jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eksentrisitet

Eksentrisitet kan også brukes om være- og levemåten til eksentrikere, det vil si eksentriske personligheter og uvanlige individualister som står utenfor sentrum.Eksentrisiteten definerer hvor nær en ideell sirkel en bane er.
Eksentrisiteten  e er strengt definert for alle sirkulære, elliptiske, parabolske og hyperbolske baner og kan ha følgende verdier:

for sirkulære baner: e = 0
for elliptiske baner:  0 < e < 1
for parabolske baner: e = 1
for hyperbolske baner: e > 1


== Eksempel ==
For eksempel er eksentrisiteten til jordas bane rundt sola på 0,0167 i dag. Gjennom tiden vil denne variere mellom nær 0 til nesten 0,05 på grunn av gravitasjonell påvirkning mellom planetene (se graf: [1]).
Andre verdier: Merkur 0,2056, Månen 0,0554.
Piton des Neiges

Piton des Neiges (fransk: Snøtoppen) er en 3 071 meter høy inaktiv vulkan på øya Réunion i Det indiske hav. Den ligger nordvest på øya. Piton des Neiges steg opp fra sjøen for omtrent to millioner år siden og har vært inaktiv i 20 000 år. Fjellet er sterkt påvirket av erosjon. På tross av sitt navn, er det svært sjelden det er snø på toppen av fjellet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Piton des Neiges – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Piton des Neiges – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Beyoğlu

Beyoğlu er en kommune i det sentrale Istanbul, bestående av de historiske byene Galata og Pera, og bydelene på nordsida av Det gylne horn opp til Fatihbrua (ringvegen). Kommunens areal er 8,3 km² og den hadde i 2005 232 000 innbyggere. Beyoğlu er én av de tre kommunene som utgjør det historiske Istanbul. Denne delen av byen har helt siden tidlig osmansk tid vært tilholdssted for vesteuropeere bosatt i Istanbul.
I Beyoğlu ligger Istanbuls verdslige kulturelle sentrum, med teatre, kinoer, museer og gallerier, og en lang rekke kjente skoler og universiteter. Her ligger også byens mest fasjonable forretningsstrøk, sentrert rundt gågata Istiklal Caddesi. Gjennom denne gata passerer hver dag 1,2 mill. mennesker, og det doble antall på lørdager. Mange av byens mest kjente hoteller, restauranter, barer og kafeer ligger i Beyoğlu.
Bydelens 700-årige historie som kosmopolitisk sentrum har etterlatt en variert og spennende arkitektur med påvirkning fra mange ulike hold. Her finnes romerske, gresk-ortodokse og russiske kirker, synagoger og moskeer, greske og armenske institusjoner – ved siden av ottomanske moskeer og verdslige byggverk. Etter en bybrann på slutten av 1800-tallet ble mange kvartaler gjenoppbygd i art nouveau, på samme tid som stilen fikk sitt gjennombrudd i vesteuropeiske byer som Amsterdam og Brussel.
Beyoglu består av en lang rekke bydeler og kvarterer som går under egne navn, som Galata, Pera, Tünel, Taksim, Galatasaray, Tepebasi, Cihangir, Cukurcuma, Dolapdere, Tarlabasi, Kasımpaşa, Hasköy, Kabataş, Tophane, Gümüssuyu, og Odakule.


== Eksterne lenker ==
Kommunens hjemmeside
Vik (Sortland)

Vik er ei bygd i Sortland kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, ca. 13 km nord for Sortland.
Gården Vik omfattet i utgangspunktet et område helt fra Vikeidet i vest til Gåsfjorden i nordøst – 6 km mellom yttergrensene. Men i dag regnes stedet Vik som området i midten av dette større området. Vik ligger på nordsiden av Vikosen. I Sortlandssundet øst for stedet ligger den lille Vikøya. Nord for Vik ligger Vikdalen med Vikvatnet. Elva fra vannet renner ut i Vikosen.
Vik har lang historie, og stedet kan ha ei av de eldste bosetningene i Sortland. En kuriositet er at det på 1840-tallet var stor innflytning av folk fra Voss til Vik.
Sortland er ingen stor fiskerikommune, men det har likevel bodd fiskere spredt over store deler av kommunen, ikke minst i Vik.
Gruntvannsområdet i Vikosen er vernet som naturreservat, særlig på grunn av betydningen området har for kortnebbgås under vårtrekket.


== Kilder ==
Johan Borgos m. fl.: Sortland bygdebok – Gård og slekt, del 2, ISBN 82-991889-5-4


== Se også ==
Fagernes
Vikosen naturreservat


== Eksterne lenker ==
Oluf Rygh: Norske Gaardnavne b. 16, s. 365.
Diplomatarium Norvegicum: Et diplom (brev) fra 1400 der Vik nevnes.
Brembo (elv)

Brembo er en 74 km lang elv i Lombardia i Italia. Den befinner seg i sin helhet i provinsen Provinsen Bergamo.
Det er to grener av Brembo som møtes ved Lenna langt oppe i Val Brembana (Brembodalen). Den ene starter ved foten av Pizzo del Diávolo (Djeveltoppen) (2916 moh). Den andre kommer fra området ved Pizzo dei Tre Signori (De tre herrers topp) (2554 moh). Videre får den tilsig blant annet fra Val Taleggio. Den renner forbi San Pellegrino Terme og Ponte San Pietro ved Bergamo før den renner ut i Adda.


== Referanser ==
De tre røde banneres politikk

De tre røde banneres politikk uttrykker det kinesiske kommunistpartis politiske linje fra 1958 og noen år fremover og ender den epoken av Folkerepublikken Kinas historie som kalles «det store spranget». 
De tre bannere var: 

banner: «Den sosiale oppbygnings generallinje», som skulle drive fremover utviklingen av både industri og landbruk ved bruk av tradisjonelle og moderne produksjonsmetoder side om side.
banner: «Det store spranget fremover», med sitt konsept med arbeidsintensiv utvikling.
banner: Opprettelsen av «folkekommuner», som skulle forberede en omfattende kollektivisering av hele landbruket.Mao Zedong ønsket at Folkerepublikken ved hjelp av disse tiltakene ikke bare skulle klare å kompensere for den reduserte økonomiiske bistand fra Sovjetunionen, men også vokse seg sterk til en ledende industrimakt på rekordtid. De tre råde banneres politikk ble forberedt på ledelseskonferanser i Hangzhou, Nanjing og Chengdu i løpet av våren 1958 og offisielt bekjentgjort under det 5. plenum for den 8. sentralkomite i august 1958 i Beidaihe.
Vincent Schiavelli

Vincent Andrew Schiavelli (født 11. november 1948, død 26. desember 2005) var en amerikansk karakterskuespiller kjent for eksentriske roller i film og på TV, blant annet i den oscarvinnende «Gjøkeredet» fra 1975.


== Eksterne lenker ==
(en) Vincent Schiavelli på Internet Movie Database 
(sv) Vincent Schiavelli i Svensk Filmdatabas 
(da) Vincent Schiavelli på Filmdatabasen 
(da) Vincent Schiavelli på danskefilm.dk 
(da) Vincent Schiavelli på danskfilmogtv.dk 
(da) Vincent Schiavelli på Scope 
(fr) Vincent Schiavelli på Allociné 
(en) Vincent Schiavelli på AllMovie 
(en) Vincent Schiavelli hos Rotten Tomatoes 
(en) Vincent Schiavelli hos The Movie Database
Fagernes (Sortland)

Fagernes er et lite sted i Sortland kommune i Nordland. Stedet ligger på Langøya, ca. 15 km nord for Sortland.
Fagernes var opprinnelig den nordligste delen av gården Vik. Selve Fagerneset er et lite nes ved Sortlandssundet, like sør for Gåsfjorden. Navnet er sannsynligvis laget sist på 1800-tallet. Det er et "rosende" navn, av samme type som Grønland.


== Kilder ==
Johan Borgos m. fl.: Sortland bygdebok – Gård og slekt, del 2, ISBN 82-991889-5-4
Carl-Johan Vallgren

Carl-Johan Vallgren (født 26. juli 1964 i Linköping) er en svensk forfatter, visesanger og musiker. Han ble født i Linköping i 1964, er oppvokst i Falkenberg og siden bosatt i Stockholm og på Gotland.
Vallgren har hatt sin foreløpig største publikumssuksess med, Den vidunderlige kjærlighetens historie (2002), en historie om den telepatiske dvergen Hercule Barfuss i 1800-tallets Königsberg. Boken vant Augustprisen. Hans bok Til Herr Bachmanns brosjyre kan nærmest beskrives som et brev skrevet til en fiktiv person, en Herr Bachmann, der Sverige, dets befolkning, medier, historie, kulturliv etc. beskrives i meget kompromitterende ordelag. Boken har oppnådd stor popularitet i Sverige og kommet ut i flere opplag. Dokumenter vedrørende spilleren Rubashov handler om en spilleavhengig, Herr Rubashov, som i St. Petersburg nyttårsaften 1899-1900 taper sin sjel i et parti kort med djevelen, og som en følge av dette blir udødelig og vandrer gjennom hele det europeiske 1900-tallet. Bokens form spiller til en viss grad på den klassiske russiske 1800-tallslitteraturen.
Vallgren opptrer også som sanger med egen produksjon av viser i en stil som varierer mellom det satirisk kabarétaktige og det litterært romantiske.


== Bibliografi ==
Nomaderna (1987)
Längta bort (1988)
Fågelkvinnan (1990)
Berättelser om sömn och vaka (1994)
Dokument rörande spelaren Rubashov (1996) - Utgitt på norsk som Dokumenter vedrørende spilleren Rubashov
För herr Bachmanns broschyr (1998) - Utgitt på norsk som Til herr Bachmanns brosjyre
Berlin på 8 kapitel (1999)
Den vidunderliga kärlekens historia (2002)  Utgitt på norsk som Den vidunderlige kjærlighetens historie
Kunzelmann och Kunzelmann (2009) - Utgitt på norsk som Kunzelmann & Kunzelmann (2009) ISBN 978-82-10-05064-0
Havsmannen (2012) - Utgitt på norsk som Havmannen
Skuggpojken (2013) - Utgitt på norsk som Skyggegutten


== Priser og utmerkelser ==
Augustprisen, 2002, beste skjønnlitterære bok:  Den vidunderliga kärlekens historia
BMF-plaketten 2002
Litteraturklubbens Stora Litteraturpris 2002
Årets bok-Månadens boks litterära pris 2002


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carl-Johan Vallgren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Carl-Johan Vallgren på Internet Movie Database 
(en) Carl-Johan Vallgren på Discogs 
(en) Carl-Johan Vallgren på MusicBrainz 
(en) Carl-Johan Vallgren på Songkick 
(en) Carl-Johan Vallgren på Last.fm 
(en) Carl-Johan Vallgren på AllMusic 
(sv) vallgren.nu
Ivar Eskeland

Ivar Eskeland (født 30. november 1927 på Stord, død 23. desember 2005) var en norsk oversetter, forfatter, kåsør og litteraturkritiker.
Eskeland var kjent som kåsør i NRK. Han var formann i Norsk Oversetterforening (1965–67 og 1978–86). Også formann i Noregs Mållag (1960–63), formann i Kringkastingsrådet (1963–68), direktør for Nordens hus i Reykjavík på Island (1968–72). Fra 1976 var han statsstipendiat. Han oversatte mer enn 120 bøker fra dansk, svensk, færøysk, islandsk, engelsk, fransk og tysk. Eskeland ble utnevnt til æresmedlem av Noregs Mållag og Norsk Oversetterforening.
Han var sønn av Severin Eskeland og nevø av Lars Eskeland.


== Noen verk ==
1997: Vår norske folkesjel : beste kåseri 1974-1997 ISBN 82-521-4760-7
1992: Snorri Sturluson : ein biografi; illustrert med "Snorre suiten" av Jarle Rosseland Biografi om Snorre Sturlason. ISBN 82-504-1951-0
1957: Halldór Kiljan Laxness : menneske og motiv
1956: I strid for norsk mål : Noregs mållag 1906-1956


== Priser og utmerkelser ==
Storridder av Den islandske falkeorden (Island) (1971)
Bastianprisen (1972)
Sokneprest Alfred Andersson-Ryssts fond (1977)
Kultur- og kirkedepartementets oversetterpris for barne- og ungdomslitteratur (1979)
Vinjeprisen (1989)
Storridder med stjerne av Den islandske falkeorden, (Island) (1997)
Storegutprisen (2002)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NRK om Ivar Eskeland (med lydklipp)
Intervju med Ivar Eskeland; Norgesdokumentasjon
Ivar Eskeland hos Norsk Oversetterleksikon
Kystbanen

Kystbanen er en dansk jernbanestrekning mellom København og Helsingør, åpnet 1897.
Den er i dag en av Danmarks mest trafikkerte strekninger og trafikkeres av regionaltog mellom Helsingør og Malmö og av lokaltog mellom Nivå og Københavns lufthavn.


== Linjekart ==


== Kilder ==
Banedanmark Netredegørelsen 2014 Bilag 3.1A Baner i Danmark
Eisenbahn- und Verkehrsatlas von Europa, J. J. Arnd, Leipzig 1897.
Psykoterapeut

Psykoterapeut er en alternativ behandler som utøver psykoterapi, og er utdannet med henblikk på å lege eller hele menneskers mentale lidelser gjennom individuelt arbeid med én pasient, eller en gruppe med pasienter i form av gruppeterapi. 
Det kreves ingen autorisasjon for å jobbe som psykoterapeut og det er ulike utdanninger og kurs som gir kompetanse i psykoterapi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av psykoterapeut
Carl Øyvind Apeland

Carl Øyvind Apeland (også kjent som Calle Apeland) (født 18. april 1964) er en norsk musiker. Han var bassist i Haugesunds-bandet Vamp fra 1991 til 2014 og har siden 2015 vært medlem av bandet Blest.Torbjørn Økland, Øyvind Staveland og Jan Toft hadde behov for en bassist og inviterte med seg Apeland i januar 1991 til å være med i Vamp. Apeland har i tillegg til å spille bass i bandet, skrevet musikk til enkelte av sangene. Blant de meste kjente er «Sommar i hekken», «Ingeborg» (sammen med Jan Toft), «Sirkus av lys», «Byen» og «Svin på skog» (sammen med Odin Aarvik Staveland). Han har også spilt tangentinstrumenter i bandet, samt gitar på enkelte sanger. 


== Diskografi ==


=== Vamp ===
Godmorgen, søster (1993)
Horisonter (1994)
13 humler (1996)
Folken (1996)
Flua på veggen (1998)
Ei med alt (1999)
En annen sol (2000)
Camomile (2001), med Emi Fujita
Månemannen (2002)
Siste stikk (2005)
I full symfoni (2006)
St. Mandag (2008)
I full symfoni II – Med Kringkastingsorkesteret (2010)
Liten fuggel (2012)
To me alt (2013)
Populas (2015): KomponistSinglerHallo – adjø/Til havs, Sao Raphael (1991)
Tir n'a Noir (1993)
Ost (1994)
Verden ror (1994)
13 humler (1996)
Gla' i deg (1998)
Hei på deg/Sirkus av lys (1998)
Byen (2000)
Månemannen (2002)
Fuglane vett (2002)
Siste stikk (2005)
Kim du nå va? (2005)
Tir n'a noir (2006)
Velkommen inn (2008)
På bredden (2008)
Ta meg med (2008)
Et nytt land (2010)
Liten fuggel (2012)
Skål (2012)


=== Vestlandsfanden ===
Livets glade gutter (1989)


=== Blest ===
AlbumBlest (2017)SinglerI dine sko (2016)
Bare du (2016)
Oslo ein sommarkveld (2017)


=== Deltar på ===
Ungdomskoret Nytt Liv: Ungdomskoret Nytt Liv (1983)
Fete Hits: Heart of Gold – 20 skandinaviske sanger fra hjertet (2001)
Løgnaslaget: Utsolgt! (2002)
Vidar Sandbeck-hyllest: Gull i fra grønne skoger (2003)
West Audio: Rogasnadder (2003)
Barfot: Barfot (2004)
Rune Andersen: Diverse artister (2005)
Tylden & co: Sommer hele året! (2006)
Vilde Bjerke: Kyss meg (2009)
Bjørn Eidsvåg-hyllest: Bauta ~ en hyllest til Bjørn Eidsvåg (2014)
Busserulls Jubalon: En by trenger folk (2015)
Slumberbeat: Truce (2015)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carl Øyvind Apeland på Internet Movie Database 
(en) Carl Øyvind Apeland på Discogs
Şişli

Şişli  er en bydel og kommune i Istanbul, beliggende i den nordlige delen av byen på europeisk side.
Şişli strekker seg fra Taksim og nordover forbi første ringveg til Mecidiyeköy. Şişli er en relativt rik kommune, der den vestlige delen befolkes av middelklassen, mens den østlige preges av større rikdom. Befolkninga var svært kosmopolitisk og flerkulturell, med tydelige innslag av tyrkere, grekere, og armenere; muslimer, jøder og kristne. Minoritetene emigrerte og Şişli er overveldende tyrkisk og er etnisk og språklig homogent. Kommunen har 257 000 innbyggere, fordelt på 29,8 km².
Kommunen har lite eldre bebyggelse og færre kulturminner enn de mer sentrale delene av Istanbul. Her finnes likevel flere svært vakre og interessante bolighus og andre verdslige byggverk, og viktige kirker som den romersk-katolske katedralen i Istanbul. Atatürkmuseet og Istanbuls militærmuseum ligger i Şişli, det samme gjør Radiohuset. Store kirkegårder for flere religioner (islam, gresk-ortodoks, romersk-katolsk, protestantisk og gregoriansk kristendom) er lagt til Şişli.
Şişli har store magasiner og supermarkeder, foruten hele spekteret av bransjeforretninger. De viktigste forretningsstrøkene ligger i Maslak, Kurtulus, Pancaldi og Nisantasi med den berømte Rumeli Caddesi. I Tesvikiye ligger et stort antall gallerier.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Şişli – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tidslinje over programmeringsspråk

Dette er en tidslinje over viktige programmeringsspråk.
Tegnforklaring

( Navn ) er et ikke-universelt språk
* <ÅRSTALL> betyr et unik språk uten direkte forgjengere


== Eksterne lenker ==
Diagram og historie over programmeringsspråk (engelsk)
Eric Levenez' tidslinje over programmeringsspråk (engelsk)
aiSees tidslinje over programmeringsspråk (engelsk)
Piton de la Fournaise

Piton de la Fournaise (fransk: «Ovnfjellet») er en vulkan på øya Réunion (et fransk territorium i Det indiske hav). Den er en av verdens mest aktive vulkaner, sammen med Kīlauea på Hawaii (Stillehavet) og Mount Erebus på Rossøya.
The Piton de la Fournaise er ofte omtalt lokalt som le Volcan (Vulkanen) og er en av øyas største turistattraksjoner.


== Utbrudd ==
De fleste utbrudd som Piton de la Fournaise har er av samme type som vulkanene på Hawaii, flytende lava som strømmer ut og lite eller ingen sprut til himmels. Av og til når lavastrømmene frem til havet. 
Piton de la Fournaise regnes som en av verdens mest aktive vulkaner.


== Overvåking av vulkanen ==
Den vulkanske aktiviteten er under konstant overvåking ved hjelp av geofysiske sensorer og GPS. Data fra sensorene sendes til det lokale observatoriet i Bourg-Murat, som ligger nordvest for vulkanen. Observatoriet ble grunnlagt i 1978, og er en underavdeling av Institut de Physique du Globe de Paris (Paris geofysiske institutt) i samarbeid med CNRS og Réunions universitet.


== Tilgjengelighet ==
Det er anlagt vei, parkeringsplass og gangsti, samt en café for at turistene skal kunne ta seg frem for å se på vulkanen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Piton de la Fournaise – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Piton de la Fournaise – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Bilder av vulkanen (norsk)
Webkamera av vulkanen (fransk)
Bilder av vulkanen (engelsk)
Üsküdar

Üsküdar er en bydel og kommune i den asiatiske delen av Istanbul. Kommunen grenser mot Marmarahavet i sør, strekker seg ca. 10 km nordover langs Bosporos og ca. 5 km østover fra kysten. Kommunen har 472 000 innbyggere, fordelt på 38,6 km². 


== Historie ==
Üsküdar var i antikken kjent som Krysopolis – «Gullbyen» – på grunn av dens gode naturlige havn og strategiske beliggenhet ved innløpet til Bosporos. Den var da en forstad til den mer betydningsfulle Kalsedon (dagens Kadiköy). Ifølge tradisjonen ble begge byene grunnlagt i det 7. århundre f.Kr., rett før grunnleggelsen av Bysants. Üsküdar og Kadiköy er således den eldste delen av dagens Istanbul. Fra grunnleggelsen utvikla byen seg raskt, og passerte snart Kalsedon i størrelse og betydning.
Krysopolis ble i bysantinsk tid startpunktet for de store romerske vegene som førte fra Bysants innover i Anatolia, og tjente som mønstringsplass for felttog og handelsekspedisjoner inn i Asia. Gjennom den bysantinske perioden var både Krysopolis og Kalsedon forsteder til Konstantinopel, og har derfor mye av den samme historia som hovedstaden. De viste seg imidlertid å ligge utsatt til, og ved flere anledninger ble byene inntatt og ødelagt av invaderende tropper, mens befolkninga i Konstantinopel befant seg trygt innafor sine murer. Derfor finnes det i dag heller ingen minnesmerker fra bysantinsk tid verken i Üsküdar eller i Kadiköy. 
Krysopolis ble inntatt av tyrkerne midt på 1300-tallet, mer enn hundre år før Konstantinopel falt. Det var tyrkerne som gav byen navnet Üsküdar, en forvanskning av Skutari, et navn byen fikk i sein bysantinsk tid, og som europeere bosatt i Konstantinopel fortsatte å kalle byen langt opp mot nyere tid. Navnet stammer fra det keiserlige palasset Scutarion, som lå på neset rett inn for Kíz Kulesi.
Under Det osmanske riket forsynte sultanene Üsküdar med et stort antall strålende moskeer og andre religiøse byggverk. Mange mektige osmanere bygde seg palasser i Üsküdar og Kadiköy, i rolige omgivelser fjernt fra trengselen i Stambul. Üsküdar har helt til i dag beholdt en ottomansk atmosfære, sjøl om moderniseringa og den nesten ukontrollerte byveksten i det 20. århundre har endra på mye.


== Transport ==
Det går bilferge over Bosporos til Kabataş, og båt til sentrale anløpssteder langs Det gylne horn. Ellers betjenes Üsküdar av bybusser over Bosporosbrua.


== Eksterne lenker ==
Kommunens hjemmeside
Karl Ove Moene

Karl Ove «Kalle» Moene (født 18. oktober 1949 på Voss) er en norsk økonom og professor ved Økonomisk institutt ved Universitetet i Oslo.  
Moene er cand. oecon. fra Universitetet i Oslo (UiO) i 1977 og er dr. philos. fra 1984. Han er professor ved UiO fra 1987. Hans viktigste arbeidsfelt har vært fordelingsspørsmål og sammenlikning av økonomiske institusjoner, særlig i arbeidsmarkedet. Han er kjent som en original tenker med en spiss penn. Han skriver jevnlig kronikker i Dagens Næringsliv. Siden 2002 har Moene vært knyttet til Centre for the Study of Civil War ved Institutt for fredsforskning.
Moene leder et forskningsarbeid som skal analysere sammenhengene mellom sosial organisering (særlig på arbeidsmarkedet), økonomisk utvikling og fordeling av velstanden. Dette prosjektet forkortes ESOP (Equality, Social Organization and Performance), og refereres ofte til som forskning på «den nordiske modellen». I et arbeid om lønnslikhet viser han sammen med Erling Barth at en generøs velfedsstat bidrar til lønnssammenpressing og at lønnssammenpressing gir økt oppslutning om en generøs velferdsstat. De to mekanismene understøtter hverandre og gir opphav til en likhetsmultiplikator. Likhetsmultiplikatoren kan imidlertid også være negativ og føre til økt ulikhet – som i USA i periode 1981-2001.
Moene vokste opp i Bergen.


== Utmerkelser ==
I 2011 ble han tildelt Norges forskningsråds formidlingspris «for sin evne til å forklare komplekse økonomiske spørsmål på en forståelig måte» og samme år ble han tildelt Akademikerprisen. I 2016 ble han tildelt forskningsutmerkelsen Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning. I 2019 fikk han Kverulantkatedralens økonomipris.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Karl Ove Moene i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Karl Ove Moene - Store norske leksikon
Hjemmeside ved Universitetet i Oslo
forskning.no «Formidlingsmester Moene» (portrettintervju) 23.09.2011
Piken fra karpedammen

Piken fra karpedammen er et gjenferd som ifølge folketroen skal ha vist seg på Herregården i Larvik i Vestfold på 1600- og 1700-tallet.


== Bakgrunnshistorie ==
Opprinnelig kom Piken fra karpedammen fra Danmark.  Da Ulrik Fredrik Gyldenløve  i 1671 reiste fra København til Norge for å opprette Laurvigen grevskap  i Brunla amt og bygge Herregården i Larvik, ble hun med, sammen med skredderen, fordi hun var så flink til å sy. Piken var morløs; den eneste slektningen hun hadde var en bror som var smed. 
Før moren døde, hadde hun gitt datteren og sønnen et smykke som de delte i to. Når de ble gjenforent, skulle de sette sammen smykket. Men piken kom aldri tilbake. Hun druknet isteden, like etter Gyldenløves bryllup med sin andre kone i 1677, den 17-årige Antoinette Augusta Komtesse Aldenburg. Piken ble funnet død, flytende i karpedammen i hagen, der hun pleide å sitte og se på fiskene. Folk gjettet at hun hadde falt, for hun kunne ikke svømme.
Siden hjemsøkte pikens sjel herregården, og folk i Larvik trodde hun kom tilbake for å lokke med seg barn ned i dammen. Gjenferdet forsvant først hundre år seinere da den daværende grevens datter, komtesse Juliane Sofie, som hadde kommet fra København til Larvik bare ni år gammel i 1766, klarte å sette sammen medaljongen som piken og broren hadde delt. Dermed gjenforente hun søsknene og gav dem sjelefred.
Selv om syersken som druknet virkelig har eksistert, er det ingen bevis for at gjenferdet har gjort det. Men flere skal ha sett henne. Siden skal det være den grå dame som hjemsøker Herregården i Larvik. Henne vet man mindre om.
Piken fra karpedammen er omtalt i ungdomsboka Comtesse Juliane Sophie av forfatteren Liz Bente Dæhli.
Cilaos

Cilaos er en by og kommune i det franske oversjøiske departementet og regionen Réunion på øya med samme navn i Det indiske hav. Byen ligger midt på øya i en høyde på 1 214 meter over havet. Navnet Cilaos kommer fra gassiske ordet Tsilaosa, som betyr stedet hvor man er i sikkerhet.


== Geografi ==
Cilaos ligger midt på øya i en kaldera 1 214 moh.  Kommunen grenser mot Les Avirons, Entre-Deux, Saint-Benoît, Saint-Leu, Saint-Louis, Saint-Paul, Salazie og Trois-Bassins.


== Nedbørsrekord ==
Fra 15. mars 1952 til 16. mars 1952 falt det 1 870 mm regn i Cilaos på 24 timer, noe som er den høyest målte nedbørsmengden i verden noensinne.

		
		


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Cilaos


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Cilaos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cilaos – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE