jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bondefangeri

Bondefangeri er en norsk betegnelse på en viss type kriminalitet, der folk ranes eller svindles etter å være blitt avledet med alkohol og sex.
Navnet skyldes at det typiske offer var bonden som kom til byen for å handle. Med lommene fulle av kontanter lot han seg lokke av en vakker kvinne, ble skjenket full og/eller slått bevisstløs av kvinnens kompanjong, og frastjålet penger og verdisaker. Bondefangeri var ofte tett forbundet med prostitusjon.
I Norge ble slik virksomhet gjerne assosiert med forstaden Vaterland i Kristiania. Dette skyldtes ikke minst Abelone-saken i 1893, da et offer for bondefangeri viste seg å være bevæpnet og skjøt ned en kneipevert. Bondefangeri var et populært tema i underholdningslitteratur og film rundt forrige århundreskifte (se f.eks. Bondefangeri i Vaterland).
I dag brukes ordet mer om en generell svindler som ikke bruker vold. Utgangspunktet er noe av det samme, der svindleren lurer en godtroende person. Ofte vil offeret være i en situasjon der han/hun trenger hjelp, og blir på den måten satt i en situasjon der han/hun ikke har så mye valg enn å stole på en hjelper – som viser seg å ha andre hensikter.
Uttrykket brukes også i en enda mildere form, der det ikke er snakk om direkte svindel. «Offeret» er i en vanskelig situasjon, og kan ha blitt satt/lurt i denne situasjonen av bondefangeren.  Offeret kommer ikke ut av situasjonen uten hjelp av bondefangeren, og dette vil bondefangeren tjene noe på mens offeret vil tape noe på det.
Kan forekomme i forhold som har med politikk eller næringsliv å gjøre.
Anker (fornavn)

Anker er et mannsnavn.


== Utbredelse ==
Anker er et uvanlig fornavn. Det er mest utbredt i Danmark. Navnet var mest populært som døpenavn i Norge på begynnelsen av 1900-tallet, med en topp i 1919. Det var i 2006 omtrent like mange personer i Norge som har Anker som fornavn og som etternavn.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Anker i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Anker Jørgensen (1922–), tidligere dansk statsminister
Anker Rogstad (1925–), forfatter
Sverre Anker Ousdal (f.1944), norsk skuespiller.


== Se også ==
Anker (etternavn)
Anker (andre betydninger)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Anker
(en) Think Baby Names: Anker
Bernardini X1A2

X1A2 er en lett stridsvogn fra brasilianske Bernardini.


== Historie ==
Brasilianske Bernardini har utviklet flere stridsvogner på basis av amerikanske M3 Stuart. Først X1A, siden X1A1 (som ikke kom i produksjon) og til sist X1A2, som er så omarbeidet at den har lite til felles med sin stamfar.


== Teknisk ==
Vognføreren sitter framme i skroget på venstre side.
Skroget er av sveiset stål og største pansertykkelse er estimert av Jane's til å være 20 mm.
Kanonen er på 90 mm og er ikke stabilisert. Den kan eleveres fra −8° til +17°. Samme våpenet brukes på EE-9 Cascavel. Vognkommandøren fungerer også som lader.
Motoren er en Saab-Scania DS-11 6-sylindret vannkjølt turbodiesel, og er montert bak i skroget. Drivstofftanken er på 600 liter.  


== Kilder ==
Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2


== Eksterne lenker ==
X1A-historien (portugisisk)
Felice Bianchi Anderloni

Felice Bianchi Anderloni (født 28. april 1882 i Roma, død 3. juni 1948 i Milano) stiftet bildesignselskapet Carrozzeria Touring i Milano, sammen med Gaetano Ponzoni i 1926. Før dette hadde han jobbet som testsjåfør for Isotta-Fraschini, samt for Peugeots italienske avdeling. Han døde i 1948 av et hjerteinfarkt. Hans sønn Carlo Felice Bianchi Anderloni overtok driften av selskapet, som holdt det gående til 1960-tallet.


== Referanser ==
Isotta-Fraschini

Isotta Fraschini er et italiensk selskap som produserer motorer for marine. Tidlig i det 20. århundre var selskapet verdenskjent som produsent av luksusbiler, men begynte senere med produksjon av motorer for marine og luftfart.


== Historie ==
Selskapets navn kommer fra etternavnene til de to stifterne, Cesare Isotta og Oreste Fraschini, og ble stiftet som Società Milanese Automobili Isotta, Fraschini & C. den 27. januar 1900. Selskapets forretningsidé var å "importere, selge og reparere biler". Før de startet egen bilproduksjon i 1904 arbeidet Isotta og Fraschini med å sette sammen Renault biler.
Den første bilen som bar selskapets navn var utstyrt med en firesylindret motor som leverte 24 hestekrefter. Bilen, som ble kjørt av Vincenzo Fraschini, stilte til start i flere billøp. I 1905 fikk Isotta-Fraschini mye oppmerksomhet i løpet Coppa Florio, hvor de stilte til start med sin Tipo D, som var utstyrt med en enorm 17,2 litersmotor med 100 hestekrefter.
Selskapet startet med bygging av racerbiler, og utviklet en 100 hestekrefters motor som ble brukt i en av bilene i 1905. Dette gjorde selskapet kjent i hjemlandet. I 1924 var Type D en av de første bilene i verden utstyrt med en 8-sylindret motor. (Andre modeller med en tilsvarende motor var blant annet Duesenberg model A i 1920.)
Da den øvre middelklassen vokste i USA på 1920-tallet markedsførte Isotta Fraschini luksusbiler til amerikanerne. Tidlige filmstjerner som Clara Bow og Rodolfo Valentino kjørte Isotta Fraschini-biler, og en 1929 Isotta Fraschini Tipo 8A Castagna Transformable er med i den berømte femtitallsfilmen Sunset Boulevard. En annen bil er med i filmen Death Takes a Holiday fra 1934.
Selskapet led under den økonomiske krisen på 1930-tallet, samt av 2. verdenskrig, og stoppet bilproduksjonen etter krigen. Kun fem eksemplarer av deres siste modell, Monterosa, ble produsert, og fabrikkene ble bygget om til produksjon av marinemotorer.


== I dag ==
I dag er Isotta Fraschini en del av en gruppe bestående av flere selskaper.

Isotta-Fraschini Motori S.p.A.: Et ingeniørfirma som har spesialisert seg på dieselprodukter, særlig motorer for marine, industri og tog, men som også produserer en rekke produkter for sivile og militæret.
Fabbrica Automobili Isotta-Fraschini S.p.A.: Et firma som produserer biler. En stund var navn og varemerke i hendene til italienske myndigheter.
Isotta Fraschini Milano, s.r.l.: Et selskap som produserer luksusvarer.


== Eksterne lenker ==
Isotta-Fraschini Motori S.p.A.
Isotta Fraschini Milano s.r.l.
Smiltene

Smiltene er en regional by nord i Latvia, nær grensen til Estland og omtrent 150 km fra hovedstaden Riga. Den ligger i Smiltene kommune. Byen Smiltene hadde 5 488 innbyggere i 2016.Bystatusen kom i 1920.  Hovednæringsveier er tre- og tekstilindustri.  I byen finnes ruinene etter en middelalderborg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Smiltene – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Antonio Ascari

Antonio Ascari (født 15. september 1888, død 26. juli 1925) var en italiensk racerfører.Antonio Ascari ble født i nærheten av Mantova i Lombardiaregionen i Italia, som sønn av en kornhandler. Han begynte å kjøre billøp i Italia i 1919, i en modifisert 1914-modell Fiat. Sammen med Enzo Ferrari kjørte han i det første Targa Florio-løpet som ble arrangert etter den 1. verdenskrig, i 1919, men fullførte ikke på grunn av en utforkjøring. Hans dårlige hell fortsatte i 1920 og 1921, men i 1922 fullførte han på en fjerdeplass. Bak rattet i en Alfa Romeo for Vittorio Jano i april 1923 fullførte han rett bak vinneren, og fikk en andreplass etter lagkameraten Ugo Sivocci. Måneden etter, på Cremona-banen, kjørte han inn til sin første store seier. I 1924 vant han igjen på Cremona før han fortsatte til Monza-banen, hvor han vant det italienske Grand Prix.
1925 begynte som et godt år for Antonio Ascari, og bilen hans dominerte konkurransen. Han kunne til og med ta seg god tid til å spise og drikke under pitstops. Dessverre ble 36 år gamle Ascari drept mens han ledet det franske Grand Prix i 1925. Han etterlot seg en syv år gammel sønn, Alberto Ascari, som senere ble en av verdens beste Formel 1-førere, og som også døde bak rattet i en alder av 36 år.

		


== Referanser ==
Anton

Anton er et mannsnavn avledet av det romerske slektsnavnet Antonius. Navnet stammer muligens fra det greske ordet ánthos, «blomster».


== Utbredelse ==
Anton er kjent i Norge fra 1500-tallet. Anton var blant de mest populære døpenavnene i Norge på slutten av 1800-tallet, men ble mindre brukt utover 1900-tallet.

I Sverige var Anton mest brukt i 1920-årene og igjen fra 1980-årene.

Anton og varianter av dette er i dag svært vanlig navn i mange land.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Anton  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Anton Bruckner
Anton Tsjekhov
Fred Anton Maier, (1938–2015) norsk skøyteløper
Olav Anton Thommessen
Anton Blom


=== Oppdiktede personer ===
Fetter Anton
Anton Svensson, faren i bøkene og filmene om Emil i Lønneberget


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Anton
(en) Think Baby Names: Anton
Battista Pininfarina

Giovanni Battista «Pinin» Farina (født 2. november 1893 i Cortanza d'Asti ved Torino, død 3. april 1966 i Lausanne) var stifteren av det som i dag er det flernasjonale industridesignselskapet Pininfarina.
Han var den tiende av Giuseppe Farina's elleve barn og fikk tilnavnet «Pinin» (den minste på piemontesisk). Pinin begynte som 12-åring å arbeide i broren Giovannis karosseriverksted Stabilimenti Industriali Farina med kontorer i 12 Corso Tortona. Omkring 1920 ble han kjent med Henry Ford som tilbød ham jobb. Han avslo og giftet seg heller med Rosa Copasso.   Brorens firma fortsatte til 1953 (broren døde i 1957), men Battista forlot i 1928.I 1930 gikk han solo og startet Società anonima Carrozzeria Pinin Farina med kontorer i 107 Corso Trapani. Han skapte seg raskt et navn. Kun Carrozzeria Touring var mer ettertraktet på 1930-tallet. Hans røde Cisitalia 202 fra 1947 ble umiddelbart donert og utstilt på Museum of Modern Art i New York City. Battistas arbeid for Ferrari, som startet i 1952, ble hans mest kjente, til tross for at mye av det ble utført av sønnen Sergio Pininfarina (1926–2012).  
Med presidentens godkjenning byttet han navn til Battista Pininfarina i 1961 og overlot ledelsen av byrået til sønnen Sergio  og svigersønnen Renzo Carli (1916–94), som hadde jobbet for Pininfarina siden 1948 da han hadde ektet datteren Gianna. En Alfa Romeo Duetto skal være Battistas siste design, vist på Genevemessen i mars 1966, en måned før Battista døde, forøvrig kort tid før også nevøen og racerhelten  Giuseppe Farina (1906–66) døde. Sønnen Sergio overtok som styreformann, siden 2001 etterfulgt av sønnesønnene Andrea Pininfarina (1957–2008) som døde i Torino på en Vespa og dernest Paolo Pininfarina (1958–). 


== Referanser ==
Deuxième Bureau

Deuxième Bureau (fullt navn: Deuxième Bureau de l'État-major général; etablert 1871, oppløst 1940) var den franske militære etterretningstjenesten. Det gamle navnet er fortsatt i bruk om etterfølgertjenestene.Etterretningstjenesten arbeidet sammen med Service de Renseignement (kontraspionasje). 


== Deuxième Bureaus ledelse ==
Oberst Jean Conrad Sandherr, fra 1886 til 1895
Georges Picquart, fra 1895 til 1896
Hubert-Joseph Henry, fra 1897 til 1898
Oberst Charles Dupont fra 1911 til 1918
Oberst Maurice-Henri Gauché, fra 1937 til 1940
Oberst Louis Rivet, 1940
Brekkestø

Brekkestø er en uthavn på Skagerrakkysten, beliggende på Justøy i Lillesand kommune. I dag er den gamle uthavna feriested. Brekkestø regnes ikke som tettsted av SSB.

I seilskutetida var Brekkestø havn for skip som måtte vente på god seilvind eller søkte ly for uvær. I en beskrivelse av den norske kyst fra 1790-åra omtales havna i Brekkestøe på Sydsiden av Just-Øe. 
Det er egentlig en dobbel havn, og det er to løp som fører inn til dem. I det østre løpet kommer man til den indre havna, og dit kan små fregatter komme inn. Den indre havna er 3 til 4 fot dyp, skipene ligger svinebundet og havna er godt beskyttet mot vær og bølger. På ytre havn er det 13–17 fots dyp, sandbunn. Store fregatter får plass i denne havna. Gode fortøyninger til land er viktige i sydøstlig vind. 
Brekkestø har et godt bevart bygningsmiljø med trearkitektur fra seilskutetiden, blant annet Tollboden som er fredet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Astrid Daatland Leira, Det sukker i gamle sjøbuer...mennesker i kystmiljø og hvite seil ved Brekkestø. Bibliografisk forlag 1982. www.nb.no digital utgave
Poul de Løvenørn, Oplysende beretninger for de søefarende til de Specielle Kaarter over den Norske Kyst, København 1791 – 1803.
Avarer

Se kaukasiske avarer for den moderne folkegruppen
Avarene eller egentlig pannoniske avarer (også kjent som obri i gammelrussiske kilder; abaroi eller varchonitai eller pseudo-avarer i bysantinske kilder) var en gruppe eurasiske nomader av ukjent opprinnelse i tidlig middelalder.Betegnelsen «pannoniske avarer» (eller det området som de til sist slo seg ned i, Pannonia) er benyttet for skille dem fra avarer i Kaukasus, et adskilt folk som de  pannoniske avarer kan eller ikke kan ha vært knyttet til.
Disse avarene vandret inn i Europa på 500-tallet, i folkevandringstiden da mange folk var på vandring og spredte seg. De etablerte et rike som kalles for det avariske khaganatet som strakte seg over den pannoniske slette og betydelige områder av Sentral- og Øst-Europa (omtrentlig dagens Ungarn og Romania) fra slutten av 500-tallet og til begynnelsen av 800-tallet. Selv om betegnelsen «avarer» første gang opptrådte på midten av 400-tallet, som kom de pannoniske avarer på den historiske scenen på midten av 500-tallet på den pontisk-kaspiske steppe som et folk som forsøkte å unnslippe overherredømmet til göktürkerne, nomadisk konføderasjon i Sentral-Asia, kjent som flere stater med det felles navnet Göktürk-khaganatet


== Historie ==
Deres opprinnelse er uklar da det ikke finnes etterlatte skriftlige kilder om folket av dem selv, kun andres omtale av dem. Karl den stores biograf, Einhard, kalte dem for «hunere», noe som ikke er riktig. De formodes å være et tyrkisk folk, og de ble sannsynligvis fordrevet fra deres områder og søkte vestover hvor de omkring 555 e.Kr. bosatte seg i det nåværende ukrainske området og søkte derfra videre mot vest til Donau. Den første dokumenterte kontakt med romere skjedde vinteren 558/559 i Konstantinopel. Sammen med langobarder, en germansk folkegruppe, ødela de gepidenes kongedømme i Transilvania. De etablerte deretter en nasjon i Donauområdet og herfra utvidet de sitt område ned mot de slaviske områdene og trengte inn i Dalmatia, Albania og Hellas.
Avarene fortsatte som en regional stormakt som hadde stor påvirkning på handelsvegene mot øst og var på denne tiden den viktigste maktfaktoren mellom Frankerriket og Østromerriket. Karl den store grunnla en østlig grensemark som beskyttelse mot avarene. Denne grensen het først Avarermarken, men fikk senere navnet Marchia Orientalis som betyr «den østlige mark». Området ble grunnlaget for det senere Østerrike. I felttogene i årene mellom 791 og 803 beseiret frankerkongen Karl den store avarene og deres rike fikk deretter en nedgang.
Den avariske befolkningen ble siden for en stor del opptatt i den sørslaviske befolkningen. Navnet for den gamle regionen Banat inneholder den avariske fyrstetittelen «ban» etter hærføreren Khagan Baian.


== Referanser ==
Nóregs konungatal

Nóregs konungatal, det vil si Liste over Norges konger, er til tross for sin prosaiske tittel et islandsk skaldekvad. Det ble diktet rundt år 1190 og er blitt bevart i manuskriptet Flateyboka fra 1300-tallet. Kvadet er basert på et historisk verk av Sæmund Frode som siden har gått tapt, men kvadet vitner om rekkevidden av Sæmund Frodes arbeid. Antagelig deler kvadet de viktigste punktene i hans arbeid, spesielt dens kronologiske informasjonen.
Kvadet, som består av 83 vers, ble diktet for det betydningsfulle islandske høvdingen Jón Loftsson, som var født i Norge og hans mor var datter av kong Magnus Berrføtt.Jón var selv fosterfar til Snorre Sturlason. Hensikten med kvadet var å feire Jon Loptssons avstamming til den norske kongsætten. Kvadet er modellert etter tidligere genealogiske kvad som Háleygjatal og Ynglingatal. Nóregs konungatal deler versemålet kviðuháttr med disse. Kvadet starter med Halvdan Svarte, og tar for seg de norske kongene frem til Sverre Sigurdsson (konge 1177-1202). De siste ti versene handler om Jon og hans avstamning fra kong Magnus.


== Litteratur ==
Clover, Carol J. & Lindow, John (2005): Old Norse-Icelandic Literature : A Critical Guide. University of Toronto Press. ISBN 0-8020-3823-9
Ekrem, Inger red. et al. (2000): Olavslegenden og den latinske historieskrivning i 1100-tallets Norge. Museum Tusculanums Forlag. ISBN 87-7289-616-7
Eysteinn Björnsson (2002): Index of Old Norse/Icelandic Skaldic Poetry. Publisert på Internett hos: www.hi.is Se spesielt Nóregs konungatal på www.hi.is fra Finnur Jónssons og E. A. Kocks utgaver.
Hoops, Johannes (2003): Reallexikon der germanischen Altertumskunde: Band 22. Walter de Gruyter. ISBN 3-11-017351-4
North, Richard (1997): Heathen Gods in Old English Literature. Cambridge University Press. ISBN 0-521-55183-8


== Eksterne lenker ==
Fornmanna sögur hos Google Books, inneholder blant annet Noregs konungatal.
Ekvoll

Ekvoll, eller Ekevold og Ekvold, er et etternavn som første gang ble tatt i bruk i Norge det første tiåret av 1900-tallet. Den første gangen en variant av navnet beviselig ble brukt, var på et maleri med motiv fra Borre, hvor kunstneren signerte med J.A. Ekevold, 1908.
Navnet Ekvoll er inspirert av eiketrærne på vollene utenfor Horten. Da byen fikk sitt byvåpen 19. november 1907, hadde det forut vært utlyst en tegnekonkurranse om våpenets utforming. Gullsmed og kunstmaler Johan Andersen sendte inn flere bidrag, og det beste av disse fikk 2.-plass. Maleriet viser en gyllen eik på vollene utenfor Horten, med sjøen og en seilskute i bakgrunnen. Siden signerte han sine bilder med Ekevold, Ekvold og Ekvoll.
Som offentlig godkjent etternavn ble Ekvoll antatt etter følgende bevilling fra de offentlige myndigheter:

Det Kongelige Justis- og Politidepartement Gjør vitterlig: At departementet i henhold til lov om personnavn av 9. februar 1923 § 7 og den departementet ved kongelig resolusjon av 9. mars samme år givne bemyndigelse herved meddeler gullsmedarbeider Johan Andersen, Oslo, født i Horten den 14. april 1871 tillatelse til å anta navnet E k v o l l som slektsnavn i stedet for Andersen således at hans fulle navn blir Johan Ekvoll Bevillingen bekjentgjøres av departementet i Norsk Kunngjørelsestidende.

Ifølge skattelistene for 2002 var det 10 personer i skattepliktig alder med etternavnet EKVOLL og 17 personer med etternavnet EKVOLD. 9 personer hadde etternavnet EKEVOLD men disse er ikke i slektskap med Johan Ekvoll.
The Corndogs

The Corndogs er en rocketrio fra Lillehammer. De ble startet i 2004 under navnet Rascals, senere The New Rascals, dengang med en annen trommeslager, men den nåværende besetningen skiftet navn til The Corndogs i 2005.Bandet spiller egne låter i samme sjanger som AC/DC, Wolfmother, Ramones, The Mooney Suzuki og Motörhead, og har gjort seg bemerket bl.a. som oppvarmingsband for TNT, WE og The Mormones.The Corndogs har innspilt materiale til sin første fullengder, men det er usikkert når denne skal utgis. Bandet ga ut EP-en Fastback on a Fast Track på eget selskap, Ragnarsens Boogieservice, men det er uvisst om bandet velger å gi ut den kommende fullengder gjennom samme apparat.


== Medlemmer ==
Bjørn Egil (Begil) Ragnarsen – vokal og gitar
Kjetil Volden – bass
Cato Holmen – trommer


== Diskografi ==
Fastback on a Fast Track (Ragnarsens Boogieservice, 2006)


== Eksterne lenker ==
(en) The Corndogs på MusicBrainz 
Andre bandprosjekter medlemmene er involvert i:  The Uptowners, Pelle Parafins missing link, Cockroach Clan, Rambling Hobo og GOPE
Bandet samarbeider med PopPartner, Skandinavisk Musikkunion, og lydtekniker Helge Bentsen.
Hestehale

Hestehale kan på norsk henvise til:

Halen på en hest
Tagl, hår fra halen og manen på en hest
Hestehale (frisyre), langt hår samlet med en strikk som en bunt eller en flette i nakken
Hesterumpeslekta (Hippuris), planteslekt
Korshestehale (Hippuris tetraphylla)
Vanlig heltehale (Hippuris vulgaris)
22. serierunde i Tippeligaen 2006

22. serierunde i Tippeligaen 2006 startet med seks kamper den 1. oktober, mens oppgjøret mellom Brann og Odd Grenland ble spilt den 2. oktober.


== Resultater ==


== Referanser ==
Fiqh

Fiqh (فقه) er en islamsk rettsvitenskap som ble utviklet på 700- og 800-tallet. Den praktiseres i fire forskjellige rettsskoler innen sunni: Hanafi, Maliki, Shafi'i og Hanbali. Innen sjia praktiseres to rettsskoler: Usuli og Akhbari. En person som er utdannet innen fiqh kalles for faqih.Sharia er «stien Allah har pekt ut for mennesker». Den inneholder normer og regler som kan veilede mennesker inn på denne stien. Det er dermed et lovverk med påbud som reflekterer disse normene og reglene. Sharia baserer seg på Koranen og Hadith. Imidlertid finnes det spørsmål som ikke er direkte besvart i sharia. Da må man bruke andre prinsipper for å komme fram til rettledning. I fiqh benyttes derfor to prinsipper i tillegg til Koranen og Hadith: Muslimer vil tolke dette ulikt avhengig av blant annet fortolkningstradisjon, tilhørighet til lovskole m.m. 
Qiyas vil si at man trekker slutninger ut fra det i Koranen og Hadith som ligner mest på den problemstillingen som skal vurderes. For eksempel omtaler ikke sharia bruk av kokain. Da vil man ta utgangspunkt i forbudet mot alkohol. Siden alkohol og kokain har likeartede effekter på et menneske, kan man resonnere seg fram til et forbud mot bruk av kokain ved hjelp av dette prinsippet.
Ijma vil si enighet blant de rettslærde. Ifølge Hadith uttalte Muhammed at «mitt fellesskap vil aldri bli enige om en feiltakelse». På denne bakgrunn anses beslutninger som de muslimske rettslærde er enige om, som en del av fiqh.
Fiqh betegner dermed det samlede resultatet av disse kildene:

Koranen + Hadith + Qiyas + Ijma = Fiqh


== Referanser ==
Targatak

Targatak (targa) er en takkonstruksjon på biler med avtagbart tak og hel veltebøyle bak setene. Bakvinduet kan være fast eller avtagbart, slik at bilen blir en cabriolet. Vanligvis vil enhver bil med karosseribiter som går opp langs siden av bilen og fortsetter i en uavbrutt linje over taket og ned på den andre siden kalles en targa. Targatak er ikke det samme som T-tak, som har en fast, ikke avtagbar bjelke mellom fører- og passasjersiden av bilen.
Ordet "targa" dukket først opp med Porsche 911 Targa i 1966, selv om den første bilen som ble satt i produksjon med et slikt system som ekstrautstyr kom fem år tidligere, Triumph TR4 i 1961. Navnet hentet Porsche fra billøpet Targa Florio, hvor bilen deltok. Takkonstruksjonen ble laget for at sjåføren skulle komme seg raskere inn og ut av bilen i løpssammenheng allerede i 1962, og mange racerbiler adopterte systemet, spesielt Ford og Ferrari ut over 1960- og 1970-tallet.
Takløsningen ble populær på 1970-tallet, da Vegmyndighetene i USA forsøkte å gjøre cabrioleter ulovlige på grunn av risikoen om bilen veltet. Som et resultat av dette begynte produsentene å benytte seg av targatak eller T-tak. Etterhvert som Porsche benyttet seg mer av løsningen tok de patent på varemerket Targa, og andre produsenter måtte se seg om etter alternative navn på sine løsninger.
Eksempler på biler med Targa og T-tak:

Chevrolet Camaro (1978 – 2002)
Chevrolet Corvette coupe (1968 – i dag)2006 Z06 ikke inkludert
Datsun 280ZX
Dodge Viper (1992–2002)
Ferrari 250P / 250LM / 330P / 330P2 / 330P3 / 330P4 / 412P / 312P
Ferrari 512S/512M
Ferrari Dino
Ferrari 308 GTB
Ferrari F355
Fiat X1/9
Ford GTX-1 (Vinner av løpet 12 Hours of Sebring i 1966)
Ford GTX-1 Roadster (2005)
Honda CR-X del Sol
Honda NSX – T
Lotus Elise
Matra 530
Nissan 100NX
Nissan 300ZX
Porsche 904
Porsche 906
Porsche 911 Targa (1966–1992)
Porsche 914
Pontiac Firebird (1978 – 2002)
Saab Catherina prototype
Suzuki Cappuccino (hadde et valgfritt tak som kunne konverteres til targa-tak)
Toyota MR2 (AW11 og SW20-modellene)
Toyota Supra (MKIII, MKIV)
Triumph TR4
Triumph TR7
Suzuki X90