jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eldrebølgen

Eldrebølgen er et begrep som brukes for å beskrive en «bølge» av alderspensjonister, forårsaket av stadig høyere levealder på grunn av blant annet bedre helsetjenestetilbud samt høye fødselstall etter andre verdenskrig kombinert med fallende fødselstall de senere tiår. En slik økning i antallet alderspensjonister med behov for pensjon, behandling og pleie på sykehjem vil bli en økonomisk og praktisk utfordring for velferdsstaten Norge. I Norge regner man med at andelen innbyggere over 67 år vil mer enn dobles frem mot 2060, fra 0,6 millioner til 1,5 millioner. Det ventes at andelen innbyggere over 80 år alene vil tredobles i denne perioden. Den samme utvikling kan sees i de fleste land i verden, der velstandsutvikling og samfunnsendringer har ført til bedre hygiene, helsetjenester og annet som fører til individuell livsforlengelse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Babyboom og eldrebølge, artikkel hos Norgeshistorie.no
HMS «Drake» (1777)

HMS «Drake» var en sloop med 20 kanoner som tilhørte Royal Navy. Opprinnelig het den «Resolution» og ble kjøpt i 1777. Hun tjente i den amerikanske uavhengighetskrigen og utkjempet et slag mot USS «Ranger» med 18 kanoner fra den kontinentale marine utenfor Carrickfergus i Irland den 24. april 1778. Kommandant på «Ranger» var kaptein John Paul Jones. Førti av «Drake»s mannskap, inkludert hennes kaptein, George Burdon, ble drept. Etter en timeslang trefning, overgav «Drake» seg til amerikanerne. Jones klarte å unngå å bli tatt og leverte «Drake» i Brest i Frankrike den 8. mai 1778. Jones' seier var den første for et amerikansk fartøy i britisk farvann.


== Eksterne lenker ==
Dictionary of American Naval Fighting Ships, historien til USS «Ranger»
SeacoastNH French Buy Piscataqua Prize
Alliansetraktaten (1778)

Alliansetraktaten av 1778 var en avtale mellom Frankrike og USA som ble signert i Paris av amerikanske og franske embetsmenn den 6. februar 1778. I avtalen var de to landene enige om å hjelpe hverandre dersom den andre ble angrepet av Storbritannia fra da av og til evig tid. Videre sa den at ingen av landene kunne inngå separate fredsavtaler med England før USA var blitt anerkjent. Avtalen var resultatet av suksessen til de amerikanske styrkene i slaget ved Saratoga. Avtalen sa også at USA eller Frankrike kunne inngå avtaler med andre land uten at diplomater fra begge land var til stede.Denne alliansen, også kalt den fransk-amerikanske allianse, førte Frankrike inn i den amerikanske uavhengighetskrigen. Avtalen gav amerikanerne håp og viste seg senere avgjørende i beleiringen av Yorktown. Avtalen ble annullert sent i 1799 etter XYZ-affæren og var bare nyttig for begge parter i fem år, fra 1778 til 1783. Men selve avtalen varte i 22 år, frem til 1800.


== Referanser ==
Larsnes

Larsnes er et tettsted og administrasjonssenteret i Sande kommune i Møre og Romsdal. Tettstedet har 649 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger på Gurskøya, sørvendt med utsikt til Stad. Larsnes er det eneste tettstedet i kommunen.


== Stedet ==
Største arbeidsgiver i bygda, utenom rådhuset, er Larsnes Mekaniske Verksted AS, som sysselsetter ca. 40 ansatte. Larsnes huser også lege og tannlegekontor i tillegg til flere butikker, blant annet dagligvarebutikker, frisør, bank og bensinstasjon.
Larsnes har fergeforbindelse med Åram på fastlandet, videre med Voksa/Sandsøya og Kvamsøya. Fem kilometer østover langs fylkesvei 61 ligger Årvika, med fergeforbindelse til Koparneset.


== Idrett ==
Larsnes/Gursken Fotballklubb


== Kjente personer fra Larsnes ==
Øystein Ekroll; arkeolog og konservator ved Nidarosdomen i Trondheim
Bjartmar Gjerde; politiker og kringkastingssjef


== Referanser ==
Chinatown (New York)

Chinatown er en bydel i New York, preget av en stor andel av personer med kinesisk bakgrunn. Distriktet ligger noe sør på Manhattan, nordøst for byens finansdistrikt. Chinatown er den nest størst befolkede bydelen i New York med om lag 300 000 innbyggere. Noen av dem som bor i Chinatown, er blitt født der, oppvokst der og snakker bare kinesisk. De fleste skilt her er også på kinesisk, og det er kinesiske restauranter.
Det spanske imperiet

Det spanske imperiet var det første virkelig globale imperiet. Det var også et av de største imperiene i verdenshistorien. I løpet av det 16. århundre var Spania og Portugal ledende i den europeiske utforsking og koloniekspansjon og åpnet handelsruter over oseanene. Handelen blomstret over Atlanterhavet mellom Spania og Amerika, og over Stillehavet mellom Øst-Asia og Mexico via Filippinene. Conquistadorene felte azteker- og inka-sivilisasjonene og gjorde krav på store landområder i Nord- og Sør-Amerika. En stund dominerte det spanske imperiet verdenshavene med sin erfarne marine og hersket over de europeiske slagmarkene med sitt fryktede og veltrente infanteri, den berømte tercio. Spania opplevde en kulturell gullalder i det 16. og 17. århundre.
Gull og sølv fra koloniene finansierte den militære evnen til Spania under habsburgene i sine lange rekker av afrikanske og europeiske kriger. Mellom innlemmelsen av det portugisiske imperiet i 1580 (mistet i 1640) og tapet av de amerikanske koloniene i det 19. århundre, opprettholdt Spania det største imperiet i verden selv om det hadde et vekslende militær og økonomi fra 1640-årene. Konfrontert med nye erfaringer, vanskeligheter og lidelse skapt av imperiebyggingen, formulerte spanske tenkere noen av de første moderne tankene om naturrett, suverenitet, folkerett, krig og økonomi, og stilte til og med spørsmål om legitimiteten i imperialismen, i relaterte tankeretninger som kollektivt kalles Salamanca-skolen.

Konstant friksjon med rivaliserende nasjoner førte til territoriale, kommersielle og religiøse konflikter som bidro til sakte nedgang fra midten av det 17. århundre. I Middelhavet kriget Spania kontinuerlig med Det osmanske riket, på det europeiske kontinentet ble Frankrike nesten like sterk. I Atlanterhavet ble Spania innledningsvis utfordret av Portugal og senere av England og Nederland. Engelsk, fransk og nederlandsk-sponset piratvirksomhet, overekspansjon, økende korrupsjon i styresmakten, økonomisk stagnasjon på grunn av militære felttog og kontinuerlig strøm av dyrebare metaller, alt bidro til slutt til denne nedgangen. Spanias europeiske imperium ble til slutt avskaffet i Utrecht-avtalen, som fratok Spania de gjenværende territoriene i Italia og Nederlandene. Spanias lykke ble forbedret etter dette, men landet forble en annengrads stormakt i politikken i det kontinentale Europa.
Men Spania opprettholdt og utvidet sitt store oversjøiske imperium frem til det 19. århundre da sjokket fra halvøykrigen førte til uavhengighetserklæringer i Venezuela og Paraguay (1811), og etterfølgende revolusjoner som fjernet områder på fastlandet i Amerika. Spania beholdt betydelige fragmenter av sitt imperium i Karibia (Cuba og Puerto Rico), Asia (Filippinene) og Oseania (Guam, Mikronesia, Palau og Nord-Marianene) frem til den spansk-amerikanske krigen i 1898. Spansk deltakelse i kappløpet om Afrika var minimal. Spansk Marokko ble beholdt til 1956 og Spansk Guinea og Spansk Sahara ble holdt til henholdsvis 1968 og 1975. Kanariøyene, Ceuta, Melilla og andre plaza de soberania er fremdeles del av Spania.
Thomas Vinterberg

Thomas Vinterberg (født 19. mai 1969 i København) er en dansk filmregissør som sammen med Lars von Trier grunnla Dogme 95-bevegelsen, for å etablere enklere og renere produksjon av filmer.
Hans første spillefilm var De Største Helte. Etter at Dogme 95 ble utarbeidet laget han dogmefilmen Festen. 
I 2010 ble Vinterberg tildelt Nordisk råds filmpris for Submarino og i 2013 fikk han prisen for Jakten.


== Filmografi (utvalg) ==


=== Spillefilmer ===
2020: Et glass til
2018: Kursk
2016: Kollektivet
2016: Far from the Madding Crowd
2012: Jakten
2010: Submarino
2007: En mand kommer hjem
2005: Dear Wendy
2003: It's all about love
1998: Festen (tatt opp i den danske Kulturkanonen)
1996: De største helte


=== Kortfilmer ===
2000: D-dag
1994: Drengen der gik baglæns
1993: Sidste omgang (avgangsfilm fra Filmskolen)
1993: Slaget på tasken
1990: Sneblind


=== Musikkvideoer ===
2008: Metallica: «The Day That Never Comes»
2002: Blur: «Don't Bomb When You're the Bomb»
1999: Blur: «No Distance Left to Run»


== Priser og utmerkelser ==
2021: Amandaprisen (Beste utenlandske kinofilm) for Et glass til
2020: Den europeiske filmprisen for beste filmanus for Et glass til  (Sammen med Tobias Lindholm)
2016: Ridder av Ordre des Arts et des Lettres
2015: Ridder av Dannebrogordenen
2013: Nordisk råds filmpris for Jakten (Sammen med Tobias Lindholm, Sisse Graum Jørgensen og Morten Kaufmann)
2012: Den europeiske filmprisen for beste filmanus for Jakten  (Sammen med Tobias Lindholm)
2010: Nordisk råds filmpris for Submarino (Sammen med Tobias Lindholm og Morten Kaufmann)
1999: Amandaprisen (Beste utenlandske kinofilm) for FestenBodilprisen2021: Bodilprisen for beste danske film for Et glass til
2021: Bodilprisen for beste manuskript for Et glass til (Sammen med Tobias Lindholm)
2014: Bodilprisen for beste danske film for Jakten
1999: Bodilprisen for beste danske film for FestenRobertprisen2021: Robertprisen for årets regissør, for Et glass til
2021: Robertprisen for årets manuskript, for Et glass til (Sammen med Tobias Lindholm)
2021: Robertprisen for årets danske spillefilm for Et glass til (Sammen med Tobias Lindholm, Sisse Graum Jørgensen og Kasper Dissing)
2017: Robertprisen for årets tilrettelagte manuskript, for Kollektivet (Sammen med Tobias Lindholm)
2014: Robertprisen for årets danske spillefilm, for Jakten
2014: Robertprisen for årets regissør, for Jakten
2014: Robertprisen for årets manuskript, for Jakten (Sammen med Tobias Lindholm)
1999: Robertprisen for årets danske spillefilm, for Festen
1999: Robertprisen for årets originale manuskript, for Festen (Sammen med Mogens Rukov)
1995: Robertprisen for årets korte dokumentarfilm, for Drengen der gik baglæns


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Vinterberg på Internet Movie Database 
(no) Thomas Vinterberg hos Nationaltheatret 
(no) Thomas Vinterberg hos Sceneweb 
(sv) Thomas Vinterberg i Svensk Filmdatabas 
(da) Thomas Vinterberg på Filmdatabasen 
(da) Thomas Vinterberg på danskefilm.dk 
(da) Thomas Vinterberg på danskfilmogtv.dk 
(da) Thomas Vinterberg på Scope 
(fr) Thomas Vinterberg på Allociné 
(en) Thomas Vinterberg på AllMovie
Ferdinand Bie

Ferdinand Reinhardt Bie (født 16. februar 1888, død 9. november 1961) var en norsk friidrettsutøver som representerte Drammens Turnforening, Kristiania Idrætsforening og Norske Studenters Gymnastik- og Fægteforening.
Han ble i 1913 tildelt OL-gull i femkamp under sommerlekene i Stockholm i 1912, etter at Jim Thorpe ble diskvalifisert på grunn av de daværende proffbestemmelsene. I juli 2022 opplyste imidlertid den internasjonale olympiske komité (IOC) at Thorpe blir stående som eneste vinner, og at Bie fratas gullmedaljen.Øvelsene var (Bies resultater i parentes):

lengde (6,85)
spyd (46,45)
200 m (23,5)
diskos (31,79)
1.500 m (5,07.8)Bie ble norgesmester i lengde og på 110 m hekk i NM i 1910 og fikk Kongepokalen dette året. I 1911 ble han norgesmester i tikamp. Han vant lengdekonkurransen i NM igjen i 1917.


== OL-medaljer ==
1912  Stockholm -  Sølv i friidrett, femkamp  Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ferdinand Bie – Olympics.com 
(en) Ferdinand Bie – Olympic.org 
(en) Ferdinand Bie – Olympedia 
(en) Ferdinand Bie – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ferdinand Bie – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Ferdinand Bie – Track and Field Statistics 
Ferdinand Bie:Hvorfor jeg valgte min idrett (friidrett). lydopptak fra 1939 (fra Nasjonalbiblioteket).
Somos libres, seámoslo siempre

«Somos libres, seámoslo siempre» er Perus nasjonalsang. Den er fra 1821, har tekst av José de la Torre Ugarte og melodien av Jose Bernardo Alcedo.


== Oversettelse til norsk ==
Kun de to første versene er oversatt, i tillegg til referenget.

RefrengVi er frie, la oss alltid forbli så,
og heller la solen nekte oss sitt lys
enn at vi svikter vårt høytidelige løfte
om at vårt moderland opphøyes til Evigheten

II lang tid, den undertrykte peruaner
dro den uhellsvangre lenken;
Dømt til grusom tjeneste
jamret han seg i lang tid.
Men så snart det hellige ropet
Frihet! ble hørt langs kysten,
ristet han av seg slavens latskap,
og reiste sin ydmykede nakke.

IIBråket fra de grove lenkene,
som vi har hørt i tre århundrer med redsler,
stoppet nå i det hellige ropet fra de befridde,
som verden overrasket hørte.
Overalt en oppflammet San Martín
erklærte frihet, frihet!
- og så foten av Andes gynget,
kunngjorde også de det, med én stemme.
Det postindustrielle samfunn

Det postindustrielle samfunn er en betegnelse for samfunnsstrukturen når industrisamfunnet omdannes til neste fase; et servicesamfunn basert på kunnskap.
I flere vesteuropeiske land er innsats av kunnskap og teknologi blitt den viktigste innsatsfaktoren både i vareproduksjon og i tjenesteytring.
Det postindustrielle samfunnet blir gjerne kalt det postmoderne samfunnet, og forklarer overgangen fra en industrialisert hverdag og til en hverdag hvor industri ikke lenger spiller hovedrollen.
Begrepet ble først lansert av sosiologen Daniel Bell i 1973 i boken The Coming of the Post-Industrial Society. Den norske forfatteren Kjartan Fløgstad har karakterisert utviklingen som en utvikling frå industrikultur til kulturindustri. 


== Litteratur ==
Korsnes, Olav, Andersen, Heine, Brante, Thomas; Sosiologisk Leksikon, Oslo 1997, ISBN 82-00-22948-3


== Eksterne lenker ==
Politisk sosiologi
Bell, Daniel (1973) Coming of Post-Industrial Society
Musvær

Musvær er ei øy og ei øygruppe i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Øygruppa ligger nord for Vengsøya. Musvær har seks innbyggere som bl.a driver melkeproduksjon.
Utenom sjølve Musvær består øygruppa av ei rekke øyer og holmer, noen av de største er Smaløya, Gammelgårdsholmen, Landholmen, Sommarøya og Bukkøya. De mindre øyene har alle høyeste punkt mellom omtrent 10 og 20 moh. Mellom Gammelgårdsholmen og Smaløya går Smaløysundet, mellom Gammelgårdsholmen og Musvær (øya) ligger Mushola. 
Musvær har fergeforbindelse til Vengsøya og Belvika på Kvaløya. I 2009 vedtok kommunestyret i Tromsø ei millioninvestering i ny kai på Musvær.


== Eksterne lenker ==
Bent Svinnungs padleside om Musvær
Aron Mat: Musvær gård
Innslag på NRK – første skoledag for en elev fra Musvær
Crumlin Road fengsel

Crumlin Road fengsel (Crumlin Road Gaol) er et tidligere fengsel i det nordlige Belfast i Nord-Irland. Det er det eneste viktorianske fengsel i Nord-Irland, og ble nedlagt i 1996.  Det ble på folkemunne kalt the Crum.På grunn av den arkitektoniske og historiske betydningen bygningen har, har den blitt fredet (Grade A listed building). Crumlin Road tinghus på den andre siden av veien er også tatt ut av bruk. Det er en tunnel under veien som forbinder de to, som fanger ble ført gjennom da de var i bruk. 


== Historie ==
Fengselet ble tegnet av sir Charles Lanyon og reist mellom 1843 og 1845. Det er tildels inspirert av Pentonville fengsel, som var et av de mest avanserte da det ble åpnet. Crumlin Road fengsel har fire fløyer med opptil fire etasjers høyde, og 640 veller. De første innsatte måtte gå i lenker fra Carrickfergus fengsel i 1846. 
Sytten dødsdømte har blitt henrettet i fengselet, den siste ved hengning i 1961. 
I de siste tretti årene fengselet var i drift ble det brukt som varetektsfengsel for mistenkte terrorister og paramilitære fanger som ventet på sine rettssaker. Flere fengselsbetjenter ble drept av republikanske eller lojalistiske fanger i løpet av disse årene. 
Det er planer om å åpne et museum i fengselet, og det er også ønsker om å bruke det som filmsett ettersom det er et godt bevart eksempel på viktoriansk fengselsarkitektur.


== Kjente fanger ==
Séanna Breathnach, IRA-leder
Eamon Collins, IRA-informant
Éamon de Valera, republikansk politiker
Paddy Devlin, nasjonalistisk politiker
Hugh McAteer, IRA-leder
Lenny Murphy, leder for Shankill-slakterne
Kieran Nugent, IRA-medlem
Sean O'Callaghan, IRA-informant
Jimmy Steele, IRA-leder
Michael Stone, UFF-medlem
Tom Williams, IRA-medlem
Billy Wright, UVF og LVF-medlem


== Referanser ==
Séanna Breathnach

Séanna Breathnach (engelsk Séanna Walsh, født 1957) er en nordirsk republikaner og tidligere medlem av Den provisoriske IRA (PIRA). 
Breathnach ble født på Short Strand i det østlige Belfast. Familien bodde en periode på Ravenhill Avenue, men ble tvunget til å flytte av lojalister. Hans oldefar hadde blitt skutt ned og drept av B-Specials i samme område da Nord-Irland ble grunnlagt i 1920-årene. 
I 1973 ble Breathnach arrestert sammen med et annet PIRA-medlem mens de ranet en bank for å skaffe penger til organisasjonen. Han ble dømt til fem års fengsel, og fikk som PIRA-medlem Special Category Status og ble plassert i Maze fengsel. Der ble han kjent med blant andre Bobby Sands. 
Han ble løslatt i mai 1976. Tre måneder senere ble han arrestert igjen, og tiltalt for besittelse av en rifle. Dommen lød på ti år, og han ble sendt tilbake til Maze. Den britiske regjeringen hadde avskaffet Special Category Status, og fangene hadde derfor begynt en protest hvor de krevde å få tilbake slik status med de fordeler det innebar. Walsh nektet å bære fangeuniform, og ble en av lederne for pleddprotesten. Da sultestreiken begynte i 1981 ble han kommandant for PIRA-fangene i Maze. 
Breathnach ble løslatt etter syv år og syv måneder. Etter løslatelsen giftet han seg med Sinéad Moore, som også hadde sittet inne som republikansk fange. De fikk to døtre, og den yngste var bare to måneder da han igjen ble arrestert. Han ble tatt mens han lagde eksplosiver og morterbomber, og ble dømt til 22 års fengsel. Mens han satt i varetekt i Crumlin Road fengsel ble han kommandant for PIRA-fangene der. Da han fylte 42 hadde han sittet halvparten av livet, 21 år, i fengsel. 
Han ble løslatt som følge av Belfastavtalen av 1998, og begynte å jobbe for Sinn Féin. 
I juli 2005 deltok han på en DVD hvor han leste opp en uttalelse fra IRA Army Council som annonserte slutten på organisasjonens væpnede kamp.
Ulster Special Constabulary

Ulster Special Constabulary (USC) var en reservestyrke for den nordirske politistyrken Royal Ulster Constabulary (RUC). Den mest kjente delen av styrken, og fra 1926 den eneste gjenværende, var B-Specials. 
I 1920-årene begynte Royal Irish Constabulary å rekruttere britiske paramilitære reservemannskaper, Black and Tans og Auxiliary Division. Disse var bare aktive i de sørlige og vestlige delene av Irland. I nordøst begynte man den 1. november 1920 derfor å styrke RUC med reservemannskaper. De fleste ble rekruttert fra den lojalistiske Ulster Volunteer Force (UVF). 
USC var delt i tre grupper, alle bevæpnet:

A-Specials: Heltidskonstabler med lønn. Ulikt regulære konstabler hadde de kun politifullmakter i sitt hjemområde.
B-Specials: Deltidskonstabler, vanligvis på vakt en kveld per uke, og med egen kommandostruktur. De var ubetalt, men hadde et sjenerøst system for økonomiske kompensasjoner.
C-Specials: Ubetalte og ikke-uniformerte reservekonstabler. De fleste var eldre menn som ble brukt som vaktposter i nærheten av sine hjem.Sir John Anderson, som var underminister for Irland, kommenterte i 1920-årene rektrutteringspolitikken: «… du kan ikke midt i en konflikt mellom fraksjoner plukke ut en av sidene og regne med at den vil håndtere uorden med en upartisk og rettferdig ånd, noe som er essensielt for de som må utføre regjeringens ordrer». Rekrutteringen fortsatte allikevel som før. 
Det var oftest USC som ble brukt mot IRAs angrep i nord, og som sine kolleger i sør fikk de raskt et rykte for brutalitet. De fleste katolikker så på USC som en protestantisk vigilantestyrke. Den første spesialkonstabelen som ble drept var Robert Compston, som ble skutt i et bakhold ved Crossmaglen i Armagh. 
Etter delingen av Irland i 1922 fortsatte USC å fungere som en reservestyrke, men mange av medlemmene valgte å gå inn i RUC. Etter at grensekommisjonen var ferdig med sitt arbeid i 1926 ble A-Specials og C-Specials oppløst, men B-Specials var fortsatt aktive. Mange protestanter for grenseområdene gikk inn i styrken, som senere utgjorde kjernen i Ulster Defence Volunteers (UDV). UDV var under andre verdenskrig tilsvarende Home Guard i Storbritannia, og fikk i 1942 navnet Ulster Home Guard. 
I 1955 ble B-Specials igjen mobilisert, og var aktive frem til tidlig i 1960-årene i forbindelse med IRAs Border Campaign. Den 30. april 1970 ble enheten oppløst, etter flere alvorlige sammenstøt med nasjonalister i 1969 og 1970, hvor det ble tydelig at B-Specials var en for politisk ensartet styrke til å fungere under konflikten. Mange av medlemmene gikk inn i det nyopprettede Ulster Defence Regiment.
Lojalisme (Irland)

Lojalisme er på Irland betegnelsen på militante unionister, det vil si de som ønsker at Nord-Irland fortsatt skal være en del av Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland fremfor å bli innlemmet i republikken Irland. Ikke alle unionister er lojalister, ellersom sistnevnte begrep innbefatter aksept av militant ekstremisme, vold og terrorisme. Begrepet er særlig knyttet til illegale paramilitære grupper.
I forhold til det politiske spekteret har lojalistene tilhørige fra både venstre- og høyresiden. Nynazistiske grupper og partier som British National Front har rekruttert aktivt i det lojalistiske miljøet, men deres politiske ståsted er langt fra enerådende, selv om det får mye av oppmerksomheten. 
I republikken Irland finnes det fortsatt et lite lojalistisk miljø, blant annet en avdeling av Orangeordenen som har en årlig parade i Rossnowlagh i Donegal, et av de områdene i republikken som har størst andel protestanter. 


== Lojalistiske partier ==
Progressive Unionist Party
Ulster Democratic Party (oppløst 2001)Enkelte andre partier, som Ulster Unionist Party og Democratic Unionist Party, har tidligere omtalt seg som lojalistiske, men sluttet å bruke dette begrepet for å distansere seg fra den militante delen av unionisme.


== Lojalistiske brorskap ==
Orangeordenen
Apprentice Boys of Derry


== Lojalistiske paramilitære grupper ==
Ulster Volunteer Force
Ulster Defence Association
Loyalist Volunteer Force
Orange Volunteers
Red Hand Commandos
Red Branch Knights
Ulster Young Militants
Unionisme (Irland)

Unionisme betegner på Irland den holdning at det beste for øya ville vært å beholde det konstitusjonelle og institusjonelle båndet, unionen, Irland hadde med Storbritannia fra innlemmelsen i Det forente kongerike Storbritannia og Irland i 1801. I nyere tid brukes det spesielt om ønsket om at Nord-Irland fortsatt skal være i union med Storbritannia. Langt de fleste unionister er protestanter. 
I staten Irland finnes det fremdeles noen unionister, men ettersom de fleste protestanter som ble igjen der etter delingen av øya etterhvert ble assimilert inn i den nye staten dreier dette seg først og fremst om solidaritet med unionistene i Nord-Irland.
Militante unionister kalles gjerne lojalister. 


== Unionistiske partier ==
De unionistiske partiene i Nord-Irland er pr. 2006:

Conservative Party
Ulster Unionist Party (UUP)
Democratic Unionist Party (DUP)
Progressive Unionist Party (PUP)
UK Unionist Party (UKUP)
United Unionist Coalition (UUC)I tillegg kommer det lojalistiske partiet Progressive Unionist Party.
Red Hand Commandos

Red Hand Commandos er en nordirsk paramilitær gruppe med tette bånd til Ulster Volunteer Force (UVF). 
RHC ble opprettet i 1972 i Shankillområdet i Belfast av John McKeague, som også var involvert i Tara. Medlemmene var særlig fra Sandy Row-området i det sørlige Belfast, fra det østlige Belfast og fra deler av Down. I 1972 ble RHC innlemmet i UVF. Den beholdt sin egen kommandostruktur, men operasjoner ble avklart med UVF, og de delte våpen og personell. Gruppen ble erklært ulovlig i 1973. 
Gruppen var en del av Combined Loyalist Military Command (CLMC), og man mener at Loyalist Retaliation and Defence Group (LRDG) var assosiert med RHC. Både UVF og RHC støttet Belfastavtalen i 1998, og har hatt våpenhvile siden 1994. 
University of Ulsters prosjekt CAIN antar at RHC har drept tretten mennesker, hvorav tolv sivile og et av sine egne medlemmer.


== Referanser ==


== Kilder ==
Roy Garland, Gusty Spence, 2001, ISBN 0-85640-698-8