jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jens Kjeldsen

Jens Elmelund Kjeldsen (født 1967) er en dansk-norsk medieviter og kommunikasjonsrådgiver. Han er ansatt som professor i retorikk og visuell kommunikasjon ved Universitetet i Bergen. Han har utgitt flere bøker om retorikk    
Kjeldsen har en mastergrad i retorikk fra Københavns Universitet. Hovedfagsoppgaven handlet om politiske fjernsynsdebatter. I 2002 tok han en doktorgrad om visuell retorikk ved Universitetet i Bergen. I denne forsøker han å vise at den verbale retorikken også er en visuell disiplin og at bildekunsten er en retorisk disiplin. Avhandlingen diskuterer også hvilken makt og påvirkningskraft bilder har. Avhandlingen konkluderer med at vi også argumenterer med bilder, og illustrerer hvordan man benytter bilder og visuelle uttrykk i holdningskampanjer og politiske valgkamper.Han startet yrkeskarrieren som forskerassistent ved Universitetet i Bergen i 1994. Han var han assistent-professor fra 2002 til 2004 og førsteamanuensis i retorikk 2005 til 2007. Han har siden 2008 hatt stillingen som professor i retorikk ved Institutt for informasjons- og medievitenskap, Universitetet i Bergen. Det kan nevnes at han fra 2008 til 2014 hadde en mindre delstilling som professor i retorikk ved Södertörns högskola i Sverige.Hans kompetansefelter er retorikk, argumentasjon, debatt, medievitenskap, politisk kommunikasjon, visuell kommunikasjon og publikumstudier.Kjeldsen har utgitt flere bøker om retorikk. Blant annet Retorikk i vår tid (2006) hvor han trekker frem eksempler fra norsk offentlighet og populærkultur, og presenterer sentrale retoriske perspektiver på kommunikasjon og språklige virkemidler. I Hva er retorikk? (2014) forsøker han redegjøre for hva retorikk er, og hvorfor retorisk innsikt og evne ikke bare er et vesenstrekk ved mennesket, men også en forutsetning for det gode samfunnet.I 1996 var han en av tre grunnleggere av Rhetorica Scandinavica, som er tidsskriftet for skandinavisk retorikk-forskning Han har gjennom mange år fungert som hovedredaktør for tidsskriftet. Han leder og eier konsulentselskapet Kjeldsen Kommunikasjon. Han er også stifter og tidligere leder av den europeiske organisasjonen Rhetoric Society of Europe.Han har også vært en formidler i offentligheten. Blant annet så har han hatt fast valgkampspalte i Bergens Tidende og vært fast deltaker radio- og fjernsynsprogrammer som Språkteigen, MedieMenerne og SVEIP.


== E-post-saken ==
Han fikk mye medieomtale i 2005 da en av hans eposter til statsminister Jens Stoltenberg kom på avveier og i hendene på et medlem i Frp. E-posten inneholdt et notat der han gir råd til Ap om hvordan partiet retorisk skulle takle Fremskrittspartiet. Kjeldsen fremsto som en "upartisk" forsker innen retorikk da han i Aftenposten kommenterte to TV-sendte debatter mellom Jens Stoltenberg (Ap) og Siv Jensen (Fr.P.). Men rett etter fremkom det, via en feilsendt e-post, at Kjeldsen allerede var engasjert av Arbeiderpartiet for å hjelpe partiet i politiske debatter med Fremskrittspartiet.


== Referanser ==
Kurt Foss

Kurt Foss (født 1. januar 1925 i Bergen, død 17. oktober 1991) var en norsk komponist, sanger og revyartist. 
Sammen med Reidar Bøe utgjorde Kurt Foss på 1940-, 50- og 60-tallet duoen Radiofantomene. Duoen platedebuterte i 1947 med en oversatt versjon av den danske Grønlandsvisen. I 1950 utgav de deres mest kjente vise Blåveispiken, med tekst av Arne Paasche Aasen, som solgte i 100 000 eksemplarer. Siden kom både elleville humorlåter og finstemte viser, deriblant «Tre yndige små mus», med musikk av Kristian Hauger, i 1950, «Nordlandsnetter» sammen med Jens Book-Jenssen i 1952, «Det ringer, det ringer» i 1953, «Kallen og katten» i 1954, som var én av flere tonsettinger av Jakob Sandes dikt, og «De nære ting» i 1951, også den med tekst av Arne Paasche Aasen. 
Etter at Reidar Bøe gikk bort i 1969, trivdes han ikke så godt i rampelyset som tidligere. I årene som fulgte fungerte han blant annet som inspisient i noen av teatrene i Oslo. Men han opptrådte også en del i 1970-, og 80-åra. I starten opptrådte han sammen med kona, artisten Torhild Lindal, senere også med andre – Jon Eikemo var en av samarbeidspartnerne. 
Han ble tildelt Gammleng-prisen i klassen veteran i 1986. I 1989 flyttet han tilbake til hjembyen Bergen, hvor han bodde inntil sin bortgang, 17. oktober 1991 i en alder av 66 år. I 2004 kom den første CD-utgivelsen med Radiofantomene, utgitt av Arne Bendiksen Records AS. Samleplate nummer 2 kom i august 2005, og en tredje plate med tonesatte dikt, skrevet av Jakob Sande kom i november 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kurt Foss på Discogs 
(en) Kurt Foss på MusicBrainz
Eske Bille

Eske Bille (født ca. 1480, død 9. eller 11. februar  1552) var en dansk diplomat, rikshovmester og lensherre. Han var sønn av Peder Bille og Anne Knudsdatter Gyldenstierne.
Eske Bille var fra 1510 til 1514 lensherre på Københavns slott, og deretter ble han lensherre på Hagenskov på Fyn. Han kom tidlig på kant med den selvrådige bondebefolkningen i Båg herred og dermed også med Christian II, som til slutt tok lenet fra ham. Frederik I gav ham lenet tilbake, og han ble tatt opp i det danske riksrådet i 1523. I 1529 ble han sendt til Bergen som lensherre for å sikre Norges forbindelse med Danmark under de urolige forholdene. Eske opptrådte med fasthet i denne stillingen, overfor både kong Christian IIs tilhengere og erkebiskop Olav Engelbrektsson i Trondheim, som han søkte å knytte til Danmark. Stillingen ble farligere etter kong Frederiks død. Det lyktes ham likevel å fastholde besittelsen av Bergenhus slik at det norske riksrådet kun fikk råde over festningen inntil en ny konge var på plass. Da han ville dra til det avtalte kongevalg i Danmark i juni 1534, ble han tatt til fange i Øresund av et orlogsfartøy fra Lübeck, som følge av at den såkalte grevefeiden hadde brutt ut.
Inntil november 1535 måtte han oppholde seg i et slags fangenskap. Slik forholdene var, var han ikke lenger bundet av sine troskapsløfter. Etter et møte med Christian III i Danmark vendte Eske Bille tilbake til Norge for å virke for den nye kongen. Christian III hadde på dette tidspunktet tatt så godt som hele Danmark i besittelse. Men da Eske Bille ville dra til Trondheim for å delta i en herredag som erkebispen hadde utskrevet, ble han fanget underveis av erkebispens folk og atter holdt i fangenskap i lang tid, mens erkebispens folk forgjeves prøvde å overta Bergenhus. Eske ble igjen løslatt mot å forplikte seg til å overdra Bergenhus til det norske råd, men personlig hyllet han Christian III på samme måte som den sønnafjelske riksrådsfløyen hadde gjort. Han fortsatte energisk å fremme Christian IIIs interesser, inntil erkebispen i 1537 måtte forlate Norge, som på det tidspunktet var blitt nært knyttet til Danmark.
Da Eske Bille kom tilbake til Danmark i 1537 hadde reformasjonen allerede blitt gjennomført der i landet. Hans egen bror, biskop Ove Bille, var satt i fengsel. Selv om Eske Bille selv var katolsk, møtte han mye velvilje fra Christian III og fikk meget betydelige stillinger. Ved kroningen i 1537 ble han slått til ridder. Han deltok i 1538 i fyrstemøtet i Braunschweig, og senere i forskjellige viktige diplomatiske utsendelser. I 1547 ble Eske Bille rikshoffmester, en stilling som han beholdt til sin død.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Eske Bille, fra Dansk biografisk lexikon (dansk)
Brasils deltagelse under første verdenskrig

Brasils deltagelse under første verdenskrig er et lite men viktig kapittel i Brasils historie.


== Nøytral ==
Den første brasilianske posisjonen under den første verdenskrigen ble støttet av Haag-konvensjonen som ble bekreftet av Brasil den 4. august 1914. Landet vedholdt dermed sin status som et nøytralt land. Relasjonene mellom Brasil og Tyskland ble derimot forstyrret av følgende fakta; Tyskland sin krigsdeklarasjon mot nøytrale land ved å hevde sin rett over havene, bruk av nasjonale havner for forsyninger til tyske krigsskip under dekke av å være handelsskip, opphissing til arbeidsstreiker samt forsøk på mobilisering av tyske kolonier på brasiliansk jord.


== Situasjonen forverres ==
Situasjonen ble betraktelig forverret med den tyske bombingen i brasilianske vann av handelsskipene «Paraná», «Tijuca», «Guaíba», «Acari», «Macau», «Lapa» og «Tupi». Den 5. april 1917 ble det brasilianske dampskipet D/S «Paraná», som navigerte i henhold til nøytrale land sine retningslinjer, torpedert av en tysk ubåt. Den 11. april brøt dermed Brasil diplomatiske relasjoner med tyskerne og den 20. mai ble skipet «Tijuca» torpedert nær den franske kysten. De følgende månedene tok den brasilianske regjeringen beslag i 42 tyske skip som befant seg i brasilianske havner, som en krigserstatning.


== Brasil erklærer krig ==
Et av de arresterte skipene, lasteskipet «Macau», ble torpedert av en tysk ubåt den 23. oktober 1917 nær den spanske kysten og kapteinen ble tatt til fange. Stemningen mot Tyskland ble nå så forverret at Brasil erklærte krig mot den tyske alliansen den 26. oktober 1917.


== Brasil går inn i krigen ==
En intens nasjonalistisk bevegelse som fremhevet den «gloriøse brasilianske innstillingen om å hjelpe sine allierte» ble satt i gang. Monteiro Lobato var en av kritikerne til denne nasjonalismen som ifølge ham tok bort oppmerksomheten fra landets interne problemer.


=== Brasils marine ===
Åpningen av de brasilianske havnene for allierte enheter og Brasils overtagelse av patruljering i Sør-Atlanteren ved den brasilianske marinen var en av de første støtteaksjonene landet kom med til sine allierte. Den brasilianske marinens krigsinnsatsstyrke, under kommando av kontreadmiral Pedro Max Fernando de Frontin, ble innlemmet i den britiske skvadronen.


=== I Europa ===
Brasils militære medvirkning på europeisk jord var av liten grad. Det ble sendt en gruppe flygere fra marinen i 1918 som tidligere hadde sin opplæring fra Europa, samt en del offiserer fra hæren som ble innlemmet i de internasjonale styrkene. Et sanitetsforband ble også sendt for å opprette et sykehus. Blant disse var det 92 leger, hvorav ti var militære og resten var krigsmobiliserte og frivillige. I tillegg ble det sendt en del akademikere, farmasøyter, administrativt personell og en sikkerhetsavdeling. Den medisinske hjelpen fra Brasil ble blant annet benyttet blant den franske befolkningen under en landsomfattende forkjølelsesepidemi som truet logistikken for fronttroppene.


== Etter krigen ==
Etter våpenstillstanden returnerte brasilianerne til hjemlandet og hadde enda bedre kontakt med de viktigste og sterkeste landene i verden.
Peter R. Newman

Peter R. Newman (født 1926 i Essex i England, død 1969 i England) var en manusforfatter på 1950- og 1960-tallet. Han skrev manuset for Yesterday's Enemy (1959) og historien The Sensorites for den første sesongen av Doctor Who (1964). Han led av depresjoner, noe som førte til hans død i 1969.


== Eksterne lenker ==
(en) Peter R. Newman på Internet Movie Database 
(en) Peter R. Newman på AllMovie 
(en) Peter R. Newman hos The Movie Database .
Hinsidige Bar og Grill

Hinsidige Bar og Grill er navnet på en norsk, humoristisk tegneserie av Øyvind Sveen og Ivan Emberland. Serien har gått som stripeserie med ujevne mellomrom i tegneseriebladet Larsons Gale Verden, og er også kommet i egne album.


== Setting og miljø ==
Tegneserien foregår i og omkring en bar for fiktive figurer, sagnvesener og fabeldyr. Serien åpner stort sett med følgende faste melding:

«Du tror kanskje at mytiske figurer ikke eksisterer? At slike bare er basert på overtro og tøv? Tøv! Grunnen til at vi ikke får tak i dem, er at de ikke er å få tak i. Så fort de har gjort jobben sin, bærer det nemlig rett tilbake til Hinsidige Bar og Grill...»Baren ligger på kanten av et stup, og har en egen dimensjonsportal mellom sin og den virkelige verden, der de faste figurene går fram og tilbake om det trengs.


== Figurer i serien ==
Einar Enhjørning er en rasjonell bartender som trakk seg tilbake i det han skjønte folk ikke trodde på enhjørninger lenger. Han prøver ofte å holde skikk på de andre.
Ljåen er en personifikasjon av Døden, en liten kar med svart kutte og ljå. Han er filosofisk anlagt, men gjerne med på moroa.
Nisse representerer nissene i folketroen. Han er en irritasjonens mester og ansvarlig for forsvunne sokker og trafikkaos.
Nessie er sjøormen fra Loch Ness og Seljordsvatnet. Det er egentlig en følsom og romantisk skapning med et uavklart forhold til Huldra.
Huldra er ei blond, blåøyd hulder med kuhale. Hun er romantisk anlagt, men ofte i tottene på Nessie og andre.
Jon Blund er seriens versting, amoralsk og rampete til tusen. Figuren er hentet fra de tyske dokkefilmene om Jon Blund, og han hevner seg fordi at han ble glemt i etterkant av suksessen med Jul i Skomakergata. Han snakket til å begynne med i svarte snakkebobler á la den amerikanske kultfiguren Sandman, og er en variant over samme tema.
Yeti, eller Den avskyelige snømannen, er en eksistensiell grubler som egentlig trives godt foran en peis. Enhjøringen må av og til tvinge ham ut på arbeid i det kjølige Himalaya.
Ellers opptrer Sex-spøkelset, til plage for enslige karfolk og kvinner, en fe og en varulv i mindre roller. Ved en anledning ble det også avslørt at figuren Rette Vedkommende har fast plass i baren. Han representerer en side ved norsk byråkrati, og skal aldri være å få tak i.


== Eksterne lenker ==
Hjemmesiden til Sveen & Emberland
Dmitrij Jarosjenko

Dmitrij Vladimirovitsj Jarosjenko (russisk Дмитрий Владимирович Ярошенко, født 4. november 1976 i Makarov, Sakhalin oblast) er en russisk tidligere skiskytter.
Jarosjenko debuterte i verdenscupen sesongen 1998/99 i Holmenkollen, hvor han endte på 66.-plass. Fire år senere fikk han en ny sjanse, men etablerte seg ikke på det russiske landslaget før sesongen 2005/06. Gjennombruddet i verdenstoppen kom i desember 2006, da han oppnådde to andreplasser i verdenscupløpene i Östersund (bak Ole Einar Bjørndalen). Han endte på andreplass i verdenscupen i sesongen 2007/08.
På en pressekonferanse i Sør-Korea 13. februar 2009 ble det bekreftet at han hadde levert en positiv b-prøve på EPO, som et resultat av dette ble han utestengt fra det påfølgende verdensmesterskapet i skiskyting.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dmitrij Jarosjenko – IBU 
(en) Dmitrij Jarosjenko – biathlon.com.ua 
Statistikk fra Biathlonworld
Laterna magica

Laterna magica, i forbedret utgave også kalt skioptikon, er en gammel type projeksjonsapparat. «Magiske lanterner» eller «tryllelykter» var i bruk fra 1630-tallet til rundt 1900 og ble forløperen for lysbildeframviseren og moderne film. Instrumentet består av en optisk linse og en oljelampe som projiserer bilder malt på glassplater som lysbilder på en passende skjerm.


== Historie ==
Den eldste referansen til instrumentet er fra 1671, i boka Ars Magna Lucis et Umbrae av Athanasius Kircher. På 1800-tallet var det vanlig å få besøk av reisende som holdt fremvisninger med et stort utvalg av bilder. Noen av disse hadde spesielle effekter ved at et annet bilde kunne gli eller rotere over hovedplaten. En populær fremvisning var "rotteslukeren", som viste en flokk rotter som hoppa inn i munnen til en sovende mann. Under napoleonskrigene ble briter varta opp med en slagscene mellom et britisk og et fransk skip som endte med at det franske skipet gikk ned i flammer, til jubel fra forsamlingen.
Da fotografiet ble funnet opp på 1840-tallet, kunne man etterhvert lage billigere glassplater med mer naturtro motiver. Slike lysbilder blir også kalt glassdiapositiver eller glassdias. En kunne se berømte bygg og mennesker og bilder fra fremmede land på fremvisningene. Man fikk også serier av bilder som fortalte en historie, gjerne med en lykkelig eller moraliserande slutt. De magiske lanternene og bildene de viste var mye etterspurt på 1800-tallet, men falt i popularitet da man fant opp filmen med levende bilder. Fremvisningformen har likevel overlevd gjennom moderne lysbilder og kikkertforma leketøy, solgt under produktnavnet View-Master, som kan vise fram serier av bilder mot dagslys.


== Se også ==
Camera obscura
Lysbilder
Projeksjonsapparat
Laterna magica (andre betydninger)

Laterna magica er benyttet i flere sammenhenger:

Laterna magica – en forløper til lysbildeframviser
LATERNA MAGICA – En film- og videofestival i Nordland
Laterna Magica – Et album fra 2000 med bidrag fra diverse norske artister med musikk brukt i norsk film og norsk TV.
Klutepapir

Klutepapir  eller fillepapir er trefritt papir fremstilt av tekstilfibre som lin, jute, hamp og bomull.  Da etterspørselen etter papir steg på 1800-tallet, ble cellulose som var utvunnet av trevirke den viktigste råstoffkilden for papir.
Klutepapir er solid og aldringsbestandig, og brukes til pengesedler og som dokumentpapir.
Finere, håndlagd papir kan også kalles bøttepapir, oppkalt etter det karet, bøtta, der papirmassen røres ut før den legges på rammer for tørking til ark.
Klutepapir kalles kludepapir på dansk, ragged paper på engelsk og lumpenpapier på tysk.


== Eksterne lenker ==
Klutepapir er arkivbestandig og ble brukt til å arkivere tegninger og kart fram til 1870. - Oslo kommune, byarkivet
Magdalena Gwizdoń

Magdalena Gwizdon (født 4. august 1979 i Cieszyn) er en polsk skiskytter.
Hun debuterte i verdenscupen i Östersund i 1995. I 1999 fikk hun sin første plassering blant de 10 beste.
I sesongen 2004/2005 kom hun på seierspallen for første gang med en andreplass i sprint og en tredjeplass på normaldistansen (15 km). Hennes hittil største prestasjon er seieren i sprinten under verdenscupløpene i Östersund i desember 2006.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Magdalena Gwizdoń – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Magdalena Gwizdoń på Internet Movie Database 
(en) Magdalena Gwizdoń – Olympics.com 
(en) Magdalena Gwizdoń – Olympic.org 
(en) Magdalena Gwizdoń – Olympedia 
(en) Magdalena Gwizdoń – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pl) Magdalena Gwizdoń – Polens olympiske komité 
(en) Magdalena Gwizdoń – FIS (langrenn) 
(en) Magdalena Gwizdoń – IBU 
(en) Magdalena Gwizdoń – biathlon.com.ua 
(en) Statistikk hos Biathlonworld
Anne Krigsvoll

Anne Katharine Krigsvoll (født 1957) er en norsk skuespiller som har vært ansatt ved Nationaltheatret i flere tiår. På TV har hun blant annet gjort seg bemerket i dramaserien Av måneskinn gror det ingenting (1987), mens hun på scenen har gjort seg spesielt bemerket i oppsetninger som Skammen (1998) og Meg nær (2019). På film har hun gjort seg spesielt bemerket i Kvinner i for store herreskjorter (2015).


== Skuespillerkarriere ==
Krigsvoll flyttet til Oslo i 1979 for å begynne Statens Teaterskole. Hun ble uteksaminert i 1982 og har siden bodd i Oslo.
Hun scenedebuterte i 1982 i Camino real på Nationaltheatret og har siden tolket en rekke roller ved teatret, blant annet rollen som Kassandra i Trojanerinner (1984), Petra von Kant i Petra von Kants bitre tårer, Tone i Reddet, Helen i Parken, Idun Hov i Skammen (en rolle hun mottok Heddaprisen 1999 for), Lotte i Stort og smått, Fru Bruscon i Teatermakeren, Ella Rentheim i John Gabriel Borkman, Moren i Krig, Alice i Dødsdansen, Kvinna i Skuggar, Inger i Markens Grøde, Tone i Ekteskap på vidt gap, Mor Åse i Peer Gynt, Astrid i Personer, steder og ting og En fremmed i Meg nær (som hun mottok Heddaprisen 2019 for) og Winnie i Lykkedager (2020).Hun TV-debuterte i miniserien Strindberg, et liv (1985), og spilte hovedrollen i Arild Brinchmanns miniserie Av måneskinn gror det ingenting fra 1987, basert på en bok av Torborg Nedreaas. I 2012 spilte hun den kvinnelige lensmannen Laila Hovland i komiserien Lilyhammer. I 2005 var hun programleder for NRK-serien Danseglede.Hun filmdebuterte i 1984 i Lars i porten. Hun har ellers medvirket i spillefilmer som For dagene er onde (1991),  Uro (2006) og Kvinner i for store herreskjorter (2015). Hun fikk både Kanonprisen og Amandaprisen for sistnevnte.


== Familie ==
Hun er datter av kunstneren Anders Krigsvoll, som i 33 år var tilknyttet Trøndelag Teater, og Agnes født Strømsvik.


== Utmerkelser ==
1988 Amandaprisen for sin rolle i miniserien Av måneskinn gror det ingenting i NRK Fjernsynsteateret
1999 Heddaprisen for fremragende sceneprestasjon for sesongen 1998 – 1999 med særlig vekt på rollen som Idun i Bergljot Hobæk Haffs Skammen på Nationaltheatret
2003 Gammleng-prisen i klassen skuespiller
2015 Amandaprisen i klassen beste kvinnelige biolle for sin rolle i filmen Kvinner i for store herreskjorter
2016 Kanonprisen i klassen beste birolle for sin rolle i filmen Kvinner i for store herreskjorter
2019 Heddaprisen for sin rolle i skuespiller Meg nær på Nationaltheatret


== Film og TV-oversikt ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anne Krigsvoll på Internet Movie Database 
(no) Anne Krigsvoll hos Nationaltheatret 
(no) Anne Krigsvoll hos Sceneweb 
(sv) Anne Krigsvoll i Svensk Filmdatabas 
(da) Anne Krigsvoll på Filmdatabasen 
(da) Anne Krigsvoll på danskefilm.dk 
(fr) Anne Krigsvoll på Allociné 
(en) Anne Krigsvoll på AllMovie 
(en) Anne Krigsvoll hos The Movie Database 
Anne i krigshumør (Intervju i Dagbladet, 2003)
Waldo (teknikk)

Waldo er den amerikanske sciencefictionforfatteren Robert A.Heinleins navn på en håndformet manipulasjonsmekanisme. Styringen ligger i et par hanskeformede redskaper der enhver bevegelse og kraft som blir registrert brukt, blir overført til «arbeidshendene», som kan være av størrelse fra mikroskopiske til enorme. Ved hjelp av elektronisk feedback, vil arbeideren føle hvor stor kraft som til enhver tid brukes på arbeidsstykket. Ved hjelp av elektronmikroskop eller stereoskopisk TV kan arbeidet styres ved hjelp av synet.
Navnet ble innført i en short- story i  1950. Tankegangen var forut for sin tid. I dag finnes manipulasjonsmekanismer som mer eller mindre med rette kalles for Waldoer.
Rossfjordstraumen

Rossfjordstraumen er ei bygd i Senja kommune, Troms og Finnmark ca. 20 km nordøst for Finnsnes. Bygda, som er sentrum for et større område rundt Rossfjorden og Rossfjordvatnet, har sin egen kiosk, bensinstasjon, samvirkelag, barne- og ungdomsskole, barnehage, fagprøvesenter, kirke, eldrehjem, plastfabrikk, treningssenter, bygdehus mm. Rossfjordstraumen har postnummer 9302. 
Månedlig kommer det egen bygdeavis som heter Rossfjordposten.
Det bor 407 personer (2014) i og rundt selve Rossfjordstraumen, og folketallet har hatt en positiv utvikling de siste årene.


== Grunnkretser ==
Rossfjordstraumen utgjør to grunnkretser, Straumen øst (7,45 km²) og Straumen vest (7,67 km²), på hver sin side av fjorden/vatnet. Grunnkretsene tilhører Delområde Rossfjordområdet.
Innbyggere:


== Eksterne lenker ==
(en) Rossfjordstraumen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Rossfjordbygdas hjemmeside