jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Prinsessebruden (film)

Prinsessebruden (originaltittel: The Princess Bride) er en romantisk eventyrkomedie fra 1987, regissert av Rob Reiner. Filmen er basert på romanen The Princess Bride (1973) av William Goldman; Goldman skrev også filmmanus.
Historien presenteres som en historie i historien.  Bestefar (Peter Falk) skal lese et eventyr for sitt syke barnebarn (Fred Savage).


== Handling ==
Rammehistorien er bestefaren som leser boka Prinsessebruden for sin syke sønnesønn.  Hovedhistorien blir av og til avbrutt av at gutten stiller spørsmål til historien som blir lest.
Boka handler om bondepiken Buttercup (Robin Wright) som har en tjener, Westley (Cary Elwes). Først er hun veldig arrogant mot sin tjener, men som i alle eventyr oppstår det etter hvert følelser mellom de to unge. De forelsker seg, og gifter seg. Så drar Westley ut i verden, og tar hyre på et skip. Meldingen kommer tilbake til Buttercup om at hennes kjære er drept i kamp med den onde piratkapteinen Roberts.
Kongeriket styres av Prins Humperdink (Chris Sarandon), som har myndighet til å ta hvilken som helst ledig jente til sin make. Valget faller på Buttercup, som har gitt opp håpet om å se sin kjære igjen. Hun elsker ikke prinsen, men ser sin plikt. Men en dag bli Buttercup bortført av omstreiferne Vizzini, Fezzik og Inigo Montoya. De har planer om å bortføre prinsessebruden for å kreve løsepenger for henne. Vizzini ønsker også livet av henne. Noe de andre ikke er enige i. Men flukten med Buttercup skal bli vanskeligere enn trodd. Gjennom ål-innfiserte vann ser de et skip som tar innpå. En svart skikkelse styrer skipet. De flykter opp fjellsider, men mannen følger etter og tar innpå uten problemer. Vizzini og Fezzik stikker av gårde med Buttercup, mens sverdmesteren Montoya blir igjen for å ta opp kampen med mannen. Det viser seg selvsagt snart at mannen er Westley, som har tatt identiteten til kaptein Roberts. Han er nå en mester i bruk av sverd, og tar opp kampen mot de tre omstreiferne. I mellomtiden har prinsen oppdaget at hans kommende brud er borte, og er nå på sporet.


== Medvirkende ==
Cary Elwes som Westley/Dread Pirate Roberts/Man in Black/Farm Boy
Robin Wright som Buttercup
Chris Sarandon som Prins Humperdinck
Mandy Patinkin som Inigo Montoya
Christopher Guest som Grev Rugen
André the Giant som Fezzik
Wallace Shawn som Vizzini
Peter Falk som Bestefaren
Fred Savage som Barnebarnet
Billy Crystal som Miracle Max
Carol Kane som Valerie
Peter Cook som The Impressive Clergyman
Mel Smith som The Albino
Anne Dyson som The Queen


== Soundtrack ==
Musikken er ved Mark Knopfler fra Dire Straits.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Princess Bride (film) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Prinsessebruden på Internet Movie Database 
(no) Prinsessebruden hos Filmfront 
(sv) Prinsessebruden i Svensk Filmdatabas 
(da) Prinsessebruden i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Prinsessebruden på Allociné 
(nl) Prinsessebruden på MovieMeter 
(en) Prinsessebruden på AllMovie 
(en) Prinsessebruden på Turner Classic Movies 
(en) Prinsessebruden på Rotten Tomatoes 
(en) Prinsessebruden på Metacritic 
Complete text of script
Fylkesvei 1240

Fylkesvei 1240 går mellom Susebakke og Frydenlund i Indre Østfold.
Veien passerer småstedet Stranda, der det går sidevei til parkeringsplassen ved Dynjan. Her er utgangspunkt for turer utover i Trømborgfjella. Ved Lunde går det sidevei fram til Dammyrveien (bomvei) inn til Ertevann i Trømborgfjella. Øst for Rv 22 heter veien Åsgårdveien, på vestsiden Stasjonsveien.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 685.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Indre Østfold


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv1240
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Shogo Tomiyama

Shogo Tomiyama (født 27. februar 1952 i Tokyo) er en japansk filmprodusent. Han er best kjent for å ha produsert alle filmene om monstrene Godzilla og Mothra siden slutten av 80-tallet.


== Filmografi ==
Yuki no dansho - jonetsu (1985)
Young Girls In Love (1986)
Totto Channel {1987)
Gorufu yoakemae (1987)
Godzilla vs. Biollante (1989)
Psychic Girl Reiko (1991)
Godzilla vs. King Ghidorah (1991)
Godzilla vs. Mothra (1992)
Godzilla vs. Mechagodzilla II (1993)
Orochi the Eight-Headed Dragon (1994)
Godzilla vs. SpaceGodzilla (1994)
Godzilla vs. Destroyah (1995)
Rebirth of Mothra (1996)
Abduction (1997)
Rebirth of Mothra II (1997)
Rebirth of Mothra III (1998)
Godzilla 2000: Millennium (1999)
Godzilla vs. Megaguirus (2000)
Godzilla, Mothra and King Ghidorah: Giant Monsters All-Out Attack (2001)
Godzilla Against Mechagodzilla (2002) 
Godzilla: Tokyo SOS (2003)
Godzilla: Final Wars (2004)
Ai no rukeichi (2007)


== Eksterne lenker ==
(en) Shogo Tomiyama på Internet Movie Database 
(fr) Shogo Tomiyama på Allociné 
(en) Shogo Tomiyama på AllMovie 
(en) Shogo Tomiyama hos The Movie Database
Ingve Iversen

Ingve Iversen (født 7. november 1972) var leder for Norges Kommunistiske Parti (NKP) fra 1991 til 1993.Iversen ble partileder i NKP 18 år gammel. Etter at partiet hadde opplevd sin største krise i forbindelse med sammenbruddet av Sovjetunionen meldte, ifølge Lund-rapporten, Iversen og en gruppe gymnasiaster i Stavanger seg inn i partiet og fikk flyttet partisentralen til byen. Etter at Iversen gikk av i 1993 ble partisentralen flyttet til Bergen.Etter å ha gått av som partiformann dro Iversen til Cuba, der han representerte NKP og det norske selskapet Avantgarden AS. Da han noen år senere flyttet tilbake til Stavanger meldte han seg inn i Arbeiderpartiet, og har blant annet vært partisekretær i Stavanger.   Han har blant annet engasjert seg i Palestinakomiteen og i fred & solidaritetsarbeid.Iversen har bodd og arbeidet flere år i utlandet, blant annet i Libya, Jordan og Kenya. Han er i dag bosatt i Stavanger.


== Referanser ==
Fylkesvei 1234

Fylkesvei 1234 går mellom Dingtorp og Berg i Indre Østfold. Veien er 6,9 km lang. Øst for Fv 646 heter den Heiaveien, på vestsiden heter den Svennebyveien.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 681.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Indre ØstfoldSvennebyveien 

Heensveien 

Heiaveien 

 Østfoldbanen 
 Heia stasjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv1234
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Juan Carlos Ferrero

Juan Carlos Ferrero (født 12. februar 1980 i Ontinyent i Valencia) er en profesjonell spansk tennisspiller.
Ferrero ble profesjonell tennisspiller i 1999 og han var i 2003 nummer én på rankingen over verdens beste singlespillere. Han har hittil vunnet elleve singletureringer hvorav en Grand Slam-tittel.


== Grand Slam-titler ==
 French Open:
Single herrer – 2003 (han beseiret Martin Verkerk med 6-1, 6-3, 6-2 i finalen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Juan Carlos Ferrero – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Juan Carlos Ferrero – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Juan Carlos Ferrero – Olympedia 
(en) Juan Carlos Ferrero – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Juan Carlos Ferrero – ATP-touren 
(en) Juan Carlos Ferrero – ITF Tennis 
(en) Juan Carlos Ferrero – Davis-cupen
Kjell Underlid

Kjell Underlid (født 24. juni 1950 fra Nyttingnes i Flora kommune, død 31. juli 2016 i Bergen) var utdannet psykolog, og  spesialist i klinisk psykologi (cand. psychol., dr. phil.). Han har særlig interessert seg for sosial- og samfunnspsykologi. Han var fra 2005 professor ved Høgskolen i Bergen, der han  jobbet siden 1990. Spesialfeltene hans var arbeidsløshet, fattigdom og sosial rettferdighet.
Fra ganske tidlig i ung voksen-alder var Underlid  organisert i den sosialistiske bevegelsen i Norge. Han var i en årrekke medlem av det Sosialistisk Folkeparti (SF), og ved partisamlingen gikk han inn i Sosialistisk Valgforbund, senere Sosialistisk Venstreparti, som han forlot i protest mot det han oppfattet som høyredreining under Erik Solheim. I perioden fra 1993 til 2000 satt han i den kollektive ledelsen av Norges Kommunistiske Parti. Han forlot partiet i 2003, i protest mot partiets behandling av mindretallet. Underlid var medlem av Bevegelsen for Sosialisme (BfS).


== Bibliografi ==
Arbeidslaus – Det norske samlaget 1992
Gruppepsykologi – Fagbokforlaget 1997
Arbeidshefte til Gruppepsykologi – Fagbokforlaget 1997
Fattigdommens psykologi – Det norske samlaget 2005
Sosial rettferd – Det norske samlaget 2009
Å bli hersa med. Utilbørleg sosial dominans på arbeidsplassen – Gyldendal akademisk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Kjell Underlid i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Kjell Underlid i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Heis

Heis er en innretning for å transportere et objekt eller menneske vertikalt.
Prinsippet for heis er en heisstol som går på stålføringer, opphengt med ståltau/wirer over en drivskive på en motor, og ned igjen til en motvekt som går på egne stålføringer ved siden av heisen i sjakten. Motvektens vekt er oftest vekten av tom heisstol + 50 % av heisens oppgitte merkelast. Dette vil da i prinsippet medføre at strømforbruk og mekaniske belastninger vil bli relativt lave.
Det finnes også andre prinsipper for heis, f.eks hydraulikk, trommel-, paternoster-, skrue-, skråbane- og på forskningsstadiet; -heiser med magnetisme som energikilde. 
Alle heiser skal være utstyrt med sikkerhetsanordninger som sørger for at heisen ikke skal kunne gå fortere enn heisens nominelle hastighet. Dette vil på elektriske tauheiser gjerne være et såkalt fangapparat, som ved hjelp av en overhastighetsbegrenser vil stanse heisen ved aktivering. Høyhastighetsheiser er lagd for høyere hastigheter, og beveger seg mye raskere enn vanlige heiser.
Det finnes i Norge mange leverandører av heiser, og de fleste større produsenter i verden, slik som KONE, ThyssenKrupp, Otis, Schindler og Mitsubishi er representert. 
Heiser er ofte påbudt enkelte steder av hensyn til funksjonshemmede.
Heiser i Norge har et omfattende regelverk for oppføring og er underlagt krav til regelmessig kontroll. Heisanlegg kontrolleres av blant annet Norsk Heiskontroll, Oslo Heiskontroll og Det Norske Veritas 
Heisfaget og krav til opplæring er regulert. Mange av Norges heismontører er organisert i Heismontørenes fagforening  
1853: Det store teknologiske gjennombruddet for moderne heisinnretninger kom ved amerikaneren Elisha Graves Otis sin oppfinnelse av fangapparatet i 1853, noe som forhindret at heisen ville falle ned ved brudd på bæremidlene.
1857: Verdens første kommersielle heis blir introdusert i et kjøpesenter i New York. Før dette ble heiser kun benyttet innen industri da de ble oppfattet som altfor utrygge blant folk flest. Dette endret seg etter nødbremsen til Otis ble standard i heiser.1880: Werner von Siemens demonstrerer den første elektrisk drevne heisen.
1896: Norges første registrert heisanlegg i Kristiania.
1902: Otis Elevator Co. introduserer den første moderne elektriske heisen. To år senere, i 1904, blir den første kommersielle elektriske heisen installert i New York. En kombinasjon av elektronikk og mekanikk gjorde den hydrauliske heisen overflødig.Den første heisen med knapper kom i 1892, elektronisk kontroll i 1924, automatiske dører i 1948, og i 1950 i Atlantic Refining Building i Dallas, ble den første førerløse heisen installert. I 1962 kom den fullautomatiske heisen.


== Referanser ==


== Se også ==
Koppelevator
Romelevator
Rulletrapp
Stolheis
Trappeheis
Trampe (sykkelheis)
Paternosterheis


== Eksterne lenker ==
(en) Elevators – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Elevator – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Solveig Aamdal

Solveig Aamdal (født 19. desember 1947, død 26. desember 2011) var en norsk psykolog og politiker. Hun var opprinnelig fra Horten, men var bosatt i Verdal fra 1973. Aamdal var politisk aktiv siden 1964, først i Norges Kommunistiske Ungdomsforbund (NKU), og videre i Arbeidernes kommunistparti (AKP) og Rødt. Hun var leder i AKP fra 1992 til 1997, og hadde dessuten verv i Nei til EU siden starten.
Aamdal studerte ved Levanger lærerskole, Universitetet i Oslo og Universitetet i Trondheim, og jobbet som pedagogisk-psykologisk rådgiver ved Verdal videregående skole.Hun var Fylkeslistene for Miljø og Solidaritets 6. kandidat til Stortinget fra Nord-Trøndelag i 1989, Rød Valgallianses 1. kandidat i 1993,, Rød Valgallianses 2. kandidat i 2001, samt Rødts 1. kandidat i 2009.
Aamdal var blant de som mottok erstatning etter politisk overvåkning i 1960- og 1970-årene.


== Referanser ==
Simone

Simone er et kvinnenavn dannet fra mannsnavnet Simon. Varianter er Simona, Simonette og Simonetta. Simone er mannsnavn på italiensk.


== Utbredelse ==
Kvinnenavnet Simone er mye brukt i Belgia.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Simone  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Simone  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med Simone som fornavn ==


=== Norske ===
Personene i listene er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Simone Eriksrud, tidligere Larsen (1970–), tysk-norsk popsanger
Simone Grøtte, norsk koreograf


=== Utenlandske ===
Simone de Beauvoir (1908–1986), fransk filosof og forfatter
Simone Weil (1909–1943), fransk filosof og mystiker
Simone Simon (1910–2005), fransk skuespiller
Simone Signoret (1921–1985), fransk skuespiller og forfatter
Nina Simone (1933–2003), amerikansk sanger


=== Menn ===
Simone Martini (ca. 1280–1344), italiensk kunstmaler
Simone Perrotta (1977–), italiensk fotballspiller


== Annen bruk av navnet ==
Au Revoir Simone – amerikansk soul-trio


== Se også ==
Simon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Simone
(en) Think Baby Names: Simone
Nicole Vaidišová

Nicole Vaidišová (født 23. april 1989 i Nürnberg) er en tsjekkisk profesjonell kvinnelig tennisspiller.
Vaidišová har beseiret toppspillere som Amelie Mauresmo og Venus Williams. Hun nådde i 2006 semifinalen i Grand Slam-turneringen French Open og i 2007 tapte hun semifinalen i Australian Open mot Serena Williams. I Wimbledon i 2007 kom hun til kvartfinale, som hun tapte til serbiske Ana Ivanović med 6-4, 2-6, 5-7. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nicole Vaidišová – Olympedia 
(en) Nicole Vaidišová – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cz) Nicole Vaidišová – Tsjekkias olympiske komité 
(en) Nicole Vaidišová – WTA Tennis 
(en) Nicole Vaidišová – ITF Tennis 
(en) Nicole Vaidišová – FedCup
Svetlana Kuznetsova

Svetlana Aleksandrovna Kuznetsova (russisk: Светлана Александровна Кузнецова; født 27. juni 1985 i Leningrad) er en russisk profesjonell kvinnelig tennisspiller.
Kuznetsova ble profesjonell tennisspiller i 2000 og har hittil vunnet seks WTA-turneringer i single og tolv i double.


== Grand Slam-titler ==
 US Open
Single damer – 2004 (hun beseiret Jelena Dementjeva med  6-3, 7-5 i finalen)
 Australian Open
Double damer – 2005 (sammen med Alicia Molik)
Double damer – 2012 (sammen med Vera Zvonareva)
 French Open:
Single damer – 2009 (hun beseiret Dinara Safina med  6-4, 6-2 i finalen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Svetlana Kuznetsova – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Svetlana Kuznetsova – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Svetlana Kuznetsova på Internet Movie Database 
(en) Svetlana Kuznetsova hos The Movie Database 
(de) Svetlana Kuznetsova – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Svetlana Kuznetsova – Olympics.com 
(en) Svetlana Kuznetsova – Olympic.org 
(en) Svetlana Kuznetsova – Olympedia 
(en) Svetlana Kuznetsova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Svetlana Kuznetsova – WTA Tennis 
(en) Svetlana Kuznetsova – ITF Tennis 
(en) Svetlana Kuznetsova – FedCup 
Svetlana Kuznetsova på Twitter 
Svetlana Kuznetsova på Instagram
Kyrkjetaket

Kyrkjetaket (også skrevet Kirketaket)  er et fjell  ved Isfjorden i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 439 meter over havet.
Kyrkjetaket er særlig godt egnet til skileik og ble kåret til et av Norges 10 beste toppturfjell av skimagasinet Fri Flyt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kirketaket.com
Antikviteter & snurrepiperier

Antikviteter & snurrepiperier er et norsk tv-program som gikk på NRK1 fra 1994 til 2002 med Kjell Fuglehaug som programleder.
Serien handler om mennesker som samler på forskjellige pynte- og bruksgjenstander fra gamle dager uten at de hadde noen stor antikvarisk verdi. Serien ble avsluttet med et tre timers langt program på lille juleaften 2002. Tilsammen ble det sendt 108 episoder av serien.
Programmet ble populært blant befolkningen, og hadde mellom 500 000 og 600 000 seere hver uke.Programmet har flere likhetstrekk med den britiske serien Antiques Roadshow.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Antikviteter & snurrepiperier på Internet Movie Database 
(no) Antikviteter & snurrepiperier på NRK TV
Apropos (TV-program 1998)

Apropos var et norsk talkshowpreget aktualitetsmagasin som gikk på NRK2 fra 1998 til 1999. Programmet ble i hovedsak ledet av Marit Christensen, mens Turid Birkeland ledet søndagsutgaven, som var en slags oppsummering av uka som hadde gått.Programmet overtok sendeflaten til Absolutt, og gikk på NRK2 kl. 22.30 fra mandag til fredag, samt søndag.


== Programinnhold ==
Programmet tok for seg dagens aktuelle emner som kultur og politikk og hadde i hver episode besøk av et debattpanel, samt en aktuell gjest, som ble dybdeintervjuet. Hver episode hadde en begynnende satirisk monolog av Christensen, samt et avsluttende dikt om dagens utenriksnyhet til musikk i bakgrunnen og et fast refreng, som Christensen sang. Serien gikk fem ganger i uka kl. 22.30 på NRK2 og i reprise på NRK1 dagen etter (fra høsten 1999 tre ganger uken). Hvert program var 30 minutter langt.
Redaktør for programmet var Marit Christensen.
Apropos ble høsten 2000 etterfulgt av aktualitetsmagasinet Nyhetsblikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Apropos på Internet Movie Database
Blodsbånd (1998)

Blodsbånd er en norsk dramaserie i miniserieformat som gikk på NRK1 i 1998. Serien er skrevet og regissert av Leidulv Risan.Blodsbånd ble innspilt våren 1997 i Oslo og Kristiansand. Serien handler om legeekteparet Rune og Tone Tallaksen. De har to døtre sammen, og lever et vanlig familieliv. Rune har imidlertid en sønn med sin ekskone Sigrun Grov. En dag dukker sønnen Simen opp hos farens nye familie, og gjennom noen dramatiske vinteruker utsettes slektsbånd og samhold for store belastninger.
Serien ble kåret til beste dramaserie under Gullruten 1998. I tillegg fikk hovedrolleinnehaver Sverre Anker Ousdal prisen for beste skuespiller under samme utdeling, samt Amandaprisen for årets mannlige skuespiller.
Serien ble sendt i reprise i 2000.


== Rollebesetning ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Blodsbånd i Svensk Filmdatabas
(en) Blodsbånd på Internet Movie Database 
(no) Blodsbånd hos Filmfront 
(no) Blodsbånd på NRK TV
European Liberal Youth

European Liberal Youth (LYMEC) er en europeisk paraplyorganisasjon for liberale ungdomspartier. Den samler nær en 200 000 unge liberalere fordelt på 61 medlemsorganisasjoner i 39 land over hele Europa. Organisasjonen ledes av Antoaneta Asenova fra Bulgaria.
LYMEC ble dannet som Liberal Youth Movement of the European Community (derav forkortelsen, som fremdeles er i bruk) i 1976. Unge Venstre har vært fullt medlem siden 2002. Høsten 2006 var Unge Venstre vertskap for LYMECs halvårlige eksekutivmøte i Oslo.
LYMEC er ungdomsorganisasjonen til Alliance of Liberals and Democrats for Europe Party (ALDE), som inngår i den tredje største gruppen i Europaparlamentet.


== Politikk ==
Organisasjonens politiske visjon er en liberal, demokratisk og føderal Europeisk Union som omfatter alle Europas stater. Innenfor EU jobber LYMEC særlig med å fremme fjerning av alle hindre for den frie bevegelsen av mennesker, varer, tjenester og kapital, og for at EU skal utvikle en felles europeisk utenriks-og sikkerhetspolitikk som setter EU i stand til å bruke sine massive økonomiske, teknologiske og politiske ressurser til å fremme demokrati, frihet, stabilitet og utvikling globalt.


== Bureau 2012-2014 ==
Antoaneta Asenova, president (Youth MRF, Bulgaria)
Dan-Aria Sucuri, visepresident (Liberala ungdomsförbundet, Sverige)
Marten Porte, kasserer (Jonge Democraten, Nederland)
Laia Comerma (Young Nationalists of Catalonia, Catalonia)
Marina Sedlo (Junge Liberale, Tyskland)
Ida-Maria Skytte (Svensk Ungdom, Finland)
Ines Holzegger (Junos, Østerrike)


== Presidenter i LYMEC ==
2020-d.d.: Antoaneta Asenova
2018–2020: Svenja Hahn
2016–2018: Sissel van Run-Kvist
2014–2016: Vedrana Gujic
2012–2014: Jeroen Diepemaat
2010–2012: Alexander Plahr
2008–2010: Aloys Rigaut
2004–2008: Roger Albinyana i Saigí
2002–2004: Ellen Trane Nørby
199?-2004: Jan Burdinski
1994-199?: Dennis Straat
1992–1994: Elisabeth Geday
1984–1986: Joan Francesc Point


== Se også ==
Unge Venstre
International Federation of Liberal Youth


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) European Liberal Youth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Alliance of Liberals and Democrats for Europe Party

Alliance of Liberals and Democrats for Europe Party (ALDE) er et europeisk parti og en paraplyorganisasjon for liberale partier i Europa, inkludert Venstre. Den samler liberalere fra 55 medlemsorganisasjoner over hele Europa, både innenfor og utenfor EU, men har sitt hovedvirke innenfor EUs institusjoner. Organisasjonen ledes av Annemie Neyts-Uyttebroeck fra Belgia. 
Den politiske gruppen i Europaparlamentet som partiet er knyttet til, kalles Alliansen av liberale og demokrater for Europa.
ALDE ble stiftet den 17. mars 1976.


== Organisasjon ==
Venstre ble tatt opp som fullt medlem av ALDE i 2006.
ALDEs ungdomsorganisasjon er LYMEC hvor Unge Venstre er medlem.


== Politikk ==
ALDE jobber primært for å styrke den liberaldemokratiske bevegelsen i EU og hele Europa, for å hjelpe liberaldemokratiske politikere i Europa å utveksle idéer og utvikle en felles politisk visjon, og utarbeide og vedta et felles valgmanifest for valgene til Europaparlamentet.


== ALDE ==
I Europaparlamentet inngår ALDE i en felles parlamentetsgruppe sammen med sentrumsdemokratene European Democratic Party (EDP) under navnet Alliance of Liberals and Democrats for Europe (ALDE). Med 106 av 785 mandater, er ALDE den tredje største grupperingen i Europaparlamentet. Ca. 2/3 av ALDEs europaparlamentarikere kommer fra ELDR. ALDE-gruppen ledes av Guy Verhofstadt fra Belgia. Syv av Europakommisjonens 27 kommissærer kommer fra ELDR.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Alliance of Liberals and Democrats for Europe Party – kategori av bilder, video eller lyd på Commons