Chet Atkins

Chester Burton «Chet» Atkins (født 20. juni 1924 i Luttrell i Tennessee i USA, død 30. juni 2001 i Nashville) var en amerikansk country-gitarist og plateprodusent. Han var også kjent som "Mister Guitar" og "The Country Gentleman". Hans virtuose stil var inspirert av Arnold Schultz, Merle Travis, Django Reinhardt, George Barnes og Les Paul. Den brakte ham beundrere fra alle musikkgenre. 
Han ble tildelt 14 grammy samt en life time achievment award.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Chester Burton «Chet» Atkins ble født i den lille byen Luttrell øst i delstaten Tennessee. Atkins vokste opp med sine søsken hos moren, etter at foreldrene skilte seg. Chet var da seks år gammel. 
Til å begynne med spilte han ukulele. Hans brødre Lowell og Jim, som begge spilte gitar, overtalte ham til å prøve seg som felespiller. Senere byttet han til seg en gitar mot en gammel pistol, og begynte å øve seg på dette instrumentet. Hans forbilde var Merle Travis, og han forsøkte å etterligne hans fingerteknikk og rullende stil.


=== Musiker ===
Han begynte sin karriere i 1950-årene etter at han ble med gruppen «Mother Maybelle Carter and the Carter Sisters». Denne gruppen fikk han også inn på Grand Ole Opry i Nashville. Atkins har vært takknemlig til The Carter Family for dette hele livet. I 1953–54 spilte han med Rose Maddox, til dels i gruppen Maddox Brothers and Rose.. I 1955 deltok han i bluegrassgruppen Flatt & Scruggs & The Foggy Mountain Boys.
I 1990 spilte han inn Neck and Neck sammen med Mark Knopfler.


=== Produsent ===
Atkins produserte plater for Eddy Arnold, Don Gibson, Jim Reeves, Ann-Margret, Bobby Bare, Connie Smith og Waylon Jennings, for å nevne noen. Atkins skapte, sammen med Owen Bradley, den mykere countrymusikkstilen kjent som Nashville Sound, som utvidet countrymusikkens TYPOS
appell til å inkludere voksne tilhengere av populærmusikk.
Han produserte også Elvis Presleys første plate på RCA, og inngår også som kompgitarist på denne.


=== Påvirkning ===
I Norge er Øystein Sunde, Claes Neeb og Lars Håvard Haugen blant kjente gitarister som har latt seg influere av Atkins. I november 2011, rangerte tidsskriftet Rolling Stone Chet Atkins som nummerr 21 på sin liste over "100 Greatest Guitarists of All Time".


== Diskografi (utvalg) ==
Studioalbum


== Litteratur ==
Chet Atkins, Bill Neely: Country Gentleman. Chicago 1974, ISBN 0-8092-9051-0
Chet Atkins, Tommy Flint: Complete Chet Atkins Guitar Method. Pacific 2002, ISBN 0-786-66517-3
Chet Atkins, Russ Cochran: Me and My Guitars. Milwaukee 2003, ISBN 0-634-05565-8
John McClellan, Deyan Bratic: Chet Atkins in Three Dimensions, 2 Bände, Pacific 2003/2004, ISBN 0-786-67045-2 und ISBN 0-786-65877-0
Chet Atkins, John Knowles: Get Started on Guitar. Pacific 2006, ISBN 0-786-67484-9
Country Music Hall of Fame & Museum: Chet Atkins: Certified Guitar Player. Country Music Foundation Press, U.S. 2012, ISBN 978-0915608003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Chet Atkins – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Chet Atkins på Internet Movie Database 
(sv) Chet Atkins i Svensk Filmdatabas 
(da) Chet Atkins på Scope 
(fr) Chet Atkins på Allociné 
(en) Chet Atkins på AllMovie 
(en) Chet Atkins hos The Movie Database 
(en) Chet Atkins på Apple Music 
(en) Chet Atkins på Discogs 
(en) Chet Atkins på MusicBrainz 
(en) Chet Atkins på Spotify 
(en) Chet Atkins på Songkick 
(en) Chet Atkins på Last.fm 
(en) Chet Atkins på AllMusic 
AMGs Chet Atkins-side