonsteorier, og fargeteoriene til  Cézanne og Delacroix, av Piero della Franceska og Picasso. Han reiste i en årrekke rundt på museer i Europa og studerte gamle mestere og samlet en omfattende billeddokumentasjon om deres komposisjonsteknikk. Han var også lærer ved Statens Kunst- og Håndverksskole i Oslo.
Arbeidene til Sigurd Winge, Else Hagen, Kåre Jonsborg og andre markerer en ny era i norsk romkunst.


== Referanser ==


== Kilder ==
Leif Østby, Norges kunsthistorie
Øistein Parmann, Norsk Billedvev, ISBN 82-09-10017-3
Florisone, Hoffmeister & Tabard, Le grand livre de la tapisserie (La Biblioteque des arts, Paris)


== Litteratur ==
Ruth Waadeland, Kunstneren Kåre Mikkelsen Jonsborg. Jakobineren fra de store skoger, Tapir akademisk forlag, Trondheim 2008 (ISBN 978-82-519-2403-0).


== Eksterne lenker ==
(en) Kåre Jonsborg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kåre Jonsborg