jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Marcus Stephen

Marcus Stephen (født 1. oktober 1969 i Anetan) var Naurus president og tidligere vektløfter.
Han spilte først australsk fotball for det lokale laget Aces, men bestemte seg for å satse på vektløfting. I 1989 ble Nauru Weightlifting Federation (NWF) startet, for å la den til da eneste profesjonelle vektløfter, Stephen, drive internasjonalt.
Han deltok for første gang i en internasjonal konkurranse i OL i Barcelona i 1992. Siden det på den tiden ikke var noen olympisk komité på Nauru, løftet han i stedet for Samoa. I 1993 ble en komité startet, så Stephen kunne konkurrere for sitt hjemland i OL i Atlanta i 1996 og OL i Sydney i 2000. Stephen fikk bære den olympiske fakkelen på dens stopp i Nauru.
Hans største suksess var imidlertid i Commonwealth Games: I 1990 vant han overraskende gull i vektklassen 60 kg. I vektklassene 1994 og 1998 vant han i henholdsvis vektklassene 59 kg og 62 kg tilsammen tre gull. I hans siste deltagelse i Manchester i 2002 vant han tre sølv i vektklassen 62 kg.
Hans største suksess i 1999 var at han fikk sølvmedaljen i vektklassen 62 kg i VM i Aten, og ble viseverdensmester.
Siden 1997 har han vært økonomisk ansvarlig i den nauriske OL-komiteen. 3. mai 2003 ble Stephen valgt inn i parlamentet for valgkretsen Anetan. I René Harris' siste periode, fra 8. august 2003 til 22. juni 2004, var Stephen finans- og utdanningsminister. Han mistet imidlertid sitt sete da Ludwig Scotty ble president igjen. I oktober 2004 ble han gjenvalgt til parlamentet.
19. desember 2007 ble Stephen president i landet etter at den tidligere presidenten Ludwig Scotty ble besluttet fjernet i et mistillitsvotum, på grunn av anklager om korrupsjon. Stephen satt som president til 10. november 2011. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marcus Stephen – Olympedia 
(en) Marcus Stephen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Marcus Stephen – Commonwealth Games Federation
Tangjiazhuang

Tangjiazhuang er en by i provinsen Hebei i det nordlige Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2005) til 79 100.


== Referanser ==
Nangong

Nangong (kinesisk: 南宫; pinyin: Nángōng) er en by på fylkesnivå i byprefekturet Xingtai i provinsen Hebei i det nordlige Kina. Befolkningen er på 465 854 (1999).


== Samferdsel ==


=== Jernbane ===
Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou, Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.


=== Vei ===
Kinas riksvei 106 går gjennom området. Den løper fra Beijing og er innom blant annet Hengshui, Kaifeng, Ezhou og Shaoguan på sin vei ned til Guangzhou i Sørkina.  
Kinas riksvei 308 løper gjennom området. Den begynner i Qingdao i Shandong og fører via Jinan til  Shijiazhuang i Hebei.
Hecun

Hecun (kinesisk: 和村镇, pinyin: Hécūn zhèn) er en kommune i Fengfeng gruvedistrikt i byprefekturet Handan i provinsen Hebei i det nordlige Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2005) til 82 600.
Renqiu

Renqiu  (kinesisk: 任丘; pinyin: Rénqiū) er en by på fylkesnivå i byprefekturet Cangzhou i provinsen Hebei i det nordlige Kina. 
Befolkningen var på 728 037 innbyggere i 1999.


== Administrative enheter ==
Subdistrikter:

Xinhua (新华路街道), Xihuan (西环路街道), Yongfeng (永丰路街道)Storkommuner:

Chu'an (出岸镇), Shimenqiao (石门桥镇), Lübaogong (吕公堡镇), Changfeng (长丰镇), Maozhou (鄚州镇), Gougezhuang (苟各庄镇), Liangzhao (梁召镇), Xinzhongyi (辛中驿镇)Kommuner:

Yilunbao (议论堡乡), Qingta (青塔乡), Beixinzhuang (北辛庄乡), Qijianfang (七间房乡), Beihan (北汉乡), Yucun (于村乡), Majiawu (麻家坞乡)


== Samferdsel ==


=== Jernbane ===
Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou, Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.


=== Vei ===
Kinas riksvei 106 går gjennom området. Den løper fra Beijing og er innom blant annet Hengshui, Kaifeng, Ezhou og Shaoguan på sin vei ned til Guangzhou i Sørkina.  


== Referanser ==
Linxi (Xingtai)

Linxi (kinesisk: 临西县; pinyin: Línxī Xiàn) er et fylke i byprefekturet Xingtai i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 309 091 innbyggere i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokale sider
Linshui (Hebei)

Linshui er en by i provinsen Hebei i det nordlige Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2005) til 109 400.
Zhuozhou

Zhuozhou (kinesisk: 涿州; pinyin: Zhuōzhōu) er en by på fylkesnivå i byprefekturet Baoding i provinsen Hebei i det nordlige Kina. Befolkningen var i 1999 på 1 111 991.
Den italienske reisende Marco Polo (1254–1324) skildrer byen i sin berømte reiseskildring Il Milione, og forteller at den var en stor og vakker handelsby med silkedraperier og gullsmedarbeider. Den var et viktig møtested for handelsreisende, og et knutepunkt for Yuan-dynastiets postvesen.


== Kulturminner ==
Dobbeltpagoden i Zhuozhou (Zhuozhou shuangta, 涿州双塔), Yongjibroen (Yongji qiao, 永济桥) og Jinmen-sluseporten (Jinmen zha, 金门闸) er oppførte på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Samferdsel ==

Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.


== Eksterne lenker ==
Offisielle nettsider
Zhuozhou shuangta
Pagode des Yunju-Tempels in Zhuozhou
Yongji qiao
Jinmen Sluice Gate——A Masterpiece of Ancient Water Conservancy Project
Yongding He Jinmen zha yiji (Foto)
Shahe

Shahe (kinesisk: 沙河; pinyin: Shāhé) er en by på fylkesnivå i byprefekturet Xingtai i provinsen Hebei i det nordlige Kina. 
Befolkningen er på 469 780 (1999).


== Kulturminner ==
Song Jing-steintavlen (Song Jing bei, 宋璟碑) fra Tangdynastiets tid ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Xinji

Xinji (kinesisk: 辛集; pinyin: Xīnjí) er et byfylke i byprefekturet Shijiazhuang i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
Xinji var tidligere Shulu fylke (束鹿县，Shùlù Xian), og ble byfylke i 1986.
Befolkningen var på 619 116 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Qingdao-Taiyuan høyhastighetstog stanser her på sin vei fra Qingdao til Taiyuan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider
Dingzhou

Dingzhou (kinesisk: 定州; pinyin: Dìngzhōu) er en by på fylkesnivå i byprefekturet Baoding i provinsen Hebei i det nordlige Kina.
I 1999 var befolkningen på 619 116 innbyggere, og i selve byen Dingzhou var det i 2007 registrert 155 468.


== Administrative enheter ==

Dingzhou består av tre subdistrikter, 13 storkommuner, åtte kommuner og en nasjonalitetskommune:

Subdistriktet Nanchengqu (南城区街道, „Sørbyen“);
Subdistriktet Beichengqu (北城区街道, „Nordbyen“);
Subdistriktet Xichengqu (西城区街道, „Vestbyen“);
Storkommunen Liuzao (留早镇);
Storkommunen Qingfengdian (清风店镇);
Storkommunen Pangcun (庞村镇);
Storkommunen Zhuanlu (砖路镇);
Storkommunen Mingyuedian (明月店镇);
Storkommunen Dingningdian (叮咛店镇);
Storkommunen Dongting (东亭镇);
Storkommunen Daxinzhuang (大辛庄镇);
Storkommunen Dongwang (东旺镇);
Storkommunen Gaopeng (高蓬镇);
Storkommunen Xingyi (邢邑镇);
Storkommunen Liqingu (李亲顾镇);
Storkommunen Ziwei (子位镇);
Kommunen Kaiyuan (开元镇);
Kommunen Zhaocun (赵村乡);
Kommunen Zhoucun (周村乡);
Kommunen Dongliuchun (东留春乡);
Kommunen Yangjiazhuang (杨家庄乡);
Kommunen Daluzhuang (大鹿庄乡);
Kommunen Xizhong (息冢乡);
Kommunen Xicheng (西城乡);
Nasjonalitetskommunen Haotouzhuang for hui-kineserne (号头庄回族乡).


== Samferdsel ==


=== Jernbane ===
Beijing-Hongkong høyhastighetsjernbane har stoppested her.


=== Vei ===
Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett vbed Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dingzhou – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Dingzhous offisioelle hjemmesider
Report on excavation of Dingzhou tombs
Alfonso López Trujillo

Alfonso López Trujillo (født 8. november 1935 i Villahermosa i Colombia, død 19. april 2008 i Roma) var kardinal i Den katolske kirke. Han var president for Det pavelige råd for familien.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Alfonso López Trujillo kom fra en fremstående familie, med en far som har hatt høye stillinger i den colombianske riksrevisjonen, en bror som har vært regjeringsmedlem og en slektning som har vært biskop. Han flyttet i ung alder til Bogotá, og fikk sin utdannelse ved Det nasjonale universitetet der. Han fortsatt så sine studier ved Angelicum i Roma, hvor han tok en doktorgrad i filosofi.


=== Prest ===
13. november 1960 ble han presteviet i Roma, og inkardinert i Bogotá. Etter to år til med studier i Roma vendte han hjem i 1962, og underviste i fire år ved presteseminaret i Bogotá.


=== Biskop ===
Pave Paul VI utnevnte ham til titulærbiskop av Boseta og hjelpebiskop i Bogotá den 25. februar 1971. Han ble bispeviet 25. mars samme år. 22. mai 1978 ble han utnevnt til erkebiskop, og ble koadjutor-biskop med etterfølgelsesrett av Medellín. Han overtok som erkebiskop av Medellín i 1979.


=== Kardinal ===
2. februar 1983 ble han utnevnt til kardinal av pave Johannes Paul II, med Santa Prisca som tittelkirke. Han ble medlem av Kongregasjonen for troslæren, Kongregasjonen for helligkåringer, Kongregasjonen for biskopene, Kongregasjonen for folkenes evangelisering og Den pavelige kommisjonen for Latin-Amerika.
I januar 1991 gikk han av som erkebiskop av Medellín etter at han i november 1990 ble kalt til Vatikanet som president for Det pavelige rådet for familien. Johannes Paul II utnevnte ham i 2001 til kardinalbiskop av Frascati.
Da han var under 80 år gammel ved pave Johannes Paul IIs død i 2005 hadde han stemmerett ved konklavet.
Han døde på et sykehus i Roma på pusteproblemer og komplikasjoner etter diabetes.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) *1898
Kardinal Clemente Micara (1879-1965) *1920
Kardinal Antonio Samorè (1905-1983) *1950
Kardinal Aníbal Muñoz Duque (1908-1987) *1951
Kardinal Alfonso López Trujillo (1935-2008) *1971


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Renos Doweiya

Renos Doweiya (født 16. november 1983) er en naurisk vektløfter.
I Commonwealth Games i Manchester i 2002 kom han på tredjeplass i vektklassen 77 kg, men dette ble senere omgjort til en sølvmedalje fordi indiske Satheesha Rai ble diskvalifisert på grunn av doping. Han vant også gullmedaljer i Oseaniamesterskapet, både i 2001 og 2002.
Francisco Javier Errázuriz Ossa

Francisco Javier Errázuriz Ossa (født 5. september 1933 i Santiago i Chile) er kardinal fra Chile, og katolsk erkebiskop av Santiago de Chile.
Msgr. Errázuriz Ossa ble presteviet i 1961 og har lisensiat i teologi fra universitetet i Fribourg i Sveits. Han er tilknyttet den prestelige gren av Schönstatt-bevegelsen, et katolsk sekularinstitutt. Han ble regionalsuperior for instituttet i Chile, og i 1971 ble han medlem av bevegelsens generalråd i Tyskland. I 1974 ble han valgt til generalsuperior for Schönstattfedrene.
I 1990 ble Errázuriz Ossa utnevnt til titularerkebiskop av det middelalderske, nå nedlagte, islandske katolske bispedømmet Hólar, og ble sekretær for  Kongregasjonen for Institutter for konsekrert liv og Selskaper for apostolisk liv. I 1996 ble han utnevnt til erkebiskop av Valparaíso i Chile, og deretter, i 1998, ble han utnevnt til erkebiskop for den chilenske hovedstaden, Santiago de Chile. Han ble i 2003 dessuten valgt til president for Rådet for Latinamerikanmske bispekonferanser.
I 2001 ble Errázuriz Ossa kreert til kardinal av pave Johannes Paul II, med Santa Maria della Pace som tittelkirke.
Han er tidligere blitt vurdert som en av de særlig valgbare (papabile) kardinaler ved pavevalget i april 2005, som valgte pave Benedikt XVI som pave Johannes Paul IIs etterfølger.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
Pave Leo XII (1760-1829) *1794
Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) *1861
Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) *1901
Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) *1919
Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) *1933
Pave Johannes Paul II (1920-2005) *1958
Kardinal Francisco Javier Errázuriz Ossa (1933-) *1991


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
«Yamato» (1940)

«Yamato» (japansk:大和) var et japansk slagskip. Sammen med søsterskipet «Musashi» var det det største slagskipet noensinne konstruert, med et deplasement på 72 089 tonn. Hovedbestykkningen var ni 460 mm kanoner.
Planleggingsarbeidet med skipet begynte allerede i 1934 og skipet ble satt inn i tjeneste 16. desember 1941. Egentlig var planen å bygge fire slagskip av Yamatoklassen, men bare de tre første ble fullført («Shinano» ble ombygget til hangarskip som følge av de japanske tapene ved Midway). Det siste skipet ble ca. 30 % ferdig før det ble skrotet i 1943. Dessuten ble planene om å konstruere en «Super-Yamatoklasse» avbrutt.
Skipet ble konstruert for å være de amerikanske slagskipene overlegent. 460 mm-kanonen ble bevisst valgt fremfor en 410 mm-kanon, siden et amerikansk motstykke med 460 mm kanon ville ha vært for stort for Panamakanalen (hvis man da ikke skulle lempe på pansringen eller sekundær bestykning). For å skape ytterligere forvirring ble kanonene benevnt som 410 mm og selv ikke sivile japanske myndigheter fikk vite det egentlige kaliberet.


== I kamp ==
Størstedelen av 1943 tilbragte «Yamato» i havn på øya Truk frem til 25. desember 1943 da det ble skadd av en torpedo fra USS «Skate» og ble ikke reparert før i april 1944. Det deltok så blant annet i slaget om Leytegulfen og Samargulfen, som var første gangen skipet avfyrte sin hovedbestykkning i strid.
Hennes siste oppdrag var et selvmordsoppdrag (Operasjon Tengō) i forbindelse med den amerikanske invasjonen av Okinawa i april 1945. Hun skulle da angripe amerikanske troppetransportskip. På dette tidspunktet var forsyningssituasjonen i Japan blitt så kritisk at det ikke fantes nok drivstoff for vendereisen, og planen var derfor å sette «Yamato» på grunn og bruke henne som kystvernartilleri. 6. april satte «Yamato» ut fra Tokuyama havn og ble dagen etter oppdaget av amerikanske styrker. Den amerikanske marinen sendte omtrent 400 fly for å avskjære «Yamato», som tok omtrent tyve bombe- og torpedotreffere før ammunisjonsmagasinene eksploderte og skipet gikk til bunns med 2 206 av mannskapet på 2 475.


== Film ==
En film om skipets siste tokt ble laget i 2005: Otoko-tachi no Yamato.


== Eksterne lenker ==
(en) Yamato (ship, 1941) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Japanese battleship Yamato – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Leo Scheffczyk

Leo Scheffczyk (født 21. februar 1920 i Beuthen i Oberschlesien i Tyskland, død 8. desember 2005 i München) var en tysk teolog og kardinal i Den katolske kirke.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Etter sin barndom i Oberschlesien studerte han katolsk teologi fra 1938 til 1941 ved universitetet i Breslau. Han avsluttet studiet ved den filosofisk-teologiske høyskolen i Freising i 1947.


=== Prest ===
Den 29. juni 1947 ble han presteviet i Freising for erkebispedømmet Breslau (i eksil, siden erkebispedømmet da var okkupert av det kommunistiske Polen). Han var virksom som kapellan i Grafing, og senere som prestevikar i Traunwalchen. Fra 1948 til 1951 virket som han som subregens ved presteseminaret i Königstein im Taunus.
Han tok doktorgraden i 1950 med avhandlingen Friedrich Leopold zu Stolbergs "Geschichte der Religion Jesu Christi". Die Abwendung der katholischen Kirchengeschichtsschreibung im Frömmigkeit und Lehre der Karolingerzeit, og var dosent ved den filosofisk-teologiske høyskolen i Königstein fra 1952 til 1959. Etter sin habilisasjon ved Ludwig-Maximilians-Universität München med et arbeide om Das Mariengeheimnis in Frömmigkeit und Lehre der Karolingerzeit i 1957 var han også privatdosent ved universitetet i München.
Fra 1959 underviste han i dogmatikk ved Eberhard-Karls-Universität Tübingen, og fikk i 1965 et professorkall ved universitetet i München, hvor han forsket og underviste i dogmatikk til han ble pensjonert i 1985.
I 1970 ble han rådgiver for den tyske bispekonferansens troskommisjon, og i 1976 ble han utnevnt til pavelig æresprelat. Fra 1983 til 2001 var han konsultor for det pavelige rådet for familien.


=== Kardinal ===
Scheffczyk ble 21. februar 2001 av pave Johannes Paul II utnevnt til kardinaldiakon med tittelkirken San Francesco Saverio alla Garbatella. Hans valgspråk er Evangelizare investigabiles divitias Christi. Da han allerede året før han ble kardinal hadde passert 80 år, var han ikke stemmeberettiget ved konklavet 2005.
Han har skrevet over 80 bøker, 500 originalarbeider og utallige artikler. Mellom 1966 og 1984 var han utgiver av Münchener Theologischer Zeitschrift.
Hans død ble bekjentgjort av kardinal Joachim Meisner den 8. desember 2005 i Kölnerdomen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Zhao (stat)

Zhao (forenklet skrivemåte: 赵, tradisjonell skrivemåte: 趙, pinyin: Zhào) var en oldtidsstat i Kina i De stridende staters tid. Den omfattet deler av dagens Indre Mongolia, Hebei, Shanxi og Shaanxi. Staten Zhao grenset i nord til Xiongnu (hunere) og til de kinesiske statene Qin, Wei og Yan. Hovedstaden var Handan, på et sted som i dag er i forstedene til den moderne storbyen Handan i Hebei.
Ved begynnelsen av De stridende staters tid var Zhao en av de svakeste statene i Kina. Under kong Wulings dynamiske lederskap endret det seg. Zhao lærte seg å kjempe fra hesteryggen fra Xiongnu-naboene. Etterhvert inngikk kavaleri som en viktig komponent i Zhaos styrker.  
Enm rekke dyktige hærførere kom nå til sin rett, som Lian Po, Zhao She og Li Mu. Lian Po var særlig viktig for forsvaret mot Qin. Zhao She var mest aktiv på østfronten. Det var han som ledet invasjonen av staten Yan. Li Mu var ansvarlig for forsvaret mot hunerne.
Zhaos styrkede militære makt kom til nytte da de erobret den etnisk ikke-kinesiske staten Zhongshan i 295 f.Kr. etter lang tids krigføring, og gjorde at Zhao også kunne annektere områder fra de kinesiske naboene Wei, Yan og Qin. Zhaos kavaleri gjorde seg også av og til gjeldende mot staten Qi i forbindelse med felttog rettet mot staten Chu.
Mot slutten av de stridende rikers tid var det bare Zhao som ennå var sterk nok til å stå imot Qin. Et forbund med Wei, inngått i 287, rettet mot Qin, førte til et foreløpig nederlag ved Huayang i 273. Kampen mot Qin kulminerte i det blodigste slaget i hele denne epoken, slaget ved Changping i 260. Zhaos styrker led et knusende nederlag. Selv om styrker fra Wei berget Handan fra  de seierrike Qin-styrkers beleiring, klarte Zhao aldri å gjenvinne sine gamle krefter etter tapet av så mange mann på slagmarken. 
I 229 ble invasjoner ledet av Qingeneralen Wang Jian holdt stangen av Li Mu og hans understilte offiser Sima Xiang frem til 228. Ifølge noen kilder skal så kong Qian av Zhao ha beordret Li Mu henrettet, og løst Sima Xiang fra hans kommando, på råd av utro rådgivere ved hoffet og infiltratører fra Qin.I 228 klarte Qin å ta kong Qian til fange, og erobret Zhao. Prins Jia, Qians stebror, ble utropt til konge i Dai-kommanderiet og førte de siste Zhaostyrker i felten mot Qin. Hans regime varte til 222 f.Kr., da Qins hær tok ham til fange og knuste hans styrker ved Dai.


== Liste over Zhao-herskere ==
Markgreve Xian av Zhao
Markgreve Lie av Zhao
Hertug Wu av Zhao
Markgreve Jing av Zhao
Markgreve Cheng av Zhao
Markgreve Su av Zhao
Kong Wuling av Zhao
Kong Huiwen av Zhao
Kong Xiaocheng av Zhao
Kong Daoxiang av Zhao
Kong Qian av Zhao
Kong Jia av Dai


== Litteratur ==
Liyuan Wang-Scheerer: Shows aus China: ein Beitrag zur transkulturellen Kommunikation. Diss. Hamburg 2007.
Michael Weiers: Geschichte Chinas: Grundzüge einer politischen Landesgeschichte. Stuttgart 2009.
Qizhi Zhang: An Introduction to Chinese History and Culture. Berlin/Heidelberg 2015.
Szlachta

Szlachta (muligens avledet fra det gammelhøytyske ordet gislahti, «slekt», jf. moderne tysk Geschlecht) er betegnelsen på Polens historiske adel. Den oppsto i senmiddelalderen.
Szlachta utgjorde en usedvanlig stor del av befolkningen sammenlignet med andre land (gjennomsnittlig rundt 15 %, i enkelte områder opp mot 30). De nøt mange politiske privilegier og var som regel jordeiere. Medlemmene av szlachta var nominelt likebyrdige, selv om det i tidens løp dannet seg et høyere mellom- og overskikt bestående av godseiere og magnater. Overskiktet hadde betydelig politisk makt i den såkalte adelsrepublikken.
På slutten av 1700-tallet mistet szlachta sin betydning etter delingene av Polen mellom 1772 to 1795, og deres status ble helt avhengig av bestemmelser fra de tre makter som hadde delt Polen – Kongeriket Preussen, Det russiske keiserrike, og Habsburgmonarkiet; med opprettelsen av Den andre polske republikk ble adelskapet avskaffet med forfatningen av 1921.


== Eksterne lenker ==
(en) Nobility of Poland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
http://www.szlachta.org/
https://web.archive.org/web/20070202185724/http://www2.arts.gla.ac.uk/Slavonic/staff/Szlachta.html
http://www.angelfire.com/mi4/polcrt/PolNobility.html
Zhongshan (stat)

Zhongshan (forenklet kinesisk: 中山国; tradisjonell kinesisk: 中山國; pinyin: Zhōngshān Guó) var en stat på Zhou-dynastiets tid i Kina. Det lå i det som i dag er fylket Ding i provinsen Hebei. I De stridende staters tid ble det et protektorat under staten Wei, men gjenvant senere sin uavhengighet. Men etterhvert ble den absorbert av staten Zhao. 
Området ble så del av det gamle kommanderiet Zhongshan. Kommanderiets hovedstad var byen Zhongshan, som ble et økonomisk senter fra det østlige Han-dynastis tid til Tang-dynastiets tid.  Byen ble senere hovedstad for Yan. 


== Litteratur ==
Ebrey, Patricia Buckley; Walthall, Anne (2014). East Asia: a cultural, social, and political history. Wadsworth. ISBN 9781133606475. 
Higham, Charles F.W. (2004). Encyclopedia of Ancient Asian Civilizations. Facts On File. ISBN 9781438109961. 
Loewe, Michael; Shaughnessy, Edward L. (1999). The Cambridge History of Ancient China: From the Origins of Civilization to 221 B.C. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 9780521470308. 
Wu, Xiaolong (2017). Material Culture, Power, and Identity in Ancient China. Cambridge University Press. ISBN 978-1-107-13402-7. 
Wu, Rongceng (1980). Zhongguo da baike quanshu. ISBN 9787500002772.