jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Martin Kellerman

Martin Kellerman (født 24. desember 1973 i Växjö) er en svensk tegneserieskaper, som laget seriene Rocky og Kellermannen. Rocky opphørte i 2018.
Hovedserien Rocky publiseres i omtrent 50 aviser, blader og nettsteder i Norden. I Norge kan serien leses daglig i bl.a. Dagbladet, Bergens Tidende, Adresseavisen og Nordlys. I tillegg gir Bestselgerforlaget ut et nytt nummer av Rocky Magasin hver sjette uke. Siden 2005 har Rocky også kommet ut i flere bøker på norsk, først hos Schibsted og senere hos Egmont. I 2012 overtok Karl Ove Knausgård med sitt forlag Pelikanen rettighetene til å gi ut Rockybøker på norsk. I november 2012 kom Rocky & Edith, en 350-siders tegneseriefortelling basert på Martin Kellermans siste kjærlighetsforhold, og i oktober 2013 kom Rocky facer demonene, en nærmere 400 siders krønike om Rockys liv etter Edith.


== Oppvekst ==
Kellerman er født og oppvokst i Växjö, men fra han var sju til ti år bodde bodde han med familien i Rødbergshamn i Lenvik i Troms. Disse årene i Nord-Norge blir blant annet beskrevet i Rockyfortellingen «Too Cool For School», der rammehistorien er at Rocky besøker broren sin i fengsel og de mimrer om deres felles barndom. Seinere flyttet familien til Upplands-Väsby. 


== Rocky ==
I 1998, på et tidspunkt i livet da han hadde det vanskelig, skapte Kellerman Rocky. Den første tegningen av Rocky ble tegnet på baksiden av en togbillett da han var på vei hjem etter å ha blitt dumpet av kjæresten. Bildet var av et menneske med hundehode i en hengeløkke. Han hadde på det tidspunktet fått sparken fra jobben som serietegner for Aktuell Rapport, og blitt kastet ut fra leiligheten der han bodde. Rocky debuterte i den store gratisavisa Metro kort tid etterpå, og utkom første gang i bokform på Galago Förlag året etter, i 1999. 
Etter å laget serien for daglig publisering i to år, og utgitt to stripesamlinger på Galago, tok Kellerman en pause fra serien i 2000 for å skrive manuset til og instruere en teaterversjon av Rocky, som ble en suksess på Stockholms Stadsteater. Etter arbeidet med teateret vendte Kellerman i 2001 tilbake til tegnebordet, og fortsatte den selvbiografiske krøniken, og antallet publiseringsavtaler i Sverige og utlandet ble mangedoblet i løpet av det neste året.
Seinere har Rocky vært utgangspunktet også for en serie animerte kortfilmer, som ble vist på SVT og NRK og utgitt på DVD i de nordiske landene. Rocky er til nå gitt ut i bøker i ti forskjellige land.Martin Kellerman bor i dag i Stockholm. Han representeres og distribueres av Strand Comics. 


== Priser (utvalg) ==
2010 – Lidmanprisen
2010 – Stockholm Stads Bellmanpris
2009 – Svenska PENs Bernsprisen
2003 – Adamsonstatuetten
2001 – Sproingprisen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Martin Kellerman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Martin Kellerman på Internet Movie Database
Store Erte

Store Erte er en innsjø som ligger i Halden kommune i Østfold i Viken fylke, ca. 5–6 km opp fra byen. Områdene rundt kalles Ertemarka, og er et mye brukt turterreng for Haldenboere. Både Store Erte og det nærliggende Krusætertjern har et stort antall småviker som brukes som badeplasser.
Store Erte og Krusætertjern har felles vannspeil, og felles utløp til Ganerødelva som munner ut i Femsjøen en snau kilometer nedenfor Brekke sluser. Ved Ganerødelvas utløp synes ennå pilarer fra tidligere tømmerrenner, og spor etter en gammel mølle.
Ertemarka sør for Store Erte er i randsonen for det området der en norsk-svensk ulvestamme har eller har hatt sitt revir.. Observasjonene har riktig nok blitt færre i det siste, og det er reist spørsmål om hele flokken er drevet ut av territoriet.


== Referanser ==
Øyangen (Nord-Fron)

Øyangen er en innsjø i Nord-Fron kommune i Innlandet. Innsjøen er magasin for Øvre Vinstra kraftverk.


== Referanser ==
Rindarøy

Rindarøy er ei lita øy med fastlandsforbindelse til Gossen, og er en del av Aukra kommune. På Rindarøy ligger blant annet Rokta-monumentet, som er satt opp til minne om de som omkom da lastebåten «Rokta» forliste ved Gallerskjæra 3. april 1938. Det er ca. 15 fastboende på Rindarøy.
Indisk pariahhund

Indisk pariahhund regnes av indierne selv som en bastard, selv om den i en viss utstrekning godt kan kalles en slags hunderase. Disse hundene lever i en slags halvvill tilstand i nær tilknytning til mennesker og finnes over hele India. Den mest renrasede varianten kalles gjerne santalhund.


== Opprinnelse og alder ==
Indiske pariahhunder har eksistert så lenge det har fantes hunder i India. Den er altså svært gammel i sin opprinnelse, men i alltid konsekvent i sitt utseende. Dette skyldes at det til stadighet blandes inn nye hundeslag, ofte etter raser som har blitt brangt til India fra andre steder i verden. Disse hundene parer seg fritt. I vill tilstand lever disse hundene maksimalt 5-7 år. Tamme individer kan leve opp mot 12 år.


== Utseende, anatomi og fysikk ==
Den tradisjonelle pariahhunden i India er gjerne ca. 38-51 cm i skulderhøyde og veier ca. 8-13 kg (10 kg i snitt), men dette varierer ganske mye rundt om i landet. Også fargene varierer, fra nærmest hvit til sort, med eller uten flekker eller andre mønstre og fargekombinasjoner. Pelsen er imidlertid kort og glatt. Hodet er gjerne trekantet og langstrekt. Ørene kan være stående spisse eller hengende. Halen er middels lang og bæres gjerne i en halvkrøll over ryggen. De mest renrasende individene har gjerne enten hvit eller sort haletipp og «sokker» på beina.


== Bruksområde ==
Generelt sett har ikke disse hundene noen oppgaver, annet enn at de fungerer som renovatører og åtselspisere. Visse individer kan bli gode jakthunder og vakthunder, spesielt om de kan bli tatt hånd om fra de er omkring 6 uker gamle. Blir de eldre er de svært vanskelige å trene opp.


== Lynne og væremåte ==
Disse hundene egner seg dårlig som kjæledyr, både fordi de er svært selvstendige og uavhengige av natur og fordi de ofte er befestet med sykdommer og utøy. Der er dessuten gjerne svært territoriale og dominante, og de krever store menger mosjon. Om de skal bli en god familiehund må de tas fra moren ved 6 ukers alder, ellers blir de for selvstendige.
Werner Christie (1949–)

Werner Hosewinckel Christie (født 26. april 1949) er en norsk lege og helsepolitiker. Han var Norges helseminister 1992-1995.Christie var assisterende fylkeslege i Hedmark 1981–84 og fylkeshelsesjef samme sted fra 1988. Han ledet 1992–95 Sosial- og Helsedepartementet i Gro Harlem Brundtlands 3. regjering (Ap), og var den første som brukte tittelen helseminister. Han var formann i Bioteknologinemnda 2000–2004.
Werner Christie er sønn av generalmajor Johan Koren Christie og brorsønn av generalmajor Werner Christie (1917–2004).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Werner Christie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Werner Christie hos Stortinget 
(no) Werner Christie hos Norsk senter for forskningsdata
Hvorfor de kongelige ikke har krone på hodet

Hvorfor de kongelige ikke har krone på hodet er en norsk barnebok skrevet av prinsesse Märtha Louise. Det er hennes debut som forfatter. Illustrasjonene i boken er av Svein Nyhus.
Eventyret er en fri fantasi over historiske hendelser og handler om Kong Haakon, Dronning Maud og Kronprins Olav som kommer til Norge i 1905 og de oppdagelser kongefamilien gjør når Olav utforsker norske tradisjoner og væremåter.
Boken ble trykt i tre opplag på tilsammen 30 000 eksemplarer første året, noe som er svært mye for en barnebok i Norge. Utgivelsen vakte for øvrig en viss debatt omkring forfatterens kommersielle bruk av prinsesse-tittelen i markedsføringen av boken.
En engelsk oversettelse ble utgitt av det norsk-amerikanske forlaget Skandisk i Minnesota i USA i 2005, og i 2006 i Danmark. Boken er ellers solgt til Ungarn, Bangladesh, Sør-Korea, Sverige, Finland og en rekke andre land.


== Annet ==
Hvorfor de kongelige ikke har krone på hodet ble omarbeidet til figurteater av Hordaland teater som viste forestillingen fra høsten 2006, blant annet i en turne finansiert av Den kulturelle skolesekken.
Også tegneren og biografen Tor Bomann-Larsen har laget en billedbok om kronprins Olav og foreldrenes møte med den norske skitradisjonen. Den enkle boka er skrevet på rim og heter Olavs første skitur. Den ble utgitt på Cappelen første gang i 1990. Året etter kom den samme historien som tegnefilm.


== Eksterne lenker ==
Cappelen forlags presentasjon av boken (med anmeldelser)
Det amerikanske forlagets presentasjon
Familieeventyr -anmeldelse på VG.no
Illustratørens kommentarer til bildene i boka
Santalhund

Santalhund (Canis lupus dingo) er en genetisk variant av asiatisk dingo og som sådan regnet som mer renraset enn andre indiske pariahunder. Man vet imidlertid svært lite om denne hunden, som har en rekke fellestrekk med den sørøstasiatiske boranhunden.


== Opprinnelse ==

Santalhunden er oppkalt etter santalene, den største urbefolkningen i India. Typen er mest vanlig i Jharkhand, Bihar, Bengal, Assam i India og i de søndre delene av Nepal. Deler av bestanden kan trolig fortsatt klassifiseres som ekte dingo, men neppe alle. Santalhunder regnes allikevel som den mest dingonære av alle pariahundene i India.
I motsetning til australsk dingo, som utvandret fra Asia til Australia i Oseania for 3500-5000 år siden, må den indiske varianten ha blitt igjen og utviklet seg uavhengig. Anatomiske studier viser imidlertid at australsk dingo og santalhund er tilnærmet 100% identiske, til tross for at kostholdet har vært svært forskjellig.
Santalhunden spiser større andeler planteføde (opp mot 50% blir det antatt), men ikke så store andeler som boranhunden. Den australske dingoens kosthold består av mer enn 80% kjøtt.
Ifølge DNA-analyser kan dingoen ha oppstått alt for 135 000 år siden og være den første semi-domestiserte hunden vi kjenner til. Det er funnet en «markør» hos dingo som ulver ikke har, noe som kan antyde at dingo kanskje kan betraktes som egen art.


== Beskrivelse ==
Santalhunden ligner den australske dingoen, men er gjerne noe mindre og slankere. Den blir cirka 40-50 cm i skulderhøyde og veier typisk 8-15 kg. Kroppslengden er omkring 70-90 cm og halen er cirka 20-32 cm lang.
Pelsen er slett og ligger glatt til kroppen. Dekkhårene er stive. Grunnfargen varierer fra lys gulbrun til nærmest sort. Mangel på hvite labber og gulbrune øyne er gjerne en indikator på hybridisering med vanlige hunder.


== Annet ==
Forsøk med domestisering har vist at dingoen lar seg tilpasse mennesket i en helt annen grad enn ulver. De er territoriale, men regnes som omgjengelige og snille når de sosialiseres fra valpestadiet av.


== Se også ==
Boranhund
Dingo
Tamhund
Ulv
Reliktlaks

Reliktlaks er laksearter som tilbringer hele livet i ferskvann. Disse stammer fra vanlig laks som ble værende i avstengte innsjøer og tilpasset seg livet der, og kalles derfor relikt.
I Norge er namsblank og bleke reliktlaks. Den svenske innsjøen Vänern har også en bestand (der den kalles Klarälv) Det blir også satt ut Vänerlax i Vättern, men der er den ikke naturlig og formerer seg ikke.I Finland finnes enkelte mindre bestander. Arten finnes også i Nord-Amerika på Newfoundland og i De store sjøer. Bestandene i de karelske sjøene Ladoga og Onega er antakelig borte.


== Referanser ==


== Litteratur ==
NOU 1999:9 Til laks åt alle kan ingen gjera? Kap. 7, Forvaltning av atlantisk laks og stillehavslaks i andre land.
Sven-Ingvar Andersson

Sven-Ingvar Andersson (født 22. august 1927 i Södra Sandby i Sverige, død 27. juli 2007 i København) var en svensk landskapsarkitekt som hadde store deler av sitt virke i Danmark. Han har hatt en viktig rolle i anlegg av parker og landskap flere steder i verden og arbeidet ofte med en kombinasjon av planter og 
steinlegging. Andersson var professor ved Kunstakademiet i København fra 1963.
Han hadde studert botanikk, kunsthistorie og genetikk ved  Lunds universitet før han studerte landskapsarkitektur ved Sveriges lantbruksuniversitet.
Blant hans mange prosjekter finner man Karlsplatz i Wien, sammen med Odd Brochmann, Peter Brogård og Steen Høyer, 1971-1978,
Trinitatis Kirkeplads i København i 1982, Damsgård hovedgård i Bergen, 1983-88, dufthaven i Ronneby, Sverige i 1987 og Museumsplein i Amsterdam, 1992-1993. 
Internasjonalt markerte han seg særlig i samarbeid med den danske arkitekten
Johan Otto von Spreckelsen. Duoen vant førstepremien i  konkurransen om
Arche de la Défense i Paris i 1983. De deltok også i konkurransen om Parc de la Villette i samarbeid med Steen Høyer og Vibeke Dalgas året før.


== Priser (utvalg) ==
2001 – Nykredits Arkitekturpris
1996 – C.F. Hansen-medaljen
1988 – Prins Eugen-medaljen
1987 – Eckersbergmedaljen


== Referanser ==


== Kilder ==
(da) Sven-Ingvar Andersson på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
Danckert Danckertsen Krohn

Danckert Danckertsen Krohn (født 1726, død 1795) var hoffagent i Bergen. Han var eldste sønn av Claus Krohn (1691–1744) og Gedske Danckertsen (1701/1702–1771). Hans far, kjøpmann Claus Krohn kom til Bergen i 1710 fra Dietrichshagen ved Rostock. Danckert var født i Bergen, og som 16-åring reiste han til Tyskland og var der til han som 19-åring kom tilbake til Bergen for å arbeide i farens handelshus ved Jakobsfjorden og Bellgården ved Det tyske Kontor. I 1734 fikk han borgerskap og begynte sin egen forretning. I 1753 giftet han seg med Anna Pegelau (1735–1756). I 1757 ble han som enkemann gift med Johanne Margrethe von der Ohe (1728–1804). Tittelen hoffagent fikk han i 1782. Mange eiendommer i og ved Bergen  var i hans eie, bl.a. Lungegaarden, der han bodde og Fjøsanger gård. Sammen med broren, etatsråd Wollert Krohn, ble de regnet som Bergens største og rikeste kjøpmenn i sin tid. Sammen eide de gårdene Landås, Haukeland, Solheim, Nordås, Sørås, Stend og Espeland. Danckert Krohn skal ved sin død ha etterlatt seg verdier for 350 000 riksdaler. I dag forbindes navnet kanskje først og fremst med bygget som bærer hans navn, Danckert Krohns stiftelse, samt Danckert Krohns gate like ved.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Danckert Danckertsen Krohn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Danckert Krohns stiftelse
Norsk biografisk leksikon
VM i curling for menn 1995

Curling-VM for herrer 1995 ble arrangert 8. april – 16. april 1995 
i Keystone Centre i Brandon i Manitoba i  Canada.

Canada vant 4-2 i finalen over Skottland
Tyskland vant 6-5 i bronsefinalen over USA
Canada vant sin semifinale med 10-7 over USA
Skottland vant sin semifinale med 6-4 over Tyskland
Norge endte opp på 5.-plass med 6 seire og 7 tap
Canada endte opp med 11 seire og ingen tap


== Eksterne lenker ==
WCF Statistics
VM i curling for menn 1994

Curling-VM for herrer 1994 ble arrangert 10. april – 17. april 1994 
i Eisstadion i Oberstdorf i Tyskland.

Canada vant 3-2 i finalen over Sverige
Canada vant 6-5 i semifinalen over Tyskland
Sverige vant sin semifinale med 6-4 over Sveits
Norge endte opp på 6.-plass med 4 seire og 5 tap
Canada endte opp med 10 seire og kun 1 tap (mot Sveits)


== Eksterne lenker ==
WCF Statistics
VM i curling for menn 1993

Curling-VM for herrer 1993 ble arrangert 28. mars – 4. april 1993 
i Patinoire des Vernets i Genève i Sveits.

Canada vant 8-4 i finalen over Skottland
Canada vant 6-5 i semifinalen over USA
Skottland vant 9-2 i semifinalen over Sveits
Norge endte opp på 6.-plass med 4 seire og 5 tap
Norge slo Canada tidligere i turneringen med 7-4


== Eksterne lenker ==
WCF Statistics
VM i curling for menn 1992

Curling-VM for herrer 1992 ble arrangert 28. mars – 5. april 1992 
i Olympic Eisstadion i Garmisch-Partenkirchen i Tyskland.

Sveits vant 6-3 i finalen over Skottland
Sveits vant 8-6 i semifinalen over USA
Skottland vant 4-3 i semifinalen over Canada
Norge deltok ikke


== Eksterne lenker ==
WCF Statistics
VM i curling for menn 1991

Curling-VM for herrer 1991 ble arrangert 23. mars – 31. mars 1991 
i Winnipeg Arena i Winnipeg i Manitoba i Canada.

Skottland vant 7-2 i finalen over Canada
Skottland vant 4-2 i semifinalen over USA
Canada vant 5-3 i semifinalen over Norge
Norge endte med 6 seire og 3 tap
Skottland endte med 9 seire og 2 tap, mens Canada endte med 10 seire og kun 1 tap (finalen)


== Eksterne lenker ==
WCF Statistics
Øydistriktet

Øydistriktet, (engelsk: Islands District; kinesisk: 離島區) er ett av Hongkongs 18 administrative distrikter. Det er del av New Territories. Befolkninga i 200 var på rundt 87 800.
Hongkong består av en halvøy og 236 øyer. Islands District består av et tyvetall større og mindre øyer som ligger sør og sørøst for byen, blant dem Lantau, Lamma og Chek Lap Kok (med byens internasjonale flyplass).
Frankensteins sønn

Frankensteins sønn er en grøsser fra Universal Studios, laget i 1939, og er oppfølgeren til Bride of Frankenstein. Den var regissert av Rowland V. Lee. Basil Rathbone spiller «Baron Wolf von Frankenstein», sønnen til «Dr. Frankenstein» og Boris Karloff spiller her sin tredje og siste film som monsteret. 
Den opprinnelige filmen om Frankensteins monster var basert på romanen Frankenstein av Mary Shelley.


== Historien ==
«Henry Frankenstein»s sønn, «Wolf Frankenstein», returnerer sammen med sin kone til sin fars hjem for å kreve arven. Når han ankommer med sin familie opplever han en fiendtlig mottakelse fra de lokale. 
Mens han utforsker farens laboratorium kommer han over en gammel krok – «Ygor» – som spør ham om å vekke opp farens kreasjon, monsteret, som ligger i koms. «Wolf» forsøker, men tror han har mislyktes inntil noen fra lokalbefolkningen blir funnet myrdet. 
Lokalbefolkningen knytter øyeblikkelig drapene til «Frankenstein» og sender inspektøren for å undersøke saken. Han oppdager at monsteret er i live og blir brukt som et verktøy av «Ygor». «Wolf» skyter «Ygor», og monsteret som nå har mistet sin eneste venn, kidnapper «Wolf»s sønn. 
På slutten av filmen klarer «Wolf» å overmanne monsteret i laboratoriet.


== Rolleliste ==


== Filmene i serien ==
Frankenstein (1931)
The Bride of Frankenstein (1935)
Frankensteins sønn (1939)
The Ghost of Frankenstein (1942)
Frankenstein Meets The Wolfman (1943)
House of Frankenstein (1944)


== Eksterne lenker ==
(en) Frankensteins sønn på Internet Movie Database 
(no) Frankensteins sønn hos Filmfront 
(sv) Frankensteins sønn i Svensk Filmdatabas 
(da) Frankensteins sønn i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Frankensteins sønn på Allociné 
(nl) Frankensteins sønn på MovieMeter 
(en) Frankensteins sønn på AllMovie 
(en) Frankensteins sønn på Turner Classic Movies 
(en) Frankensteins sønn på Rotten Tomatoes 
(en) Frankensteins sønn på Box Office Mojo
Hung Hom

Hung Hom er et område i Kowloon i Hongkong, administrativt del av distriktet Kowloon City. Det ligger tett ved Tsim Sha Tsui. Den nordlige delen av bydelen består for det meste av bolig- og industribygg. Den sørlige er for det aller meste boliger i høyblokker.
Området er for det meste etablert på land som tidligere var sjø, men som er blitt utfylt og lagt til rette for bruk.
Fylkesvei 353

Fylkesvei 353 (Fv353) går mellom Solum i Skien og Rugtvedtmyra i Bamble.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft fikk den status som fylkesvei.
27. november 2018 ble den tidligere strekningen mellom Geiteryggen og Solum overført til riksvei 36.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Vestfold og Telemark fylke ===

SkienVoldsvegen 

Svanvikvegen 

BambleHerreveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv353
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Jedburgh

Jedburgh (skotsk-gælisk: Deadard; skotsk: Jedart/Jethart) er en liten by (town) i Scottish Borders Skottland. Den er en tidligere kongelig burgh og tidligere grevskapsby for Roxburghshire. Byen ligger ved Jed Water, som er en bielv til Teviot, omkring 16 km fra grensen til England. Byen preges av de store ruinene etter klosteret Jedburgh Abbey. Byen har gjennom historien vært utsatt for en rekke trefninger i grensestrider mellom Skottland og England. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 4 030 innbyggere, beregnet til 3 960 for 2014.


== Historie ==
Biskop Ecgred av Lindisfarne grunnla en kirke i Jedburgh på 800-tallet i den tiden da byen var en del av kongeriket Northumbria, og kong David I av Skottland opprettet ved kirken et religiøst hus i tiden mellom 1118 and 1138 som huset augustinske munker fra Beauvais i Frankrike. Klosteret, Jedburgh Abbey, ble grunnlagt i 1147, men under grensekrigene med England på 1500-tallet etterlot klosteret som en ruin.Den dypt religiøse skotske kongen Malcolm IV døde ved Jedburgh i 1165, kun 24 år gammel. Som svært from og svakelig er det er antatt at han døde av overdreven fasting, men det kan ha blitt forsterket av Pagets sykdom.David I bygde en festning ved Jedburgh, men i 1174 var den en av fem festninger som ble tvunget overgitt til England. Den var tidvis kongelig bolig, men ble erobret så ofte av engelskmennene at den til sist ble revet i 1409. I 1823 ble det bygd et fengsel på dette stedet, men det ble stengt i 1868. I 1964 ble det restaurert og åpnet for offentligheten som et museum under navnet Jedburgh Castle Jail and Museum.Byens nærhet til England gjorde den til et mål for angrep og stridigheter for både skotske som engelske styrker, men dens strategiske posisjon brakte også verdifull handel til byen. Ved ulike tider og ved ulike steder hadde byen marked for hester, kyr, korn, og salg av kjøttvarer. Gårdsarbeidere og tjenere kom også hit for å søke arbeid ved markedsdagene.Maria Stuart, skottenes dronning oppholdt seg i et bestemt hus i byen i 1566 og dette huset er nå et museum som ble åpnet i 1987 på 400-årsjubileet for hennes død.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jedburgh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Byen Jedburghs offisielle nettsted
Kevin Gilbert

Kevin Gilbert (født 20. november 1966 i Sacramento, California,  død 17. mai 1996) var en amerikansk musiker. 
Kevin Gilbert var sanger og multi-instrumentalist. Han spilte blant annet keyboards, gitar, trommer, bass og cello. Han var dessuten musikkprodusent.
Gilbert fikk bare utgitt ett album under eget navn mens han levde, men han var medlem i flere band, og platedebuterte som 18-åring med bandet NRG i 1984. I 1993 var han med i låtskriverkollektivet Tuesday Music Club, som skrev låter for det som ble Sheryl Crows debut-album, Tuesday Night Music Club. Sheryl Crow og Kevin Gilbert var kjærester på det tidspunktet. Men forholdet sprakk, og Kevin Gilbert skrev senere flere bitre låter med Sheryl Crow i tankene.
Blant musikerne og gruppene Kevin Gilbert var påvirket av, var Genesis. Blant annet spilte han sammen med bandet Giraffe musikken fra Genesis' konseptalbum "The Lamb Lies Down On Broadway" på festivalen Progfest 94. Kevin Gilberts manager sendte i 1996 et opptak av denne konserten til Tony Banks og Mike Rutherford i Genesis, da de var på jakt etter en erstatter til Phil Collins. Kevin Gilberts manager skulle gi Gilbert beskjed om at han hadde fått avtale om audition for Genesis, men fant Gilbert død i senga. Kevin Gilbert døde av såkalt autoerotisk kvelning.
Da Kevin Gilbert døde, jobbet han med en oppfølger til sitt første solo-album, Thud. Det nye albumet skulle være et konseptalbum, en rock-opera om skjebnen til en musiker som slet med å komme seg fram i musikk-verdenen. Albumet, The Shaming Of The True, ble gjort ferdig og utgitt i 2000, 4 år etter at Kevin Gilbert døde.


== Diskografi ==
NRG – No Reasons Given (1984)
Giraffe – The Power Of Suggestion (1987)
Giraffe – The View From Here (1989)
Toy Matinee – Toy Matinee (1990, remastret og nyutgitt 2001)
Sheryl Crow – Tuesday Night Music Club (1993)
Kevin Gilbert – Thud (1995)
Giraffe – Giraffe (1999) (samling med det meste fra de to første albumene)
Kevin Gilbert with Thud – Thud Live At The Troubadour (1999)
Kevin Gilbert – The Shaming Of The True (2000)
Kaviar – The Kaviar Sessions (2002)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kevin Gilbert på Internet Movie Database 
(en) Kevin Gilbert hos The Movie Database 
(en) Kevin Gilbert på Discogs 
(en) Kevin Gilbert på MusicBrainz