jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Poznański-familiens mursteinshus

Poznański-familiens mursteinshus (polsk Kamienica Poznańskich) ligger ved Piotrkowska-gaten 51 i Łódź.
Bygningen hadde opprinnelig to etasjer og ble reist på 1880-tallet etter tegninger av Hilary Majewski. I 1891 ble den kjøpt av Izrael Poznański og fikk påbygd nye etasjer etter tegninger av Franciszek Chełmiński. Den ble på ny ombygd i 1895 etter tegninger av Julius Jung.
Bygningsfasaden har en rik eklektisk utsmykning, med oververkt av barokke former (Ludvig XIII). Jung hadde studert ved École des Beaux-Arts i Paris, og påvirkningen fra fransk arkitektur er tydelig i det høye mansardtaket med den dekorative balustraden.
Eddie Clarke

Edward Clarke, også kjent som «Fast Eddie» Clarke, (født 5. oktober 1950 i Middlesex, død 10. januar 2018 i London) var en britisk musiker, best kjent som gitarist i hard rock-bandet Motörhead.
Clarke begynte å spille gitar som ung, og hans største inspirasjon var gitaristene Eric Clapton og Jimi Hendrix. Som 15-åring hadde han allerede rukket å spille i mange lokale amatørband, og i 1973 ble han for første gang medlem av et profesjonelt band, Curtis Knights band Zeus. I 1976 ble han medlem av Motörhead, som han igjen forlot i 1982. Hans opphold i Motörhead sammen med Lemmy Kilmister og Philthy Taylor har blitt kjent som den klassiske Motörhead-bestningen, som ga ut fem album sammen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Eddie Clarke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Eddie Clarke på Internet Movie Database 
(en) Eddie Clarke på AllMovie 
(en) Eddie Clarke hos The Movie Database 
(en) Eddie Clarke på Discogs 
(en) Eddie Clarke på MusicBrainz 
(en) Eddie Clarke på Encyclopaedia Metallum 
(en) Eddie Clarke på Encyclopaedia Metallum 
(en) Eddie Clarke på Songkick 
(en) Eddie Clarke på AllMusic 
Eddie Clarke på Facebook 
Intervju med Fast Eddie Clarke, av Alan Burridge
James Voss

James Shelton Voss  (født 3. mars 1949 i Cordova, Alabama) er en tidligere  amerikansk astronaut i arbeide for NASA. Han har vært med på flere romfergeturer, og var permanent «bosatt» over fem måneder på Den internasjonale romstasjonen (ISS) under ISS Ekspedisjon 2. I denne perioden gjennomførte han og kollega Helms den lengste romvandringen gjort til da. Han har logget over 202 dager i verdensrommet totalt, og 22 timer og 45 minutt på sine fire romvandringer.


== Romferder ==


=== EVA ===
 STS-69 – 1 romvandring
16. sep 1995: 6 t 46 m – Uttesting av nytt utstyr for romdraktene
 STS-101 – 1 romvandring
22. mai 2000: 6 t 44 m – Byggearbeider på ISS
 ISS Ekspedisjon 2 – 2 romvandringer
11. mar 2001: 8 t 56 m – Lengste romvandring til da. Forberede tilkoblingsport for Leonardo (MPLM).
08. juni 2001: 0 t 19 m – Flytte tilkoblings-cone


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
James S. Voss NASA bio
Voss bio on Transformational Space Corporation Web site Arkivert 25. februar 2020 hos Wayback Machine.
Space Station 3D Web site
spacefacts.de – romvandringsfakta om James Voss
BBC Live & In-Session

BBC Live & In-Session er et uoffisielt konsertalbum av heavy metal-bandet Motörhead. 
Albumet ble spilt inn på flere ulike tidspunkt som gjester på BBC Radio 1, inkl. Motörheads opptreden på John Peel Session i 1978, før bandet ga ut noen album.


== Sporliste ==
Disk 1Spor 1-4: BBC Radio 1 – John Peel Session 25. september 1978
Spor 5-12: BBC Radio 1 – In-Concert – Live From Paris Theatre, London 16. mai 1979«Keep Us on the Radio» (05:18)
«Louie Louie (Richard Berry cover)» (2:44)
«I'll Be Your Sister» (3:14)
«Tear Ya Down» (2:39)
«Stay Clean» (3:14)
«No Class» (2:46)
«White Line Fever» (2:38)
«I'll be Your Sister» (3:28)
«Too Late, Too Late» (3:27)
«(I Won't) Pay Your Price» (3:16)
«Capricorn» (4:14)
«Limb from Limb» (5:28)Disk 02Spor 1-5: BBC Radio 1 – David Jensen Show 6. oktober 1981
Spor 6-10: BBC Radio 1 – Friday Rock Show 16. august 1986«Fast and Loose» (4:19)
«Live to Win» (3:34)
«White Line Fever» (2:22)
«Like a Nightmare» (4:11)
«Bite the Bullet/The Chase is Better Than the Catch» (6:06)
«Killed By Death» (5:23)
«Orgasmatron» (5:06)
«Doctor Rock» (3:25)
«Deaf Forever» (4:19)
«Orgasmatron» (1:30)


== Personell ==
Disk 1 og disk 2, spor 1-5
Lemmy – Vokal, bass
Eddie Clarke – Gitar
Philty Taylor – TrommerDisk 2, spor 6-10
Lemmy – Vokal, bass
Phil Campbell – Gitar
Würzel – Gitar
Pete Gill – Trommer


== Eksterne lenker ==
(en) BBC Live & In-Session på Discogs 
(en) BBC Live & In-Session på MusicBrainz
Herman Konstadts mursteinshus

Herman Konstadts mursteinshus (polsk Kamienica Hermana Konstadta) ligger ved Piotrkowska-gaten 53 i Łódź, like ved Poznański-familiens mursteinshus. Det regnes for å være en gatens vakreste bygninger.
Mursteinshuset ble reist i 1885 til Herman Konstadt, en av de fremste jødiske forretningsmenn og filantroper i Łódź, etter tegninger av Julius Jung. Bygningen fikk en eklektisk fasade med motiver inspirert av fransk neorenessanse. 
Karakteristiske trekk ved bygningen er det høye mansardtaket med sin balustrade og risalitten som kranses av en høy sinkhjelm og som hviler på to atlantfigurer. Bygningen kalles av den grunn også på folkemunne «Huset under atlantene» («Dom pod atlasami»).
Pedro Nuño Colón de Portugal

Pedro Nuño Colón de Portugal, duque de Veragua, marqués de la Jamaica y de Villamizar, y conde de los Gelves (født 1615 eller 1618, død 13. desember 1673) var visekonge av Ny-Spania mellom den 8. og den 13. desember 1673.


== Referanser ==
Ulefoss bru

Ulefoss bru en veibro over Eidselva med Ulefoss sluser i Ulefoss. Ulefoss bru ble bygd i 1933 og er ei fagverksbru i stål med 3 spenn og lengde 128,5 meter. Den var del av riksvei 36 fram til 1978, men er i dag kommunal. Brua er foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.Den nyere Ulefossbrua ble bygd i 1978 og inngår i riksvei 36.
Den aller første brua i Ulefoss var bygd i 1862.


== Referanser ==


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde
Albert Wiesener

Albert Henrik Wiesener (født 3. januar 1902, død 27. juni 1986) var en norsk advokat som under andre verdenskrig arbeidet som forsvarer for nordmenn i tyske domstoler. Han ble cand. jur. i 1925 og studerte deretter to år i Berlin.
I 1931 utga han romanen Vigdis og hennes barns fedre under pseudonymet Frantz Ferdinand. Boken ble under krigen filmatisert med Helge Lunde som regissør. Filmen hadde premiere i 1943 under tittelen Vigdis. Før innspillingen startet sendte Pressedirektoratet ut en melding datert 18. desember 1942 til norske redaktører, med følgende pålegg:

Direktør Hegle i produksjonsselskapet Scandia Film A.s vil i nærmeste framtid påbegynne innspillingen av filmen Vigdis og hennes barns fedre, bygget over en roman av pseudonymet Frantz Ferdinand.Ved omtale av denne film må det ikke gis opplysninger om hvem som benytter dette pseudonym.
I mellomkrigstiden arbeidet han som advokat og var blant annet forsvarer for de nazistiske ungdommene som begikk innbrudd hos Leo Trotskij ved Hønefoss i 1936, blant dem Per Imerslund. Rettssaken førte til at de tiltalte fikk oppsiktsvekkende lave straffer. Han ble tidlig medlem av Nasjonal Samling, men tilhørte den Quislingkritiske venstrefløyen i gruppen rundt Tidsskriftet Ragnarok. Han ble ekskludert fra Nasjonal Samling i 1937 etter at han en stund hadde overtatt rollen som opposisjonsleder etter at Johan B. Hjort hadde forlatt partiet.
Wiesener ble høyesterettsadvokat i 1939. Etter den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig, deltok han våren og forsommeren 1940 i konspireringen for å prøve å holde Vidkun Quisling ute fra maktposisjonene. Da dette ikke lyktes, brukte han sin gode kjennskap til både det tyske språk og tysk juridisk tenkning som advokat og forsvarer for nordmenn som ble tiltalt ved tyske domstoler. Sammen med advokater som Johan Egeberg Mellbye, Christopher Borchgrevink, Heuch Bugge, Leif S. Rode og Hjort, utgjorde Wiesener grunnstammen i den forsvarergruppen som ble benyttet under krigen.
Han gikk under krigen skarpt ut mot loven som ble skrevet for å dømme Gunnar Eilifsen, da han mente loven utvilsomt hadde tilbakevirkende kraft. Sammen med det store flertallet av norske jurister, fant også Wiesener at okkupasjonsmaktens rettspraksis var uforenlig med egen yrkesetikk.
Han fikk en dom etter krigen for en artikkel han skrev sommeren 1940, hvor man mente at han gikk for langt i å vise vilje til samarbeid med okkupasjonsmakten.
Etter krigen ga han ut en del bøker om sin rolle under krigen, en kritikk av landssvikoppgjøret og en biografi om den svensk/norske spionen Astrid Døvle Dollis.


== Bibliografi ==
Vigdis og hennes barns fedre (1931) under pseudonymet Franz Ferdinand
Nordmenn for tysk krigsrett (1954)
Seierherrens justis, 1964
Astrid D.D.D., 1983
Lys over landssvikoppgjøret : det må ikke gå mørklagt over i historien, 1985 ISBN 82-09-10261-3


== Referanser ==
José María Morelos

José María Teclo Morelos Pavón y Pérez (født 30. september 1765, død 22. desember 1815) var en meksikansk prest, militær og frihetskjemper som var med å starte den andre delen av den meksikanske uavhengighetskrigen mellom (1811 og 1815).


== Referanser ==
Ignacio Zaragoza

Ignacio Zaragoza (født 24. mars 1829 i Goliad i  Coahuila y Tejas i Mexico, død 8. september 1862 i Puebla de Zaragoza) var en meksikansk general. Han var født i Texas på den tiden da Texas var en del av Mexicos territorium. 
Zaragoza er kjent som helten fra slaget ved Puebla den 5. mai 1852.


== Referanser ==
Bergkunst

Bergkunst er en betegnelse på fortidig kunst på løse steinblokker, fast fjell, i huler og hellere. I tillegg kan geoglyfer, eller landskapsbilder, laget ved å flytte på steiner eller undergrunn, sees som bergkunst.  Runeinnskrifter på stående steiner eller bergflater – det siste er meget sjeldent – regnes ikke som bergkunst. Studiet av bergkunst er en undergren av arkeologien.
Bergkunst omfatter:

Helleristninger - bilder som er hugget, slipt eller skåret i stein
Bergmalerier - bilder som er malt på stein


== Eksempler på bergkunst i Norge ==

		


== Eksterne lenker ==
(en) Rock art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Miljøstatus i Norge: Bergkunst
Riksantikvaren om bergkunst
Alta Museum – helleristningene i Alta
Altarockart.no
Ernst Boris Chain

Ernst Boris Chain (født 19. juni 1906 i Berlin i Tyskland, død 12. august 1979 i Mulrany i Irland) var en tysk-født britisk professor i  biokjemi. Han fikk Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1945 sammen med Alexander Fleming og Howard Florey for oppdagelsen av penicillin og dens effekt på infeksjoner. Fleming var den som oppdaget penicillinens effekter, mens Chain og Florey var de som videreutviklet dette.
Han begynte å jobbe med fosfolipid under ledelse av Frederick Gowland Hopkins ved Fitzwilliam College ved University of Cambridge. I 1935 aksepterte han en jobb ved Oxford University som foreleser i patologi. I løpet av denne tiden jobbet han med en rekke forskningsområder, inkludert slangegift, svulstmetabolisme, lysozymer og biokjemiske teknikker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1945 hos Nobelprize.org
(en) Ernst Boris Chain hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1945
Grumman G-21 Goose

Grumman G-21 Goose er et amerikansk amfibiefly. Flytypen ble egentlig utviklet for det sivile markedet, men ble i utstrakt grad brukt i militære roller under den andre verdenskrig. Etter krigen kom flytypen på det sivile markedet igjen, og er fremdeles i bruk av sivile operatører, spesielt i områdene Canada/Alaska. Flyet er regnet som meget robust og pålitelig.
G-21 Goose ble benyttet av den amerikanske marinen under betegnelsen JRF Goose, og av den britiske marine og flyvåpen.
Etter den andre verdenskrig har enkelte Goose blitt utstyrt med turbopropmotorer, både av det militære, men ikke minst i det sivile.


== Spesifikasjoner ==


== Eksterne lenker ==
Grumman Goose (G-21)
Hopsjødagene

Hopsjødagene er et kulturarrangement med utgangspunkt i det restaurerte handelsstedet Hopsjø ved Melandsjøen på Hitra.
Hopsjødagene er et samarbeid mellom Hopsjøstiftelsen, Nattseilerne og Hopsjøstiftelsens venner.


== Eksterne lenker ==
Hopsjødagene
Program for 2007 (avviklet)
Richard Thrifts sommerbilder fra Hopsjø
Hopsjøstiftelsen

Hopsjøstiftelsen A/L ble stiftet 4. november 1989 med det formål å kjøpe og bevare restene etter handelsstedet Hopsjø ved Melandsjøen på Hitra. Bygningene som ble sikret av stiftelsen var selve pakkhusbrygga og krambua, i tillegg til at det er sikret avtaler for bruk av kaiområde med flytebrygge. Virksomheten har siden utviklet seg til å omfatte flere bygninger.
Initiativtaker til tilbakekjøpet og etableringen av stiftelsen var Tor Bugten.
Stiftelsen startet restaureringsarbeidet umiddelbart og sommeren 1990 kunne brygga åpnes offisielt, inneholdende et serveringssted, mens krambua inneholdt Tor Bugtens enorme samling av gamle krambodting og ble et levende museum for hva som tidligere hadde foregått på stedet. I tilknytning til stedet finnes Margrethes Minde som er et lokalt utfartssted og tidligere landsted for handelsstedets eiere.
Dolm kirke på den andre siden av Dolmsundet var i handelsstedets eie i mange år.
I tillegg til et enormt antall dugnadstimer (25 000?) er det investert vel 3,5 millioner kroner i utbedring og gjenreisning av stedet. Stiftelsen er sammen med andre lokale aktører arrangør av de årlige Hopsjødagene hver juli.
Krambua kan spores tilbake til 1716, mens dagens bygning er noe yngere, men fra 1700-tallet. Litjbrygga ble gjenreist i 1991 og benyttes som lager og sanitærbygning.
De siste årene har også gården på Hopsjø blitt restaurert, med utgangspunkt i hvordan den så ut rundt 1900. Hovedlåna eies og disponeres av Neerland-familien, mens annekset opereres av driftsselskapet og er innredet for utleie.
I 1992 ble driften av stedet profesjonalisert ved etableringen av driftsselskapet Hopsjø Kyst og Kultursenter AS. Selskapet har idag det formelle ansvaret for driften av handelsstedet Hopsjø.


== Eksterne lenker ==
Hopsjødagene
Hopsjø

Hopsjø (Handelsstedet Hopsjø) var et handelssted ved Melandsjøen på Hitra, etablert i 1730 av familien Hegge. Hopsjø som handelssted var i drift med få avbrudd frem til 1953.
Den som først og fremst gjorde handelsstedet mektig og kjent var Nils Rosing Parelius (1753–1799). Under han ekspanderte handelsstedet kraftig og etablerte internasjonale forbindelser med frakt i egne båter av fiskeprodukter til Frankrike og Spania og hentet manufaktur, brennevin og vin, salt, sukker, tobakk og frukt i retur.
På høyden sent på 1800-tallet bestod stedet av 41 eiendommer og fire kirker med jordgods, deriblant Fillan og Dolm kirke. Grunnlaget for rikdommen var to fiskevær, det ene var det største været sør for Lofoten; Titran. Handelsstedet var lenge det aller største på trøndelagskysten, med skjenkestue, gjestgiveri og skysstasjon og var sentral i jektefarten med transport av tørrfisk og klippfisk til Bergen.
I begynnelsen av 1800 tallet ble Margretes Minde reist som Pareliusfamiliens lysthus, med park etter fransk smak og sjeldne trær. Den store indre ringmur påståes å være reist av tukthusfanger fra Trondheim.
Restene av bygningsmassen ble i 1989 overtatt av Hopsjøstiftelsen, som har restaurert og gjenreist bygningene og driver helårs virksomhet, og er arrangør av Hopsjødagene i uke 29 hvert år.


== Eksterne lenker ==
Mer om slekten Parelius og Hopsjø
Statsuniversitetet i St. Petersburg

Statsuniversitetet i St. Petersburg (russisk: Санкт-Петербургский государственный университет), grunnlagt i 1724, er et av Russlands eldste og største universiteter. Under Sovjetunionen var universitetet kjent som Statsuniversitetet i Leningrad.
Universitetet består av 20 fakulteter og 13 forskningsinstitutt samt krigsskole og idrettsskole. De fleste av universitetsbygningene befinner seg i de to store universitetsområdene på henholdsvis Vasilijøya og i Peterhof. Universitetet har over 30 000 studenter og over 10 000 ansatte. Åtte ansatte ved universitetet har mottatt nobelprisen.


== Historie ==
Det er omstridt hvorvidt Statsuniversitetet i Moskva eller Statsuniversitetet i St. Petersburg er det eldste universitetet i Russland. Mens Statsuniversitetet i Moskva ble grunnlagt i 1755, har Statsuniversitetet i St. Petersburg eksistert sammenhengende siden 1819, men hevder utover det å være en direkte fortsettelse av universitetsinstitusjonen som ble etablert av Peter den store i forbindelse med grunnleggelsen av Det russiske vitenskapsakademi 24. januar 1724. Universitetets første rektor, Gerhard Friedrich Müller, ble utnevnt i 1747.I utgangspunktet utgjorde universitetet et rent forskningsinstitutt for vitenskapsakademiet, men allerede fra 1726 ble det holdt offentlige foredrag der. I perioden 1803 til 1819 eksisterte universitetet formelt sett ikke. Kun pedagogisk institutt besto i denne perioden, etablert i 1806, og dette dannet grunnlaget for stiftelsen av dagens universitet i 1819.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Saint Petersburg State University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Universitetets historie (på russisk)
The Nice

The Nice var en britisk psykedelisk progressiv rockegruppe som ble dannet i 1967. De var en fremgangsrik gruppe, særlig i England, fram til Keith Emerson sluttet i 1970 for å bli en del av trioen Emerson, Lake & Palmer. De vakte stor oppmerksomhet for sin tolkning av Leonard Bernsteins «America» fra West Side Story, og sin bruk av komponister fra andre musikksjangrer som blant andre Carl Philipp Emanuel Bach («Sinfonietta»), Dave Brubeck («Blue Rondo a la Turk»), Antonín Dvořák (Symfoni nr.9) og Jean Sibelius («Kareliasuiten, opus 11»); noe som på den tiden var nytt innen rockeverdenen.
The Nice bestod opprinnelig av Lee Jackson (sang, bass), Keith Emerson (keyboards, piano), David O'List (gitar) og Brian Davison (trommer).
O'List forlot bandet etter det første albumet The Thoughts of Emerlist Davjack i 1967. Bandet ble oppløst i 1970 da Emerson forlot The Nice til fordel for Emerson, Lake and Palmer. Davison og Jackson dannet gruppen Refugee sammen med Patrick Moraz (keyboards) i 1974. De publiserte en LP, og i 2007 kom et konsertopptak fra Newcastle på markedet. Den inneholder også to coverversjoner fra Jacksons og Davisons tid i The Nice. Patrick Moraz forlot bandet i 1974 og ble keyboardist i Yes.
The Nice ble gjenforent i 2002 for en serie av konserter. O'List var da blitt erstattet av Dave Kilminster. 
Brian Davidson døde den 15. april 2008 av hjernetumor.


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===
1968 – The Thoughts of Emerlist Davjack
1968 – Ars Longa Vita Brevis
1969 – Nice
1970 – Five Bridges
1971 – Elegy


=== Livealbum ===
2003 – Vivacitas – Live at Glasgow 2002
2009 – Live at The Fillmore East December 1969


=== Samlealbum (utvalg) ===
1972 – Autumn '67 – Spring '68 (også kjent som The Nice Featuring America og Autumn to Spring)
1972 – The Nice featuring Keith Emerson
1988 – Greatest Hits
1995 – The Immediate Years
2002 – The Immediate Anthology


== Eksterne lenker ==
(en) The Nice – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Nice på Discogs 
(en) The Nice på MusicBrainz 
(en) The Nice på Songkick 
(en) The Nice på Last.fm 
(en) The Nice på AllMusic
Shpongle

Shpongle (IPA: ˈʃpɒŋ.gl̩) er en av de viktigste og mest innflytelsesrike psykedelisk downtempo eller psybient musikkprosjektene i nyere tid. Medlemmer av gruppen er Simon Posford (også kjent som Hallucinogen) og Raja Ram (en av tre personer i The Infinity Project).
De er kjent for å kombinere vestlig synthesizerbasert psykedelisk musikk med sampling fra østlige etniske instrumenter. Posford er ansvarlig for synth- og studioarbeidet, og Ram spiller fløytearrangementer. Ifølge et intervju pleier de ofte å visualisere musikken sammen før de lager den, og gjennom den kreative prosessen.
Shpongles første låt Vapour Rumours, ble sluppet av TIP World-kompilasjonen i 1996. Debutalbumet Are You Shpongled? ble sluppet i 1998 av Twisted Records. Den høye lydkvaliteten, samplingen, instrumentene og synthesizerne, sammen med historien og framgangen i musikken gjennom albumet, gjorde det til et av de mest enestående plateslipp i psybientgenren.
Are you Shpongled? og Twisted Records første downtempolåt ...And the Day Turned to Night hadde stor innflytelse i psykedelisk trance-miljøet i 1998. Disse to slippene var veldig innflytelsesrike på genren, som var liten og udefinert på det tidspunktet. Selv om ingen av de nevnte låtene var de første av sitt slag, er det betraktet som blant de viktigste.
23. januar 2007 annonserte Twisted Records at et fjerde Shponglealbum er i produksjon. Det ble utgitt 21. oktober 2009.


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===
Are You Shpongled? (1998)
Tales of the Inexpressible (2001)
Nothing Lasts...But Nothing Is Lost (2005)
Ineffable Mysteries from Shpongleland (Oct 2009)
Museum Of Consciousness (2013)Codex VI  (2017)


== Etymologi ==
Raja Ram sa i et intervju at «Shpongle» er et paraplybegrep for (fornemmelsen av) å føle positive og euforiske emosjoner.


=== Remix-album ===
Shpongle Remixed (2003)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Shpongle på Discogs 
(en) Shpongle på MusicBrainz 
(en) Shpongle på SoundCloud 
(en) Shpongle på Spotify 
(en) Shpongle på Songkick 
(en) Shpongle på Last.fm 
(en) Shpongle på Genius — sangtekster 
(en) Shpongle på AllMusic 
(en) Simon Posfords myspace.com-profil
(en) Twisted Records
Simon Posford

Simon Posford (født 1971) er en britisk elektronisk musiker som spesialiserer seg innenfor Goa trance, og psykedelisk trance. Hans artistnavn er Hallucinogen. Hans tidligste arbeid er arbeid som lydtekniker i T.I.P., Raja Ram og Dragonfly (Youth). Hans første album, Twisted, var en av de mest innflytelsesrike album innenfor elektronisk musikk som var med på å definere den psykedeliske trance-genren. Oppfølgeralbumet The Lone Deranger gjorde bare hans posisjon enda sterkere. Han er kjent for sin deltakelse i gruppen Shpongle med Raja Ram.
Fra da av ble Posford med i mange samarbeidsprosjekter med andre artister. Hans mest framstående verk involverer artister som Raja Ram, Martin Glover, Celtic Cross og Prometheus, også kjent som Benji Vaughan (fra Younger Brother). Selv om mange artister har influert måten han lager musikk på, hevder mange fans at han har "The Posford Touch", en kvalitet på lyden som ikke er til å ta feil av. Han er kjent for sine ferdigheter innenfor musikkproduksjon og sin dybde i musikken.


== Diskografi ==
Twisted (1995)
The Lone Deranger (1997)
In Dub (2002)
Dato ikke fastsatt på neste album


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Simon Posford på Discogs 
(en) Simon Posford på Discogs 
(en) Simon Posford på Discogs 
(en) Simon Posford på Discogs 
(en) Simon Posford på MusicBrainz 
(en) Simon Posford på MusicBrainz 
(en) Simon Posford på MusicBrainz 
(en) Simon Posford på MusicBrainz 
(en) Simon Posford på SoundCloud 
(en) Simon Posford på SoundCloud 
(en) Hallucinogen hos Last.fm