jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Cyclominae

Cyclominae er en underfamilie av snutebiller som ser ut til å være særlig artsrike i Australia. Gruppen finnes ikke i Norge, men to arter er funnet i Sverige. De lever gjerne på ulike slags urter.


== Utseende ==
Middels store, avlange snutebiller, kroppen mer eller mindre skjellkledt. Snuten er middels lang, antennene er korte og sitter festet nær spissen av snuten. Brystskjoldet er mye smalere enn dekkvingene, som er parallellsidige med tydelige "skuldre". Beina er korte og kraftige.


== Levevis ==
De to nordeuropeiske artene lever på urter i henholdsvis meldefamilien (Chenopidiaceae) og nellikfamilien (Caryophyllaceae). Noen tropiske arter er knyttet til fiken-slekten (Ficus spp.).


== Systematisk inndeling ==

Slekter som forekommer i Europa er nevnt.

Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
Underordenen Polyphaga Emery, 1886
Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
Underfamilien Cyclominae
Stammen Amycterini
Stammen Aterpini
Stammen Cyclomini
Stammen Diabathrariini - kan også plasseres i Curculioninae
Stammen Dichotrachelini
Slekten Dichotrachelus Stierlin, 1853
Stammen Gonipterini - kan også plasseres i Curculioninae
Slekten Gonipterus Schönherr, 1833
Stammen Hipporhinini
Slekten Asperogronops Solari, 1940
Slekten Entomoderus Raffray, 1873
Slekten Gronops Schönherr, 1823  – to arter i Norden:
Gronops lunatus (Fabricius, 1775)
Gronops inaequalis Boheman, 1842
Stammen Listroderini
Slekten Listroderes Schönherr, 1826
Slekten Listronotus Jekel, 1865
Stammen Notiomimetini
Stammen Rhythirrini
Stammen Somatodini
Stammen Viticiini  - kan også plasseres i Curculioninae


== Eksterne lenker ==
(no) Cyclominae hos Artsdatabanken 
(sv) Cyclominae hos Dyntaxa 
(en) Cyclominae hos Fauna Europaea 
(en) Cyclominae hos Fossilworks 
(en) Cyclominae hos NCBI 
(en) Kategori:Cyclominae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cyclominae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Gronops lunatus (fra hjemmesiden til Claude Schott)
Umeå lufthavn

Umeå lufthavn (IATA: UME, ICAO: ESNU) ligger 4 km sør for Umeå, Sverige.
Umeå lufthavn er den nest største flyplassen i Nord-Sverige (Norrland), og den 6. største i Sverige. Flyplassen hadde rundt 800 000 passasjerer i 2005.


== Ruter og selskaper ==


== Flyulykke ==
Den 14. juli 2019 styrtet et GippsAero GA8 Airvan fly ved Umeå og ni mennesker omkom. Flyet skal ha tatt av fra Umeå lufthavn. De omkomne var en pilot og åtte fallskjermhoppere. Det var syv menn og to kvinner som var mellom alderen 20 og 55 år. Alle de omkomne var også medlem i en fallskjermklubb med rundt 25 aktive medlemmer og flyet tilhørte klubben.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Umeå Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Zeolitt

Zeolittmineraler (fra gresk ζεω zeo = «koke» + λįθος lithos = «stein») er vannholdige aluminiumsilikater. Det er porøse stoffer hvor krystallstrukturen består av SiO4 og AlO4 bygget opp i et åpent gitter av tetraeder. I de indre hulrommene kan stoffet ta opp vann og metallioner. Dette skjer uten at strukturen endres.
Et eksempel på formelen er natrolitt: Na2Al2Si3O10·2H2O
Zeolitter ble først beskrevet i 1756 av svensken A. F. Cronstedt, som oppdaget at de avgir vann ved oppvarming (derav navnet). Naturlige zeolitter dannes når vulkanske klipper og askelag reagerer med basisk grunnvann. Siden undersøkelsene av havbunnen skjøt fart i begynnelsen av 1950-årene, har man avslørt at det også finnes mange forskjellige typer zeolitter i bunnslammet, og med den mengde slam som finnes må zeolitter være noen av verdens mest alminnelige mineraler.
Foruten de naturlige zeolittene som man kjenner over 40 av, er det fremstilt et tilsvarende antall kunstige. De fremstilles ved en langsom krystallisering av en silisium-aluminium-gel i nærvær av organiske stoffer. Zeolitter brukes til mange tekniske formål, spesielt hvor deres evne til å ta opp og frigi ioner kan være nyttig. I prinsippet virker de som molekylære sikter som kan adskille uønskede stoffer som f.eks. oljeforurensning eller kalk fra vann.
Zeolitt har også blitt benyttet som alternativ medisin, deriblant mot kreft. Det finnes ingen dokumentert effekt mot kreft eller andre sykdommer, derimot er det påvist at zeolitt kan hemme effekt av annen medisin og også i seg selv være kreftfremkallende.


== Referanser ==
Barents AirLink

Barents AirLink var et svensk flyselskap med base i Luleå i Sverige. Selskapet ble etablert som Nordkalottflyg i 1974 og flyr ruteflyvninger både innenriks og til utlandet. Navnet ble endret til Barents AirLink i 2006. 31. oktober 2011 overtok Avies konsesjonen fra Trafikverket på flyvningene mellom Pajala og Luleå, og Barents AirLink opererer ikke ruteflygninger lenger


== Ruter ==
Barents AirLink flyr følgende ruter:

to daglige flyvninger mellom Luleå og Pajala i Sverige.
Barents AirLink fløy tidligere følgende ruter (lagt ned):

to ganger i uka mellom Luleå og Murmansk i Russland.
en gang i uka mellomk Luleå og Alta
tre ganger i uka mellom Luleå, Kiruna (i Sverige) og Tromsø.


== Destinasjoner ==
Sverige
Luleå (Luleå flygplats) -Hovedbase
Pajala (Pajala flygplats)


== Tidligere destinasjoner ==
Norge
Alta (Alta lufthavn) -ukecharter
Tromsø (Tromsø lufthavn)
Sverige
Kiruna (Kiruna flygplats)
Russland
Murmansk (Murmansk lufthavn)


== Flåte ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Barents AirLink
Cananea

Cananea er en by og en kommune i den nordre meksikanske delstaten Sonora. Byen er hovedsetet for fylket ved samme navn. Byen hadde 30 515 innbyggere ifølge folketellingen i 2000. Befolkningen i hele fylket var 32 061 ved samme folketelling. Det totale arealet til fylket er 4 141,1 km².
Belle Vue

Belle Vue kan være:
Geografiske steder:

Belle Vue, Manchester — et distrikt mellom Gorton og Longsight i Manchester
Belle Vue, Bradford — et distrikt  Bradford, nær Manningham Lane
Belle Vue, Shrewsbury — en forstad til Shrewsbury, Shropshire
Belle Vue, Doncaster — et sted i Doncaster
Belle Vue Mauricia, et sted på MauritiusInnen sport:

Belle Vue Motorcycle Speedway — en speedwaybane i Manchester, England.
Belle Vue Aces — et speedway-team
Belle Vue (hundeløp) — en hundeløpsbane nær Manchester
Belle Vue (fotball) — tidligere hjemmebane til fotballaget Doncaster Rovers
Belle Vue (Rhyl) — hjemmebane til fotballaget Rhyl F.C.
Belle Vue (Wakefield), et rugbystadion brukt av Wakefield Trinity WildcatsAndre betydninger:

Belle Vue Zoo — Belle Vue zoologiske hage og fornøyelsespark, Manchester
Belle Vue Brewery — en type lambic øl
Belle Vue (palass) — et palass designet av Zygmunt GorgolewskiSe også:

Bellevue
Epikondyl

Epikondyl er et benete utspring nederst på overarmsbenet, humerus, eller nederst på lårbenet, femur. 
På overarmsbenet kjennes epikondylene under huden ved albuen. Den ene på innsiden av albuen, «epicondylus medialis humeri», og den andre på utsiden av albuen, «epicondylus lateralis humeri».
På baksiden av epicondylus medialis humeri går en stor nerve, nervus ulnaris. Trykk eller støt på den gir enkemannsstøt.
På lårbenet er det også to epikondyler som kan kjennes under huden på innsiden av kneet, «epicondylus medialis femoris», og på utsiden av kneet, «epicondylus lateralis femoris».
Operasjon Val-Fajr 9

Operasjon Val-Fajr 9 var en iransk offensiv under Iran–Irak-krigen. Offensiven varte fra 15. februar til 3. mars 1986) og utspant seg på det nordlige frontavsnittet. Angrepet begynte først som en begrenset offensiv for mindre seire, deretter som et strategisk fremstøt mot byen Suleimania. De iranske styrkene ble stoppet med kjemiske våpen av irakerne. Angrepet innebar en viss suksess fordi det bandt opp store deler av Iraks første korps, som ikke kunne sende styrker til Basra.


== Kilder ==
Lessons of Modern War Volume II: The Iran-Iraq War, Anthony H. Cordesman og Abraham R. Wagner 1991 ISBN 0-8133-0955-7
The Iran-Iraq War, Efraim Karsh 2002 ISBN 1-84176-371-3


== Se også ==
Liste over slag under Irak-Iran-krigen
Polyrytme

Polyrytme er når to eller flere uavhengige rytmer med ulik basisunderdeling og ulikt betoningsmønster blir spilt samtidig. Et eksempel kan være når en spiller tre jevne slag mot fire jevne slag over en like lang tidsperiode, for eksempel et slag eller ei takt. Andre eksempler kan være 3:4, 5:4, 7:4 og så videre.Polyrytme er mye brukt i afrikansk musikk og i jazz, og hos komponister som for eksempel F. Chopin, P. Glass og Aaron Copland. Det fins også eksempler på bruk av polyrytme innen pop og rock, for eksempel Queen og Frank Zappa. Trommeslagerne Mickey Hart fra Grateful Dead og Bill Bruford fra Yes har vært eksponenter for bruk av polyrytme innen rock.


== Eksempler ==
Det følgende er et eksempel på 2 mot 3 polyrytme hvor hver boks representerer en tidsenhet og tiden går fra venstre til høyre. Hvert slag er angitt med en X.

Følgende er et eksempel på 3 mot 4 polyrytme:


== Referanser ==
Jack Crawford (figur)

Jack Crawford er en litterær person fra Hannibal Lecter-tetralogien av Thomas Harris. Han medvirker i Den røde drage, Nattsvermeren og Hannibal. Hans rolle i Den røde drage og Nattsvermeren er betydelig større enn i Hannibal. I de to første romanene opptrer han som Will Graham og Clarice Starling's mentor, mens han kun nevnes stykkvis og dør av et hjerteinfarkt mot slutten av boken. Han opptrer ikke i filmversjonen av Hannibal, der nevnes det kun at han døde.
I filmversjonene har han blitt fremstilt av, Harvey Keitel (Den røde drage), Scott Glenn (Nattsvermeren) og Dennis Farina (Manhunter).


== Handling ==
Jack Crawford dukker først opp i romanen Red Dragon, hvor han ber Will Graham, hans tidligere protesjé, om hjelp til å løse en rekke drap som ble begått av en seriemorder kalt «The Tooth Fairy»
Graham har et rykte på seg for å være i stand til å tenke som de kriminelle han jakter på, og dermed hjelpe FBI med en rekke pågripelser. Men Graham hadde tidligere trukket seg tilbake etter å ha blitt angrepet og nesten drept av Dr. Hannibal Lecter, en psykiater fra Baltimore som tidligere hadde behandlet offeret for et drap som Graham tidligere etterforsket. Men Graham forstod at Lecter var morderen han var på jakt etter. Crawford overbeviser Graham om å komme ut av pensjonist-tilværelsen for å hjelpe til med å løse drapene til «The Tooth Fairy»
Men snart innser de både Crawford og Graham at de behøver Lecters hjelp igjen. Crawford hjelper til med å gi Graham og familien hans beskyttelse, etter at Lecter sender seriemorderen, Francis Dolarhyde, hjemme-adressen til sin tidligere nemesis. Med Crawfords hjelp løser Graham til slutt etterforskningen, men Dolarhyde vansirer ham før Grahams kone rekker å drepe ham. Men Crawford føler seg ansvarlig for Grahams ulykke.
Jack Crawford dukker opp igjen i romanen Nattsvermeren (originaltittel: The Silence of the Lambs) og etterforsker en ny seriemorder. Denne gangen kalles seriemorderen for «Buffalo Bill» og signaturen hans innebærer å drepe og flå kvinner. Men Crawford blir igjen tvunget til å spørre Lecter om hjelp. Denne gangen sender imidlertid Crawford Clarice Starling - en ny FBI-praktikant - for å snakke med Lecter. Ved hjelp av informasjon fra Lecter forsøker Crawford og FBI å spore opp denne seriemorderen: Jame Gumb.
Gumb hadde tidligere drept arbeidsgiveren til et av hans tidligere offer, og flyttet inn i hjemmet hennes for å bruke den store kjelleren - som inneholder en nedlagt og tom brønn. Han bruker brønnen som en provisorisk oppbevaringsplass for ofrene sine. Starling innser at «Buffalo Bill» sannsynligvis kjente sitt første offer personlig, Fredrica Bimmel, og begynner å intervjue alle som står henne nær. I denne forbindelse snubler hun tilfeldigvis over Gumbs nye oppholdsplass.
Hubert Schwab

Hubert Schwab (født 5. april 1982) er en tidligere profesjonell sveitsisk landeveissyklist.


== Meritter ==
2004
Sveitsisk mester landevei, U23
2005
1. etappe Vuelta a Navarra


== Eksterne lenker ==
(en) Hubert Schwab – ProCyclingStats 
(en) Hubert Schwab – Cycling Archives 
Offisielt nettsted 
(en) Hubert Schwab – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bill Bruford

William Scott Bruford (født 17. mai 1949 i Sevenoaks i Kent i England), er en  britisk tidligere trommeslager som var kjent for sin kraftfulle, presise polyrytmiske stil.  Han var med å danne progressiv rock-gruppen Yes og var en innflytelsesrik og framtredende person innen kunstrocken fra tidlig på 1970-tallet. I januar 2009 ga han seg som aktiv musiker.


== Karriere ==
Han har vært med i en rekke andre band, mest kjente av disse er nevnte Yes, King Crimson og hans eget fusion band Bruford som ga ut fire album i årene 1977–1980. Earthworks, hans siste band, startet i 1986 og ble oppløst i 2009, i og med Brufords overgang til pensjonistenes rekker.
Han begynte å spille da han var 13 år og var tidlig influert av jazz-tromming, noe som skulle komme tydelig fram på de tidlige Yes-albumene. Men denne innflytelsen har fulgt ham gjennom hele karrieren. Han er den eneste musikeren som har spilt med alle «de tre store» innen progressiv rock, nemlig Yes, King Crimson og Genesis.


== Utvalgte band ==
Mabel Greer’s Toyshop, 1968
Yes, fra starten i 1968 fra albumet Yes til og med albumet Close to the Edge i 1972, og senere i perioden 1991 til 1992 med albumet Union
King Crimson, fra 1972 og albumet Larks' Tongues in Aspic til og med Red i 1974, ny periode fra 1981 til 1984 fra albumet Discipline til Three of a Perfect Pair og igjen fra 1994 til 1997 med Vrooom og THRAK
Gong, 1974
National Health, 1975
Trigger, 1975
Genesis på turneen A Trick of the Tail Tour, 26.3 - 11.7 1976
Bruford, 1977 - 1980
UK, 1978
Earthworks, 1986 - 1993 og 1997 - 2008
Anderson Bruford Wakeman Howe (ABWH), en variant av Yes fra 1989 til våren 1991 som ble en del av Yes sitt 8-mann store band i 1991 - 1992
ProjeKct One, 1997
Network Of Sparks, 1999
Bruford Levin Upper Extremities (BLUE), 1998 - 2000


== Diskografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Bill Bruford – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bill Bruford – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bill Bruford på Internet Movie Database 
(en) Bill Bruford hos The Movie Database 
(en) Bill Bruford på Discogs 
(en) Bill Bruford på MusicBrainz 
(en) Bill Bruford på Songkick 
(en) Bill Bruford på AllMusic 
(en) Bruford/Levin Upper Extremities
(en) Bill Bruford på MySpace
(en) Bill Bruford radio-intervju med Chris Comer 28. mai 2001
Boavista

Boavista kan vise til:

Boavista FC – en fotballklubb fra Porto, Portugal
Circuito da Boavista – Formel 1-bane i Porto, Portugal
Boavista Sport Club – en fotballklubb i Saquarema, Brasil


== Se også ==
Boa Vista
Tony Levin

Anthony Frederick «Tony» Levin (født 6. juni 1946 i Boston, Massachusetts) er en innflytelsesrik amerikansk bassist og komponist, som i tillegg synger og spiller synthesizer. Han er også kjent for å spille instrumentet  Chapman Stick og for sitt engasjement for å gjøre dette instrumentet kjent. Tony Levin er kjent for sin oppfinnsomhet og ukonvensjonelle spillestil. 
Han har også skapt såkalte Funk Fingers, et hjelpemiddel for å etterligne lyden som kommer når en slår trommestikker mot basstrenger. Ideen til dette fikk han da trommeslageren Jerry Marotta spilte med sine trommestikker på hans basstrenger under en studioinnspilling. 
Levin er mest kjent for sitt arbeid med King Crimson (1981–1984, 1994–1998, 2003, 2008–2009, 2013–), Peter Gabriel (siden 1977), Herbie Mann (1974–1977), Liquid Tension Experiment med Mike Portnoy, Jordan Rudess, John Petrucci (1997–1999, 2008–2009, 2020–), Bruford Levin Upper Extremities (1998–2000) med Bill Bruford og HoBoLeMa med Allan Holdsworth, Terry Bozzio og Pat Mastelotto (2008–2010), han var medlem av Bozzio Levin Stevens med Terry Bozzio og Steve Stevens (1997–2000). Han har siden 2010 også hatt sitt eget band, Stick Men, med Pat Mastelotto og Michael Bernier. 
Levin har siden 1970-tallet spilt på over 500 album med artister som Pink Floyd, Yes, ABWH, John Lennon, Dire Straits, Joan Armatrading, Alice Cooper, Seal, David Bowie, Carly Simon, Sarah McLachlan, Paul Simon, Lou Reed, Stevie Nicks, Bryan Ferry, Tom Waits, Todd Rundgren, Warren Zevon, Laurie Anderson og Buddy Rich. I tillegg har han turnert med mange kjente artister.
I 2011 ble Levin rangert som nummer 2 bak John Paul Jones fra Led Zeppelin i 20 Most Underrated Bass Guitarists i Paste magazine. I 2020 ble Levin rangert som nummer 42 på listen 50 Greatest Bassists of All Time av magasinet Rolling Stone.Tony Levin har skrevet boken Beyond the Bass Clef, som er både en samling av anekdoter fra karrieren, artikler om musikkteknikk og spilletips. Levin er en dyktig fotograf og ga i 2004 ut fotoboken Crimson Chronicles vol 1, som inneholder svart/hvite bilder fra King Crimsons aktive periode på 1980-tallet.


== Diskografi som soloartist ==
 
Levin har spilt på hundrevis av innspillinger. Disse er de han har gitt ut som soloartist.

1996 – World Diary
2000 – Waters of Eden
2001 – Pieces of the Sun
2002 – Double Espresso
2005 – Prime Cuts: Tony Levin
2006 – Resonator
2007 – Stick Man
2014 – Levin Brothers
2019 – The Bucket List


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tony Levin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tony Levin på Internet Movie Database 
(en) Tony Levin hos The Movie Database 
(en) Tony Levin på Discogs 
(en) Tony Levin på MusicBrainz 
(en) Tony Levin på Encyclopaedia Metallum 
(en) Tony Levin på Spotify 
(en) Tony Levin på AllMusic
Slaget om Mehran

Slaget om Mehran (14.-17. mai 1986) var en trefning under Irak-Iran-krigen. Dette slaget er mer å betrakte som et propagandastunt enn en militær offensiv rettet mot et viktig objekt. Saddam Hussein hadde etter nederlaget i slaget om Al-Faw behov for å innkassere en lett seier, og valgte å angripe den iranske grensebyen Mehran som med bare 5 000 iranske soldater i området hadde et svakt forsvar.
Den 10. mai var 25 000 soldater fra det 2. irakiske korpset deployert til Mehran-området, som lå relativt åpent med omkringliggende høydedrag som lengre østover ble til fjell. Fire dager senere startet irakerne offensiven, og regimet i Bagdad sørget for bred publisitet om militæraksjonen. Hensikten var å vise den irakiske befolkningen at også deres hær kunne vinne seire, tross de store tapene som de irakiske styrkene hadde lidd tidligere samme år.
De irakiske styrkene var overlegne våpenmessig, og klarte uten store problemer å erobre de viktige høydene omkring Mehran og fem mindre landsbyer. De fåtallige og dårlige utrustede iranske forsvarsstyrkene ble jaget opp i høyden og opp i fjellene. Der bygget iranerne nye forsvarsstillinger omkring byen Mehran og de nærliggende høydedragene. Irakerne kunne ikke angripe disse sterke stillingene som lå i opptil 1 500 meters høyde, fordi de irakiske styrkene for en stor del bestod av stridsvognstropper (kavaleri) med lite infanteristøtte.
General Tawfiq foreslo overfor Saddam Hussein å rette et angrep mot den strategiske viktige Dehloran mot sørøst, men Saddam sa nei. Følgelig beholdt iranerne sine sterkeste stillinger på høydedraget øst for Mehran. Irakernes unnlatelse av å aksjonere mot Dehloran straffet seg under Operasjon Karbala 1, der grepet om de høyere stillingene ble avgjørende.


== Litteratur ==
Cordesman, Anthony H.; Wagner, Abraham R. (1990). The lessons of modern war: 2: The Iran-Iraq war. 2. Boulder, Colorado: Westview Press. ISBN 0813309557. 


== Se også ==
Liste over slag under Irak-Iran-krigen
Barbie Bones

Barbie Bones var et rockeband fra Bergen som eksisterte i perioden 1987 til 1993. Bandet startet under navnet Monalisa Overdrive, og ga ut to album før det ble oppløst. Under sitt første navn ga de ut EP-en Shake Me Hip i 1988. De skiftet deretter navn til Barbie Bones og ga i 1990 ut sitt første album Brake For Nobody på EMI. Platen ble gitt ut i store deler av verden, og bandet spilte konserter rundt i Europa og USA. Bandets andre album, Death In The Rockinghorse Factory, ble gitt ut i 1992 og førte til at bandet vant Spellemannprisen 1992 i klassen rock. Til tross for gode kritikker, oppnådde ingen av albumene de store salgstallene. Dette kombinert med problemer med oppfølgingen fra plateselskapet, førte til at bandet ble oppløst i 1993. Bandet har siden hatt enkelte gjenforeningskonserter, blant annet i forbindelse med en jubileumskonsert for utestedet Garage i Bergen i 2000 og på Nattjazz i 2006.


== Medlemmer ==
Yngve Sætre: vokal
Dag Igland: gitar
Sveinung Igesund: tangenter
Rune Kogstad: slagverk
Geir Luedy Andersen: bass (-1989)
Espen Lien: bass (1989–)


== Diskografi ==
Brake for Nobody (EMI, 1990)
Death in the Rockinghorse Factory (EMI, 1992)


== Eksterne lenker ==
(en) Barbie Bones på Discogs 
(en) Barbie Bones på MusicBrainz 
(en) Barbie Bones på Spotify 
(en) Barbie Bones på AllMusic 
(no) Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon
(no) Soga um Barbie Bones – Fritt etter minnet åt skalden Sveinung Leifson Igesund
Brian Cox (skuespiller)

Brian Denis Cox (født 1. juni 1946 i Dundee) er en britisk skuespiller. Han var den første som fremstilte Hannibal Lecter i filmen Manhunter av Michael Mann. Han har også medvirket i Zodiac, Braveheart, X2: X-Men United, Hvem var Jason Bourne og oppfølgeren Gåten Jason Bourne, samt Red og serien Inspektør Morse.
Han er også kjent som teaterskuespiller, blant annet fra Royal Shakespeare Company, hvor han særlig har høstet anerkjennelse for sin tolkning av tittelrollen i Kong Lear.
Cox er kommandør av Order of the British Empire.


== Filmografi ==
1995 Rob Roy som Killearn.
1995 Braveheart som Argyle Wallace
1996 The Glimmer Man som Mr. Smith
1997 Samleren som politi-sjef Hatfield
2002 25th Hour som James Brogan
2002 Adaptation som Robert McKee
2002 The Ring som Richard Morgan
2003 X-Men 2 som oberst William Stryker.
2004 Gåten Jason Bourne som Ward Abbott
2004 Troja som «Agamemnon»
2005 Red Eye som Joe Reisert.
2006 Running with Scissors som Dr. Finch
2007 Zodiac som Melvin Belli
2009 Den fantastiske Mikkel Rev
2010 Red som Ivan Simanov.
2011 Rise of the Planet of the Apes som Hank Landon.
2012 Coriolanus som Menenius
2013 Red 2 som Ivan Simanov
2015 Pixels som Admiral Porter
2016 The Autopsy of Jane Doe som Tommy Tilden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brian Cox på Internet Movie Database 
(sv) Brian Cox i Svensk Filmdatabas 
(da) Brian Cox på Filmdatabasen 
(da) Brian Cox på danskfilmogtv.dk 
(da) Brian Cox på Scope 
(fr) Brian Cox på Allociné 
(en) Brian Cox på AllMovie 
(en) Brian Cox hos Turner Classic Movies 
(en) Brian Cox hos Rotten Tomatoes 
(en) Brian Cox hos The Movie Database
Ole Mathæus Hauge

Ole Mathæus Hauge (født 1806 i Odal, død 1868) var en norsk kjøpmann og stortingsrepresentant. 
Han var sønn av en landhandler på Sem i Odal.  I 1831 ble han kjøpmann i Kristiania og drev både engros og detaljhandel på Grensen. Han var med i «Handelens Venner» som i 1847 utpekte ham som kandidat til bystyret, der han satt fra 1847 til 1863. Hauge hadde to perioder på Stortinget. Fra 1848 til 1850, og 1851 til 1853 som 2. representant fra Christiania og Lillehammer.  Han satt også i den kommisjon utnevnt av kongen, som i 1852 skulle utrede utvidelsen av byen.  Sammen med rittmester Thorvald Meyer (1818–1909), verftseier Martinius Christian Brinch (1832–1898) og kaptein Henry Heyerdahl (1825–1903)  grunnla han i 1856 Christiania Seildugsfabrik og var direktør frem til sin død i 1868.  Sist nevnes at han var meddirektør i Christian Bank- og Kreditkasse og suppleant i Hypotekbankens styre.
Slektslister skriver navnet også som Olaus Mathæus Hauge. Han var gift med Gunhild Marie Brinch (født 1830) fra Arendal og de fikk sønnen Hjalmar Christian Hauge (1862–1907) som ble både diplomat og kongelig kammerherre. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ole Mathæus Hauge hos Norsk senter for forskningsdata