jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Endoplasmatisk retikulum

Endoplasmatisk retikulum (ER) er en celleorganell som består av membraner.
Mange av cellens biokjemiske prosesser foregår i disse membranene, bl.a. membransyntesen.
Man skiller mellom glatt og kornet endoplasmatisk retikulum, hvor det sistnevnte er kjennetegnet ved at det har mange ribosomer festet til seg. Den delen hvor ribosomene er festet vil det foregå utskilling av kalsium, lagring av steroider og syntesering av proteiner. "ER" står også for mye av transporten inn -og ut av cellekjernen. I Den "glatte" delen foregår det utrensing.


== Eksterne lenker ==
(en) Endoplasmic reticulum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Harpefoss

Harpefoss er en bygd og et tettsted i Sør-Fron kommune i Innlandet. Tettstedet har 321 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger i Gudbrandsdalen.
Harpefoss oppsto som navn etter jernbaneutbyggingen i 1896, da jernbanestasjonen fikk navnet Harpefoss. Tidligere gikk området under navnene Skurdal og Ryssland, henholdsvis på vestre og østre side av Lågen. Harpefoss var navnet på fossen som skilte de to grendene.
Ved jernbaneutbyggingen ble Harpefoss hotell oppført. Det er det eneste av de opprinnelige hotellene fra jernbaneutbyggingstiden som fortsatt står i Gudbrandsdalen. Det er oppført i sveitserstil med nygotiske trekk. Det er for lengst nedlagt som hotell, og etter en periode som landhandeldrift (A Wadahl) er huset nå bolig. Fra 2010 ble Harpefoss hotell igjen åpnet som kulturarena for kunst, litteratur og musikk.
Fossen Harpefoss er en foss i Gudbrandsdalslågen. I en kilometerlang strekning renner Lågen i en trang canyon. Fossen ble i 1960-årene utbygget. Fallhøyden er 35 meter, og Harpefossen kraftverk ved Solbrå har en installert effekt på 92 MW.
Turisme har betydd mye for stedet. Siden jernbanen kom og lett kunne frakte gjester til dalen har seterområdene vært utnyttet til turisme. De høyfjellshotellene som fortsatt er i drift er Wadahl og Gålå. Ved Gålåvannet spilles hvert år Peer Gynt på en friluftscene. Pensjonatene Skogly og Grøntuva er for lengst nedlagt. I nyere tid er gardsturismen en aktuell form for turisme. Sygard Grytting drives som overnattingssted, og Rudi Gard drives som et opplevelsessted med forskjellige arrangementer. Fron badeland ligger på Harpefoss.
Sør-Fron ungdomsskole ligger på Harpefoss. Det var den tredje ungdomsskolen som ble etablert i Norge, så tidlig som i 1959. Ved ungdomsskolen er Sør-Fron kulturhus bygget, og brukes til idretts- og kulturarrangementer.
Harpefoss stasjon er for lengst nedlagt, og poststedet 2645 Harpefoss er også borte.


== Referanser ==


== Bilder ==
Skillebekk

For stedet i Nittedal med samme navn, se Skillebekk (Nittedal)
For gaten i strøket med samme navn, se Skillebekk (Oslo)Skillebekk er et strøk i indre by i Oslo, bydel Frogner. Det består av boliger, for en stor del leiegårder fra slutten av 1800-tallet (murbyen) og noe næringsvirksomhet.


== Beliggenhet ==

Kartet viser strøkets gater og uoffisielle «grenser». Skillebekk grenser mot Ruseløkka i øst, Frogner med Gimle i nord, Skarpsno i vest, og Filipstad og Frognerstranda i sør.
Drammensveien går gjennom strøket, som ligger mellom Solli plass og Skarpsno.


== Historie ==
Strøket har navn etter Skillebekken, som fikk dette navnet fordi den dannet skillet (grensen) mellom Bymarken og Frogner hovedgård i Aker inntil byutvidelsen i 1878. Opprinnelig het den Styggedalsbekken. Bekken ble lagt i rør i 1885, og Niels Juels gate ble anlagt i bekkefaret. Husmannsplassen Skillebekk under gården Frogner er nevnt i en grenseoppgang i 1733. I slutten av 1700-årene var plassen blitt en forpaktningsløkke under Frogner, men ble frasolgt gården i 1811. Løkken fikk i 1833 en hovedbygning tegnet av arkitekt Christian H. Grosch, som ble revet da strøket ble fortettet med ny bebyggelse i 1930-årene. Vestre del av strøket er dominert av leiegårdsbebyggelse fra 1880-årene, med enkelte innslag av villabebyggelse. Sør for Drammensveien mot Solli plass fikk området Hjortnes modernistisk blokkbebyggelse i  i 1930-årene.
Skillebekk er omhandlet i romanen Beatles av Lars Saabye Christensen.


== Parker og plasser ==
Kjernen i strøket er plassen med Olaf Bulls plass, som til 2018 het Skillebekkparken, der Drammensveien og Munkedamsveien møtes. Strøkets andre park er Framneshaven (Tinker'n), som ligger på høyden mot Filipstad og Frognerkilen.


== Se også ==
Ruseløkka/Skillebekk Beboerforening
Sagaspill

Et sagaspill er et skuespill som er basert på en saga. 
Sagaspillene er gjerne utviklet av lokale krefter med interesse for historie og teater, på steder som kan knyttes til episoder som enten har skjedd, eller bare «må ha vært slik». Manuskriptet kan utvikles sammen med en anerkjent forfatter. Mange sagaspill har utgangspunkt i Olav den helliges kristningsferd rundt om i Norge, som kulminerte med slaget på Stiklestad. Dette er nå blitt til det årvisse Stiklestadspelet.
En slektning av sagaspill finner vi i pilegrimsspillene som foregår langs kjente pilegrimsruter.
Kjente sagaspill:

Stiklestadspillet
Mostraspelet med manus av Johannes Heggland. (Også utgitt som tegneseriehefte med tegninger av Jarl Hugo Låstad.)
Steigen Sagaspill.
Haraldsspelet – vandreforestilling i kystkommunene i Sunnhordland.
Egdene våkner – Arendal
Håkon og Kark (Korsvikaspillet) - Trondheim
Trondheimsolistene

Trondheimsolistene er et internasjonalt anerkjent norsk kammerorkester som ble etablert i 1988 av fiolinist Bjarne Fiskum, som et tilbud til studenter ved Musikkonservatoriet i Trondheim. Orkesteret består av unge og talentfulle musikere. Trondheimsolistene har spilt konserter i en rekke land, bl.a. England, Frankrike, Tyskland og USA.
Orkesteret har vunnet fire Spellemannpriser i klassen klassisk: Spellemannprisen 2006 for albumet Mozart: Violin Concertos (2L) sammen med Marianne Thorsen, Spellemannprisen 2010 for albumet In Folk Style, Spellemannprisen 2016 for albumet Reflections og Spellemannprisen 2021 for albumet Visions of Tango (sammen med Håkon Skogstad med Atle Sponberg). I tillegg var de nominert til Spellemannprisen 2008 for albumet Divertimenti.Trondheimsolistene har vært på en rekke turneer med Anne-Sophie Mutter og i 2008 utgir de sin andre plate sammen, In tempus praesens (Deutsche Grammophon).
Cellist Øyvind Gimse var kunsterisk leder fra 2002 til 2017, da overtok Geir Inge Lotsberg.


== Diskografi ==
Trondheimsolistenes diskografi inkluderer over 25 utgivelser. Deres siste utgivelser har resultert i to Spellemannpriser og hele Grammy-nominasjoner. De har spilt inn alle Edvard Griegs komposisjoner for strykere og deres innspillering av hans strykekvartett nr. 1 i G-moll med arrangement for strykeorkester av Bjarne Fiskum mottok prisen Fremch Diapson dòr. I tillegg til egne utgivelser deltar Trondheimsolistene på en rekke utgivelser med solister og artister i forskjellige musikalske sjangre.


== Utmerkelser ==
Trondheim kommunes kulturpris 1992
Spellemannprisen 2006 i klassen klassisk musikk for Mozart: Violin Concertos sammen med Marianne Thorsen
Anders Jahres kulturpris 2007
Sør-Trøndelag fylkes kulturpris 2008 sammen med grunnlegger Bjarne Fiskum
Nominert til Spellemannprisen 2008 i klassen klassisk for albumet Divertimenti
Spellemannprisen 2010 i klassen klassisk musikk for albumet In Folk Style
Spellemannprisen 2016 i klassen klassisk for albumet Reflections
Gammleng-prisen 2019 i klassen kunstmusikk
Spellemannprisen 2021 i klassen klassisk for albumet Visions of Tango sammen med Håkon Skogstad med Atle Sponberg


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Trondheimsolistene på Discogs 
(en) Trondheimsolistene på MusicBrainz 
(en) Trondheimsolistene på Spotify 
musikkmerket 2L
Giovanni Capurro

Giovanni Capurro (født 5. februar i Napoli, Italia 1859, død 18. januar 1920 i Mexico by) var en italiensk poet, 
Sammen med sangeren Eduardo di Capua skrev Capurro sangen «O sole mio». 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Giovanni Capurro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Giovanni Capurro på Internet Movie Database 
(en) Giovanni Capurro på Discogs 
(en) Giovanni Capurro på MusicBrainz 
(en) Giovanni Capurro på Spotify 
(en) Giovanni Capurro på AllMusic
Hatet (film)

Hatet er en fransk svart-hvitt-film fra 1995 regissert av Mathieu Kassovitz. Filmen utforsker temaer som politivold, rasisme og misfornøyde ungdommer i forstads-Paris. Filmen viser tjuefire timer av livet til tre venner som bor i en drabantby hvor et opprør nettopp har blitt slått ned av politiet.


== Handling og rollefigurer ==
Jødiske «Vinz» (Vincent Cassel) er fylt av raseri og ser på seg selv som en råtass, på linje med «Travis Bickle» (Robert de Niro) i den amerikanske filmen Taxi Driver. Nordafrikanske «Saïd» (Saïd Taghmaoui) prater konstant, mens den afro-karibiske «Hubert» (Hubert Koundé), som er bokser, prøver å gjøre noe av seg selv, og komme ut av ghettoen.
En av vennene deres har blitt banket opp av politiet mens han var i varetekt, noe som starter opprøret. Vinz finner en pistol som tilhører politiet og sier at hvis vennen dør i varetekt skal han drepe en politimann.


== Etter at filmen kom ut ==
Filmen ble en stor suksess, og skapte mye debatt i Frankrike om særlig vold. Statsminister Alain Juppé ordnet det slik at hele regjeringen så filmen. Politivaktene som passet på snudde ryggen til som protest mot filmens fremvisning av politivold.
Kassovitz ble kåret til beste regissør under filmfestivalen i Cannes. Filmen ble kåret til beste film under utdelingen av César-prisen.
Vincent Cassel ble en stor stjerne etter filmens utgivelse.


== Skuespillere ==
Vincent Cassel som Vinz
Hubert Koundé som Hubert
Saïd Taghmaoui som Saïd
Marc Duret som Inspektør Notre Dame
Abdel Ahmed Ghili som Abdel
François Levantal som Astérix.
Benoît Magimel som Benoît
Andrée Damant som en concierge
Philippe Nahon som politi-sjefen.
Zinedine Soualem som en politi-betjent.
Vincent Lindon som en alkohol-påvirket mann.
Karin Viard som en ung kvinne.
Anthony Souter som en skinhead


== Eksterne lenker ==
(en) Hatet på Internet Movie Database 
(no) Hatet hos Filmfront 
(sv) Hatet i Svensk Filmdatabas 
(da) Hatet i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Hatet på Allociné 
(nl) Hatet på MovieMeter 
(en) Hatet på AllMovie 
(en) Hatet på Turner Classic Movies 
(en) Hatet på Rotten Tomatoes 
Omtale hos Cinerama.no
Nesøya-ulykken

Nesøya-ulykken var en flyulykke som inntraff på Nesøya utenfor Oslo den 14. april 1963 kl. 13:18.
Et Vickers Viscount 759D fly fra Icelandair Flugfélag Íslands TF-ISU «Hrimfaxi» styrtet i et boligområde på Nesøya. Det hadde åtte passasjerer og en besetning på fire. Alle tolv omkom. Ingen på bakken ble skadet.
Flyet hadde startet fra Kastrup i rute til Reykjavík via Bergen og Oslo og var på vei til Fornebu da ulykken skjedde.


== Ulykkesårsak ==
Det ble antatt at kapteinen under innflyvning til Fornebu mistet kontroll over flyet i så lav høyde at det ikke lot seg gjøre å korrigere høyden. Havarikommisjonen har ikke vært i stand til å kunne stadfeste ulykkesårsaken. Fra det tilgjengelige materiale ser kommisjonen at det er mulighet for at det kan ha dannet seg is på stabilisatorrorene, eller at propellene var blitt stilt inn på laveste stigningsvinkel.Av de to hypoteser anser kommisjonen at det er en svak mulighet for at den siste hypotese er svakt mer sannsynlig enn den første.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Aviation-safety.net – Informasjon om Icelandair Flugfélag Íslands TF-ISU
Alberto Juantorena

Alberto Juantorena Danger (født 1950 i Santiago de Cuba) er en tidligere kubansk friidrettsutøver. Under Sommer-OL 1976 i Montréal ble Juantorena første utøver til å vinne 400 meter og 800 meter i de samme lekene.
Juantorena spilte først basketball, men ble oppdaget av en polsk friidrettstrener, Zygmunt Zabierzowski, som overtalte ham til å begynne med løping. Bare ett år senere kom Juantorena til semifinalen på 400 meter i OL 1972 i München.
Han ble bedre kjent i årene som kom, og vant blant annet gull under universitetslekene i 1973, og sølv i de panamerikanske lekene i 1975, begge deler på 400 meter. Først i 1976 begynte han å satse seriøst på 800 meter, men de færreste trodde han kunne være med å kjempe om OL-gullet dette året.
Juantorena kom imidlertid til finalen, og ledet feltet gjennom det meste av løpet. Han vant på ny verdensrekord, 1.43,50. Tre dager senere vant han også finalen på 400 meter. Året etter vant han atter en gang begge distansene i Verdenscup-finalen i Düsseldorf. Samme sesong forbedret han sin verdensrekord på 800 meter til 1.43,40.
Juantorena, som nå fikk tilnavnet El Caballo (hesten), fortsatte å løpe i mange år, men nådde aldri opp på samme nivå som i 1976 og 1977. Han kom på fjerdeplass på 400 meter under Sommer-OL 1980 i Moskva. I VM 1983 pådro han seg en stygg ankelskade da han tråkket på lista i semifinalen på 800 meter. Dette ble hans siste deltakelse i et ordinært, internasjonalt mesterskap, fordi Cuba boikottet Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Det ble imidlertid arrangert "erstatningsleker" av de landene som boikottet OL (dette skjedde også i 1980), og i disse delte Juantorena seieren på 800 meter med polakken Ryszard Ostrowski.


== OL-medaljer ==
 1976  Montréal -  Gull i friidrett, 400 meter menn  Cuba
 1976  Montréal -  Gull i friidrett, 800 meter menn  Cuba


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Alberto Juantorena – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Alberto Juantorena – Olympics.com 
(en) Alberto Juantorena – Olympic.org 
(en) Alberto Juantorena – Olympedia 
(en) Alberto Juantorena – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Alberto Juantorena – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Alberto Juantorena – World Athletics 
(en) Alberto Juantorena – Track and Field Statistics 
(en) Alberto Juantorena – Track and Field Statistics
Restaurasjonen

Restaurasjonen kan vise til

Restaurasjonen i England; gjeninnsettelsen av monarken i 1660 og Karl IIs regjeringstid
Restaurasjonen i Frankrike; gjeninnsettelsen Bourbonerne og gjenopprettelsen av Den katolske kirkes hierarki i Frankrike etter  Napoleon Bonapartes fall
Restaurasjonen i Spania; periode med monarki 1878–1931, mellom første og andre republikk
Kollektivisme

Kollektivisme er en politisk ideologi som vektlegger den samlede gruppe av mennesker i et samfunn fremfor det enkelte individ. Kollektivistene hevder at det individualistiske samfunnet har formet mennesket til å bli egoistisk, og at dersom man i samfunnet får gjennomgående kollektivisme så vil menneske utvikles til et kulturelt og kollektivt vesen. Til motsetning menes det at individualisme gjør mennesket destruktivt mot seg selv og andre.
Det motsatte av kollektivisme er individualisme og liberalisme.


== Referanser ==
Tanga

En tanga er en liten bikinibukse eller truse med høy skjæring.
Den har tynne stropper langs begge sidene, og har mer eller mindre smal dekning bak. De brukes oftest av kvinner, men det finnes også versjoner for menn.


== Se også ==
G-string


== Eksterne lenker ==
(en) Tanga (clothing) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Grunneiendom

En grunneiendom er en geografisk del av landet som har et eget eierforhold. I vertikalplanet strekker en grunneiendom seg så langt oppover og nedover som den er praktisk nyttbar.
For å oppnå fullt rettsvern må eiendommen være registrert i matrikkelen. 
Den vil da være registrert med et unikt matrikkelnummer (i Norge: gårdsnummer og bruksnummer). Den kan da pantsettes, eller hjemmelen kan overføres til andre. Den har en verdi som kan realiseres ved et salg. 
Hjemmelshaveren kan enten være en enkelt person, flere enkeltpersoner, et selskap (en juridisk enhet), en kommune, en privat eller offentlig institusjon eller staten.
En ny grunneiendom blir normalt etablert ved at det utføres en delingsforretning, og utarbeides et målebrev som beskriver grensene. Målebrevet blir tinglyst. I særlige tilfeller kan en ny grunneiendom også etableres ved et registreringsbrev.
En grunneiendom kan ha underenheter festenummer og seksjonsnummer.


== Se også ==
Grunneier


== Eksterne lenker ==
Statens kartverk, tinglysingen
Delingsloven
Jon Bratt Otnes

Jon Bratt Otnes, egentlig Jon Jakob Otnes (født 12. juli 1919 i Kristiania, død 16. oktober 2004 i Oslo) var en norsk operasanger, som senere arbeidet for FN og Handelsdepartementet med handelsrådgivning for utviklingsland og var honorær generalkonsul for Albania. Han ble kjent for å hevde at han var Norges rettmessige konge, selv om han var av husmannsslekt. Påstandene hans ble gjentatte ganger tilbakevist av genealoger.
Han ble født i Kristiania, hvor han sang i Olavsguttene. I 1937 ble han grammofonartist med Columbia Danseorkester under ledelse av Øivind Bergh («San Francisco» / «Vil du»). I løpet av et år kom ytterlige ca. 10 «slagerplater». Otnes debuterte som lyrisk tenor i 1942, på en tid da få artister deltok i forestillinger arrangert av Nasjonal Samling. Etter annen verdenskrig ble han bøtelagt for sitt medlemskap i Nasjonal Samling (NS) . Han medvirket også i den vesttyske musikkfilmen Die ganze Welt singt nur Amore fra 1956.
Etter at stemmen sviktet arbeidet Otnes for Norges Varemesse] og senere for FN som handelsrådgiver i Indonesia. Etter returen til Norge var han leder for Handelsdepartementets veiledningskontor for utviklingsland. Han var også Albanias generalkonsul i Norge.
I 1969/70 begynte Otnes å bruke Bratt som mellomnavn. I 1972 publiserte han en anetavle som skulle vise hans avstamning fra de norske konger før dansketiden via «Bratt-ætten», som riktignok har eksistert, men ikke slik den ble fremstilt av Otnes. Påstanden var at dersom slekt hadde fått følge slekters gang på tronen, ville Otnes vært Norges (og Sveriges) konge. Påstandene er tlbakevist flere ganger av profesjonelle genealoger.Han døde i 2004 og er gravlagt på Vestre gravlund i Oslo.


== Husmannsslekten Otnesbukta ==
Otnes' familie kan kun føres tilbake til 1790, da tippoldefaren Ole Toressen (død 1833) var husmann i Bergfallvika i Aure og arbeidet ved offisersgården Bergfall. I 1800 flyttet familien til husmannsplassen Otnesbukta, hvor de måtte tegne hard husmannskontrakt med gjeting og onnearbeid, og tok siden navn etter husmannsplassen. Jon Otnes' farfar Lars Olsen (Otnesbukta) (1849–1936) var opprinnelig husmann, men kjøpte plassen Bekken i 1898 og ble dermed selveier og småbruker. Jon Otnes' far var Ole Otnes (1876–1923)..


== Referanser ==


== Kilder ==
«Svindel med Ynglinge-ætten» av Tore H. Vigerust, Dagbladet 21. desember 1989
«Husmannsætten Otnesbukta 200 år» av Tore H. Vigerust 1990/2002
«Han er vårt egentlige kongsemne» i Aftenposten 22. oktober 2000
Nekrolog i Aftenposten 25. oktober 2004


== Eksterne lenker ==
Rundlurte Aftenposten - Dagbladet 22. oktober 2000
«Tipptippoldemor er kanskje ikke adelig likevel», Aftenposten 10.11.2000
Debatt om slekten til Jon Bratt Otnes, Digitalarkivet 11.12.2006–28.10.2007
Debatt om Bratt-tavlen til Otnes, Digitalarkivet 18.3.–12.12.2010
Pucallpa

Pucallpa (Quechua: rød jord) er hovedstad i regionen Ucayali i Peru og har mer enn 200 000 innbyggere. Byen ligger i Amazonasbekkenet, ved elva Ucayali, som er en stor sideelv til Amazonas. Byen ble offisielt grunnlagt 13. oktober 1888, imidlerid har det vært bosetning der helt fra 1534.
Pucallpa var en isolert by frem til 1945 da den 846 km lange veien mellom Lima og Pucallpa ble ferdigstilt. I dag har byen en rekke sagbruk, fabrikker for utvinning av mahogny-olje samt at det finnes en del jordbruk rundt byen. Pucallpa er også endepunkt for en 76 km lang rørledning fra Ganso Azul-oljefeltet sørvest for byen.
De vernede skogsområdene Alexander von Humboldt nasjonalpark og Biabo-Cordillera Azul nasjonalpark ligger rett vest for Pucallpa.
Den 23. august 2005 styrtet en Boeing 737 fra flyselskapet TANS Peru (Flight 204) rett utenfor byen. 57 overlevde styrten mens 43 personer omkom.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pucallpa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pucallpa – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pucallpa turistinformasjon
(en) VirtualPeru.net: Pucallpa
Knute Nelson

Knute Nelson (født Knud Evanger 2. februar 1843 i Evanger, død 28. april 1923 i Trimonium i Maryland i USA) var en amerikansk politiker av norsk opphav. Han tilhørte Det republikanske parti.
Han emigrerte fra Norge til Amerika i 1849. Der ble han medlem av Representantenes hus i den amerikanske kongressen, senator og guvernør i Minnesota. Tidligere hadde han også vært medlem av delstatsforsamlingen i Wisconsin og i senatet i staten Minnesota. Under den amerikanske borgerkrigen tjenestegjorde han i Nordstatenes hær. Han var medlem av Representantenes hus fra 3. mars 1883 til 3. mars 1889. I 1892 ble han valgt til Minnesotas 12. guvernør og ble gjenvalgt i 1894. Han satt i embetet til 31. januar 1895, da han trakk seg tilbake for å forberede seg til å bli senator. 
I 1895 ble han valgt som representant til det amerikanske senatet. Som senator var han med på å danne det amerikanske Handels- og arbeidsdepartementet og utformingen og godkjenningen av Nelsons konkurslov (Nelson Bankruptcy Act) i 1898. Han var et høyt respektert senatsmedlem frem til han døde i 1923.


== Se også ==
MS «Knute Nelson», oppkalt etter Knute Nelson.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gieske, Millard L. (1990). «The Americanization of a Norwegian Immigrant: Knute Nelson».  I Tolfsby, Dina, Gulliksen, Øyvind T. og Kongslien, Ingeborg R. Essays on Norwegian-American Literature and History (engelsk). 2. Oslo: Norwegian-American Historical Association–Norway. s. 101–120. ISBN 82-991461-1-9. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
Gieske, Millard L. og Keillor, Steven J. (1995). Norwegian Yankee: Knute Nelson and the Failure of American Politics 1860–1923 (engelsk). Northfield: Norwegian-American Historical Association. ISBN 0-87732-083-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Hambro, C.J. (1937). «Knute Nelson». Portræter og profiler. Oslo: Aschehoug. s. 76–120. 
Preus, J.A.O. (1924). «Knute Nelson». Minnesota History Bulletin (engelsk). 5 (5): 329–347. 
Rongen, Bjørn (1959). Utvandrergutten: Knute Nelsons saga. Oslo: Gyldendal. 
Slinde, Leiv (1950). Knute Nelson: fra fattiggutt til verdskjent statsmann. Oslo: Cappelen. 
Wefald, Jon (1971). A Voice of Protest: Norwegians in American Politics, 1890–1917 (engelsk). Northfield: Norwegian-American Historical Association. 
Zeidel, Robert F. (1999). «Knute Nelson and the Immigration Question: A Political Dilemma». Minnesota History (engelsk). 56 (6): 328–344. 


== Eksterne lenker ==
(en) Knute Nelson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Knute Nelson – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Knute Nelson hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Knute Nelson hos American National Biography 
Christine Spersrud Haug i Dagbladet 30. september 2012: «Den norske cowboyen» (besøkt 1. oktober 2012)
Andrea Ehrig-Mitscherlich

Andrea Ehrig-Mitscherlich, pikenavn Mitscherlich, gift Schöne, Ehrig (født 1. desember 1960 i Dresden, Sachsen), er en tysk tidligere skøyterløper. I 1980-årene var hun regnet som en av verdens fremste langdistanseløpere. Allerede under OL 1976, 15 år gammel, tok hun sølv på 3 000 meter, ett hundredels sekund foran Lisbeth Korsmo på bronseplass. Under OL 1980 kom hun på fjerdeplass på 3 000 meter. Under OL 1984, tok hun sølv på 1 000 og 1 500 meter, og ble olympisk mester på 3 000 meter. I hennes fjerde og siste OL i 1988, tok hun to nye sølvmedaljer på langdistansene, og bronse på 1 500 meter.
Hun ble europamester fem ganger og verdensmester to ganger (1983 og 1985).


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Andrea Ehrig-Mitscherlich – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Andrea Ehrig-Mitscherlich – Olympics.com 
(en) Andrea Ehrig-Mitscherlich – Olympic.org 
(en) Andrea Ehrig-Mitscherlich – Olympedia 
(en) Andrea Ehrig-Mitscherlich – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cn) Andrea Ehrig-Mitscherlich – Kinas olympiske komité 
(en) Andrea Ehrig-Mitscherlich – Speedskatingbase.eu 
(en) Andrea Ehrig-Mitscherlich – SpeedSkatingNews.info 
(en) Andrea Ehrig-Mitscherlich – SpeedSkatingStats.com 
(en) Andrea Ehrig-Mitscherlich – TheSports.org 
(no) Andrea Ehrig-Mitscherlich i Store norske leksikon