jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Urubú-tegnspråk

Urubú-tegnspråk er et tegnspråk brukt i et lite samfunn av brasilianske indianere i staten Maranhão. Lingvisten Jim Kakamasu observerte i 1968 at 7 av de 500 personene i samfunnet var døve. Denne relativt høye andelen døve (én døv per 75. hørende) har ført til at både døve og hørende medlemmer av samfunnet bruker tegnspråket, og at de fleste hørende barn vokser opp med både talespråket og tegnspråket.
Merkverdige kjennemerker ved Urubuú-tegnspråket er at den bruker OSV-ordstilling, og at det plasserer fortiden «foran» brukeren, og fremtiden bak ham, i likhet med japansk tegnspråk, og i motsetning til tegnspråk av europeisk opphav, inkludert amerikansk tegnspråk, auslan og nyzealandsk tegnspråk. Kyle & Woll (1985) hevder at dette representerer en verdensoppfattelse der fortiden er noe som er synlig, mens framtiden er ukjent.
Grammatisk modus angis ved ansiktsuttrykk, som å åpne øynene mere og stramming av øyemuskler. Spørsmål merkes ved et spørsmål-tegn før eller etter spørsmålet, beskrevet som «en bevegelse av pekefingeren mot mottakeren med en lett vridning i håndleddet».


== Se også ==
Al-Sayyid-beduintegnspråk
Providencia-tegnspråk
Martha's Vineyard-tegnspråk
Adamorobe-tegnspråk


== Litteratur ==
Kakumasu, Jim (1968), «Urubu Sign Language» i International Journal of American Linguistics.
Kakamasu, Jim (1978), «Urubú Sign Language» i Aboriginal sign languages of the Americas and Australia.
Ferreiro-Brito, L. (1993), A Comparative Study of Signs for Time and Space in Sao Paulo and Urubu-Kaapor Sign Language
Kyle, J.G. & B. Woll (1985), Sign Language: The Study of Deaf People and Their Language
Futunaisk

«Futunaisk» kan også referere til Futuna.Futunaisk er et polynesisk språk som tales på øya Futuna i den franske øygruppa Wallis og Futuna i Stillehavet. Futunaisk blir talt av 3 600 mennesker på Futuna, samt 3 000 migrantarbeidere på Ny-Caledonia.


== Referanser ==
Soqotri

Soqotri eller Sokotri (arabisk: اللغة السقطرية) er et semittisk språk som snakkes av den innfødte befolkningen på øygruppa Sokotra (inkludert øyene Abd al Kuri og Samhah) utenfor sørkysten av Jemen. Språket er et av de moderne sørarabiske språkene.
De som snakker soqotri, eller, riktigere, sokotri bor på sine øyer, men også De forente arabiske emirater, Oman, og noen få andre arabiske stater, men sjelden på fastlandet i Jemen. Språket har i sin historie vært isolert fra det arabiske fastlandet. Vanlig arabisk blir også snakket i en dialektform på Soqotra.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Militarev, Alexander: Semitic Language Tree with Soqotri modern classification
Leslau, Wolf (1938): Lexique Soqotri (sudarabique moderne) avec comparaisons et explications étymologiques. Paris: Klincksieck
Bittner, Maximilian (1918): Charakteristik der Sprache der Insel Soqotra i: Anzeiger der philosophisch-historischen Klasse der kaiserlichen Akademie der Wissenschaften in Wien. Wien, Nr. VIII
Müller D.H. (1902): Die Mehri – und Soqotri – Sprache. Volume I: Texte. Südarabische Expedition, Band IV. Kaiserliche Akademie der Wissenschaften in Wien. Wien: Alfred Hölder
Müller D.H. (1905): Die Mehri – und Soqotri – Sprache. Volume II: Soqotri Texte. Südarabische Expedition, Band VI. Kaiserliche Akademie der Wissenschaften in Wien. Wien: Alfred Hölder
Müller D.H. (1907): Die Mehri – und Soqotri – Sprache. Volume II: Shauri Texte. Südarabische Expedition, Band VII. Kaiserliche Akademie der Wissenschaften in Wien. Wien: Alfred Hölder
Wagner, E. (1953): Syntax der Mehri-Sprache unter Berucksichtigung auch der anderen neusudara bischen Sprachen. Akademie-Verlag(Berlin).
Wagner, E. (1959): «Der Dialect von Abd-al-Kuri» i: Anthropus 54, s. 475-486.
Agafonov, Vladimir (2006–2007): «Temethel as the Brightest Element of Soqotran Folk Poetry» i: Folia Orientalia, bind 42/43, 2006/07, s. 241–249.


== Eksterne lenker ==
Ethnologue entry for Soqotri
Soqotri-språket hos al-bab.com
Soqotri-språket hos E-Paranoids
En bibliografi med en liste på Soqotri hos the Royal Botanic Garden Edinburgh website
RBGEs oppgradert Soqotra-bibliografi til 2009 med ytterligere språkreferanser
RBGE Soqotra Bibliography: hos RBGE og Friends of Soqotra Org
Soqotri, to brødre med fortelling og med transkripsjon med latinske bokstaver, MP3
Mehri

Mehri eller mahri er et semittisk språk talt av minoriteter øst i Jemen og vest i Oman, og er en rest av en gammel innfødt språkgruppe som ble talt sør på Den arabiske halvøya før arabisk spredte seg med islam i det sjuende århundre. Mehri blir i dag også talt i Kuwait av gjestearbeidere som opprinnelig kommer fra disse områdene. Brukerne av mehri er stammen mahra. 
På grunn av at arabisk dominerer i dette området, samt at de fleste mehri-talere også snakker arabisk flytende, står mehri i fare for utryddelse. Det er primært et talespråk med lite litteratur, og det er nesten ingen lese- og skriveferdigheter i språket blant språkets brukere.
Lingvistisk sett klassifiseres språket som et sørarabisk språk (ikke relatert til språket arabisk, men til halvøya) innen den sørsemittiske gruppa (som også inneholder bl.a. amharisk i Etiopia) som igjen er del av de semittiske språkene, som er del av den afroasiatiske språkfamilien. Mehri har 70 643 brukere i Jemen, 50 763 i Oman og 14 358 i Kuwait. 


== Referanser ==
Yaghnobi

Yaghnobi eller yagnobi er et østlig iransk språk som tales av yaghnobene i en høytliggende dal ved elva Yaghnob i Tadsjikistan. Språket antas å være en direkte etterfølger av sogdisk, og har ofte i akademisk litteratur blitt kalt ny-sogdisk.
De fleste brukere av yaghnobi snakker også tadsjikisk. Yaghnobi blir for det meste brukt for dagligdags kommunikasjon, mens tadsjikisk brukes av yaghnobene for forretninger og formelle transaksjoner.
Det er to hoveddialekter av språket, vestlig og østlig, som skiller seg mest fra hverandre når det gjelder fonetikk (i motsetning til ordforråd). For eksempel er den historiske *θ blitt til t i vestlige dialekter, og s i østlige dialekter; f.eks. met/mes («dag», fra sogdisk mēθ). Vestlig ay tilsvarer østlig e, f.eks. wayš/weš («gress», fra sogdisk wayš eller wēš). Andre dialektforskjeller omfatter verbalendringer og noen ordforrådforskjeller.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Red Book of the Peoples of the Russian Empire
Beja

For byen, se Beja (Portugal)Beja (også kalt bedawi) er et afroasiatisk språk som snakkes ved sørkysten av Rødehavet av nomadefolket bejaene, i deler av Egypt, Eritrea og Sudan. Beja anses normalt som et kusjittisk språk, men ulike forskere, f.eks. Robert Hetzron (1980) har argumentert for at det utgjør en egen gren av afroasiatiske språk. Beja er et begrenset tonespråk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
ياربُ تِكْوكْوه, ei nettavis på beja
Grammatikk for beja (på arabisk)
Ewe

Ewe er et kwa-språk som tales av rundt tre millioner mennesker av ewe-folket i Ghana, Togo og Benin. Ewe er del av en språkbunt av språk som også er i slekt, gbespråka, som blir snakka fra øst i Ghana til vest i Nigeria. Andre gbe-språk er blant annet fon og aja. Ewe er, som andre gbespråk, et tonespråk.
Ewe er et av de best dokumenterte språka i Afrika, delvis på grunn av arbeidet til Diedrich Hermann Westermann, som publiserte mange ordbøker og grammatikker over ewe og flere andre gbe-språk. Andre lingvister som har undersøkt ewe er blant annet Gilbert Ansre (tone, syntaks), Hounkpati B. Capo (fonologi, fonetikk), Herbert Stahlke (morfologi, tone), Roberto Pazzi (antropologi, leksikografi), Felix K. Ameka (semantikk, kognitiv lingvistikk) og Alan Stewart Duthie (semantikk, fonetikk). 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Assamese - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).
Referanser for ewe fra UCLA
Svati

Svati (svati: siSwati) er et bantuspråk som tales av rundt 1,7 millioner mennesker i Eswatini (der befolkningen domineres av swazifolket), Sør-Afrika og Lesotho. Språket er offisielt i Eswatini (sammen med engelsk) og Sør-Afrika (sammen med ti andre språk).


== Referanser ==
Assamesisk

«Assamesisk» kan også referere til Assam.Assamesisk er et indoarisk språk som hovedsakelig tales i delstaten Assam i India, samt i delstaten Arunachal Pradesh og i Bangladesh og Bhutan. Det er det østligste indoeuropeiske språket, og tales av over 15 millioner mennesker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Assamese - UCLA Language Materials Project, University of California Los Angeles (UCLA).
The Assamese Language and Literature
Fijiansk

«Fijiansk» kan også referere til Fiji.Fijiansk er et oseanisk språk som snakkes på Fiji, og er offisielt språk der. 350 000 mennesker på Fiji snakker fijiansk, hvilket er under halvparten av befolkninga, men det er 200 000 mennesker til som har det som fremmedspråk. Fijiansk ble offisielt språk på Fiji med grunnloven fra 1997, sammen med engelsk og hindustani. Fijiansk er et VOS-språk («Elsker deg jeg»).


== Referanser ==
Shipibo

Shipibo er et panoansk språk som blir talt av omtrent 26 000 mennesker i Peru. Det er fire dialekter av shipibo: conibo, shitibo, pisquibo og shipibo.


== Referanser ==
Gileki

Gileki er et iransk språk som tales i provinsen Gīlān i Iran, ved kysten av Kaspihavet. Språket er nært beslekta med manzandarani, og er også i slekt med zazaisk som snakkes i østlige Tyrkia. De fleste gileki-talende snakker persisk som andrespråk.


== Referanser ==
Miskito (språk)

Miskito er et misumalpaspråk som tales av folkegruppa miskitoer nord i Nicaragua, spesielt i regionen Región Autónoma del Atlántico Norte, og øst i Honduras. Miskito fungerer som handelsspråk i det karibiske kystområdet, og snakkes også av ikke-miskitoer.


== Referanser ==
Garder kirke

For Garder kirke i Nordre Land, se Østsinni kirkeGarder kirke er en langkirke fra 1881 i Vestby kommune, Viken fylke. Den ligger i Garder sogn i Søndre Follo prosti.
Byggverket er i tre og har 175 plasser. Altertavlen er malt av Christen Brun etter kopi av Adolph Tidemands alterbilde «Kristus i skyen» i Tyristrand kirke.


== Eksterne lenker ==
Sigrid og Håkon Christie: Garder kirke i «Norges kirker»
(no) «Garder kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Vestby kirkelige fellesråd
«Garder kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Olav Tuelo Johannesen

Olav Tuelo Johannesen (født 23. februar 1984 i Larvik) er en norsk fotballspiller med botswansk herkomst. Han spiller for Kongsvinger etter å ha vært en kort periode i Start.
Han ble solgt fra Kongsvinger til Start i august 2011 for en halv million kroner. I desember 2011 kom han gratis tilbake som bosmannspiller.
Johannesen har tidligere spilt for Larvik Turn. Olav Tuelo spiller spiss, men han kan også spille offensiv midtbane. For Sandefjord Fotball har han totalt spilt 89 seriekamper og 11 cup-kamper, og i seriekampene han har spilt har han skåret 33 mål. 
Sommeren 2006 ble han lånt ut til Adeccoligaklubben Bodø/Glimt som erstatning for deres toppscorer Håvard Sakariassen, som ble solgt til Bryne. Her spilte han flere kamper for deres A-lag, og Johannesen scoret i debuten for Glimt borte mot Moss den 23. juli 2006. Etter bare noen få mål i høstsesongen gikk han tilbake til Sandefjord, dette til tross for at Glimt hadde opsjon på kjøp. 
Den 31. august 2007 ble det klart at Tuelo Johannesen skulle spille på utlån for Hamarkameratene ut sesongen for at Ham-Kam skulle forsterke stallen ved mulig skade på Oluwasegun Abiodun samt for at han fra Sandefjords ståsted skulle få verdifull kamptrening. Den 25. november 2007 skrev han under på en toårskontrakt med Kongsvinger og gikk gratis fra Sandefjord på en bosmanovergang.Johannesen gikk til Start 1. august 2011.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
– Tuelo Johannesens spillerprofil hos kil.no
Hvitsten kirke

Hvitsten kirke er en langkirke fra 1903 i Vestby kommune, Søndre Follo prosti i Viken fylke.
Byggverket er i tre og har 172 plasser. Arkitekt for kirken var Harald Sundby.


== Eksterne lenker ==
(no) «Hvitsten kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Hvitsten kapell i «Norges kirker»
Vestby kirkelige fellesråd
«Hvitsten kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Gjøvdal kirke

Gjøvdal kirke er en langkirke fra 1803 i Åmli kommune, Agder fylke.
Byggverket er i tømmer og har 200 plasser.
Det stod opprinnelig ei stavkirke på stedet, som var bygget på 1100-1200 tallet. Denne ble revet våren 1803 før den eksisterende kirken ble oppført.


== Litteratur ==
Sundtoft, D.S. (1953). Gjøvdal kyrkje gjennom tidene. Eit minneskrift. Gjøvdal sokneråd. 
Nenseter, Bjarne (1992). «Gjøvdals kyrkje». På kirkevandring i Aust-Agder. Arendal: Kilden forlag. s. 58-59. ISBN 82-7627-003-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 480. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Gjøvdal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Åmli kyrkjelege fellesråd
«Gjøvdal kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Tovdal kirke

Tovdal kirke er en langkirke fra 1820 i Åmli kommune, Agder fylke. Kirken ble formelt innviet først i 1827.
Byggverket er i tømmer og har 105 plasser.


== Malingstriden ==
Tovdal kirke ble landskjent på 1960-tallet da det pågikk en lokal konflikt om hvilken farge kirken skulle ha. Saken endte med at kirken ble malt hvit i 1964.


== Litteratur ==
Rudjord, Kåre (1998). Vesle vakre Tovdal kyrkje. Åmli historielag og Åmli mållag. ISBN 82-90970-15-3. 
Nenseter, Bjarne (1992). «Tovdal kyrkje». På kirkevandring i Aust-Agder. Arendal: Kilden forlag. s. 60-61. ISBN 82-7627-003-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 480. ISBN 82-7527-022-7. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Åmli kyrkjelege fellesråd
(no) «Tovdal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Tovdal kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Kjendisjakten

Kjendisjakten var en norsk direktesendt TV-quiz som gikk på TV 2 fra 2004 til 2005. Programmet ble ledet av Barbro Fagerbakk og Pia Haraldsen. Jannecke Weeden var programleder til hun ble erstattet av Haraldsen i 2005. To gjester i studio konkurrerte, pluss innringere. Temaet var kjendiser.  Vinnerne fikk pengepremier i størrelsesorden 30 000 til 100 000 kroner. Programmet ble sendt mandag til fredag, på formiddager, like etter God morgen Norge.Kjendisjakten ble vinteren 2006 erstattet med Frokostquiz, en «allmennquiz» med kategorier som historie, politikk, litteratur og geografi.


== Referanser ==
Bellshill

Bellshill (skotsk-gælisk: Cnoc a' Chluig; skotsk: Bellshull) er en by i North Lanarkshire i Skottland som ligger rundt tre km nord for Motherwell. Bellshill har har siden 1996 har den vært en del av Storbyen Glasgow. Folketallet er for 2020 beregnet til 19 700 innbyggere.


== Historie ==

De tidligste funnene av bosettinger ligger ved en landsby som heter Belmill og stedsnavnet ble nedtegnet på et kart av den skotske kartografen Timothy Pont i 1654. Navnet kan også sees på et annet kart, som ble avledet fra Ponts arbeid, laget av den nederlandske kartografen Joan Blaeu hvor stedet heter «Belmil». Landsbyen besto av en rekke boliger for steinbruddarbeidere og var eid av en Mr. Bell, som også eide steinbruddet sør for Belmill. Etter at steinbruddet ble nedlagt forsvant landsbyen og ny bosetting ble opparbeidet ved Crossgates, som lå like ved. Rundt 1810 tok denne bosettingen navnet Bellshill, som fortsatte å vokse og dermed slukte tettsteder i nærheten som Black Moss og Sykehead.
Rundt 1870 ble Bellshill rammet betraktelig av infeksjonssykdommer. I 1917 begynte sykehuset å spesialisere seg til et morskapssykehus, som det første i Lanarkshireområdet, med nye morsskapsfløyer som ble åpnet i 1958 og 1962. Dette sykehuset ble fødested for en rekke prominente personer, som politikeren Robin Cook, fotballspilleren Ally McCoist og sangeren Sheena Easton. Dette sykehuset ble for øvrig stengt i 2001 og revet i 2003 for å gjøre plass til nye boligprosjekter.


== Musikk ==
Bellshill har et rikt musikkliv, særskilt siden midten av 1980-tallet. Band som Soup Dragons, BMX Bandits og Teenage Fanclub satte Bellshill på kartet som et berøringspunkt for indierock i Skottland. Musikkscenen, kjent som Bellshill Sound eller Bellshill Beat, ble feiret av den innflytelsesrike DJen John Peel i Channel 4 TV-serien Sounds Of The Suburbs. Bellshill fortsetter å produsere respektert og innflytelsesrik uavhengig popmusikk, med medlemmer av Mogwai og De Rosa som kommer fra byen. Sheena Easton var også fra byen, og gikk på Bellshill Academy.
Rundt 1850 ble det funnet store kull– og jernforekomster i nærheten noe som gjorde at flere gruver/brudd ble åpnet. Dette gjorde igjen at byen vokste betraktelig, og flere innvandrere ble fristet til byen, spesielt fra Litauen. Det ble også bygget flere jernbanestasjoner i området, inkludert Mossend, Fallside og Bell Cross.


== Kjente personer fra Bellshill ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bellshill – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisiell populasjonsdata fra 2001
Byer og tettsteder i Monklands-området
Herefoss kirke

Herefoss kirke er en åttekantet kirke fra 1865 i bygda Herefoss i  Birkenes kommune, Agder fylke. Byggverket er i tømmer og har 200 plasser. Herefoss kirke ble vigslet av biskop Jacob von der Lippe 11. oktober 1865. Den har store vinduer og fremtrer lys, enkel og stilren. Arkitekt var Jacob Wilhelm Nordan.
Herefoss ble opprettet som eget prestegjeld i 1875. Herefoss tilhører i dag Birkenes prestegjeld. 
Dette er den tredje kirken på stedet. De to tidligere kirkene lå nærmere Herefossfjorden, men stedet var utsatt for flom kirken ble flyttet lengre fra vannet. Byggmester var Mikkel Mortensen. Kirken ble omfattende restaurert til hundreårsjubileet.


== Altertavle ==
Altertavlen fra 1634 har to etasjer i samme bredde og sidefløyer. Den er 2,40 meter høy og 2,47 meter bred, laget av eik og furu. I de øvre bildene sees Adam som klynger seg til korset, et menneske med et anker og en due og et menneske som holder fast i et kors. I midtfeltet er det skrevet inn flere bibelvers. Nederst på altertavlen er det et bilde av Nattverden omrammet av nattverdberetningen i tekst. Man kjenner ikke kunstneren, men årstallet er malt i et av feltene på tavla. Opprinnelig har altertavlen stått i Oddernes kirke, man antar at den kom til Herefoss kirke i begynnelsen av 1700-tallet.


== Litteratur ==
Herefoss kyrkje: festskrift til hundre års høgtida 1965. Kristiansand: Fædrelandsvennens trykkeri. 1965. 
Nenseter, Bjarne (1992). «Herefoss kyrkje». På kirkevandring i Aust-Agder. Arendal: Kilden forlag. s. 84-85. ISBN 82-7627-003-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 470. ISBN 82-7527-022-7. 
Øverland, Olava og Mellin, Bo Aje (1995). Våre altertavler. Oslo: Det Norske Samlaget. s. 110-111. ISBN 82-521-4500-0. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norsk nettskole
(no) «Herefoss kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Herefoss kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Irving Baxter

Irving Knot Baxter (født 25. mars 1876, død 13. juni 1957) var en amerikansk friidrettsutøver.
Baxter ble olympisk mester to ganger 1900 i Paris, han vant både høyde- og stavhopp. Han kom på andreplass i tre øvelser, høyde uten tilløp, stille lengde og tresteg uten tilløp.


== OL-medaljer ==
1900  Paris –  Gull i friidrett, høydehopp  USA
1900  Paris –  Gull i friidrett, stavsprang  USA
1900  Paris –  Sølv i friidrett, høyde uten tilløp  USA
1900  Paris –  Sølv i friidrett, lengde uten tilløp  USA
1900  Paris –  Sølv i friidrett, tresteg uten tilløp  USA


== Eksterne lenker ==
(en) Irving Baxter – Olympics.com 
(en) Irving Baxter – Olympic.org 
(en) Irving Baxter – Olympedia 
(en) Irving Baxter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Irving Baxter – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Irving Baxter – Track and Field Statistics
Vegusdal kapell

Vegusdal kapell er en langkirke fra 1974 i Birkenes prestegjeld i Birkenes kommune, Agder fylke. Byggverket ligger ved Fv42, er i tre og har 80 plasser.
Kapellet står på det gamle kirkestedet som var i bruk frem til 1867, da den nye kirken på Engesland ble innviet. Grunnen tilhørte i sin tid gården Vegusdal.
På stedet har det så vidt man kjenner til, stått to tidligere kirker. En stavkirke antas å ha blitt oppført på 1100- eller 1200-tallet. Fra den stammer en portal med motiver fra sagaen om Sigurd Fåvnesbane som i dag er å finne i Universitetets Oldsaksamling. Kirke nummer to var en laftet langkirke uten tårn og sakristi, muligens oppført i 1552. Kirkeklokken hang i våpenhuset, og det var en lydglugg i vestveggen.
Da så Engesland fremstod som bygdas sentrum, ble kirkestedet flyttet, og gamlekirken ble revet året etter at den nye kirken ble tatt i bruk. Drøyt hundre år senere ble det imidlertid oppført et nytt kirkebygg på det gamle kirkestedet. Kapellet ble tegnet av Bjørn Schoder fra Kristiansand og oppført under ledelse av Olav Tomander. Det fortelles at bygdefolket deltok med stor dugnadsinnsats, og kapellet ble innviet høsten 1974. Det er en enkel langkirke med takrytter i vest. Koret i øst er litt lavere og smalere enn resten av bygningskroppen.
Altertavlen er et knyttet teppe utført av Olava Buli etter tegninger av Else Marie Jakobsen. Kapellet har også et krusifiks fra stavkirken samt en kopi av den gamle stavkirkeportalen. Kirkeklokken er fra 1903, da den ble innkjøpt og hengt i et klokkehus på kirkegården, som ser ut til å ha vært i mer eller mindre kontinuerlig bruk selv etter at kirkestedet ble flyttet. Som orgel brukes et harmonium fra 1916 som har vært brukt i kirken på Engesland.


== Litteratur ==
Nenseter, Bjarne (1992). «Vegusdal kyrkje». På kirkevandring i Aust-Agder. Arendal: Kilden forlag. s. 88-89. ISBN 82-7627-003-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Vegusdal kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 470. ISBN 82-7527-022-7. 
Oppslag utenfor kapellet


== Eksterne lenker ==
Vegusdal stavkirke hos Norsk nettskole
Vegusdal gamle kirke hos Norsk nettskole
Vegusdal kapell hos Norsk nettskole
«Vegusdal kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Vegusdal kirke

Vegusdal kirke er en korskirke fra 1867 på Engesland i Birkenes kommune, Agder fylke som tilhører Birkenes prestegjeld. Byggverket er i tre og har 350 plasser.
Vegusdal har hatt kirke siden middelalderen, og det gamle kirkestedet er ved gården med samme navn. Der stod det to forskjellige kirker før man valgte å flytte kirkestedet til Engesland, som fremstod som bygdas sentrum, og oppføre en ny kirke. I 1974 ble så Vegusdal kapell oppført på det gamle kirkestedet, som var blitt holdt i hevd i mellomtiden.
Vegusdal kirke ble tegnet av Conrad Fredrik von der Lippe, oppført i 1866–67 under arkitekt Schauffert fra Arendal og innviet av biskop Jacob von der Lippe (arkitektens far) den 23. juni 1867. Denne korskirken har en noe uvanlig form ved at saltaket over skipet fortsetter ned over tverrskipet som om det skulle være en langkirke. For øvrig har kirken innslag av romanske og gotiske stiltrekk. Den har vesttårn, og koret i øst er smalere og lavere enn resten av bygningskroppen.
Dagens altertavle kom til i 1920 og har et bilde som er malt av Lars Osa. Bildet viser Jesus og Peter på Genesaretsjøen idet Jesus strekker ut hånden for å redde Peter. Under bildet finner vi Peters ord: «Herre, frels meg!» Den romanske klebersteinsdøpefonten er overført fra de tidligere kirkene og antas å være laget i verkstedet ved Stavanger domkirke på 1100-tallet. Dåpsfatet i messing er fra 1400- eller 1500-tallet. Orgelet har 12 stemmer (2 manualer og pedal) og er fra 1968.
Kirkegården måtte dreneres før den kunne tas i bruk rundt 1938–39. I mellomtiden ble det brukt en kirkegård ved Haugvadbakken, rundt 500 meter unna.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nenseter, Bjarne (1992). «Vegusdal kyrkje». På kirkevandring i Aust-Agder. Arendal: Kilden forlag. s. 86-87. ISBN 82-7627-003-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Vegusdal kirke, Engesland». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 470. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Norsk nettskole
(no) «Vegusdal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Vegusdal kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.