jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
EFL League Two

EFL League Two (ofte kalt League Two som forkortelse eller Sky Bet League Two av sponsorårsaker, tidligere Football League Two) er den tredje høyeste divisjonen i The Football League, og det fjerde høyeste nivået i det engelske ligasystemet. 


== Ligastruktur ==
Divisjonen har 24 lag. Alle lagene møter hverandre to ganger i løpet av sesongen, en gang på hjemmebane og en gang på bortebane (dobbelt round robin). Seier gir 3 poeng, uavgjort gir 1 poeng og tap gir 0 poeng. På slutten av sesongen rykker de tre beste klubbene direkte opp til EFL League One (nivå 3). Lagene som havner på 4. til 7.-plass spiller kvalifisering om en fjerde opprykksplass. Her spiller lag nr 7 mot lag nr 4 og lag nr 6 mot lag nr 5. Klubbene spiller semifinaler med en hjemme- og en bortekamp. Den klubben som var lavest plassert i det ordinære ligaspillet åpner med hjemmekamp. Vinnerne av semifinalene møtes i en finale på Wembley Stadium (Millennium Stadium ble brukt fra og med 2001 til og med 2006, mens Wembley ble revet og bygget opp igjen). Vinneren av finalen får den tredje opprykksplassen. De to dårligste klubbene rykker ned til National League (nivå 5).


== Historie ==
4. divisjon ble opprettet i 1958/59
Etter at FA Premier League ble opprettet i 1992/93 ble navnet endret til 3. divisjon
I 2004/2005 ble Football League Two navnet på divisjonen
Fra og med 2016/17 heter divisjonen EFL League TwoFra sesongen 1958/59 til og med sesongen 1985/86 måtte de fire lavest plasserte klubbene søke om å få fortsette i Ligaen. Før sesongen 1986/87 ble det endret til nåværende system med opp- og nedrykk mellom denne divisjonen og National League.


== Vinnere av nivå 4 i engelsk fotball ==


=== Vinnere av 4. divisjon ===
1958/59: Port Vale
1959/60: Walsall
1960/61: Peterborough United
1961/62: Millwall
1962/63: Brentford
1963/64: Gillingham
1964/65: Brighton & Hove Albion
1965/66: Doncaster Rovers
1966/67: Stockport County
1967/68: Luton Town
1968/69: Doncaster Rovers
1969/70: Chesterfield
1970/71: Notts County
1971/72: Grimsby Town
1972/73: Southport
1973/74: Peterborough United
1974/75: Mansfield Town
1975/76: Lincoln City
1976/77: Cambridge United
1977/78: Watford
1978/79: Reading
1979/80: Huddersfield Town
1980/81: Southend United
1981/82: Sheffield United
1982/83: Wimbledon
1983/84: York City
1984/85: Chesterfield
1985/86: Swindon Town
1986/87: Northampton
1987/88: Wolverhampton Wanderers
1988/89: Rotherham United
1989/90: Exeter City
1990/91: Darlington
1991/92: Burnley


=== Vinnere av 3.divisjon ===
1992/93: Cardiff City
1993/94: Shrewsbury Town
1994/95: Carlisle United
1995/96: Preston North End
1996/97: Wigan Athletic
1997/98: Notts County
1998/99: Brentford
1999/00: Swansea City
2000/01: Brighton & Hove Albion
2001/02: Plymouth Argyle
2002/03: Rushden & Diamonds
2003/04: Doncaster Rovers


=== Vinnere av Football League Two og EFL League Two ===


== Toppscorere i Football League Two og EFL League Two ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell nettside (engelsk)
Erik Walkendorf

Erik Walkendorf (også stavet Walckendorf(f) og Valkendorf(f)) var erkebiskop av Nidaros (1510–1522). Navnet skrives i dag også som Erik Akselssøn Valkendorf. Tidligere biskop i Odense, forslått og i praksis utnevnt til Erkebiskop i Nidaros av kong Hans under dennes reise til Nidaros i 1510.Walkendorf hadde teologisk utdannelse fra Tyskland, og omkring 1490 ble han ansatt i det danske kanselli. Senere ble han kansler, og fulgte med den senere kong Christian II til Norge, da han ble sendt dit som visekonge. Walkendorf var en av Christians mest betrodde menn og fremste rådgivere. Han ble som Christians favoritt utnevnt til erkebiskop av Nidaros i 1510 etter erkebiskop Gautes død, og dermed sikret Christian seg stor innflytelse over den norske kirke.
Erkebiskop Walkendorf tok initiativet til Missale Nidrosiense  og Breviarium Nidrosiense, som var de første liturgiske bøker for hele Norge, og er kjent for en omfattende beskrivelse av Finnmark i form av et brev til pave Leo den 10. Bøkene ble sendt som et brev til paven. I tillegg til dette utførte han omfattende reparasjons- og restaureringsarbeider på Nidarosdomen, og som tegn på dette er våpenskjoldet hans hugget inn i katedralen flere steder.
Til tross for det fortrolige forholdet mellom Christian og Walkendorf kom det etter hvert til konflikt om emner som kirkelig handel, skattefrihet og geistlig domsmyndighet. Walkendorf døde i Roma, trolig av en pest som herjet byen, mens han var på vei for å legge frem sin sak for paven.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Odd Fjordholm, Erla B. Hohler m. fl.: «Geistlige segl fra Nidaros bispedømme», Norske sigiller fra middelalderen III, Riksarkivet, Oslo 2012, seglet på side 80 med navnet Erik Akselssøn Valkendorf
Conspiracy of One

Conspiracy of One er et album av The Offspring som ble utgitt i november 2000. Det inneholder karaokevideoene til «Original Prankster» og «One Fine Day», og de tidligere MTV-musikkvideoene fra albumet Americana. 
The Offspring har gitt sin støtte til fildeling, og hevder at det ikke skader salget. De hadde planlagt å lansere dette albumet direkte på nettstedet før det kom i salg, men planene ble stoppet da plateselskapet truet med å gå til søksmål.


== Sporliste ==
«Intro» – 0:05
«Come Out Swinging» – 2:47
«Original Prankster» – 3:42
«Want You Bad» – 3:23
«Million Miles Away» – 3:40
«Dammit, I Changed Again» – 2:49
«Living in Chaos» – 3:28
«Special Delivery» – 3:00
«One Fine Day» – 2:45
«All Along» – 1:39
«Denial, Revisited» – 4:33
«Vultures» – 3:35
«Conspiracy of One» – 2:17
«Huck It» – 3:30 (skjult spor)


== Personell ==
Dexter Holland – vokal og gitar
Noodles – gitar
Greg K. – bass
Ron Welty – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Conspiracy of One på Discogs 
(en) Conspiracy of One på MusicBrainz 
(en) Conspiracy of One på Spotify 
(en) Conspiracy of One på AllMusic
Splinter (album)

Splinter er et album av gruppa The Offspring, utgitt 9. desember 2003. Den opprinnelige tittelen for Splinter var Chinese Democracy – You Snooze, You Lose, som ble annonsert som en trussel mot Axl Rose, etter hans lenge påventet album Chinese Democracy ble satt på venteliste. Holland er blitt sitert på å ha sagt «Axl stjal mitt hår så jeg stjal hans albumtittel».


== Sporliste ==
«Neocon» (1:06)
«The Noose» (3:18)
«Long Way Home» (2:23)
«Hit That» (2:49)
«Race Against Myself» (3:32)
«(Can't Get My) Head Around You» (2:15)
«The Worst Hangover Ever» (2:58)
«Never Gonna Find Me» (2:39)
«Lightning Rod» (3:20)
«Spare Me the Details» (3:24)
«Da Hui» (1:42)
«When You're in Prison» (2:33)En utvidet utgave av CD har to skjulte spor: «The Kids Aren't Alright (Island Mix)» og en instrumentalversjon av «When You're in Prison».


== Personell ==
Dexter Holland – gitarer, synthesizere, kor
Noodles – gitarer, synthesizere
Greg K. – bassgitarer
Josh Freese – trommer (Atom Willard ble senere med bandet på permanent basis)


== Eksterne lenker ==
(en) Splinter på Discogs 
(en) Splinter på MusicBrainz 
(en) Splinter på Spotify 
(en) Splinter på AllMusic
Side Brok

Side Brok er ei norsk rap-gruppe fra Hovdebygda i Ørsta. Navnet kommer fra et lokalt dialektuttrykk som betyr «saggebukse». Medlemmene i Side Brok var Sjef R (Runar Gudnason, som også benytter artistnavnet Thorstein Hyl III), Skatebård (Bård Aasen Lødemel), Oddgeir "Odd G" Kristensen) og Knut Sævik.De debuterte i 1999 som oppvarmingsband for en polsk stripper i et forsamlingshus i Ørsta. I februar 2004 ble de kåret Årets Urørt for låten «Ein likandes kar» av NRK P3 og Lydverket, og samme år ble de kåret til Årets nynorskbrukar av Nynorsk kultursentrum.
Høsten 2009 hadde en dokumentarfilm om bandet premiere. Filmen het Heimegutar og var regissert av Turid Rogne. Den følger Side Brok fra oppstarten i 2002 til utgivelsen av albumet Ekte Menn i 2009. I forbindelse med filmpremieren i 2009 opplyste gruppens medlemmer at de kom til å oppløse gruppen etter å ha gitt ut albumet de da jobbet med.


== Diskografi ==
2002: Side Brok EP
2004: Høge brelle
2005: Side Brooklyn EP
2006: Kar me kjøme frå
2009: Ekte menn
2013: H.O.V.D.E.B.Y.G.D.A.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Side Brok på Discogs 
(en) Side Brok på MusicBrainz 
(en) Side Brok på Songkick
Det internasjonale energibyrået

Det internasjonale energibyrået (IEA) er en internasjonal organisasjon opprettet i november 1974 for å sikre stabil oljeforsyning og produsere informasjon og statistikk om det internasjonale oljemarkedet og andre energityper. Subsidiært arbeider IEA med å fremme og utvikle alternative energikilder, rasjonell energipolitikk og multinasjonalt samarbeid om energiteknologi. 
IEA har en kombinert oljereserve på 4 milliarder fat hvorav 1,4 milliarder kontrolleres av medlemsregjeringene for nødssituasjoner. IEA trådte inn i forbindelse med gulfkrigen i 1991 og orkanen «Katrina» i 2005.
Hver uke offentliggjøres mengden lagret olje og gass i USA. Lagertallene har stor innvirkning på oljeprisen. Balansen mellom tilbud og etterspørsel av olje er en viktig faktor i verdensøkonomiens utvikling.


== Medlemsland ==
Organisasjonen har 30 medlemsstater (per 2021) og hovedkvarter i Paris i Frankrike. IEA er en autonom internasjonal organisasjon under OECDs vinger.

Australia
Belgia
Canada
Danmark
Estland
Finland
Frankrike
Hellas
Irland
Italia
Japan
Luxembourg
Mexico
Nederland
New Zealand
Norge
Polen
Portugal
Slovakia
Spania
Storbritannia
Sveits
Sverige
Sør-Korea
Tsjekkia
Tyrkia
Tyskland
Ungarn
USA
Østerrike


== Rapport i 2021 ==
I 2021 publiserte IEA en rapport om hvordan verden kan nå målet i Parisavtalen om maksimalt 1,5 grad oppvarming. Mange land har sagt de skal nå målene, men har ikke tatt de beslutninger som gjør dette mulig. Blant tiltakene i IEAs rapport er umiddelbart å slutte å investere i nye felt eller gruver for utvinning av fossil energi og det samme med nye kullkraftverk. I henhold til rapporten skal det i 2035 være slutt på å selge passasjerbiler med forbrenningsmotor.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) International Energy Agency – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Too Fast for Love

Too Fast for Love er Mötley Crües debutalbum. Det ble utgitt i november 1981 på Leathür Records.
Albumet er kjennetegnet ved en upolert produksjon, hvor påvirkningene fra bandets store inspiratorer New York Dolls og Mott the Hoople virkelig kommer fram.


== Sporliste ==
«Live Wire»              3:14
«Come on and Dance»      2:47
«Public Enemy #1»        4:21
«Merry-Go-Round»         3:22
«Take Me to the Top»     3:43
«Piece of Your Action»   4:39
«Starry Eyes»            4:28
«Too Fast for Love»      3:22
«On with the Show»       4:07Det ble utgitt på nytt i 1999 med bonusspor på Mötley Records og igjen i 2003 på Hip-O Records / Mötley Records med disse sporene:

«Toast of the Town»         (bonusspor)                   3:35
«Tonight» (bonusspor)       (The Raspberries)             4:27
«Too Fast for Love»         (alternativ innspilling)      4:19
«Stick to Your Guns»        (bonusspor)                   4:23
«Merry-Go-Round»            (live i San Antonio, Texas)   3:56
«Live Wire»                 (multimediespor)             12:18


== Personell ==
Vince Neil – vokal
Mick Mars – gitar
Nikki Sixx – bass
Tommy Lee – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Too Fast for Love på Discogs 
(en) Too Fast for Love på MusicBrainz 
(en) Too Fast for Love på Encyclopaedia Metallum 
(en) Too Fast for Love på AllMusic
Peter Bardens

Peter Bardens (født 19. juni 1944, død 22. januar 2002) var en keyboardspiller og en av grunnleggerne av den britiske progrockgruppen Camel. Bardens spilte keyboards i tillegg til å bidra med vokal og var medlem av gruppen fra 1971 til 1978.
Sammen med Andrew Latimer på en fremstående gitar formet de en musikkstil som påvirket generasjoner, hvor albumene The Snow Goose (1975) og Moonmadness (1976) var de mest markante. Før han kom til Camel var han medlem av gruppen Peter B's Looners eller Peter B's, som inkluderte flere musikere som senere startet opp gruppen Fleetwood Mac.
Sent på 1980-tallet og tidlig på 90-tallet ga han ut mange «catchy» og velproduserte soloalbum av sjangeren elektronisk musikk hvorav de mest kjente albumet var Seen One Earth fra (1986).I 1970 gav han ut sin første plate, "The Answer" (gjenutgitt i 1976 som "Vintage '69") som han produserte selv. Gitarist på dette albumet var Peter Green fra Fleetwood Mac.
Bardens spilte med mange rockemusikere, og han var medlem i blant annet The Cheynes (med Mick Fleetwood), Shotgun Express (med Rod Stewart), Long John Baldry, The Mike Cotton Sound, Them (band), Van Morrison, Keats og Mirage.
Bardens døde av lungekreft 22. januar 2002 i Los Angeles i California.


== Utgivelser i eget navn ==
1970 – The Answer
1971 – Write My Name In The Dust
1976 – Vintage 69 (retitled re-release av "The Answer")
1979 – Heart To Heart
1987 – Seen One Earth
1988 – Speed Of Light
1989 – Peter Bardens
1991 – Water Colors
1993 – Further Than You Know
1995 – Big Sky
2000 – Speed Og Light: Live
2002 – Art Of Levitation
2002 – Live: Germany 1996
2005 – Write My Name In The Dust: Anthology


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Bardens på Internet Movie Database 
(en) Peter Bardens hos The Movie Database 
(en) Peter Bardens på Discogs 
(en) Peter Bardens på MusicBrainz 
(en) Peter Bardens på Last.fm 
(en) Peter Bardens på AllMusic
Bøelva

Bøelva er navnet på flere elver i Norge:

Bøelva (Bø) – i Bø kommune i Telemark
Bøelva (Skien) – i Skien kommune i Telemark
Bøelva (Drangedal) – i Drangedal kommune i Telemark
Bøelva – et annet navn på Rjørelva i Halden kommune i Østfold
Bøelva (Radøy) – i Radøy kommune i Hordaland
Bøelva (Naustdal) – i Naustdal kommune i Sogn og Fjordane
Bøelva (Leirfjord) – i Leirfjord kommune i Nordland
Bøelva (Ballangen) – i Ballangen kommune i Nordland
Bøelva (Sortland) – i Sortland kommune i Nordland
Bøelva (Andøy) – i Andøy kommune i Nordland
Den lille traktoren Gråtass

Den lille traktoren Gråtass er en norsk barnefilmfigur skapt av Fantasi-Fabrikken A/S i Tønsberg i 1995. Figuren er en «levende», grå traktor av typen Ferguson TE20 påsatt to «øyne» på lyktene. Navnet «Gråtass» var et utbredt norsk kallenavn for denne populære traktortypen. Gråtass-traktoren står nå i Gråtassland i Kongeparken på Ålgård i Gjesdal Kommune like utenfor Stavanger.


== Filmer, produkter og sommerteater ==
Produksjonsselskapet Fantasi-Fabrikken AS har produsert flere TV-serier med Gråtass som har blitt sendt på NRK. Den første serien hadde premiere på TV høsten 1997. En gård i Sande i Vestfold var innspillingssted for ute-opptakene i seriene. Blant skuespillerne finner man Tor-Geir Sundal som Gamlefar og Ole-Kristian Lima som Goggen.
Det ble lagd en rekke spin off-produkter, blant annet bildebøker, CD-plater, leker og klær. Det ble også produsert sommerteaterforestillinger, turné og juleforestillinger samt etablert en egen «Gråtassklubb». I 2004 kom den første kinofilmen, som fikk tittelen Gråtass – Hemmeligheten på gården. Filmen hadde regi av Trond Jacobsen og musikk av Per Fredrik Kjølner.Familieforestillingen Gråtass ble vist på Vestfoldspillene i Tønsberg sommeren 1999. Manus og regi var ved Morten Myklebust. Senere ble forestillingen vist på Hadeland Glassverk i 2000, 2001 og 2002.Familieparken Gråtasstunet åpnet i 2005 i Lardal i Vestfold; det bygger på historiene om Gråtass. Parken viste bondegårdstradisjoner og et sommerteater med Gråtass og vennene hans. Gråtasstunet Drift AS i Lardal  måtte slå selskapet konkurs i januar 2007 tross over 50 000 besøkende. Sommeren 2007 ble årets sommerforestilling vist på Røed gård på Jeløya utenfor Moss i Østfold. I mai 2007 åpnet også egen netthandel.
Det var også en klubb som het Gråtass Klubben som ga ut medlemsblad noen ganger i året fra starten av 2000-tallet til 2006.
Albumet Gråtass - sangene fra filmene ble nominert til Spellemannprisen 2016 i klassen barnemusikk.
I 2013 fikk Den lille traktoren Gråtass sin egen kanal på YouTube, og har per 2020 flere hundre millioner visninger.


== TV-serier, filmer og forestillinger ==
1997: Gråtass - den beste traktoren (TV-film)
1998: Skraphandlerne kommer tilbake (TV-film)
1999: En annerledes jul (TV-film)
2001: Sommerteater (teateroppsetning)
2002: Forviklinger på gården i to deler – (Gråtass-episodene 8 til og med 11 under samletittelen «Forviklinger på gården».)
2002: Låvedans (teateroppsetning)
2004: Hemmeligheten på gården (spillefilm)
2006: Jakten på mirakelvannet (teateroppsetning)
2011: Gråtass får en ny venn (spillefilm)
2015–2018: Gråtass – Traktorjul (omreisende juleforestilling)
2016: Gråtass - gøy på landet! (spillefilm)
2016: Gråtass gir gass (spillefilm)
2017: Gråtass redder gården (spillefilm)


== CD ==
2000: Den lille traktoren Gråtass
2001: Jul med den lille traktoren Gråtass
2003: Livet på gården
2004: Gråtass – Hemmeligheten på gården
2009: Fest på gården
2011: Gråtass – alle de beste sangene
2016: Gråtass – sangene fra filmene


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fantasifabrikken om Gråtass
Gråtass' hjemmesider
Bøelva (Skien)

Bøelva er en elv i Skien kommune i Telemark. Elva har sine øverste kilder ved Våtkleivvatn (510 moh), bare 5 km sørøst for Nordagutu, og renner herfra i sørlig retning. Den skifter navn flere ganger underveis, og kalles blant annet Eikstulbekken, Gardvasselva og Sagtjernelva, før den til slutt blir kalt Bøelva ved utløpet av Røyvatnet (82 moh) ved Nisterud. Bøelva løper ved Fossum sammen med Hoppestadelva og danner Falkumelva, som munner ut i Skienselva i Skien by.
Elva er 27,4 km lang (9,2 km fra Røyvatnet), og har et nedbørfelt på 83,44 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,20 m³/s.


== Referanser ==
Falkumelva

Falkumelva er ei elv i Skien kommune i Telemark. Den dannes ved samløpet mellom Bøelva og Hoppestadelva ved Venstøp i nord. Den munner ut i Hjellevannet ved Falkum i Skien by, som deretter renner ut i Skienselva. Systemet er en del av Skiensvassdraget
Selve Falkumelva er bare 5,2 km lang, men den er også siste del av et vannløp med samlet lengde på 39,2 km. Den drenerer et nedbørfelt på 304,07 km², og middelvannføringen ved munningen er 6,94 m³/s.


== Skjønnlitteratur ==


==== Et Gytjebad (1893) ====
I 1893 utga Mons Klingenberg Gjerløw boken Fra Skridt til Gallop under pseudonymet GEIR. Boken inneholder blant annet fortellingen Et Gytjebad, som handler om å dra til Sandefjord for å gå i bad. Gjerløw var redaktør i Skiensavisen «Fremskridt», og Et Gytjebad åpner med en henvisning både til Falkumelven som renner gjennom Skien, og til Sandefjord Kurbad som regional attraksjon:Petersen stak Næsen ind gjennem Kontordøren og sagde: „Jeg gaar til Sandefjord med Hurtigtoget, Hans.“ „Jeg gaar med! Hvad skal vi forresten bestille derborte, Petersen?“ „Bade – begribeligvis.“ „Det kunde vi nu forresten gjøre billigere i Falkumelven.“Petersen havde allerede slaaet Døren i. Han taaler ikke høre tale om Falkumelven, siden han tidlig i Sommer svømmede ind i noget flydende Tornekrat derude og – sank paa tre Fod Vand. Det saa ilde ud for Petersen den gang, og han vilde nu rimeligvis forlængst være solgt som Krabbastømmer, om han ikke havde paalidelige Venner ved Haanden.Våren 2011 sørget Torkel Fagerli i Sandar Historielag for å trykke opp historien på nytt i heftet «Kulturminner», og Sandefjord bibliotek har siden gjort heftet digitalt tilgjengelig.


== Referanser ==
Hoppestadelva

Hoppestadelva er en elv i Skien kommune i Telemark. Elva starter ved utløpet av Slettevann, og løper sammen med Bøelva ved gamle Fossum Jernverk. Etter samløpet heter elva Falkumelva, som munner ut i Hjellevannet. Den er utbygd til kraftproduksjon i kraftverkene Fossum, Aas og Slettevann.


== Referanser ==
Petrozavodsk

Petrozavodsk (russisk: Петрозаво́дск), eller Petroskoi (karelsk og finsk), er hovedstaden i den autonome russiske republikken Karelia. Det finske navnet på byen var Äänislinna (fra Ääninen, finsk navn på Onegasjøen) ved Finlands okkupasjon av Karelen under den finske fortsettelseskrigen (1941–1944).
Petrozavodsk ligger i Petrozavodskbukta ved den vestre bredden av innsjøen Onega, ca. 300 km nordøst for St. Petersburg og 700 km nordvest for Moskva. Byen strekker seg 10 km langs bredden, og ca. 2 km inn i landet. Det er to flyplasser i Petrozavodsk, havna håndterer gods- og passasjertrafikk og jernbanen til Murmansk går igjennom byen. Fra havna går det båt til øya Kizji, som er på UNESCOs liste over verdensarvsteder.
Byen ble grunnlagt av Peter den store i 1703, da det ble anlagt jernstøperi og kanonfabrikk ved bredden av Onega. Rundt fabrikken utviklet det seg en landsby, Petrovskaya Sloboda. Fabrikken ble kjent for sine kanoner og sin kunststøp. Landsbyen fikk bystatus og navnet Petrozavodsk i 1777, da Katarina den store regjerte i Russland.
Petrozavodsk er republikken Karelias administrative senter og viktigste industriby. Byen har 282 900 innbyggere og er republikkens vitenskapelige og kulturelle sentrum. Det er to universiteter og flere høyskoler i byen. Statsuniversitetet i Petrozavodsk har også et skandinavisk institutt som ble grunnlagt i 1997. Kulturtilbudet er stort, med flere teatre, konserthus og kunstmuséer. Det er også flere kirker i Petrozavodsk; Katarinakirken, Korskirken, den Lutherske kirke og Alexander Nevskiy-kapellet. Det er reist et monument over Peter den store ved stranden.
Den russisk-ortodokse helgen Taddeus av Petrozavodsk virket her.


== Bilder fra byen ==

		
		
		
		
		


== Vennskapsbyer ==
Petrozavodsk har følgende vennskapsbyer:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Petrozavodsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Nettsted for Petrozavodsk 1 (russisk)
Nettsted for Petrozavodsk 2 (russisk)
Nettsted for Petrozavodsks 300års jubileum (engelsk)
Sadisme

Sadisme er et begrep med flere betydninger. Den klassiske definisjonen på en sadist er et menneske som opplever lyst eller tilfredsstillelse ved å ydmyke eller undertrykke andre mennesker eller å påføre dem smerte. Denne nytelsen av lidelsen i den andre, er typiske trekk ved narsissistiske, psykopatiske personligheter.Ifølge denne definisjonen kan sadisme også ytre seg ved dyreplageri. Den kan være seksuelt motivert eller ha andre motiver som for eksempel demonstrasjon av makt.
En mer moderne tolkning av begrepet har blitt aktuelt de senere år, etter hvert som en sadomasochistisk subkultur har blitt mer synlig i Vesten. Mennesker som assosierer seg med denne seksuelle minoriteten, legger vekt på at sadisme retter seg mot en frivillig og likeverdig motpart som finner en masochistisk glede i å bli ydmyket, dominert eller påført smerte av sadisten.
Begrepet sadisme ble først brukt av den tyske psykiateren og rettsmedisineren Dr. Richard von Krafft-Ebing. Det fikk navn etter forfatteren Marquis de Sade som skrev flere pornografiske romaner som var blandet med voldsfantasier.
Begrepet sadisme har et motstykke i masochisme. 
Sigmund Freud var den første som så en sammenheng mellom sadisme og masochisme, og satte ordene sammen til begrepet sadomasochisme.


== Litteratur ==
Marquis de Sade: Les Cent-Vingt journées de Sodome ou l’école du libertinage (1785).
Masochisme

Masochisme betyr at et menneske opplever lyst eller tilfredsstillelse ved å bli ydmyket eller undertrykt eller ved å bli tilføyet smerter. Den kan være seksuelt motivert eller ha andre motiver som for eksempel for å kompensere for psykisk trykk.
Begrepet masochisme ble først brukt 1886 av den tyske psykiateren og rettsmedisineren Dr. Richard von Krafft-Ebing, det fikk navn etter forfatteren Leopold von Sacher-Masoch, som i flere noveller har skildret underkastelse i forholdet til kvinner.
Begrepet masochisme har et motstykke i sadisme.


== Litteratur ==
Leopold von Sacher-Masoch: Venus i pels (1870).
Stewart Menzies

Stewart Menzies var sjef for Secret Intelligence Service under andre verdenskrig.
Det fantes en mengde britiske hemmelige organer i 1940, men bare én skulle samle opplysninger i utlandet (spionasje): Secret Intelligence Service (SIS), ofte kalt Secret Service. Et annet navn var MI 6 (Military Intelligence 6. kontor), egentlig bare et underkontor av SIS. Tjenesten var underlagt Foreign Office, og sjefen ble alltid bare kalt C — under hele krigen generalmajor Stewart Menzies.


== Referanser ==