jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Karl Malden

Karl Malden (født Mladen George Sekulovich 22. mars 1912 i Chicago i Illinois, død 1. juli 2009 i Brentwood i Los Angeles i California) var en amerikansk skuespiller.
Malden vant Oscar for beste mannlige birolle for rollen som Harold «Mitch» Mitchell i filmen En sporvogn til Begjær (1951). Han er også kjent for rollen som Mike Stone i kriminalserien The Streets of San Francisco fra 1970-tallet, hvor han spilte mot Michael Douglas. 
Malden har en stjerne på Hollywood Walk of Fame.


== Filmografi (utvalg) ==

1950 – Farlig rykte

1951 – Okinawa

1951 – En sporvogn til Begjær

1954 – Storbyhavnen

1962 – Vi vant Vesten

1970 – Patton – menneske og soldat

1971 – Døden leker blindebukk

1979 – Poseidons hemmelighet

1979 – Meteor


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Karl Malden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Karl Malden – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Karl Malden på Internet Movie Database 
(sv) Karl Malden i Svensk Filmdatabas 
(da) Karl Malden på Filmdatabasen 
(da) Karl Malden på Scope 
(fr) Karl Malden på Allociné 
(en) Karl Malden på AllMovie 
(en) Karl Malden hos Turner Classic Movies 
(en) Karl Malden hos Rotten Tomatoes 
(en) Karl Malden hos The Movie Database 
(en) Karl Malden hos Internet Broadway Database 
(en) Karl Malden hos Internet Broadway Database 
(en) Karl Malden på Internet Broadway Database
George Sanders

George Henry Sanders (født 3. juli 1906 i St. Petersburg i Det russiske keiserdømmet, død 25. april 1972 i Castelldefels i Spania) var en britisk skuespiller.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Sanders ble født i St. Petersburg i Tsar-Russland. Hans foreldre var Henry Peter Ernest Sanders (1868–1960), og Margarethe Jenny Bertha Sanders (født Kolbe; 1883–1967), som var født i  St. Petersburg av for det meste tysk, men også av estisk og skotsk slektsbakgrunn. En biografi publisert i 1990 hevdet at Georges far var uekte barn av en russisk adelshvinne tilknyttet tsarens hoff og en prins av huset Oldenburg, gift med en søster av tsaren. Skuespilleren Tom Conway (1904–1967) var George Sanders' eldre bror. Deres yngre søster, Margaret Sanders, ble født i 1912.
Under den russiske revolusjon, da George var 11 år gammel, forlot familien landet,  og George fikk sin utdannelse i England. 


=== Karriere ===
Hans første filmrolle var i Love, Life and Laughter (1934). I årene 1939-41 spilte han figuren Simon Templar («Helgenen») i fem B-filmer, basert på Leslie Charteris' krimbøker. Han spilte senere i to av Alfred Hitchcocks filmer: Rebecca og Utenrikskorrespondenten (begge fra 1940).
Sanders gjorde seg bemerket i filmene Skillingen og drømmen (1942), etter Somerset Maughams roman, og Bildet av Dorian Gray (1945), etter Oscar Wildes roman. Han vant Oscar for beste mannlige birolle for rollen som teaterkritikeren Addison de Witt i dramafilmen Alt om Eva (1950). Sanders spilte mot Ethel Merman i filmmusikalen Call Me Madam (1953), en filmatisering av Irving Berlins musikal. Sanders gav stemme til tigeren Shere Khan i Walt Disneys tegnefilm Jungelboken (1967). Hans siste store filmrolle var i Brevet til Kreml (1970). Sanders har to stjerner på Hollywood Walk of Fame, én for TV og én for film. 
Sanders var gift fire ganger. Det andre ekteskapet var med Zsa Zsa Gábor og det siste var med Magda Gabor, den eldre søsteren av hans andre hustru, som han gifet seg med 4. desember 1970. Dette ekteskapet varte i seks uker. 
Sanders' helse ble dårligere og han valgte å ta sitt eget liv. Han etterlot et kort, signert brev: «Kjære Verden. Jeg drar fordi jeg kjeder meg. Jeg synes jeg har levd lenge nok. Jeg forlater dere med deres bekymringer i denne flotte kloakkummen. Lykke til.» Sanders ble 65 år gammel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) George Sanders – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) George Sanders – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) George Sanders på Internet Movie Database 
(sv) George Sanders i Svensk Filmdatabas 
(da) George Sanders på Filmdatabasen 
(da) George Sanders på Scope 
(fr) George Sanders på Allociné 
(en) George Sanders på AllMovie 
(en) George Sanders hos Turner Classic Movies 
(en) George Sanders hos Rotten Tomatoes 
(en) George Sanders hos The Movie Database 
(en) George Sanders hos Internet Broadway Database 
(en) George Sanders på Discogs 
(en) George Sanders på MusicBrainz
Landegode

For bilferga med samme navn, se MF «Landegode»

Landegode (også skrevet Landego, pitesamisk: Lángåvvå) er ei øy i Vestfjorden, like nord for Bodø. Øya tilhører Bodø kommune og har et areal på 30,75 km². Høyeste punkt på øya er Rypdalstinden på 802 moh. Landegode har 42 innbyggere.
Øya har en barneskole på Fenes. Landego skole er den minste skolen i Bodø kommune. Fram til 1963 lå skolen på Kvig og var internatskole, men senere flyttet den til Fenes. Det finnes også dagligvarebutikk og fiskemottak på øya. Sør på øya går det vei mellom Fenes og Kvig. Veien var ferdig i 1994. Landegode har hurtigbåtforbindelse til Bodø.
På holmen Eggløysa like nord for Landegode ligger Landegode fyr. Fyret ble automatisert og avfolket i 1993. På den lille Bjørnøya like øst for Landegode ligger Bjørnøy fyr. Dette fyret ble automatisert i 1972.


== Skipsforlis ==

Nordgående hurtigrute DS «Haakon Jarl» forliste natt til 17. juni 1924 ved Utgrunnsflesa, 6 sjømil nord for Landegode, etter at den hadde kollidert i tåke med sørgående hurtigrute DS «Kong Harald». 17 mennesker omkom i forliset. [1]
Nordgående hurtigrute DS «Prinsesse Ragnhild» eksploderte og sank ved Landegode 23. oktober 1940. Ca. 300 mennesker omkom, mens 145 mennesker ble reddet. Årsaken til eksplosjonen er usikker, men det antas at skipet kan ha gått på ei undervannsmine, eller at ammunisjon i lasterommet kan ha eksplodert. [2], [3]


== Skolen på øya ==
Det er en skole på Landegode, som er en avdeling av Skolen i Væran. Skolen står i Fenes.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkel i Handelsbladet om Landegode Handel
Norsk Fyrhistorisk forenings side om Landegode fyr
turliv.no - informasjon og bilder fra Landego fyr, Korten, Fenes, Arkulvika og Sandeidet
Landegode fyr

Landegode (Landego) fyr (fyrnummer 704500) er et fyr i Bodø kommune i Nordland. Fyret ligger på holmen Eggløysa, like nord for øya Landegode (Landego). Fyrtårnet og fyrmesterboligen ble bygd i 1901, og fyret ble satt i drift i 1902. I 1934 ble det installert tåkelur (diafon), og i 1936 ble assistentboligen bygd. Fyret fikk radiofyr i 1939 og ble elektrifisert i 1960. Et bifyr ble satt opp i 1972 for å markere den farlige Øyensvegrunnen. Fyret ble automatisert og avbemannet i 1993. Landegode fyr har ITOFAR (International Time Offset Frequency Agile Racon) med utstrekning 1,13 nautiske mil og morsetegnet «G».
I 1998 ble Landegode fyrstasjon fredet av Riksantikvaren. Fredningen omfatter fyr, fyrvokterbolig, bolig for betjening, uthus, maskinhus og to naust. Skagen Hotel i Bodø har drevet Landegode fyr som turistanlegg siden 1994.


== Bakgrunn ==
Mot slutten av 1800-tallet økte skipstrafikken langs Nord-Norges kyst som et resultat av opprettelsen av skipsruter. Det var skipsførere og loser tilknyttet hurtigruten som først kontaktet fyrvesenet med ønske om å sikre innseilingen til Bodø med en fyrstasjon. Hurtigruten var den første skipsruten som seilte hele vinteren, og som i motsetning til andre skip også gikk om natten. Etter rask saksbehandling ble det bevilget penger, og byggingen startet i 1900.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Baar Kristoffersen og Rune Nylund Larsen: Fyrene – Kystens katedraler. Skagerrak Forlag 2006 ISBN 82-92284-13-3


== Eksterne lenker ==
Kystverket – Norsk fyrliste 2008, side 548 (pdf – 15 MB) Besøkt 9. august 2009
Norsk Fyrhistorisk Forenings side om Landegode fyr
Kystverket: Tårnet på Landegode fyr skal sikres
«Landegode fyr». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Bjørnøy fyr

Bjørnøy fyr er et fyr i Bodø kommune i Nordland. Fyret ligger på den lille Bjørnøya, like øst for øya Landegode. Fyret ble opprettet i 1890. I 1972 ble det nedlagt og erstattet med ei ubemannet fyrlykt.
Bjørnøy fyr var et av fyrene som ble solgt av Kystverket i 2005. Bodø Dykkerklubb leide fyret en periode fram til 2004.
20. juli 2006 åpnet miljøvernminister Helen Bjørnøy (SV) fyret for friluftsfolk, ved å gjøre det om til et friluftsfyr. Også Flatøy fyrstasjon i Steigen åpnes.
Clodius Albinus

Decimus Clodius Albinus (født 25. november? 148 i Hadrumetum i Afrika, død 19. februar 197 ved Lugdunum) var en romersk keiser, utvalgt av legionene i Britannia og Spania, etter drapet på Pertinax. Hans maktovertakelse er sett på som et tronran.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Albinus kom fra en aristokratisk familie fra provinsen Africa, og var guvernør i Britannia i 192.


=== Veien til makt ===
Etter at Pertinax ble myrdet, la pretorianer-prefekten Aemilius Laetus og hans menn, som sto bak ranet, tronen frem for salg til høystbydende. Den ble kjøpt av den velstående senatoren Didius Julianus, men en rekke opprør blant troppene i provinsene betydde at den neste keiseren var langt fra fastsatt.
I borgerkrigen som fulgte, var Albinus til å begynne med alliert med Septimius Severus, som hadde tatt Roma, og godtok tittelen Cæsar han fikk fra ham. Albinus forble herskeren over store deler av det vestlige riket med støtte fra tre britiske legioner og en i Spania. De to kom i konflikt etter at Severus drepte Pescennius Niger i den østlige delen av riket. Severus sendte snikmordere for å drepe ham.


=== Keiser ===
Våren 196 erklærte Albinus seg som keiser (Imperator Caesar Decimus Clodius Septimus Albinus Augustus), seilte fra Britannia til Gallia med store deler av den britiske garnisonen. Han slo Severus' legat, Virius Lupus, og klarte å legge krav på de militære ressursene i Gallia.
I februar 197 møtte Albinus Severus' hær i slaget ved Lugdunum. Etter en storslått kamp, med 150.000 tropper på hver side, ble Albinus slått og drept.
Albinus hadde strippet Storbritannia for alle tilstedeværende soldater, noe som betydde at Severus' nye administrasjon måtte nedkjempe flere opprør, inkludert maeataenes.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Géza Alföldy: Herkunft und Laufbahn des Clodius Albinus in der Historia Augusta. In: Johannes Straub (Hrsg.): Bonner Historia-Augusta-Colloquium 1966/1967. Habelt, Bonn 1968, S. 19–38 (Antiquitas, Reihe 4, Beiträge zur Historia-Augusta-Forschung, Bd. 4).
Karl Christ: Geschichte der römischen Kaiserzeit. 5. Auflage. Beck, München 2002, S. 605 ff.
Matthäus Heil: Clodius Albinus und der Bürgerkrieg von 197. In: Hans-Ulrich Wiemer (Hrsg.): Staatlichkeit und politisches Handeln in der römischen Kaiserzeit, de Gruyter, Berlin 2006, S. 55–85 (mit Karten zum Kriegsverlauf S. 83–85)
Ursula Schachinger: Clodius Albinus. Programmatischer Friede unter der „Providentia Augusti“. In: Rivista storica dell’antichità 26, 1996, S. 95–122
Leonhard Schumacher: Die politische Stellung des D. Clodius Albinus (193-197 n. Chr.). In: Jahrbuch des Römisch-Germanischen Zentralmuseums Mainz 50 (2003) S. 355–369
ESC

Esc eller ESC kan sikte til, eller være en forkortelse for:

Sangkonkurransen Eurovision Song Contest, også kjent som den internasjonale finalen i Melodi Grand Prix.
Escape-tasten på et moderne tastatur.
Elverumske Skieløber Compagnie (ESC) - et tidligere militært kompani.
European Space Camp (ESC) - en sommerleir for romfartsinteressert ungdom.
Et sidebeskrivelsesspråk, Epson Standard Code
Elektronisk stabilitetskontroll for biler; eng. Electronic stability control (ESC)
Systemkrav

Systemkrav er de kravene programvare stiller til maskinvaren i en datamaskin før programvaren kan brukes. Disse kravene er ofte brukt som en retningslinje istedenfor som et krav. Ofte er to sett med systemkrav gitt: et minimumssett (som må være oppfylt før programvaren er brukbar på maskinvaren) og et sett med anbefalte systemkrav (for best ytelse). Datamaskiner med enda lavere spesifikasjoner enn minimumssettet kan noen ganger kjøre programvaren tilfredsstillende. Det er dog antydet at brukeren ikke vil få en representativ opplevelse av programvaren.
Systemkravene for programvare har en tendens til å stige over tid, og de har steget mye over det siste tiåret. Denne stigningen kan vises ved å se på tre spill som har blitt utgitt de siste åtte årene.
StarCraft (1998):

Windows 95 eller NT eller nyere
Pentium prosessor på 90 MHz eller høyere
16 MB RAM
80 MB tilgjengelig plass på harddisk
CD-ROM, 2x eller høyere
DirectX 3.0 eller nyereSpider-Man (2002):

3D-grafikkakselerator
Windows 98/2000/NT/XP
Pentium III prosessor på 500 MHz eller høyere
128 MB RAM
1,5 GB tilgjengelig plass på platelager
DirectX 8.1 eller nyereDoom 3 (2004):

3D-grafikkakselerator med minimum 64 MB minne
Windows 2000/XP
Pentium 4 1,5 GHz eller Athlon XP 1500+ eller høyere
384 MB RAM
8x CD-ROM eller høyere
2,2 GB tilgjengelig plass på platelager
DirectX 9.0b-kompatibelt, 16-bit lydkort
DirectX 9.0b eller nyereDet er ikke bare videospill som har disse kravene. Programmer som DVD-spillere og filbehandlere har også systemkrav.
Calormen

Calormen er et fiktivt land i C.S. Lewis' bøker om Narnia. Det ligger sør for Archenland, som igjen ligger sør for Narnia. 
Calormen er et kongedømme, ledet av kong Tash. Folket som bor i Calormen ber til ham, så han får en slags religiøs plass hos folket. Han blir mer eller mindre satt i en stilling som gud av folket, noe som kan sammenliknes med europeiske konger opp gjennom tidene. Tash er et vesen med ørnehode og fire hender. Han er altså ikke et vanlig menneske, og dessuten så spiser han mennesker.
Stewart Downing

Stewart Downing (født 22. juli 1984) er en engelsk fotballspiller som fra 30. juni 2021 er klubbløs.Stewart Downing har spilt for Middlesbrough siden guttedagene. Han fikk sin Premier League-debut i en kamp mot Ipswich i april 2002. I 2003 var han en periode på utlån til Sunderland (i 2003). 
Stewart Downing spilte 91 kamper og scoret 7 mål for Liverpool FC før han signerte en fireårskontrakt for Londonklubben West Ham United FC.


== Landslaget ==
Downing debuterte på A-landslaget 9. februar 2005 i en vennskapskamp mot Nederland. 
Downing ble tatt ut i Englands tropp til VM 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stewart Downing – FIFA 
(en) Stewart Downing – UEFA 
(fr) Stewart Downing – LÉquipe 
(en) Stewart Downing – Transfermarkt 
(en) Stewart Downing – national-football-teams.com 
(en) Stewart Downing – WorldFootball.net 
(en) Stewart Downing – Soccerbase.com 
(en) Stewart Downing – FootballDatabase.eu 
(en) Stewart Downing – Soccerway 
(en) Stewart Downing – EU-Football.info 
Spillerprofil på Middlesbroughs offisielle nettsted
(en) Stewart Downing – på LFChistory.net
(en) Profil Arkivert 15. april 2012 hos Wayback Machine. på www.thefa.com
Aaron Lennon

Aaron Justin Lennon (født 16. april 1987) er en tidligere engelsk fotballspiller. Han har spilt for Leeds United AFC, Tottenham Hotspur FC og Everton FC.


== Klubbfotball ==


=== Tottenham Hotspur FC ===
Lennon kom til Tottenham Hotspur fra Leeds United i 2005, der han ble den yngste spilleren som har spilt i Premier League. I en alder av 16 år og 129 dager kom han inn som reserve i en kamp mot nettopp Tottenham.


=== Everton FC ===
Den 2. februar 2015 ble Lennon lånt ut fra Tottenham Hotspur til Everton FC ut 2014/2015-sesongen. Den 1. september ble låneovergangen fra Tottenham til Everton gjort permanent, da Lennon skrev under på en treårskontrakt.


== Landslagsspill ==
Den 8. mai 2006 kom det beskjed om at han var tatt ut i Englands tropp til VM 2006.


== Meritter ==
Tottenham HotspurDen engelske ligacupen (1): 2007/2008


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aaron Lennon – FIFA 
(en) Aaron Lennon – UEFA 
(fr) Aaron Lennon – LÉquipe 
(en) Aaron Lennon – Transfermarkt 
(en) Aaron Lennon – national-football-teams.com 
(en) Aaron Lennon – WorldFootball.net 
(en) Aaron Lennon – Soccerbase.com 
(en) Aaron Lennon – FootballDatabase.eu 
(en) Aaron Lennon – Soccerway 
(en) Aaron Lennon – EU-Football.info 
(en) Aaron Lennon profile at thefa.com
(en) Profile at 4thegame.com
(en) Photos and stats at sporting-heroes.net
(en) Profile at premierleague.com
(en) Aaron Lennon profile at Yahoo! Sports UK
(en) Profil på MyFootballFacts.com
Jules Rimet

Jules Rimet (født 14. oktober 1873 i Theuley-les Lavoncourt, Frankrike, død 16. oktober 1956 i Paris) var president i det franske fotballforbundet fra 1919 til 1942 samt fra 1944 til 1949 og i FIFA fra 1921 til 1954. På Jules Rimets initiativ ble det første verdensmesterskapet i fotball arrangert i 1930. Pokalen ble oppkalt etter Rimet selv og heter da naturlig nok Jules Rimet-trofeet. Den ble vunnet av Brasil i 1970 da de vant VM for tredje gang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Jules Rimet – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jules Rimet – Olympedia
Arent Aasheim

Arent Nicolai Aasheim (født 17. juni 1749 i Bergen, død 10. juli 1800 i København) var en norsk fysiker. 
Hans far, Stephen Aasheim, var politbetjent i Bergen; moren het Barbara Arentz. Han fikk sin første undervisning i fødebyen, og ble i 1765 dimittert til Københavns Universitet, hvor han tok examen philosophicum 1766. Her studerte han medisin og astronomi og var en tid ansatt som observatør; han var også en kort tid kongelig landmåler. 
Aasheim tok medisinsk eksamen 1776 og ble samtidig dr. med. I 1782 ble han professor designatus i medisin, i 1793 ble han ansatt som vikar for professor Kratzenstein og etter dennes død i 1795, ble han utnevnt til professor i eksperimentalfysikk. Foruten i fysikk holdt han også forelesninger i medisin.
Aasheim utga bare noen få og ubetydelige disputaser; som vitenskapsmann har han ingen betydning, men han ble omtalt som en dyktig lærer og en stiv latiner. Han ble godt likt av studentene for sin uegennyttighet og gavmildhet. Da den største del av universitetets fysiske instrumentsamling gikk til grunne ved brannen i 1795, måtte Aasheim ved egne midler skaffe nye instrumenter til veie. Han døde imidlertid før han rakk å gjøre bruk av dem.


== Kilder ==
Dansk biografisk Lexikon
Kinin

Kinin (av eng. quinine) er et legemiddel fremstilt av kinabark (Cinchonae cortex), bark fra kinatre (Cinchonae pubescens), og var tidligere det mest brukte middelet mot tropesykdommen malaria. I Europa gikk kinabark under beskrivelsen peruansk bark på 1700-tallet, der den nederlandske legen Gerardi van Swieten (1700–1772) refererte til bruk av den i sitt seks binds legeverk publisert i 1745. Van Swieten er siden kjent som den som først beskrev et tilfelle av episodisk klasehodepine.Kinin finnes blant annet i tonic og blir derfor mye brukt i cocktailen gin og tonic. Denne drinken skal ha blitt oppfunnet nettopp på grunn av kininet. Britiske embetsmenn i India trengte å få i seg kinin og ble derfor oppfordret til å drikke Tonic Water. Men ettersom den tidlige versjonen av Tonic Water ikke smakte spesielt godt – det var mer medisin enn leskedrikk – fant de ut at det gikk langt bedre å få det i seg dersom de blandet det med gin.
Kinin har blitt brukt til å blande ut narkotiske stoffer i pulverform, som for eksempel heroin og kokain, for økt fortjeneste.


== Referanser ==
Ingrid Noll

Ingrid Noll (født 29. september 1935 i Shanghai i Kina), egentlig navn Ingrid Gullatz, er en tysk forfatter.
Noll vokste sammen med tre søsken opp i Nanjing som datter av en tysk lege. Hun flyttet i 1949 til Tyskland, hvor hun tok avsluttende eksamen fra gymnaset (Abitur) og startet på et ufullført studium i germanistikk og kunsthistorie. Hennes debutroman Der Hahn ist tot kom først da Noll var 56 år gammel, i 1991. Som grunn for den sene debuten oppgir Noll selv at hun ikke tidligere hadde kunnet finne tid til å skrive, da hun hadde ansvaret for å oppdra tre barn og assistere sin ektemann i hans legepraksis.
Nolls første roman ble en øyeblikkelig bestselger i Tyskland. Hennes psykologiske thrillere er oversatt til et tyvetalls språk og er blitt brukt som grunnlag for flere filmer. Hun regnes som Tysklands kanskje mest suksessfulle moderne krimforfatter. I hjemlandet er hun blitt omtalt som «Tysklands Patricia Highsmith».
Noll er hittil ikke oversatt til norsk.


== Bibliografi ==
Der Hahn ist tot (1991)
Die Häupter meiner Lieben (1993)
Die Apothekerin (1994)
Der Schweinepascha (1996)
Kalt ist der Abendhauch (1996)
Stich für Stich (1997)
Röslein rot (1998)
Die Sekretärin (2000)
Selige Witwen (2001)
Rabenbrüder (2003)
Falsche Zungen – noveller (2004)
Ladylike (2006)
Kuckuckskind (2008)


== Priser og utmerkelser ==
Glauser-prisen 1994
Criminale-prisen 1994, for Die Häupter meiner Lieben
Glauser Ehrenpreis 2005
Criminale-prisen 2005, for samlet forfatterskap


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingrid Noll – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ingrid Noll på Internet Movie Database 
(fr) Ingrid Noll på Allociné 
(en) Ingrid Noll på AllMovie 
(en) Ingrid Noll hos The Movie Database 
(en) Ingrid Noll på Discogs 
(en) Ingrid Noll på MusicBrainz 
(de) Om Noll og hennes forfatterskap
(de) Pressemelding ved utdeling av Criminale-prisen 2005
(de) Ingrid Noll med egne ord i Die Zeit
Peter Abildgaard

Peter Abildgaard (født 30. mars 1695 i Trondheim, død 25. januar 1778) var en norsk prest.
Han var sønn av premierløytnant i artilleriet Jens Abildgaard og Hilleborg Bugge, gikk på Trondhjems Skole under den berømte rektor Anders Broch og ble der til august 1708, da skolebygningen brant. Foreldrene, som levde i trange kår, kunne ikke skaffe de tre sønnene privat undervisning, men ble hjulpet av daværende oberstløytnant Vincents Budde, som skaffet dem plass ved Christianias skole. Her ble Abildgaard ferdig til universitetet 1711, men utsatte reisen på grunn av pesten i København. Da han skulle av sted i 1712, hadde han ingen penger og måtte ta en huslærerpost hos en prest på Nøtterøy for å tjene litt.
1713 kunne han reise og ble student samme år. Ved Søren Lintrups velvilje fikk han kost på Klosteret, som han måtte gi slipp på 1714, etter å ha tatt examen philosophicum og baccalaureigraden. Siden han ikke hadde noen understøttelse, måtte han reise hjem til Norge som huslærer, først hos lagmann Stockfleth, siden hos presten Søren Michelsen i Asker. Her var han da Karl XII inntok Christiania i 1716. Svenskene hadde posteringer i Asker, slik at Abildgaard kunne skaffe seg en og annen opplysning- Flere ganger våget han seg på øde skogsstier til general Lützows hovedkvarter i Lier for å gi beskjed.
I 1718 dro han tilbake til København, tok examen theologicum og holdt dimisspreken. Da han ville hjem til Norge så snart som mulig, måtte han reise over Fladstrand i åpen båt med en kurer i januar 1719. Han kom helskinnet i land og dro til Trondheim som privatlærer, inntil han 1720 ble personalkapellan hos sogneprest Christoffer Hersleb i Stod.
1726 ble han sogneprest på Røros, og her virket han i 52 år til sin død. Han var en dyktig teolog, og dessuten kjent med matematikk, fysikk, botanikk og flere andre fag. Han innla seg særlig fortjeneste i skole- og fattigvesenet, blant annet ved å oppsamle en kapital på 2000 riksdaler for de fattige. Som predikant tilhørte han den gamle ortodokse skole. Han ble gift første gang 1722 med Anna Sophia Hersleb (1704–45), biskop Peder Herslebs søster, og annen gang 1752 med Anna Hjort (1695–1778). I første ekteskap hadde han åtte sønner og tre døtre.


== Bibliografi ==
Taksigelses og Jubel Prædiken for Guds naadige Providence som har holdt Røraas Kobber Verk ved lige i 100 Aar holdet i Røraas kirke den 9de Octobris 1744 (Trondhjem, 1744)
Klage-Prædiken over den stormægtigste og høybaarne Herre, nu høysalig hos Gud Hr. Christian den Siette, Konge til Danmark og Norge, &c. holden i Røraas Kirke Ao. 1746 Nov. 27 (Trondhjem, 1747)
Christelig Liig-Prædiken over ... Mathias Volqvart Bruun, fordum Oberstiger ved Røraas Gruer ... begravet i Røraas Kirke den 18. Decembr. 1761 (Trondhjem, 1762)
Lig-Tale over velædle og velfornemme Seign. Johannes Wallör, Casserer og Berg-Skriver ved Röraas Kobber-Verk, holden i Röraas Kirke den 22 Octobr. 1762 (Trondhjem, 1763)


== Kilder ==
Dansk biografisk Lexikon
Hjalmar Pettersen: Bibliotheca Norvegica, B. 1. Norsk boglexikon 1643-1813