jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Midtre Syndin

Midtre Syndin er en innsjø som ligger i Vestre Slidre kommune i Innlandet. Midtre Syndin henger sammen med Nørdre Syndin via sundet Pyttingen.
Nørdre og Midtre Syndin tilhørte opprinnelig Sundheimselvis nedbørfelt og hadde utløp fra Midtre Syndin via elva Hulja til Søre Syndin. I 1690 ble det gravd en kanal mot Ala, lengst nord i  Nørdre Syndin, for å øke vassføringen denne vegen. Det nye elveleiet var imidlertid utsatt for erosjon og under en flom i 1717 brøt vannet gjennom. Vannstanden i Nørdre og Midtre Syndin ble redusert med rundt to meter, og de to sjøene har etter dette hatt utløp mot Ala. Bare i ekstreme flomsituasjoner har det rent vann over til Hulja og Sundheimselvis nedbørfelt.Midtre og Nørdre Syndin er varig verna gjennom verneplan I for vassdrag. I vernevedtaket fra 1973 er det åpnet for å kunne vurdere en overføring av Midtre og Nordre Syndin tilbake til Sundheimselvi.


== Referanser ==
Kolsvatnet

Kolsvatnet er en innsjø i Valle kommune i Agder. Den er en del av Kvinas nedbørfelt og har utløp i sør til Kolsvassåni.


== Referanser ==
Oksevatnet

Oksevatnet (nordsamisk: Vuoksajávri) er en innsjø i Vardø kommune i Finnmark. Den ligger mellom Grøhøgda i nord og Oksevasshøgda i sør, og har utløp mot nordøst gjennom Storelva, som munner ut i Bussesundet.
Østbredden og utløpselva ligger innenfor Oksevatnet landskapsvernområde.


== Referanser ==
Fellvatnet

Fellvatnet er en innsjø i Gildeskål kommune i Nordland. Den er regulert som magasin for Langvatn kraftverk.


== Referanser ==
Andfiskvatnet

Andfiskvatnet er en innsjø i Rana kommune i Nordland.
Vannet har i en årrekke vært drikkevannskilde for Mo i Rana og forsteder, noe som har ført til flere regulerings- og byggekonflikter mellom kommunen på den ene siden og grunneiere og hytteeiere på den andre siden. I tillegg er vannet inntaksmagasin for Mo Industripark as sin industrivannsforsyning og Svabo kraftverk. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andfiskvatnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Steinsvatnet (Lund)

Steinsvatnet er en innsjø i kommunene Sokndal og Lund i Rogaland. Vannet har utløp i sør ut til Bakkaåna.


== Referanser ==
Siksjøen

Siksjøen er en innsjø i Os kommune i Innlandet. 


== Referanser ==
Somájávri

Somájávri (nordsamisk, finsk: Somasjärvi) er en innsjø på grensen mellom Norge og Finland. Den norske delen ligger i Nordreisa kommune i Troms og Finnmark og den finske i Enontekis kommune i Lappland.


== Referanser ==
Virvatnet

Virvatnet (lulesamisk: Viresjávrre, umesamisk: Vijriesjávrrie) er en innsjø i Rana kommune i Nordland, like ved grensen til Sorsele kommune i svensk Lappland.


== Referanser ==
Henangervatnet

Henangervatnet er en innsjø i Fusa kommune i Hordaland. Vatnet har en bestand av storørret som det ikke er mange av på Vestlandet. Fiske etter denne er derfor regulert i egen forskrift.


== Referanser ==
Hofreistæ

Hofreistæ er en innsjø i Bjerkreim kommune i Rogaland. Det er ett av flere større vann i nedbørfeltet til Bjerkreimselva.


== Referanser ==
Kalvvatnet

Kalvvatnet (sørsamisk: Gaelpienjaevrie) er en innsjø i Namsskogan kommune i Trøndelag samt Bindal kommune i Nordland. Den er regulert som magasin for Kolsvik kraftverk.


== Referanser ==
Rotvikvatnet

Rotvikvatnet (også kalt Naklingvatnet) er en innsjø i Nærøysund kommune i Trøndelag. 
Vatnet har en stor bestand av ørret av god kvalitet og fin størrelse. Det tas hvert år flere ørreter mellom 1 og 2 kg og gjennomsnittsvekten ligger rundt 300-600 gram. Rotvikvatnet har utløp gjennom en kort elv til Horvereidvatnet, som igjen har utløp til sjøen. Dette har ført til at det også går opp sjøørret og noen laks. Fiskekort kan blant annet kjøpes hos K-sport på Kolvereid.


== Referanser ==
IBBY Norge

IBBY Norge – Barnebokforum, tidligere Norsk Barnebokforum, er en norsk ideell organisasjon som arbeider med å spre kunnskap om barne- og ungdomslitteratur. Den ble stiftet i 1956 under navnet Norsk Kuratorium for Barne- og Ungdomsbøker som norsk seksjon av International Board on Books for Young People (IBBY). Medlemmene er organisasjoner og privatpersoner, og ledes av et styre som er valgt blant medlemmene. Organisasjonen gir faglige råd, blant annet til Utenriksdepartementet.
IBBY Norge arrangerer hvert år informasjonsmøter om årets utgivelser av barne- og ungdomsbøker og utgir medlemsbladet Barnebokforum. Bladet inneholder blant annet kursoversikter og omtale av aktuelle bøker og i 2019 hadde det et opplag på 540. Organisasjonen deler også ut Askeladdprisen annethvert år, samt nominerer norske kandidater til H.C. Andersen-prisen og Litteraturpriset till Astrid Lindgrens minne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Norsk barnebokinstitutt
Ring 2

Ring 2, også kalt Kirkeveiringen, går i dag mellom Skøyen og Lodalen i Oslo. Ringen er 9,7 km lang og kommunal. Før forvaltningsrevisjonen av 1. januar 2010 var Ring 2 statlig med riksveisnummer 161.
Hele dagens trasé sett fra vest mot øst: Drammensveien - Halvdan Svartes gate - Kirkeveien - Griffenfeldts gate - Marcus Thranes gate - Christian Michelsens gate - Finnmarkgata - Kjølberggata - Åkebergveien - St. Halvards gate - Kværnerveien.
Torsdag 18. juni 2015 vedtok byrådet i Oslo en klimaplan som innebærer strenge restriksjoner for biltrafikk innenfor ring 2. Det vurderes å sperre av hele området innenfor Ring 2 for diesel- og bensindrevne biler.Ring 2 har midtstilt trikkelinje i begge retninger mellom Frogner plass og Majorstuen. Det foreligger planer om forlengelse av trikkelinja fra Majorstuen til Carl Berners plass. Dette vil kunne medføre at det ikke blir mulig med gjennomgående biltrafikk på hele strekningen.


== Historikk ==
Ring 2 som en sammenhengende bygate ble etablert som følge av Harald Hals' generalplan fra 1929. Planen opererte med to ringveier (bulevarder), og der disse møtte avenyene ut fra bysentrum, skulle det dannes byplasser eller grøntområder.Ring 2 ble fullført på starten av 1950-tallet, og er den eldste av ringveiene i Oslo.
Tidligere fulgte østre del av Ring 2 strekningen St. Halvards gate – Bispegata frem til E18 ved Bispevika. I dag ender østre del av Ring 2 ved trafikkmaskina i Lodalen. Omleggingen er en konsekvens av arbeidet med å fjerne gjennomfartstrafikken fra Gamlebyen (Oslos middelalderby) og fra Bjørvika.


== Knutepunkter ==
Oppdatert 27. juni 2017
 Oslo


== Referanser ==
Grovatnet

Grovatnet er en innsjø i Sørfold kommune i Nordland.


== Referanser ==
Marsjøen

Marsjøen er en innsjø i Folldal kommune i Innlandet. Innsjøen er regulert som magasin for Einunna og Savalen kraftverker.


== Referanser ==
Kjemåvatnet

Kjemåvatnet (lulesamisk: Giebbnejávrre) er en innsjø i Saltdal kommune i Nordland.


== Referanser ==
Langavatnet (Eidfjord)

Langavatnet er en innsjø i Eidfjord kommune i Hordaland. Den ligger i Bjoreios nedbørfelt og har utløp mot øst til elva Snero, som renner ned til Tinnhylen. Det største tilløpet er Eitro fra vest.


== Referanser ==
Vostervatnet

Vostervatnet er en innsjø som ligger i Strand kommune i Rogaland.  Innsjøen er blant kommunens største. Det er flere populære badeplasser tilknyttet vannet, blant annet på Sauaneset (også kalt Tangen på folkemunne) og i Kallavika. I Vostervannet er det også et titalls mindre holmer, blant annet Hestholmen. På en av holmene har det også blitt bygd hytte.
I tillegg er det flere mindre hytteområder langs Vostervatnet, blant annet på Eigjanes og på Lindneset.


== Tilløp og utløp ==
Det er flere mindre tilløpsbekker til vannet, blant annet Leabekken og Ytrebekken som er gyteplass for ørret. Vannet renner videre ut i Fiskåna som til slutt ender i Årdalsfjorden. I Fiskåna er det så sent som i 2015 registrert tett bestand av elvemusling - noe som blant annet tyder på at vannkvaliteten her er god.
Mot slutten av middelalderen var Vostervatnet regulert, slik at man fikk vannføring i Fiskåna og ned til fjorden hele året..


== Dyreliv og fiske ==
På grunn av høy grad av forurensing i vannet, har det blitt gjort flere fiskeundersøkelser i Vostervatnet. Særlig er det utslipp av silosaft fra gårdene omkring vannet som er en trussel mot fiskebestanden. Ytrebekken viser seg å være særlig forurenset.
I en undersøkelse fra 1991 ble det registrert forekomst av ørret, røye og stingsild. Resultatene fra den gang viste at ørretbestanden var passelig, mens røyebestanden var for stor. Dette på grunnlag av størrelsen på fiskene som ble fanget i prosjektet. Undersøkelsen viste også at på tross av vannets store areal, var gytearealet lite.I 1984 ble det observert ringand ved Vostervatnet.


== Referanser ==
Storavatnet (Falkeid i Tysvær)

Storavatnet (også skrevet Storevatnet) er en innsjø i Tysvær kommune i Rogaland. Den ligger mellom Falkeid i sør og Tysværvåg i nord og har utløp mot sør til Årvikelva.


== Referanser ==
Luruvatnet

Luruvatnet (sørsamisk: Låartenjaevrie) er en innsjø i kommunene Snåsa og Lierne i Trøndelag. Sjøen har utløp til elva Luru og renner gjennom Lurudalen til den ved Formofoss møter Sanddøla, ei sideelv til Namsen.


== Referanser ==
Nunduinë

Nunduinë er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens verden. Denne elva ligger på den vestre delen av øya Númenor, som var Dúnedains kongerike i det andre tidevervet. Navnet er Quenya og betyr Vest elv.
Kilden til elva Nunduinë lå blant noen åser som lå vest for fjellet Meneltarma. Derfra fløt elva mot vest til byen Eldalondë, hvor den delte seg i to armer og formet øya Nísinen før den rant ut i havet i Eldanna bukta.
Fylkesvei 817

Fylkesvei 817 (Fv817) går mellom Skifjorden og Stamsund i Vestvågøy. Veiens lengde er 6,9 km.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Nordland fylke ===

VestvågøySkifjordveien 

J.M. Johansens vei 


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv817
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 849

Fylkesvei 849 (Fv849) går mellom Borkenes og Gåra i Kvæfjord. Veiens lengde er 3,2 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Troms og Finnmark fylke ===

Kvæfjord


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv849
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Poros (Midgard)

Poros er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard. Denne elva lå sør i kongeriket Gondor.
Poros formet den nordre grensen til landsdelen Harondor, Sør Gondor, og samtidig den søndre grensen av Ithilien. I de senere årene av det tredje tidevervet var Poros mest å regne som den søndre grensen av Gondor, for Harondor var et svært omstridt ødeland som det var farlig å ferdes i på den tiden.
Poros var omtrent 400 Númenóreanske mil lang, og begynte i fjellkjeden Ephel Dúath av Mordor. Derfra rant den mot sørvest i omtrent 300 mil, før den bøyde av mot nordvest og møtte Anduin den store, like før Anduin rant ut i sitt store delta i Belfalas bukten.
Poros ble kysset av Harad veien ved Haudh in Gwanûr.
Fylkesvei 867

Fylkesvei 867 (Fv867) gikk mellom Bjarkøy og Bergseng i Harstad. Veien (unntatt fergestrekningene) var 18,5 km lang,.
4. september 2009 ble en nybygd veistrekning åpnet mellom Samamoa og Ervik.Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
15. desember 2018 ble Kvernsundtunnelen tatt i bruk.2019 ble veien del av fylkesvei 8670.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Troms fylke ===

Harstad
Grytøyveien 

Stornesveien 

Ervikveien 


== Se ågså ==
Bjarkøyforbindelsen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Oslo Arbeiderparti

Oslo Arbeiderparti er et fylkesparti i Arbeiderpartiet. Det ble etablert 24. september 1910 som Kristiania Arbeiderparti.
Dette organisasjonsleddet organiserer Arbeiderpartiets lokallag og virksomhet i Oslo. Det høyeste organet i Oslo Arbeiderparti er årsmøtet. Mellom årsmøtene er representantskapet høyeste organ og har møter 5–8 ganger pr. år. Årsmøtet eller representantskapet har blant annet til oppgave å vedta det politiske programmet for partiets bystyregruppe og velger Oslo Arbeiderpartis styre.
Fylkespartiet er det største i Arbeiderpartiet og har 5 974 medlemmer. Oslo Arbeiderparti består av 15 bydelspartier og 69 ulike lag.
Nominasjon av kandidater til bystyret og Stortinget skjer i regi av fylkespartiet.
I 2004 ble stortingsrepresentant Jan Bøhler valgt til leder. Han er senere gjenvalgt som leder flere ganger og satt i vervet til Frode Jacobsen ble valgt til ny leder på årsmøtet i 2016.


== Internasjonalt Forum ==
Internasjonalt Forum ble etablert 16. august 1997 på Sørmarka utenfor Oslo. INFO er en forumsforening i Oslo Arbeiderparti. Hovedformålet er å øke interessen for internasjonale spørsmål og sikkerhetspolitikk. Forumet deler hvert ut Globie-prisen til medlemmer i arbeiderbevegelsen som har gjort seg særlig fortjent foregående år. Forumet er blant de raskest voksende lag innen Oslo Arbeiderparti med nærmere 200 hovedmedlemmer og 2-300 støttemedlemmer. I samband med etableringen 16. august ble det etablert et interimsstyre der bl.a de 3 initiativtakerne; Ørjan Johansen, Aslak Leesland og Nils Sivertsen deltok sammen med 6 andre. Forumet har hatt 3 ledere; Kaare Sandegren (valgt på forumets første konstituerende årsmøte i februar 1998), Helga Strømme og Marit Nybakk. Etter siste stortingsvalg er 3 av forumets hovedmedlemmer valgt inn på Oslobenken for Arbeiderpartiet; Marit Nybakk, Hadia Tajik og Jonas Gahr Støre. Støre har vært landets utenriksminister i de siste 6 årene. En annen av forumets hovedmedlemmer, styremedlem Espen Barth Eide, ble i 2011 utnevnt til forsvarsminister.


== Ledere 1910–d.d. ==
Oscar Ruud 1910
Carl Øien 1911–1912
Gunnar Ousland 1913–1915
Georg Emil Stubberød 1915–1919
Kristoffer Aamodt 1920–1923
Ingvald Rastad 1923–1928
Amandus Holte 1929–1930
Ingvald Rastad 1931–1933
Eugene Johannessen 1934–1940
Frank Hansen 1940
Eugene Johannessen 1945
Frank Hansen 1946–1947
Eugene Johannessen 1948–1952
Hans Sundrønning 1953–1957
Rolf Gerhardsen 1958–1965
Rolf Aakervik 1966–1968
Bjartmar Gjerde 1969–1971
Rolf Hansen 1972–1973
Gunnar Alf Larsen 1974–1975
Thorbjørn Berntsen 1976–1981
Bjørn Tore Godal 1982–1989
Jens Stoltenberg 1990–1992
Britt Hildeng 1993–1999
Bjørgulv Froyn 2000–2003
Jan Bøhler 2004–2016
Frode Jacobsen 2016–


== Litteratur ==
Viksveen, Thor (2010) Den lange veien. Oslo Arbeiderparti 1910 – 2010. Om menneskene, byen og politikken PAX Forlag ISBN 978-82-530-3350-1


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Det norske Arbeiderparti
(no) Oslo Arbeiderparti
(no) Arbeidernes Ungdomsfylking
(no) AUF i Oslo
Åsulv Eiriksson

Åsulv Eiriksson (1190–1260) jarlsfrende på Austrått (norrønt: Ásólfr jarlsfrændi Eiríksson af Austrátt) er mest kjent av ettertiden som eier av Austrått på 1200-tallet og som én av hertug Skules drapsmenn. Han var i slekt (frende) med Skule Bårdsson, og fikk tilnavnet «jarlsfrende», mens Skule ennå var jarl.


== Familie ==
Åsulv var sønn av Eirik Gryvel (Gryfill) og Torbjørg Åsulvsdatter, sønnedatter av Guttorm Åsulvsson på Rein i dennes ekteskap med Bergljot, en ætling av kong Magnus den gode. Åsulv Eiriksson var gift med Baugeid Jonsdatter, som var eneste barn av Jon Sigurdsson på Austrått og Sigrid Bårdsdatter til Rein, hertug Skules søster og den første abbedissen på Rein kloster.Åsulv Eiriksson og Baugeid Jonsdatters barn var Steinar Herka Åsulvsson (1235–1263) som fulgte kong Håkon Håkonsson på Skottlandstoktet til Vesterhavet i 1263. Steinar var gift med Ragna Iversdatter Bjarkøy fra Bjarkøy i Troms. De fikk følgende barn:
Ægeleiv Steinarsdatter
Åsulv Steinarsson
Ivar SteinarssonI den grad fødsels- og dødsår stemmer, oppnådde Åsulv Eiriksson en uvanlig høy alder for samtiden på 70 år.


== Uvennskap og drap ==
Da Skule hadde grunnlagt Rein kloster mente han at Austrått skulle følge søsteren, abbedissen, som arv og legges til klostergodset, mens Åsulv mente Austrått var hans kones farsarv. Etter en langvarig prosess ble Austrått i 1238 tildømt Åsulv mot at han ga klosteret erstatning i annet gods.Dette førte til et bittert uvennskap mellom de to mennene. I 1239 reiste hertug Skule opprørsfanen mot kong Håkon Håkonsson, og etter å ha tapt slaget i Oslo i 1240 måtte Skule søke tilflukt i Elgeseter kloster ved Nidaros. Kongen sendte da Åsulv og hans birkebeinere mot hertugen. De satte ild på klosteret, og drepte deretter Skule og følget hans da han forsøkte å berge seg ut. Dette var å betrakte som helligbrøde, og ifølge lokalhistorikeren O.J. Johansen fikk Åsulv syndsforlatelse og dro på pilegrimsferd i «sydlige lande». Historikeren Henrik Mathiesen skriver at det er tenkelig at Åsulv måtte ut på en pilegrimsferd, som han kanskje aldri kom tilbake fra. Han nevnes ihvertfall ikke senere i historien.Omkring år 1200 reiste Åsulvs slekt den kirke som senere skulle bli en del av slottet på Austrått.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sturla Tordarson (1265); Holtsmark, Anne (oversetter, 1964). Håkon Håkonssons saga. Oslo: Aschehoug.  [e-bok fra nb.no, enklere å referere til enn nettversjonen fra heimskringla.no]
Johansen, O.J. (1928). Norge i det 17de århundre og slekten Bjelke til Østråt. Trondhjem: Trøndersk historisk forlag.  [e-bok fra nb.no]


== Eksterne lenker ==
«Haakon Haakonssøns saga – heimskringla.no». heimskringla.no. Besøkt 10. april 2021.  nettversjon av Håkon Håkonssons saga
Arianisering

Arianisering (etter tysk Arisierung, også kalt Entjudung, «avjødifisering») var et eufemistisk uttrykk som nazistene i Det tredje riket fra 1933 til 1945 brukte om sin skrittvise overføring av all jødisk eiendom og næringsvirksomhet i Tyskland og Østerrike til «ariere», «germaner» og ikke-jøder. Arianiseringen ble ideologisk begrunnet med antisemittisme (jødehat) og forestillingen om «det ariske herrefolk».
Det dreide seg ikke om ekspropriasjon (beslagleggelse) i vanlig forstand, der det blir gitt erstatning for inndratt eiendom. Det var heller et røvertokt med nazistatens velsignelse, og noen særlige forsøk på å gi det et skinn av legalitet med ny lovgivning, ble ikke foretatt.
Fra 1. januar 1938 ble jødene forbudt å drive detaljvarehandel eller håndverksbedrifter, samt å tilby varer og tjenester. Høsten 1938 var antallet bedrifter under jødisk eierskap sunket fra 100 000 til rundt 40 000. Med «Forordningen om utskjalting av jøder fra det tyske forretningsliv» av 12. november 1938 ble arianiseringen bragt til sin avslutning: Alle gjenværende jødiskeide forretninger ble overlatt til ikkejødiske interesser («arianisert»), eller de ble oppløst. Inntekter fra likvidasjonen av eiendom tilfalt Det tyske rike. Smykker, juveler, antikviteter, immobilier og aksjer måtte tvangsinnløses til satser langt under markedsverdi, eller ble regelrett konfiskert. Dette ruinerte de jødiske eierne. I det øvrige ble jødiske arbeidstakere oppsagt, og selvstendig næringsdrivende ble ilagt yrkesforbud.
I utvidet forstand ble uttrykket «arianisering» av og til benyttet for å betegne fordrivelsen av jøder og spor av jøder fra kulturlivet og vitenskapens verden.


== Se også ==
Holocaust
Alfred Hugenberg

Alfred Hugenberg (født 19. juni 1865 i Hannover i Tyskland, død 12. mars 1951 i Kükenbruch ved Rinteln) var en pressemann og innflytelsesrikt medlem av DNVP i Tyskland under Weimarrepublikken. Han behersket medielandskapet i Weimarrepublikkens tid med sine mange aviser og forlag, og gjennom landets største filmselskap, UFA. Han støttet Hitlers maktovertakelse under den tro at han kunne kontrollere ham. Dette slo imidlertid tilbake på ham selv og han ble raskt skøvet til side av det nye regimet.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Alfred Hugenberg var en av Königlich Hannoverschen Schatzrat og medlem av Preußischer Landtag Carl Hugenberg (1836–1882) og hans hustru Erneste, født Adickes (1841–1917). I 1900 gidtet han seg med Gertrud Adickes (1878–1960, en slektning), datter av daværende borgermester av Frankfurt Franz Adickes. Alfred og Gertrud Hugenberg fikk en sønn og to døtre.


=== Karriere ===
Hugenberg var en av grunnleggerne av Det alltyske forbund. Fra 1894 var han en av de ledende i en kommisjonen som skulle fremme tysk utvandring til Posen-området øst i landet. Området hadde en stor polsk befolkning, og målet var å gjøre det mer tyskdominert med tilflytning fra andre deler av Det tyske rike.
Mellom 1909 og 1918 var han leder for finansavdelingen i det mektige Kruppkonsernet.
Fra 1918 var han et sentralt medlem av DNVP (det konservative partiet), hvis mål blant annet var å avskaffe Weimarrepublikken og gjeninnføre monarkiet. Han sørget for at hans massemediekonsern støttet disse målene. Fra 1928 var Hugenberg partiformann. Partiet la seg mer og mer på en samarbeidslinje med Det nasjonalsosialistiske tyske arbeiderparti (NSDAP).
Hans massemedier forholdt seg til den økonomiske verdenskrisen som begynte i 1929 på en måte som kom til å være fordelaktig for Adolf Hitlers maktambisjoner. I juni 1929 ble han ved Paul Bangs introduksjon personlig kjent med Adolf Hitler.
Den 30. januar 1933 utnevnte den nybakte rikskansler, Adolf Hitler, ham til minister for industri, landbruk og ernæring i sitt første kabinett. Men han trådte tilbake fra dette embedet etter kort tid, likeså fra sine partiembeder. Men som NSDAPs «gjest» forble han medlem av den tyske riksdagen til 1945.
Som så mange andre av dem som hadde holdt stigbøylene for Hitler, spilte han ingen vesentlig rolle etter at Hitler var kommet til makten. Hans medieimperium ble snart overtatt direkte av NSDAP.
Etter andre verdenskrig ble han internert av britene. Hans «avnazifisering» ble avsluttet i 1947, og på grunn av sin høye alder ble han ikke stilt for noen domstol for sitt samarbeid med naziregimet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Peter de Mendelssohn: Zeitungsstadt Berlin: Menschen und Mächte in der Geschichte der deutschen Presse Berlin, Ullstein, 1959, 2., opplag, Frankfurt am Main, Berlin, Wien: llstein: 1982.


== Eksterne lenker ==
(en) Alfred Hugenberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Alfred Hugenberg i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Hugenbergs biografi
Ringwil

Ringwil eller Ringwilbekken var en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Denne lille elva lå i den vestre delen av Beleriand.
Elva hadde sitt opphav i åsene rundt Nargothrond, og fløt nord for den skulte byen helt til den fløt inn i elva Narog.
Der hvor Ringwil møtte Narog ble det bygd en hemmelig dør, som ble brukt av Lúthien for å unnslippe da Celegorm og Curufin holdt henne fanget.
Celon

Celon var en elv fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Den lå i den vestre delen av Øst Beleriand. Celon hadde sitt opphav i åsene nedenfor Himring og Meadhros grensemark, og fløt mot sørvest like forbi skogen Nan Elmoth. Så slutten den seg til elva Aros, som siden fløt østover og inn i Aelin-Uial.