jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fylkesvei 8690

Fylkesvei 8690 (Fv8690) går mellom Sandbakkneset på Arnøya og Perlarsaneset på Kågen i Skjervøy. Veien har en fergestrekning og er 4,1 km lang over land; fergestrekningen er 5,9 km.Veien ble bygget 1993. Før det gikk ferga til Laukøya og Arnøya fra Skjervøy, en lengre og mer værutsatt strekning.Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 869. Den er fremdeles primær fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Troms og Finnmark fylke ===

SkjervøyUten navn 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv8690
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldingerFergeinfo Storstein-Lauksundskaret
Susning.nu

Susning.nu er et svensk nettsted som fra 2001 til 2004 ble drevet som en åpen oppslagsverkslignende wiki, i likhet med internettleksikonet Wikipedia. Redaktørene og bidragsyterne til Susning hadde imidlertid ingen ambisjon om å lage et leksikon, og dermed var innstillingen til hva slags artikler man aksepterte der forholdsvis liberal. I denne tiden ble Susning Sveriges største wiki, og verdens nest største wiki – i alle fall om alle de forskjellige språkversjonene av Wikipedia regnes som én wiki – og havnet på tiendeplass i bladet Internetworlds liste over Sveriges 100 beste internettsider. Personer som redigerte artikler på Susning.nu, ble ofte kalt for susare.
I april 2004 ble muligheten for å redigere Susning-artikler for allmennheten stengt, og veksten har siden avtatt. Ved stengingen hadde Susning så mange artikler at den forble den største svenskspråklige wikien i mer enn et halvt år (14. januar 2005 ble svensk Wikipedia større enn Susning, og er nå den største svenskspråklige wikien). Etter stengingen er det bare et fåtall utvalgte brukere som har anledning til å redigere artikler på Susning.


== Eksterne lenker ==
Susning.nu
Taigahumle

Taigahumle (Bombus sporadicus) er en stor humle med kort tunge.


== Kjennetegn ==
Taigahumlen har som de andre humlene i jordhumlegruppa to gule bånd, et på brystet og et på bakkroppen. Bakkroppsspissen er hvit. Den kan kjennes fra andre jordhumler på sine lange og litt mørke vinger. Taigahumlen har i perioder blitt sett på som en variant av liten jordhumle. Den gule pelsfargen er lysere enn hos mørk jordhumle, og er mer som hos liten jordhumle.


== Bolet ==
Liten jordhumle bygger nesten alltid sine bol nede i jorda i et musebol nede i en musegang, men en kan finne bolet på andre steder også.


== Utbredelse ==
Vi finner taigahumlen i det indre østlandet fra Aust-Agder og nordover til godt nord for Trondheim. Enkelt funn er blitt gjort så langt nord som til Tromsø.


== Litteratur ==
Løken, Astrid. 1985. Humler, tabeller til norske arter (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.


== Eksterne lenker ==
(en) taigahumle i Encyclopedia of Life 
(en) taigahumle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) taigahumle hos Artsdatabanken 
(sv) taigahumle hos Dyntaxa 
(en) taigahumle hos ITIS 
(en) taigahumle hos NCBI 
(en) Kategori:Bombus sporadicus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bombus sporadicus – detaljert informasjon på Wikispecies
Ole Soo

Ole Soo Valland (født 1982 i Sør-Korea) er en norsk komiker og tekstforfatter.


== Karriere ==
Valland begynte med standup i 2010 og deltok samme år på Skjemtegaukfestivalen. Han vant P4s konkurranse «Komidol» i 2010. Som tekstforfatter har han skrevet for Johan Golden, Marit Voldsæter og Stian Blipp. Han har også hatt regi på soloforestillingene til Christoffer Schjelderup og Sturla Berg-Johansen. I 2021 spilte han karakteren Geir på Nissene i bingen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ole Soo på Internet Movie Database 
(no) Ole Soo på Twitter 
(no) Ole Soo på Facebook 
(no) Ole Soo på Instagram
Serkland

Serkland eller Særkland, det vil si serkernes eller sarasenernes land, betegner i den gammelnordiske litteraturen om landene ved Eufrat og Tigris, Mesopotamia, samt Nord-Afrika som i middelalderen var maurisk. I norrøne kilder, som sagaer og runesteiner, er «Serkland» eller «Særkland» navnet på abbasidekalifatet, og sannsynligvis flere muslimske naboland.
På tross av likheten med «sarasen», blir stedsnavnet antageligvis hentet fra serkr («kappe», «kjole»), og land, noe som refererer til klærne båret av folk i området. En annen mulig forklaring er det tyrkiske ordet for «førti pelser», som var en viktig valuta i vikingtiden, og som resulterte i dagens russiske ord for «førti», nemlig sorok. Det kan også være beslektet med Sarkel, en by i khazarenes rike.En av Ingarssteinene, Gripsholmsteinen, oppført ca. 1040 ved Gripsholm, minnes en væring som døde under et feilslått plyndringstokt i Serkland. De andre gjenværende runesteinene som nevner Serkland er Sö 131, Sö 279, Sö 281, Tillingesteinen (U 785), og sannsynligvis den tapte runesteinen U 439. For en detaljert beskrivelse av disse toktene, se Kiev-rusernes kaspiske ekspedisjoner.
Flere sagaer nevner Serkland: Ynglinga saga, Sörla saga sterka, Sörla þáttr, Sagaen om Sigurd Jorsalfare og Hjálmþés saga ok Ölvis. Det nevnes også av skalden Þórgils fiskimaðr fra 1000-tallet, og skalden Þórarinn stuttfeldr fra 1100-tallet.


== Se også ==
Bláland
Gardariki
Vinland
Miklagard


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ture Johnsson Arne. Austr i Karusm och Särklandsnamnet. I Fornvännen 42, s. 290–305. Stockholm 1947.
Sven B. F. Jansson. Runinskrifter i Sverige. Stockholm 1963
Carl L. Thunberg. Särkland och dess källmaterial. Gøteborg 2011.


== Eksterne lenker ==
Carl L. Thunberg (2011). Särkland och dess källmaterial
Bjarmeland

Bjarmeland (latin Biarmia, Biarmonia) og bjarmer er i den gammelnordiske litteraturen et vanlig navn på trakten og folket ved Kvitsjøen, omkring elven Dvina, hvor det fantes en by litt ovenfor elvemunningen.
Bjarmene var et pelsjegerfolk bosatt langs Hvitsjøen. Folkets navn er etymologisk satt i forbindelse med østersjøfinsk perä-maa (= fjerntliggende land) og komi-syrjensk parma (= villmark).De nevnes først i Ottar fra Hålogalands beretning til den angelsaksiske kongen, Alfred, om en reise han foretok dit omkring år 890. I angelsaksiske kilder kalles Ottar Ohthere, og bjarmene kalles beormas.Ottar fortalte at bjarmenes språk minnet ham om samisk, og gjennom arbeid av blant andre historikeren Håkon Stang anses det sannsynliggjort at bjarmene kan identifiseres som den østersjøfinske folkegruppen vepsere.Bjarmene fikk besøk av norske handelsfolk, men også av rene røvere selv etter vikingtiden. Bjarmene og deres allierte svarte med hevntokter mot norskekysten. Den mest kjente av deres norske besøkende var Tore Hund fra Bjarkøy. Ifølge Olav den helliges saga kjøpte han først pelsverk i området der Arkhangelsk ligger nå. Deretter forsynte han seg av guden Jomales skatter. Bjarmelandshandelen kom til å utgjøre noe av bakgrunnen for slaget på Stiklestad, ettersom Olav Haraldsson var en trussel mot Tore Hunds kontroll med den.I 1217 ble Ogmund (eller Augmund) fra Hardanger grepet av tidens begeistring for korstog. Han og tre andre utrustet en hær for å omvende bjarmene. Den ene slo vinterleir ved elven Dvina og ble overfalt og drept av hedninger, mens to andre dro hjem. Ogmund avla imidlertid besøk hos slektninger i Suzdal og Kiev, fortsatte så til Konstantinopel og lyktes i å nå frem til det hellige land.Fra Håkon Håkonssons saga vet vi at bjarmar rymdi fyrir tattarum – at i 1242 flyktet bjarmene for Djengis Khans fremrykkende hær. De fikk slå seg ned i Malangen utenfor Tromsø, mot å påta seg forsvaret mot inntrengende russere og karelere. I en beretning fra 921 forteller araberen Ibn Fadlan om sin reise til området øst for Moskva, og skildrer folkeferdet visu som holdt til helt opp mot Nordishavet. Håkon Stang oppdaget at visu fremdeles finnes, bosatt i Karelen, og at andre navn på dem i norrøne kilder er «bjarmer» og «kylfinger».Fra 1300-tallet ble området mer og mer avhengig av Novgorod.


== Bjarmland ==
Forretningsmannen og NS-medlemmet Finn Sofus Støren fikk under andre verdenskrig etablert et eget «russisk kontor» under Direktoratet for spesialorientering, som ble ledet av ham selv. Størens plan var å opprette en koloni under norsk siviladministrasjon i Nord-Russland med navnet Bjarmland. Kontoret gikk i gang med å utarbeide et leksikon til hjelp for nordmenn som skulle kolonisere området.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Biarmia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bjarmeland, artikkel i Store norske leksikon
Barneklinikken (Ullevål universitetssykehus)

Barneklinikken (tidligere Barnesenteret) er en del av kvinne-barn-divisjonen ved Ullevål universitetssykehus. Den er den største og en av de mest spesialiserte pediatriske behandlingsinstitusjoner i Norge, og omfatter akuttmottak for barn, generell barnemedisin, barnekirurgi samt intensivbehandling av nyfødte og større barn. 
Barneklinikken holder til i en egen  bygning på sykehusområdet, som ble åpnet i 1998. Den ligger rett ved siden av Kvinneklinikken, og de to klinikkene er forbundet gjennom glassbroer.
Det arbeider omkring 75 leger (hvorav 45 overleger og 25 med doktorgrad) og 350 sykepleiere ved Barneklinikken, og stillingene ved senteret er meget ettertraktet. I 2004 ble det innlagt 7 925 pasienter (barnemedisin: 4 500, barnekirurgi: 2 200, barneintensiv: 1 225, hvorav 850 nyfødte og 375 større barn) og foretatt omkring 20 000 polikliniske konsultasjoner. Til Barneklinikkens oppgaver hører også forskning og undervisning av medisinstudenter, og det er fire medisinprofessorer og et antall andre i universitetsstillinger tilknyttet Barneklinikken, som utgjør en enhet ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo.


== Klinikkstruktur ==
1. januar 2007 ble det tidligere Barnesenteret, som var en løsere sammenslutning av tre avdelinger, omdannet til en klinikk, Barneklinikken. Klinikksjef er Jens Grøgaard.


=== Avdelinger ===
Barnemedisinsk avdeling
Barnekirurgisk avdeling
Barneintensiv avdelingI tillegg omfatter Barnesenteret Lærings- og mestringssenteret og Sykehusskolen.


== NRK-serie om Barnesenteret ==
I begynnelsen av 2006 sendte NRK1 en dokumentarserie (Avd. barn) for barn i seks deler om Barnesenteret ved Ullevål universitetssykehus. Barn som er under behandling ved Barnesenteret fortalte selv sine historier og om livet på sykehuset. Opptakene var gjort gjennom et år. [1] Arkivert 8. oktober 2006 hos Wayback Machine.
I januar 2006 mottok Barnesenteret ved Ullevål universitetssykehus også NRKs årlige Blånissepris, som gis organisasjoner eller enkeltpersoner «som arbeider for å styrke barn i håp og tro om et bedre liv». [2] Arkivert 8. oktober 2006 hos Wayback Machine.
Tyvhumle

Hos tyvhumle, latin: Bombus wurfleini, er dronningene store og kraftige, mens arbeiderne er klart mye mindre. Tyvhumlen har svært kort tunge. Den korte tunga gjør at den biter hull i kronrørene eller andre blomsterdeler og «stjeler» nektaren ut bakvegen. Slike besøk bidrar sjelden til pollinering av blomstene og er derfor å anse som tjuveri fra plantas synspunkt; nektaren er jo «betaling» for utførte tjenester, dvs. pollenfrakt. Denne humlearten har fått sitt norske navn etter denne atferden, men det er også andre humlearter som bedriver slikt tjuveri – enten primært (lager hull) eller sekundært (benytter ekisterende hull).
Til å bite hull i blomstene har tyvhumla svært kraftige kjever, som skiller seg klart fra de øvrige humleartene. Tyvhumla blir ofte observert i store mengder på tyrihjelm og på hagestormhatt mfl. (ulike arter av Aconitum) , hvor den biter hull i hjelmen og finner veg inn til nektariene. Andre humlearter kan så benytte disse hullene til å hente nektar.


== Kjennetegn ==
Tyvhumla har sort pels og orangerød bakkroppsspiss. Det er en klar størrelsesforskjell på dronninger og arbeidere. På nært hold og under lupe ser man lett de kraftige kjevene (mandiblene).


== Bolet ==
Bolene kan bli store og ligger under bakken. Gjerne mellom steiner.


== Utbredelse ==
Hele Norge nord til og med Nordland.


== Litteratur ==
Løken, Astrid. 1985. Humler, tabeller til norske arter (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.


== Eksterne lenker ==
(en) tyvhumle i Encyclopedia of Life 
(en) tyvhumle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) tyvhumle hos Artsdatabanken 
(sv) tyvhumle hos Dyntaxa 
(en) tyvhumle hos Fauna Europaea 
(en) tyvhumle hos ITIS 
(en) tyvhumle hos NCBI 
(en) Kategori:Bombus wurflenii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bombus wurflenii – detaljert informasjon på Wikispecies
Dyne

Dyne har flere betydninger på norsk:

Sanddyne er en lang sandhaug som formes av vinden.
Dyne (sengetøy) er et sekkeformet sengedekke som er fylt med et varmeisolerende materiale.
Dyne (verktøy) er også navnet på den nedre delen av trekkverktøy i verktøymakerfaget. Dyna former koppformede produkter ved hjelp av et trekkstempel.
Dyn er en måleenhet i CGS-systemet, skrevet «dyne» på mange språk.
Tholen

Tholen er en by, en kommune og halvøy i den nederlandske provinsen Zeeland. Kommunen består av to halvøyer som tidligere var øyer. Disse skilles av viken Krabbenkreek som tidligere var et sund. Til kommunen hører ved siden av tettstedet Tholen også tettstedene Anna Jacobapolder, De Sluis, Oud-Vossemeer, Poortvliet, Scherpenisse, Sint Annaland, Sint Maartensdijk (rådhus), Sint-Philipsland og Stavenisse.  Navnet Tholen kommer av skatten (ned.:de tol) som tidligere ble hevet her for trafikk på Eendracht og Striene. Eendracht var en sidearm av elven Schelde, men er i dag en del av Schelde-Rijnkanalen. 
Riksvei A58  er hovedtrafikkåren til Tholen over land, videre er øyen i sydlig retning forbundet med Zuid-Beveland via Oesterdemningen. Krabbenkreekdemningen (fylkesvei N656) forbinder Tholen med Sint-Philipsland. Schelde-Rijnkanalen ligger øst for øyen og mens Volkerak ligger på dens nordside.
I 1971 ble kommunene Oud-Vossemeer, Poortvliet, Scherpenisse, Sint Annaland, Sint Maartensdijk og Stavenisse fusert med Tholen, mens Sint-Philipsland ble lagt under Tholen i 1995.


== Kommunevåpenet ==
Etter sammenslåingen med de andre kommunene ble det eksisterende kommunevåpenet beholdt. Ved et Kongelig dekret av 2. mars 1973 ble dette fastslått og ikke forandret etter siste sammenslåing med Sint-Philipsland.
Våpenet har en sort rand med en sølvfarget tverrbalk og kronet med en gyllen krone med fem blader. Selve våpenskjoldet har een gullfarget bunn og er delt i to hoveddeler: øverst et firedelt felt, under dette et halvsirkelformet. 

øvre del:
øvre venstre og nedre høyre felt er identiske, med en rød løve som har asurblå tunge og klør.
øvre høyre og nedre venstre felt er også identiske, med en sort løve med rød tunge og klør.
nedre del:
en sort og sølvfarget kogge for fulle seil, met baugen mot venstre. Seil og vimpler er røde.


== Kommuneflagget ==
Kommunens flagg var opprinnelig flagget til byen Tholen. Første gang det nevnes i en skriftlig kilde er i Cronijk van Zeeland (Zeelands kronikk) som ble nedtegnet av Mattheus Smallegange rundt 1690. Flaggets farger er Hollands farger (rødt, hvitt, blått), tilføyet bakgrunnsfargen i kommunevåpenet (gult).
Den offisielle beskrivelsen av flaggets farger, forhold og rekkefølge er: Flagget består av syv baner som vertikalt har forholdene 1,1,1,3,1,1,1; h:b er 2:3. Fargenes rekkefølge ( ovenfra og nedad): rødt, hvitt, blått, gult, rødt, hvitt, blått.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Tholen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Grunnleggende informasjon om Tholen (på nederlandsk)
Turistkontorets site (Tholen)
Nikolaj Bazjukov

Nikolaj Serafimovitsj Bazjukov (russisk Николай Серафимович Бажуков; født 23. juli 1953) er en russisk tidligere langrennsløper som representerte Sovjetunionen. Han ble olympisk mester på 15 km under OL 1976 i Innsbruck. I de samme lekene tok han bronse på 4x10 km stafett.
Fire år senere gikk han for det sovjetiske laget som vant stafetten under OL 1980 i Lake Placid.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nikolaj Bazjukov – Olympics.com 
(en) Nikolaj Bazjukov – Olympic.org 
(en) Nikolaj Bazjukov – Olympedia 
(en) Nikolaj Bazjukov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nikolaj Bazjukov – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Nikolaj Bazjukov – FIS (langrenn)
Vasilij Rotsjev

Vasilij Pavlovitsj Rotsjev (russisk: Василий Павлович Рочев; født 22. desember 1951) er en tidligere russisk langrennsløper. Under OL 1980 tok han sølv på tremila, og var i tillegg med på det sovjetiske vinnerlaget på 4 x 10 km stafett.
Rotsjevs sønn av samme navn, Vasilij Vasiljevitsj Rotsjev, tilhører dagens verdenselite i langrenn. Rotsjev er gift med den tidligere langrennsløperen Nina Rotsjeva.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vasilij Rotsjev – Olympedia 
(en) Vasilij Rotsjev – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vasilij Rotsjev – FIS (langrenn) 
(en) Vasilij Rotsjev – FIS (langrenn)
Lynghumle

Lynghumle er en humleart som vi finner over det meste av landet. Den er liten og har kort tunge. Som navnet sier, så finner vi lynghumla der hvor man finner lyng av diverse slag. Den er en typisk skogshumle.


== Kjennetegn ==
Lynghumla sort med  to gule striper på brystet og en på bakkroppen med hvit bakroppsspiss. Hannene har gul pels på hodet, oppå hodet og foran i ansiktet, noe hunnene ikke har. Både hunner og hanner kan variere mye i utseende.


== Størrelse ==
Målene kan variere, og særlig lengden er unøyaktig da bakkroppen kan trekkes sammen eller strekkes ut.

Dronninger: Lengde 15–18 mm, Vingespenn: 27–32 mm
Arbeidere:  Lengde 9–14 mm, Vingespenn: 17–26 mm
Hanner: Lengde 11–14 mm, Vingespenn: 23–27 mm


== Bolet ==
Bolet legges på og like under jordoverflaten i musebol. Bolene er små og svært kort syklus, så to generasjoner forekommer i løpet av sommeren hvis forholdene ligger til rette for det. Lynghumla er en pollen-storer som lagrer pollen direkte i tomme kokonger. (Se humler.)


== Utbredelse ==
Vi finner lynghumla over hele Norge.


== Litteratur ==
Løken, Astrid. 1985. Humler, tabeller til norske arter (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.


== Eksterne lenker ==
(en) lynghumle i Encyclopedia of Life 
(en) lynghumle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) lynghumle hos Artsdatabanken 
(sv) lynghumle hos Dyntaxa 
(en) lynghumle hos Fauna Europaea 
(en) lynghumle hos ITIS 
(en) lynghumle hos NCBI 
(en) Kategori:Bombus jonellus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bombus jonellus – detaljert informasjon på Wikispecies
Mosaikk

Mosaikk er en flatedekorasjon som er satt sammen av små tesseraer (biter) av stein, glass eller lignende i forskjellige farger som til sammen danner bilder. Ordet kommer fra latin, opus musivium, som betyr «arbeid viet til musene». 


== Historie ==
Det er sannsynlig at de første mosaikkene ble laget fordi en ønsket et billig gulvbelegg, så derfor finnes de i enklere privathus. Disse gulvene var laget av avrundet småstein som var hentet fra elver og strender. Steinene ble presset ned i et tykt mørtellag. Det er funnet slike gulv som er laget i det 8.–7. århundre f.Kr. som har en enkel form for ornamentikk. Dette er mosaikkunstens begynnelse.
Etter hvert gikk en over til å bruke små steiner som var tilskåret, tesseraer, i mosaikkgulvene og dette kom til å bli den dominerende teknikken.


== Se også ==
San Vitale-basilikaen


== Litteratur ==
^  L'Orange, H.P. og Nordhagen, P.J. Mosaikk, fra antikk til middelalder Oslo 1958


== Eksterne lenker ==
(en) Mosaics – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
The history of mosaic art
Camilla Wicks

Camilla Wicks (født 9. august 1928 i Long Beach i California, død 25. november 2020 i Plantation, Florida) var en amerikansk fiolinist av norsk opphav. 
Wicks fikk en kometaktig karriere i  årene som fulgte andre verdenskrig, på samme måte som Jascha Heifetz, Nathan Milstein og Yehudi Menuhin. Hun var av norsk ætt. Hennes far utvandret fra Aukra i Romsdal i 1909. Faren, Ingvald Kristian Wicks, var også fiolinist og komponist.Etter studier ved The Juilliard School med Louis Persinger i New York hadde hun sin debut i New York's Town Hall. I slutten av tenårene opptrådte hun med ledene amerikanske orkestere og dirigenter. Hennes solistkarriere omfatter også opptredener med de fleste ledende europeiske symfoniorkestere.  
Hun var professor ved Norges musikkhøgskole 1974-1976 og spilte med Filharmonisk selskaps orkester i Oslo, Trondheim Symfoniorkester og turnerte i Norge ved flere anledninger.Hennes innspillinger finnes på plater fra Capitol, Philips og HMV. 
Hennes opptak av Waltons fiolinkonsert på SIMAX ble lansert internasjonalt som den første av en serie nye innspillinger av hennes tidligere konserter fra NRKs arkiv.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Camilla Wicks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Camilla Wicks på Internet Movie Database 
(en) Camilla Wicks på Discogs 
(en) Camilla Wicks på MusicBrainz 
(en) Camilla Wicks på Spotify 
(en) Camilla Wicks på AllMusic 
(en) San Francisco Conservatory of Music
Lapphumle

Lapphumle (Bombus lapponicus) er en humleart som trives best i mer høyereliggende strøk. Vi finner den fra fjellet og noe mer sjelden nedover i lavlandet. Det man tidligere trodde var en variant av lapplandshumla er nå skilt ut som en egen art: Liten fjellhumle (Bombus monticola).


== Kjennetegn ==
Lapphumla er sort med  to gule striper på brystet. De første leddene på bakkroppen er sorte, mens mesteparten av bakkroppen er rustrød til gulaktige, mest hos hunnene.


== Størrelse ==
Målene kan variere, og særlig lengden er unøyaktig da bakkroppen kan trekkes sammen eller strekkes ut.
Dronninger: Lengde 15–18 mm, Vingespenn: 27–32 mm
Arbeidere:  Lengde 9–14 mm, Vingespenn: 17–26 mm
Hanner: Lengde 11–14 mm, Vingespenn: 23–27 mm


== Bolet ==
Ligger like under bakken i et forlatt musebol. Koloniene er små tilpasset den korte sommeren og kaldere været i høyereliggende strøk.


== Utbredelse ==
Vi finner lapphumla over hele Norge i og rundt fjellkjedene og høyereliggende strøk. Enkelteindivider kan treffes på helt ned i fjæra.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Løken, Astrid. 1985. Humler, tabeller til norske arter (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.


== Eksterne lenker ==
(en) lapphumle i Encyclopedia of Life 
(en) lapphumle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) lapphumle hos Artsdatabanken 
(sv) lapphumle hos Dyntaxa 
(en) lapphumle hos Fauna Europaea 
(en) lapphumle hos ITIS 
(en) lapphumle hos NCBI 
(en) Kategori:Bombus lapponicus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bombus lapponicus – detaljert informasjon på Wikispecies
Berghumle

Berghumle (Bombus monticola) er skilt ut som egen humleart fra den nærstående lapphumla (Bombus lapponicus) ved hjelp av feromonanalyser. Vi finner den i fjellområdene og den er mer sjelden nedover i lavlandet.


== Kjennetegn ==
Berghumla er sort med to gule striper på brystet. De første leddene på bakkroppen er sorte, mens mesteparten av bakkroppen er rustrød til gulaktige, mest hos hunnene.


== Bolet ==
Små bol på og under jordoverflaten.


== Utbredelse ==
I fjellstrøk over det meste av Norge. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Løken, Astrid. 1985. Humler, tabeller til norske arter (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.


== Eksterne lenker ==
(en) berghumle i Encyclopedia of Life 
(en) berghumle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) berghumle hos Artsdatabanken 
(sv) berghumle hos Dyntaxa 
(en) berghumle hos Fauna Europaea 
(en) berghumle hos ITIS 
(en) berghumle hos NCBI 
(en) Kategori:Bombus monticola – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bombus monticola – detaljert informasjon på Wikispecies