jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Désirée, baronesse Silfverschiöld

Désirée av Sverige (Désirée Elisabeth Sibylla) (født 2. juni 1938 på Haga slott i Stockholm) er en svensk prinsesse. Hun er søster av kong Carl XVI Gustaf av Sverige.
Hun ble født som Hennes Kongelige Høyhet prinsesse Désirée av Sverige, og er datter av arveprins Gustav Adolf og prinsesse Sibylla av Sverige.
18. desember 1963 ble forlovelsen med baron Niclas Silfverschiöld offentliggjort, og 5. juni 1964 giftet de seg i Storkyrkan i Stockholm. Som følge av sitt ekteskap mistet hun statusen som Kongelig Høyhet og blir nå titulert prinsesse Désirée, baronesse Silfverschiöld.
Prinsesse Désirée bor på Silfverschiöld-familiens slott Koberg. Hun holder seg stort sett utenfor rampelyset, men et par ganger i året påtar hun seg offisielle oppgaver. Prinsessen og hennes ektemann blir også vanligvis invitert til offisielle middager og gallaer som kongeparet arrangerer.
Prinsesse Désirée, baronesse Silfverschiöld er fadder til kronprinsesse Victoria.
Hun er innehaver av storkors av St. Olavs Orden.


== Barn ==
Prinsesse Désirée, baronesse Silfverschiöld og baron Niclas Silfverschiöld har tre barn:

Baron Carl Silfverschiöld (f. 1965)
Baronesse Christina Louise Silfverschiöld (f. 1966)
Baronesse Hélène Silfverschiöld (f. 1968)


== Referanser ==
Gandalv

Gandalv er en fiktiv person fra J.R.R. Tolkiens Midgard, og er en av hovedpersonene i Ringenes herre. Gandalv er en istar, hjelpere for valaene, og vandrer rundt i Midgard som en gammel mann, med langt grått (siden hvitt) hår og skjegg. Han røyker ofte pipe med urter. De enkle menneskene kaller ham trollmann. Han bærer et legendarisk sverd som heter Glamdring og en magisk trollstav. 
Hos folkene og i landene rundt i Midgard har han mange forskjellige navn:

Grå Pilgrim, Mithrandir (hos alvene), eller rett og slett Vandreren.
Tharkûn (hos dvergene), Incánus (i sør).
Gandalv Stormkråke (av Théoden, konge i Rohan, mens han fortsatt var under trolldommen til Sarumann).
Láthspell (Svart nytt på Rohirim, tungemålet i Rohan) av Gríma Ormtunge.
Olórin var navnet hans i Aman, før han kom til Midgard som en av de fem istarene.Gandalv var den av de fem istarene, og var Manwës personlige valg. Gandalv den Grå styrter Balroggen i Morias Miner ned i avgrunnen under broen i Khazad-dûm på slutten av den første boka i Ringenes herre-trilogien. Gandalv beseirer balrogen til slutt, men for det må han betale med livet, men valaene sendte ham tilbake i den andre boka, To tårn, som Gandalv den Hvite.
Som Gandalv den Hvite tar han plassen til Sarumann i Det Hvite Råd. Etter dette inntar han en langt større rolle i kampen mot den mørke herren Sauron, og kjemper som den Hvite rytter i Rohan og Minas Tirith.
På slutten av den tredje boka, Atter en konge, drar han med alvene og hobbitene Frodo og Bilbo til Gråhavnene, og drar så over havet til Valinor. Da bærer han Narya. Narya er en av de tre alveringene som er omtalt i verset. De andre to ringene er båret av Galadriel og Elrond.
I filmtrilogien Ringenes herre blir Gandalv spilt av Sir Ian McKellen.
Navnet Gandalf stammer egentlig fra det norrøne diktet Voluspå, og er en sammensetning av ordene "Gandr" og "Alfr". Ordet "Gandr" kan etymologisk spores tilbake til betydningen "magi", men kan også ha betydningen "stav". "Alfr" betyr logisk nok "Alv", til tross for at Gandalv i Ringenes Herre ikke er av alveætt.
Solothurn (kanton)

Solothurn er en kanton i Sveits. Den ligger i den nordvestlige delen av landet, og grenser i vest og syd mot Bern, i øst mot Aargau, og i nord mot Basel-Landschaft. To av distriktene er eksklaver og ligger mellom Basel-Landschaft og den franske grensen. En tredje eksklave ligger i Bern.
Hovedstaden er Solothurn.
Kantonen har 248 000 innbyggere og er hovedsakelig tyskspråklig; tysk er det eneste offisielle språket. Befolkningen er ca. 60 % romersk-katolsk og den resterende andelen overveiende protestantisk.


== Byer, kommuner og distrikter ==
Solothurn består av 125 kommuner som er sammenfattet til ti distrikter (Bezirke). To og to distrikter danner tilsammen et amt (Amtei). Amtets navn består av distriktenes to navn:

Bucheggberg-Wasseramt
Dorneck-Thierstein
Olten-Gösgen
Solothurn-Lebern
Thal-GäuDistriktene er rent administrative enheter, mens amtene fungerer både som retts- og valgkretser.
Tre av kommunene er byer med mer enn 10 000 innbyggere:

Olten (16 801 innbyggere)
Grenchen (15 951)
Solothurn (15 261)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Canton of Solothurn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kanton Solothurn – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Solothurn

Solothurn er hovedstaden i den sveitsiske kantonen ved samme navn. Den ligger ved elven Aare.
Diplomaten Hans Frölicher (1887-1961) var født i Solothurn.


== Se også ==
Waffenfabrik Solothurn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Solothurn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Solothurn – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Antonio Canova

Antonio Canova (født 1. november 1757 i Possagno ved Bassano i Italia, død 13. oktober 1822 i Venezia) var en italiensk billedhugger og en av hovedrepresentantene for den italienske nyklassisismen.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Antonio Canovas far var steinhugger. Han døde da gutten var tre år gammel, og Antonio vokste opp hos en onkel. Da han var 14 år gammel begynte Canova i lære hos den venetianske billedhuggeren Giuseppe Bernardi, som kalte seg Torretti, etter sin egen læremester. Etter mesterens død i 1773 arbeidet Canova videre for Bernardis nevø, billedhuggeren Giovanni Ferrari, som også hadde vært lærling hos Torretti.


=== Karriere ===
I 1775 startet Canova for seg selv i Venezia. Figurene han formga i denne tiden hadde mange likhetstrekk med figurene i Tiepolos fresker. 
I 1779 besøkte Canova Roma, og året etter flyttet han dit for godt. Han fikk kontakt med en internasjonal, og først og fremst britisk, gruppe kunstnere, arkeologer og teoretikere, og begynte å utvikle en ny, streng og kompromissløs idealistisk skulpturstil. I 1787 fullførte han monumentet over pave Clemens XIV i kirken Santi Apostoli i Roma, og dette førte til at han fikk internasjonal berømmelse og dessuten tallrike bestilninger, blant annet monumentet over pave Clemens XIII (1792) i Peterskirken. 
Canova overgikk suksessivt til å skulptere frittstående skulpturer med motiv hentet fra den klassiske mytologien. Hans Amor og Psyke (1793) skildrer det øyeblikket da Amor ifølge Apuleius versjon av fortellingen vekker den døende Psyke, en komplisert allegori over kjærlighet og død.Verket er ikke heller mindre komplisert om det utelukkende betraktes som en tredimensjonal komposisjon av sammenkoblede former i kontrapunktisk harmoni. Skikkelsene, som helt har sunket hen i hverandre og ikke gir tilskueren et eneste blikk, utgjør en selvstendig enhet. Foruten at Canova i sine samtidiges øyne gav skulpturkunsten en renessanse, befridde han den fra de arkitektoniske innrammingene som de fleste skulpturer bortsett fra portrettbyster hadde vært bundet til siden 1600-tallets begynnelse. Det er også et tidens tegn at en del av hans nye skulpturer ble laget for å stilles ut på museer – de var dermed de første store kunstverk som ble laget spesielt med dette for øye. Det var første i Canovas samtid at museer ble institusjoner som skulle være tilgjengelige for allmenheten.Som overoppsynsmann over Kirkestatens kunstskatter (fra 1802) var han i 1815 ansvarlig for tilbakeføringen av kunstverkene som var blitt stjålet av Napoleon. Han utløste skandale da den avsatte keiserens søster, Pauline Borghese, satt modell for ham naken. Skulpturen er nå på museet Galleria Nazionale d'Arte Antica i Palazzo Barberini.
Andre verker er blant annet Ebe (1816), i museet i Forlì.


== Billedgalleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Antonio Canova – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Antonio Canova – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Museet i Forlì (italiensk)
Franz Pforr

Franz Pforr (født 5. april 1788 i Frankfurt am Main i Tyskland, død 16. juni 1812 i Albano Laziale sør for Roma i Italia) var en tysk maler i romantikken.
Sammen med bl.a. Peter von Cornelius og Friedrich Overbeck utgjorde han kunstnergruppen nasarenerne.


== Referanser ==
Peter von Cornelius

Peter von Cornelius (født 23. september 1783 i Düsseldorf i Tyskland, død 6. mars 1867 i Berlin) var en tysk maler. Han var for en tid medlem av nasarenerne, en gruppe kunstnere i Roma, og slo seg senere ned i München. Han er blitt betraktet som «Den tyske monumentalismens grunnlegger».


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Cornelius var sønn av maleren Aloys Cornelius og hans hustru Anna Cosse. Fødehuset var i Kurze Straße 15 i gamlebyen i Düsseldorf. Sin første kunsteriske utdannelse fikk han ved kunstakademiet i sin fødeby, blant annet under faren som var dosent der.


=== Kunstnerisk karriere ===
Hans første større oppdrag og arbeid var dekorasjonen av koret i kirken St. Quirinus i Neuss, på oppdrag av Domherr Wallraff i Köln i 1803. Cornelius fikk sitt gjennombrudd med tolv tegninger til Johann Wolfgang von Goethes Faust I, inspirert av gamle tyske tresnitt. 
Han kom til Roma i 1811 og ble medlem av Lukasbrorskapet (Lukasbund), og utførte sammen med dem en rekke fresker i Casa Bartholdy. Dette konstnerfellesskapet omfattet også de tyske kunstnere Johann Friedrich Overbeck, Friedrich Wilhelm Schadow, Philipp Veit, Julius Schnorr von Karolsfeld og Ludwig Vogel. Dette kunstnerfellesskapet dannet utgangspunktet for den kunstneriske bevegelsen som kjennes under navnet nasarenerne. 

I 1819 vendte von Cornelius tilbake til Tyskland. Bayerns kronprins, Ludvig II av Bayern, hadde fått ham interessert for sine kunstplaner i München, som for von Cornelius' del fremst gjaldt utsmykkelsen av glyptoteket med fremstillinger fra greske heltesagn. Disse freskene ble imidlertid utført av von Cornelius' studenter etter kunstnerens tegninger. 
Fra 1825 var han leder for kunstakademiet i München. Von Cornelius' fremste arbeide i byen ble freskene i Ludvigskirken. Av disse malte kunstneren selv korveggens store komposisjon, Den ytterste dom. Kunstverket ble ikke slik Ludvig II hadde ønsket seg, og i protest forlot von Cornelius München. I 1841 ble han kalt til Berlin av Fredrik Vilhelm IV av Preussen. Her arbeidet han fra 1843 med utkast til fresker til Campo Santo-byggverket.Peter von Cornelius måtte gi opp sin plan om å skape en freskesyklus av de bibelske lignelsene. Men De kloke og de uforstandige jormfruer ble nesten ferdig, en fri tolkning av lignelsen om brudepikene i Matteusevangeliet. Ifølge Matteus er det Jesus som forteller lignelsen, men von Cornelius viste ham som brudgommen selv, omgitt av engler og profeter. Fremstillingen av Kristus her regnes som inspirasjonskilden til Bertel Thorvaldsens Kristus-statue i Vår Frues kirke i København (Københavns domkirke), og maleriet hang en periode i Thorvaldsens leilighet i Roma.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter von Cornelius – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Peter von Cornelius – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Rudolf Schadow

Rudolf (Ridolfo) Schadow (født 9. juli 1786 i Roma, død 31. januar 1822 i Roma) var en tysk billedhugger.


== Liv og virke ==
Han var eldste sønn og elev av Johann Gottfried Schadow. I 1810 dro han og broren Wilhelm til Roma for å studere, og der overtok de et atelier. Hans første selvstendige verk, en statue av Paris, ble utstilt i Berlinerakademiet i 1812, og viser at Schadow var inspirert av den danske billedhuggeren  Bertel Thorvaldsen. 
Han konverterte i 1814 til katolisismen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rudolf Schadow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Philipp Veit

Philipp Veit (født 13. februar 1793 i Berlin i Tyskland, død 18. desember 1877 i Mainz) var en tysk maler som gjorde seg kjent i den tyske romantikken. Veit gjorde seg også bemerket for å bruke freskoteknikk i sine verk.


== Biografi ==
Veit ble født i Berlin i Preussen i 1793. Han var sønn av en bankmann, Simon Veit, og hans kone, Dorothea. Veit fikk sin første kunst utdannelse i Dresden og Wien. Han ble sterkt påvirket av
den nasarenske bevegelsen, som han senere ble medlem av. Han jobbet i Roma noen år før han dro til Frankfurt am Main. Her var han direktør over kunstsamlinger fra 1830 til 1843, han underviste også som professor. Fra 1853 til hans død i 1877 holdt han stillingen som direktør over det kommunale galleriet i Mainz. Veit var, sammen med nazarenes bevegelsen, mer aktiv i tegninger enn klassiske malerier, og selv om han til tider brukte mange sterke farger, er hans verk ofte blitt sett på som fargede tegneserier enn malerier med dagens øyne.


== Referanser ==
Sankt Paul utenfor murene

Sankt Paul utenfor murene (italiensk Basilica di San Paolo fuori le mura) er den største katolske basilikaen i Roma etter Peterskirken. 
Den går tilbake til keiser Konstantin den store, men det byggverket som står i dag, er en gjenoppbygning etter den nesten fullstendige ødeleggelsen i 1823, da kirken brant ned til grunnen.
Kirken er i henhold til Lateranoverenskomsten en eksklave under Vatikanstaten.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Basilica of Saint Paul Outside the Walls – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Basilica di San Paolo Fuori le Mura – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
«Dette er Paulus' grav» Aftenposten 2006
Brong-Ahafo

Brong-Ahafo er en region i Ghana. Den ligger mellom Ashanti og grensen til Elfenbenskysten. Administrasjonsbyen er Sunyani. Regionen hadde 2 310 983 innbyggere ved folketellingen i 2010.Regionen er ikke like kjent blant turister som andre deler av landet. De viktigste severdighetene er Kintampo med store fossefall, og apelandsbyen Fiema.


== Referanser ==
Robbie McEwen

Robbie McEwen (født 24. juni 1972 i Brisbane, Queensland, Australia) er en australsk tidligere profesjonell landeveissyklist.
Han startet sin profesjonelle karriere i 1996 i Rabobank. Deretter kom han etter hvert over i det belgiske Lotto-systemet hvor han var frem til 2008. Etter to år i Katjusja valgte han før 2011-sesongen å skrive kontrakt med den nystartede australske Pegasus-laget, men da laget ikke fikk lisens, endte han like før jul opp i amerikanske Team RadioShack. Sin siste sesong startet han for det nystartede australske laget GreenEDGE, og kjørte sitt siste ritt under Tour of California 2012 før han trådte inn i støtteapparatet.
McEwen har deltatt i Tour de France ved tolv anledninger, i 1997-2000, 2002-2008 og 2010. Han har vunnet 12 etapper i løpet, og vant poengkonkurransen tre ganger, i 2002, 2004 og 2006. I 1999 på 20. etappe vant han sprinten i Paris på Champs-Élysées. I 2002 vant han 3. etappe: Metz–Reims og 20. etappe: Melun–Paris. I 2004 vant han 3. og 9. etappe. I 2005 vant han 5. etappe, 7. etappe og 13. etappe. I 2006 vant han 2., 4. og 6. etappe. I 2007 vant han den 1. etappen, men måtte gi seg etter den 8. etappen fordi han ikke klarte å sykle i mål før tidsfristen gikk ut.
Han har også 12 etappeseire i Giro d'Italia, og som i Tour de France vant han tre etapper både i 2005 og 2006.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
McEwen, Robbie og Pickering, Edward (2011):One Way Road: The Autobiography of Robbie McEwen, Ebury Australia ISBN 978-1864712582


== Eksterne lenker ==
(en) Robbie McEwen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Robbie McEwen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Robbie McEwen – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Robbie McEwen – Olympics.com 
(en) Robbie McEwen – Olympedia 
(en) Robbie McEwen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Robbie McEwen – Australian Olympic Committee 
(en) Robbie McEwen – ProCyclingStats 
(en) Robbie McEwen – Cycling Archives 
(en) Robbie McEwen – Cycling Quotient 
(en) Robbie McEwen – CycleBase 
(en) Robbie McEwen – TheSports.org
Critérium du Dauphiné

Critérium du Dauphiné er et årlig sykkelritt over åtte etapper i Dauphiné-regionen i Frankrike i første halvdel av juni. Sammen med Sveits rundt er det et viktig ritt i oppkjøringen til Tour de France i juli. Rittet hadde opprinnelig navn etter arrangøren, avisen Le Dauphiné Libéré. Fra 2010 er rittet overtatt av Amaury Sport Organisation, og Libéré er ikke lenger en del av navnet. 
Fordi Dauphiné-Alpene preger rittet i stor grad er vinnerne ofte klatrespesialister. Mange av fjellklatringene som er kjent fra Tour de France brukes her, for eks. Mont Ventoux og Col du Galibier eller Col de la Chartreuse. De syklistene som har vunnet Tour de France 5 eller flere ganger har også vunnet Dauphiné Libéré. Lance Armstrong vant Dauphiné i 2002 og 2003 [trenger oppdatering], men tapte for Iban Mayo i 2004, mest på grunn Mayos enormt sterke klatring opp Mont Ventoux.
Rittet ble arrangert for første gang i 1947 da Edouard Klablinski fra Polen vant. Flest seire har Nello Lauredi, Luis Ocaña, Bernard Hinault, Charly Mottet og Chris Froome; alle har vunnet tre ganger hver. Thor Hushovd tok én etappeseier hvert år mellom 2003 og 2006, mens Edvald Boasson Hagen har fem etappeseire i perioden 2010–2019. Boasson Hagen vant i tillegg den grønne poengtrøyen i 2016.


== Vinnere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Critérium du Dauphiné – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gorkijparken

Gorkijparken er en park i Moskva i Russland. Parken ble åpnet i 1928 og er oppkalt etter forfatteren Maksim Gorkij.


== Litteratur ==
Mordene i Gorkij Park av Martin Cruz Smith, oversatt av Axel S. Seeberg Damm 1989 ISBN 82-517-7116-1


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Gorky Park (Moscow) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ringerike Grand Prix

Ringerike Grand Prix, opprinnelig Fossen Grand Prix, er et norsk sykkelritt som har vært arrangert årlig siden 1975, med unntak av 1988. Rittet, som sammen med Sundvolden Grand Prix arrangeres av Ringerike Sykkelklubb, finner vanligvis sted i første halvdel av mai i distriktet rundt Hønefoss og Tyrifjorden. Rittet er klassifisert som kategori 1.2 av Det internasjonale sykkelforbundet (UCI), og er en del av Europatouren i landeveissykling.


== Historie ==
Rittet ble første gang arrangert som endagsritt den 10. september 1975 under navnet Fossen Grand Prix, oppkalt etter en lokal restaurant som var tittelsponsor. Fra 1990 ble rittet gjort om til et etapperitt over fem etapper for 6-mannslag. I 1993 tok Ringerikes Blad over som tittelsponsor og navnet ble endret til Ringerike Grand Prix. Fra 1999 ble rittet klassifisert som kategori 2.5 av UCI, og fikk internasjonal status. I 2005 ble rittet oppklassifisert til kategori 2.2 og ble en del av Europatouren i landeveissykling.
Fra 2011 overtok Tour of Norway rittets klassifisering og status i den internasjonale rittkalenderen, noe som førte til at rittet fra samme år ble arrangert som et internasjonalt endagsritt uten klassifisering sammen med det nystartede Grand Prix Norefjell. Fra 2013 ble rittet igjen klassfisert, som kategori 1.2, og ble igjen en del av Europatouren. Samtidig endret GP Norefjell navn til Hadeland Grand Prix, og skiftet igjen navn til Sundvolden Grand Prix i 2016.


== Vinnere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Ringerike Grand Prix – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Vinnere fra alle år, resultater siden 2005 – FirstCycling.com
Klassifisering av sykkelritt

Klassifisering av sykkelritt foretas av Det internasjonale sykkelforbundet (Union Cycliste Internationale, UCI) etter type og vanskelighetsgrad.
Klassifiseringen styrer blant annet hvem som kan delta i rittene og størrelsen på pengepremiene.


== Norske UCI-ritt ==
2.WWTLadies Tour of Norway (siden 2017)2.HCArctic Race of Norway (siden 2015)
Tour des Fjords (siden 2018)
Tour of Norway (siden 2014)2.1Hammer Stavanger (siden 2018)1.2Gylne Gutuer Grand Prix (siden 2018)
Hafjell Grand Prix (siden 2018)
Lillehammer Grand Prix (siden 2018)
Ringerike Grand Prix (siden 2013)
Sundvolden Grand Prix (siden 2013)


== Noter ==


== Referanser ==
Wa

Wa kan vise til:

Wa (folk) (佤), en etnisk gruppe i Kina
Wa (roman) av Mo Yan fra Kina
Wa (japansk) (和), et linguistisk konsept i japansk språk
Wa er også et gammel navn på Japan
Wa-divisjonen – en de facto uavhengig region i Myanmar
Wa, en by i Ghana
vallonsk (ISO 639 alpha-2, wa)Washington, delstat i USA (forkortelse)
Vest-Australia, delstat i Australia (forkortelse)Se også

WA - flerbetydningsside
Vatikanbiblioteket

Vatikanbiblioteket  (latin: Bibliotheca Apostolica Vaticana) er Den hellige stols bibliotek, og ligger i Vatikanet. Det er et av de eldste og viktigste bibliotekene og samlingene av historiske tekster. 
Pave Nikolas V opprettet biblioteket i 1448 da han kombinerte omkring 350 greske, latinske og hebraiske kodekser overlevert av hans forgjengere med sin egen samling og fortløpende kostbare nyanskaffelser, blant dem manuskripter fra Konstantinopels keiserlige bibliotek.
Da den første bibliotekaren, Bartolomeo Platina, satte opp en bestandfortegnelse i 1481, kom den på over 3500 enkeltposter. Dermed stod det fast at biblioteket allerede da var det største i den vestlige verden. Omkring 1587 gav pave Sixtus V arkitekten Domenico Fontana i oppdrag å konstruere en ny bygning for biblioteket. Denne bygningen er fremdeles i bruk. Bøkene var lenket til og utstilt på benker. 
Over århundrene ble biblioteksbestanden ytterligere økt ved gaver og anskaffelser. 
I 1623 ble biblioteket for arvefyrstedømmet Pfalz i Heidelberg med sine omkring 3500 manuskripter skjenket av hertug Maximilian I av Bayern til Pavestolen. Litt er senere blitt gitt tilbake til Heidelberg, men storparten av samlingen er fremdeles i Vatikanet. 
I 1657 anskaffet biblioteket også manuskriptene som hertugene av Urbino hadde samlet. I 1661 ble grekeren Leo Allatius utnevnt til bibliotekar. Christina av Sverige sørget for at hennes bibliotek, som i praksis var omtrent alt som hadde hørt til det svenske kongelige bibliotek, også ble del av Vatikanbiblioteket ved hennes død i 1689. 
I 2005 hadde biblioteket 75 000 manuskripter og over 1,1 millioner trykte bøker, av dem ca. 8 500 incunabula. Vatikanets arkiver ble utskilt fra biblioteket tidlig på 1600-tallet; de har ytterligere 150 000 bestanddeler.
Blant bibliotekets mest fremstående skatter er Codex Vaticanus, det eldste bibelmanuskript som kjennes til. Procopius' «hemmelige historie» ble oppdaget i biblioteket i 1623.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Biblioteca Apostolica Vaticana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
U.S. Library of Congress Vatican exhibition, mange avbildninger fra viktige dokumenter
Avvisning av «legenden» om bibliotekets pornografiske samlinger, fra snopes.com
Det pavelige atheneum Sant’ Anselmo

Det pavelige atheneum Sant' Anselmo i Roma er en katolsk pavelig universitet særlig kjent for liturgisk teologi. 
Klosteret Sant'Anselmo ble gruinnlagt av pave Innocens XI i 1687 for benediktinernes cassinensiske kongregasjon. Etter at kommuniteten var blitt nær utslettet som følge av pesten i 1837, ble institusjonen gjenopplivet ved nygrunnleggelse av pave Pius IX i 1867, nå for hele benediktinerordenen. Men allerede ved den italienske innmarsj i pavenes Roma og okkupasjon av den siste rest av Kirkestaten i 1870 førte til at man på nytt måtte stenge.
Pave Leo XIII gjenopprettet institusjonen med dens tre gamle fakulteter (teologi, filosofi, kirkerett) og åpnet det for alle klerikere, både regularklerikere og sekularklerikere. I 1961 tilkom et eget institutt for liturgi.
Marcus Tudgay

Marcus Tudgay (født 3. februar 1983 i Shoreham-by-Sea) er en engelsk fotballspiller som spiller for Sutton Coldfield Town FC. 
Tudgay har tidligere spilt for Derby County FC og Sheffield Wednesday FC. Han debuterte for Derby County mot Gillingham den 13. august 2002.


== Spillerkarriere ==
Totalt: 71 ligakamper, 15 mål.


=== Derby County ===
2002/03:  8 ligakamper, 0 mål.
2003/04: 29 ligakamper, 6 mål.
2004/05: 34 ligakamper, 9 mål.
Totalt: 71 ligakamper, 15 mål.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marcus Tudgay – Transfermarkt 
(en) Marcus Tudgay – Soccerbase.com 
(en) Marcus Tudgay – FBref