jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Erlend Elias

Erlend Elias Skoglund Bragstad (født 15. juni 1982 i Tysfjord i Norge), best kjent som Erlend Elias, er en norsk makeup-artist, frisør, tv-personlighet og politiker. I tillegg opptrådte han som han fitness-influenser i sin tv-serie, Erlend Elias søker lykken. Han har deltatt i tv-programmer som Skal vi danse, Farmen Kjendis og Camp Kulinaris. Han har også gjort seg til talsmann for mennesker som er annerledes, noe han ble kåret til Årets nordlending for i 2014 og Årets homotopp i 2015. Han driver podkasten Erlend Elias og Erik Anders sammen med broren, Erik Anders Sæter. Ved stortingsvalget i 2021 var han 6. kandidat på stortingslisten for Folkeaksjonen nei til mer bompenger i Troms og Finnmark.


== Bakgrunn ==
Erlend Elias Bragstad vokste opp på Storjord i Tysfjord kommune i Nordland. Etter skolegang flyttet han til Oslo som 19-åring og jobbet i garderoben på revyteateret Chat Noir. Derfra jobbet han seg inn i bransjen, blant annet som stylistassistent. Han har også tatt utdanning innen hår, sminke og mote.


=== TV-deltakelser ===
I tillegg til stylistjobben har Bragstad hatt en mindre rolle i VGTV-serien OsloGirls (2010), og han fikk deretter to egne serier på Dagbladet TV: Erlend Elias vs. Roskilde (2012) og Erlend Elias søker lykken (2014). Han har deltatt i en lang rekke realityprogrammer, blant dem Typen til (2014), 71º nord – Norges tøffeste kjendis (2016), 4-stjerners middag (2017), Skal vi danse (2017), Farmen Kjendis (2018) og Camp Kulinaris (2019 og 2020). Han har også gjestet programmer som Nytt på nytt, God kveld Norge og Gullruten.


=== Andre utgivelser og utmerkelser ===
Han har vært åpen om sin psykiske helse og om seksuelle overgrep han ble utsatt for som liten. Han har siden opptrådt som talsperson og foredragsholder for folk som er annerledes, noe som førte til at NRK Nordland og Avisa Nordland utnevnte ham til Årets nordlending i 2014. I 2019 ga han ut den selvbiografiske boken Erlend Elias: Fra Tysfjord til Tigerstaden, skrevet av Tone Solberg. I boken forteller han om sine opplevelser som homofil på et lite sted, psykiske problemer og utfordringer og ettervirkninger etter overgrepene han ble utsatt for. Boken fikk middels kritikk av norske anmeldere.Han er av lulesamisk opphav, og er bror av realitydeltakeren Erik Anders Sæter. Sammen driver brødrene podkasten Erlend Elias og Erik Anders.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Erlend Elias på Internet Movie Database
Kirkcaldy

Kirkcaldy (skotsk-gælisk: Cair Chaladain; skotsk: Kirkcaldy) er en by og en tidligere kongelig burgh i Fife på østsiden av Skottland. Den ligger på nordsiden av Firth of Forth, 19 km nord for Edinburgh og 44 km sør-sørvest for Dundee. Byen hadde en beregnet befolkning på 50 370 i 2020, noe som gjør den til nest største bosetningen i Fife og den tolvte mest befolkningstette bosetning i Skottland. Mellom 1975 og 1996 utgjorde byen med omegn et administrativt distrikt. 

Byen er kjent for produksjon av linoleum og for sitt årlige, ukeslange Links Market, som er Europas lengste gatemarked og som i 2004 feiret sitt 700-årsjubileum. Kirkcaldy har en av de lengste bebygde kystgater i Europa. I det 1600-tallet ble et av de første latviske konsulatene åpnet i Kirkcaldy.
Kirkcaldy har lenge hatt tilnavnet Lang Toun (skotsk for «lang by») i henvisning til den tidlige byens 1,4 km lange hovedgate, som angitt på kart fra 1500- og 1600-tallet. Gaten skulle til slutt nå en lengde på nesten 6,4 km, og forbinde byen med de nærliggende bosetningene Linktown, Pathhead, Sinclairtown og Gallatown, som ble en del av byen i 1876. Den tidligere adskilte burgh og landsbyen Dysart ble også senere oppslukt av Kirkcaldy i 1930, og vedtatt ved lov fra parlamentet.
Området rundt Kirkcaldy har vært bebodd siden bronsealderen. Det første dokumentet som refererer til byen er fra 1075, da kong Malcolm III ga bosettingen til kirken i Dunfermline. David I ga senere burgh til klosteret Dunfermline Abbey, som hadde etterfulgt kirken: en status som ble offisielt anerkjent av Robert Bruce i 1327. Byen fikk sin uavhengighet fra klosterstyret først da den ble opprettet som en kongelig burgh av Karl I i 1644.


== Toponymi ==
Navnet Kirkcaldy betyr «stedet for den harde borgen» eller «stedet for Caleds borg». Det er avledet fra det piktiske *caer som betyr «borg/festningsverk», *caled, som er piktisk «hardt» eller et personnavn, og «-in», et suffiks som betyr «sted for». Caled kan beskrive selve borgen eller være et tilnavn for en lokal «hard» hersker. En tolkning av det siste elementet som din (igjen betyr «borg») i stedet for -in er feil. The Old Statistical Account gir en avledning fra culdee, som har blitt gjentatt i senere publikasjoner,, men dette er også feil.


== Vennskapsbyer ==
 Ingolstadt


== Referanser ==


== Litteratur ==
Taylor, Simon; Márkus, Gilbert (2006): The Place-Names of Fife, bind 1. Donington: Shaun Tyas. ISBN 1-900289-77-6.
Torrie; Coleman (1995): Historic Kirkcaldy. Historic Scotland with Scottish Cultural Press. ISBN 1-898218-38-2.
Walker, Bruce; Ritchie, J. N. G. (1996): Fife, Perthshire and Angus. Exploring Scotland's Heritage (2nd ed.). Mercat Press. ISBN 0-11-495286-8.


== Eksterne lenker ==
(en) Kirkcaldy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

 Kirkcaldy hos Wikivoyage
Kirkcaldy Civic Society
About Kirkcaldy
Skotsk

Skotsk (Scots) er et språk som tales i Skottland og av en liten minoritet i Ulster, de fleste av disse i Nord-Irland men også noen i grenseområdet i Irland i sør. Språket kalles også lallans (lowlands) eller lavlandsskotsk for å skille det fra skotsk gælisk som tales i høylandet, og for ulsterskotsk i Irland. 
Språket stammer fra den nordhumbriske formen for mellomengelsk, som inngår i samlebetegnelsen angliske språk. Det er sterkt påvirket av gælisk, men også av nederlandsk og lavsaksisk gjennom handel med og innvandring fra Nederlandene. Gjennom kirkelatin og juridisk latin, anglo-normannisk og senere fransk (spesielt Parisdialekten) har man fått romansk innflytelse. 
Gammelengelsk kom inn i Skottland så tidlig som det 7. århundre, antagelig først i Lothian. I 12. og 13. århundre kom normannerne, som i tillegg til sitt eget språk hadde med seg noen mellomengelsktalende tjenere. Det engelske språket spredde seg i Skottland gjennom de tidligste byene, ettersom de fleste av borgerne som kom dit utenfra var fra England, Flandern og Frankrike.
Frem til det 15. århundre refererte skotsk utelukkende til gælisk, men man begynte så å skille mellom skotsk og skotsk gælisk. Sistnevnte ble av skotsktalende ofte kalt Erse, som betyr «irsk». I løpet av det 15. århundre begynte man å legge merke til distinkte forskjeller i språket i Skottland i forhold til det som ble talt i England, og de som talte den skotske varianten begynte å kalle det Scottis. Den første forfatteren man kjenner til at brukte begrepet på denne måten var Gavin Douglas (død 1522). 
Mange ord er innlånt fra skotsk gælisk. Dette gjelder spesielt naturfenomener, som glen («dal»), loch («innsjø») osv. Det er også mange ord som har kommet inn i engelsk via skotsk, som clan, greed, eerie osv. Mye av språket vil være forståelig for en person som forstår engelsk på avansert nivå, spesielt dersom man har noe erfaring med å høre skotter snakke engelsk ettersom mange av de fonologiske forskjellene går igjen der. 


== Status ==
Det har mange ganger vært diskutert om skotsk skal regnes som et eget språk eller som en engelsk dialekt. Før Det forente kongerike ble opprettet i 1707 var det vanlig å anse det som et eget språk, men av politiske grunner ønsket mange å gå bort fra dette etter at nasjonene ble forent. 
Den britiske regjeringen anerkjenner i dag skotsk som et regionalt språk, og det er registrert som sådan i det europeiske charter for regionale språk og minoritetsspråk. Begrunnelsen for å anerkjenne det som et eget språk og ikke en engelsk dialekt er at det finnes en uavhengig litterær tradisjon, egne ortografiske konvensjoner (som på grunn av manglende regulering er noe vage på en del punkter) og betydelige forskjeller i ordforråd og fonologi. Skotsk var også offisielt språk for det første skotske parlamentet.


== Referanser ==
Zaccaria Delfino

Zaccaria Delfino (født 29. mars 1527 i Venezia i Italia, død 19. desember 1583 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han ble biskop av Lesina i Dalmatia, men virket for det meste for den romerske kurie og som nuntius.
Han ble kreert til kardinal den 12. mars 1565 av pave Pius IV, med Santa Maria in Aquiro som tittelkirke, som hansenere fikk vekslet om fra til Santo Stefano al Monte Celio og så til Sant'Anastasia .


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Marcantonio Bobba

Marcantonio Bobba (født i Casale Monteferrato i Italia, død 18. mars 1575 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han ble biskop av Aosta, men virket for det meste for den romerske kurie og som nuntius. Han var nær venn av kardinal Carlo Borromeo.
Han ble kreert til kardinal den 12. mars 1565 av pave Pius IV.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Erkebiskop Filippo Archinto (1500-1558)
Pave Pius IV (1499-1565) *bispeviet 1546
Kardinal Marcantonio Bobba (1500-1575) *1557


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Culross

Culross (skotsk-gælisk: Cuileann Ros, «hellig punkt/odde») er en landsby og en tidligere kongelig burgh og prestegjeld i Fife, Skottland. Den ble grunnlagt som en havneby ved Firth of Forth. Opprinnelig fungerte Culross som en havneby ved Firth of Forth. Ifølge tradisjonen ble byen grunnlagt av helgenen Serf på 500-tallet. I henhold til beregninger av folketallet hadde landsbyen 2280 innbyggere i 2020.På 1500- og 1600-tallet var byen et sentrum for gruveindustri. I tillegg var saltkoking en viktig næringsvei. Betydningen som havneby bortfalt i stor grad i løpet av det 1700-tallet. På 1900-tallet ble det registrert at Culross har flere unike historiske bygninger, og National Trust for Scotland har arbeidet for å bevare disse, og eier flere av dem. Blant bygningene er Culross Town House, en tidligere rettsbygning og fengsel; Culross Palace fra det 1500-tallet, Culross Study fra det 1600-tallet og ruinene av klosteret Culross Abbey fra 1200-tallet. 
På 1500- og 1600-tallet var byen et sentrum for gruveindustri. I tillegg var saltkoking en viktig næringsvei. Betydningen som havneby bortfalt i stor grad i løpet av det 1700-tallet.


== Opphavslegende ==
En legende hevder at da den brittonske prinsessen (og framtidige helgen) Teneu, datter av kongen av Lothian, ble gravid før ekteskapet, kastet familien henne utenfor fra en klippe. Hun overlevde fallet uskadd, og ble snart møtt av en ubemannet båt. Hun visste at hun ikke hadde noe hjem å gå til, så hun gikk i båten; den seilte henne over Firth of Forth hvor hun gikk i land ved Culross hvor hun ble tatt vare på av sankt Serf; han ble fosterfar til hennes sønn, sankt Kentigern (også kalt for Mungo) som ble født ved Culross.


== Referanser ==


== External links ==
(en) Culross – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Culross community site at Fife Council
Alessandro Sforza

Alessandro Sforza kalt kardinalen av Santa Fiora  (født 1534 i Roma i Italia, død 16. mai 1581 i Macerta) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han ble biskop av Parma, men virket for det meste i den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal den 12. mars 1565 av pave Pius IV.
Han var bror til kardinal Guido Ascanio Sforza (kreertt 1534), onkel til kardinal Francesco Sforza (1583) og grandonkel til kardinal Federico Sforza (1645).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Tomrefjord

Tomrefjord er et tettsted i Vestnes i Møre og Romsdal fylke. Tettstedet har 1 086 innbyggere per 1. januar 2022.
Skipsverftet Vard Langsten, som til tider sysselsetter rundt 1 000, ligger i Tomrefjord. På andre siden av fjorden ligger Solstrand Verft. Tettstedet har idrettsanlegg med kunstgressbane, svømmehall, innendørs idrettshall og utendørs sports-amfi. Det lokale samfunnshuset heter Idahall. Messingkorpsene Tomra Brass Band og Tomrefjord skulekorps er begge basert i bygda. Hyttefelt på Tomrefjellet, i områdene omkring Svartløkvatnet. Det lokale idrettslaget, Tomrefjord Idrettslag, ble stiftet i 1921.
Tomrefjord er fødestedet til Bjørn Rune Gjelsten, Bjørn Tomren og Knut Marius Djupvik.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tomrefjord Idrettslag
MPS

MPS kan bety:

Metropolitan Police Service
Monte dei Paschi di Siena
Mouvement patriotique du Salut
Veronica Campbell-Brown

Veronica Campbell-Brown (født 15. mai 1982) er en jamaicansk tidligere friidrettsutøver. Hun var sprinter, og vant flere olympiske medaljer; tre gull, én sølv og én bronse. Hun er per juni 2021 den eneste friidrettsutøveren i historien som har vunnet medalje i fem strake OL.


== Karriere ==
Campbell gikk på University of Arkansas, der hun markerte seg som en sprintstjerne i et miljø som ble dominert av langdistanseløpere.
Under OL i 2000 var hun med på Jamaicas lag som vant sølv på 4 x 100 m stafett.
I OL 2004 kom hun først på tredjeplass på 100 meter, og to dager senere vant hun 200 meter-finalen foran Allyson Felix fra USA.
Også denne gangen deltok hun på Jamaicas lag på kortstafetten, og kunne klatre helt til topps på seierspallen sammen med lagvenninnene Aleen Bailey, Tayna Lawrence og Sherone Simpson. 
Under VM 2007 i Osaka tok hun gull på en rekordjevn 100 meter. Hun fikk tiden 11,01, samme tid som amerikanske Lauryn Williams, men ble dømt foran i mål. Bronsemedaljen gikk til Carmelina Jeter, USA, som fikk tiden 11,02.
Etter OL i Beijing i 2008, der hun vant gull på 200 meter, ble Campbell-Brown utnevnt til kommandør av Utmerkelsesordenen.I 2009 vant hun sølv på 200 meter ved VM i friidrett 2009 i Berlin, der hun ble slått av Allyson Felix fra USA. På 100 meter kom hun på fjerdeplass, til tross for en sesongbestenotering for hennes del, med 10,95 sekunder. Hun vant gull på 60 meter ved VM i friidrett innendørs 2010 i Doha, og ved VM i friidrett 2011 fikk hun tre medaljer; gull på 200 meter og sølv på 100 meter og 4 x 100 meter. På 100 meter ble hun slått av Carmelita Jeter, og USA vant også stafetten. Jamaica løp inn på ny jamaicansk rekord på 41,70 sekunder. 
I mars 2012 ble hun verdensmester innendørs, da hun vant 60 meter med tiden 7,01.
Hun tok sølv under Sommer-OL 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Veronica Campbell-Brown – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Veronica Campbell – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Veronica Campbell – Olympics.com 
(en) Veronica Campbell – Olympic.org 
(en) Veronica Campbell – Olympedia 
(en) Veronica Campbell – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Veronica Campbell – Commonwealth Games Federation 
(en) Veronica Campbell – Commonwealth Games Federation 
(en) Veronica Campbell – World Athletics 
(en) Veronica Campbell – Diamond League 
(en) Veronica Campbell – Track and Field Statistics
Hermelin (pels)

Denne artikkelen handler om hermelin-pels. For kaninrasen hermelin, se Hermelin (kanin). Se ellers røyskatt.
Hermelin er pelsverk som er lagd av røyskattens vinterskinn. Pelsverket er skinnende hvitt med karakteristiske, svarte flekker etter røyskattens svarte haletipp. Den kostbare hermelinpelsen har blant annet vært brukt  på kroningskapper for konger og fyrster, visse dommerkapper og geistelige stasplagg, blant annet enkelte mozzettaer (albuelange kapper eller skulderkrager) og camauroer (pavehetter).


== Etymologi ==
Ordet «hermelin» er trolig en forminskelsesform av det gammelhøytyske harmo som betyr «røyskatt». En annen forklaring går ut på at «hermelin», som på engelsk skriver ermine, stammer fra navnet Armenia fordi det i antikken særlig var armenske handelsmenn som handlet med hermelinskinn fra Sibir.


== Bruk ==
 

		
		
		


== Hermelin i heraldikk ==
Hermelin er også et begrep under kategorien pelsverk i heraldikken der det betegner et pelsliknende mønster brukt på våpenskjold. Mønsteret er hvit bakgrunn og plassert på denne er det mange små, svarte haletipper som ligner litt på et kommategn. Et særlig kjent våpen med hermelin er våpenet til landområdet Bretagne i Frankrike.
Hermelin brukes også innvendig – som et for – i de våpenkappene og «våpenteltene» som omgir mange kongevåpen og andre fyrstelige våpen. Det norske kongevåpenet er riksvåpenet på en hermelinsforet, purpurfarget våpenkappe. Noe lignende har de i Danmark og Sverige.
Hermelin er sjelden i kommunevåpen, person- og slektsvåpen. I Norge er det hermelin i kommunevåpenet til Ørskog.

		
		
		


== Se også ==
Røyskatt
Pelsverk
Pelsdyr


== Litteratur ==
Hallvard Trætteberg: «Heraldiske farvelover», Meddelanden från Riksheraldikerämbetet, bind 7, Stockholm 1938
Hans Cappelen og Knut Johannessen (red.): Norske kommunevåpen, Oslo 1987 med tilleggshefte 1988
Poul Bredo Grandjean: Dansk Heraldik, København 1919
Ottfried Neubecker: Heraldik. Kilder, brug, betydning, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)


== Eksterne lenker ==
(en) Ermine (clothing) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sergej Makarov (spydkaster)

Sergej Aleksandrovitsj Makarov (russisk Сергей Александрович Макаров; født 19. mars 1973 i Podolsk) er en russisk spydkaster.
Under Sommer-OL 2004 i Athen tok Makarov bronsemedalje. Øvelsen ble vunnet av nordmannen Andreas Thorkildsen.
Med en personlig rekord på 92,61 ligger Makarov på tredjeplass på verdensstatistikken. Hans far Aleksandr Makarov var også spydkaster og OL-medaljør.


== OL-medaljer ==
 2000  Sydney - Bronse i spydkast  Russland
 2004  Athen - Bronse i spydkast  Russland


== VM- og EM-medaljer ==
 VM 2003  Paris - Gull i spydkast
 VM 2005  Helsingfors - Bronse i spydkast
 EM 2002  München - Sølv i spydkast


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Sergej Makarov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Sergej Makarov – Olympics.com 
(en) Sergej Makarov – Olympic.org 
(en) Sergej Makarov – Olympedia 
(en) Sergej Makarov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sergej Makarov – World Athletics 
(en) Sergej Makarov – Diamond League
HM Inspectorate of Constabulary and Fire & Rescue Services

His Majesty's Inspectorate of Constabulary and Fire & Rescue Services (HMICFRS), tidligere bare HM Inspectorate of Constabulary, er en inspeksjonsordning for politiet og brannvesenet i Storbritannia.
Ordningen oppstod på midten av 1800-tallet, og de første inspektørene ble oppnevnt i 1856 for å granske politistyrkenes effektivitet og kvalitet. Idag er ordningen organisert i to separate organisasjoner – HMIC for England og Wales, og HMIC for Skottland.
Organisasjonene består av både sivile inspektører og polititjenestemenn som er utplassert fra politiet. Organisasjonene utfører inspeksjoner i politiet for å fremme effektivitet og kvalitet, og sikre at nasjonale standarder følges. HMIC for Skottland har i tillegg muligheten til å behandle klager mot politiet, mens i England og Wales er denne oppgaven utelukkende lagt til Independent Police Complaints Commission.
I 2017 ble inspeksjonen utvidet til brannvesenet.


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Independent Office for Police Conduct

Independent Office for Police Conduct (IOPC), tidligere Independent Police Complaints Commission (IPCC), er en uavhengig britisk myndighet som behandler klager mot politiet.
IPCC ble opprettet 1. april 2004 som ledd i en reform av systemet for politiklager.
I mars 2016 kunngjorde innenriksministeren at IPCC ville bli omorganisert og omdøpt til Office for Police Conduct.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Mitokondrielt DNA

Mitokondrielt DNA eller mtDNA er DNA som finnes i mitokondrier, som er en del av alle celler i kroppen foruten om erytrocytter, som utgjør en stor bestanddel i blodet. Mitokondrier sørger for energi (i form av adenosintrifosfat, også kalt ATP) til cellen og kan derfor godt kalles den enkelte celles kraftverk.
Mitokondria er nødvendig for blant annet bevegelse, syntese av makromolekyler og opprettholdelse av cellers membranpotensial. Mitokondrium inneholder sitt eget DNA (mtDNA); 100–10 000 kopier av et dobbeltrådet sirkulært 16 569 bp langt DNA molekyl som koder for 13 proteiner med sentral betydning for energiproduksjon (oksidativ fosforylering) og mitokondrienes eget proteinsynteseapparat (rRNA og tRNA). De langt fleste mitokondrielle proteiner må importeres fra cellens cytoplasma, og disse proteinene kodes for av gener som befinner seg i cellekjernen. Dette gjør at de fleste mitokondriesykdommer skyldes feil i kjerne-kodete gener.
mtDNA muterer som alt DNA og kan bare nedarves fra mor til avkom, fordi morens eggceller ødelegger mitokondria i hannens sperma når de befruktes. Det gjør det mulig å følge morslinjene tilbake i tid. Hver gang et mtDNA muterer oppstår det nemlig en ny type mtDNA. Mutasjonshastigheten i DNA regnes for å være forholdsvis konstant over tid. Det gir forskere en unik muligheter til å aldersbestemme levende organismer, for eksempel mennesker, hunder, kattedyr og lignende, fordi muteringen i mitokondriene fungerer som en slags klokke. Desto mer ulikt DNAet er mellom to individer, desto lenger tilbake i tid ligger en eventuell felles stammor.
Ny forskning skaper imidlertid tvil om denne hypotesen. Kraytsberg m.fl. har vist at mitokondriell rekombinasjon er mulig blant mennesker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Marine Animal mtDNA Group
Hårfagreætta

Hårfagreætta var en kongsslekt i vikingtiden og middelalderen som mange kongsemner ønsket å bli regnet som etterkommere av, ettersom det ble utviklet en lære om at denne slekten hadde odel på det riket som i høymiddelalderen kom til å bli til Norge. Slektens stamfar var Harald Hårfagre, som ifølge Snorre ble regnet som den som samlet Norge under én kongemakt.
Ifølge Snorre stammet kong Harald fra ynglingeætten, noe som selv Snorre fant grunn til å tvile på, men slektskapet med denne kjente ætta ga Harald ekstra status. Ifølge Snorre skulle konger av Ynglingeætta ha vandret ut fra Uppsala til Øst-Norge. Kildegrunnlaget tyder imidlertid på at Harald Hårfagres forfedre først ble knyttet til Vestfold på 1100-tallet.
Ifølge nyere forskning av historikeren Claus Krag var trolig kun tre generasjoner av Hårfagreætta ved makten. Dette inkluderer, i tillegg til Harald selv, sønnene Eirik Blodøks og Håkon den gode, og Eiriks sønn Harald Gråfell. I tiden etter Harald Hårfagres død i 931(/932) regjerte Hårfagreætlinger i 40 år, Ladejarler i 40 år, og danskekonger i 40 år (ofte med ladejarler som underkonger). 
De senere kongenes tilknytning til ætten er trolig en senere forfalskning (fra 1100-tallet) for å gi legitimitet til arvekravet til Østlandet («Viken»), som inntil da oftest hadde vært de danske kongenes skattland. Ifølge historikeren Kåre Lunden var falske kongegenealogier regelen snarere enn unntaket i middelalderen, ettersom en tronpretendent «valgte farsslekt på samme måte som en i dag velger politisk parti». Spesielt kong Sverre Sigurdsons slektsskap med Hårfagreætta var utvilsomt et falsum.
Den siste som hevdet å være konge av Hårfagreætta var  Olav som døde i 1387. Statsstyret falt da over på Olavs mor, Margrete, som fikk hyllet sin søsterdattersønn Erik av Pommern til nordisk konge. Dette ble innledningen til den såkalte «dansketiden».


== Se også ==
Liste over norske regenter


== Litteratur ==
Krag, Claus: Norge som odel i Harald Hårfagres ætt. Et møte med en gjenganger Historisk Tidsskrift 1989 s.288-302.
Krag, Claus: Vikingtid og rikssamling 800-1130 Aschehougs Norgeshistorie, bd 2, Oslo 1995
Nils-Petter Enstad: Sverd eller kors? Kristningen av Norge som politisk prosess fra Håkon den gode til Olav Kyrre (Kolofon forlag, 2008)