jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Seljord Folkehøgskule

Seljord Folkehøgskule er en frilynt folkehøgskole i Seljord i Telemark. Skolen tar årlig imot vel 90 elever og eies av Stiftinga Seljord Folkehøgskule.
Linjefag ved denne skolen er:

Musikk - Live! - Berlin
Ensemble - Berlin
Musikal - Broadway
Viking
Singer/Songwriter - Berlin
Musikkreisen - Europa/Nepal
Ekspedisjon - Everest BC/Kilimanjaro
Paragliding - Karibien


== Eksterne lenker ==
Seljord Folkehøgskule
Sandefjord folkehøyskole

Sandefjord folkehøyskole (tidl. Skiringssal) er en frilynt folkehøgskole i Sandefjord i Vestfold. Skolen tar hvert år imot elever fra hele Norge og eies av Vestfold fylkeskommune.Dagens skole folkehøyskole har internatplass til 99 elever. Aldersgrensen for opptak er 18 år, og gjennomsnittsalderen på elevene er ca. 19,5 år. Skolen ble bygd om i 2010/11 med nye avdelinger for musikk, film, teater og kunst/design. 
Skolen tilbyr syv linjefag, 30 valgfag og 40 lørdagsseminarer.


== Historie ==
Sandefjord folkehøyskole åpnet i 1876 som Vestfold amtsskole. I 1903 flyttet skolen til gården Nordby i Sandefjord. Skolen er oppkalt etter Skiringssal, en markeds- og kultplass i norrøn tid som lå ved Kaupang fem km nordøst for dagens Larvik sentrum.Skolen åpnet sitt første folkehøyskolekurs allerede i 1876, da under navnet Vestfold amtsskole. Den er dermed en av de aller eldste folkehøyskolene i landet. I 1903 fikk skolen nye lokaler på gården Nordby i Sandefjord og ble samtidig gitt det historiske navnet Skiringssal.
Skiringssal var en markedsplass og kultsted i det gamle Vestfold, ved Larvik.  Kaupang gård i Larvik kommune, Vestfold, 6 km nordøst for Larvik sentrum. Her lå i tidlig vikingtid en markedsplass og et kultsted (Skiringssal), som i Alfred den stores oversettelse av Orosius' verdenshistorie kalles en by. Undersøkelser av boplassområdet 2000–02 har bekreftet at Kaupang har vært en karakteristisk vikingtidsby, der bosetningen har vært inndelt i parseller. Kaupangs glanstid må ha vært 800-tallet og første halvdel av 900-tallet.
Utgravninger og funn. På Kaupang og nabogårdene Lamøya og Bjønnes finnes et par hundre gravhauger, som ble delvis undersøkt i 1860-årene og i begynnelsen av 1900-tallet, men først et par tilfeldige funn i 1948 førte til en grundigere undersøkelse av hele området. I 1950-årene ble først et stort antall graver avdekket – de fleste ubrente båtgraver med rikt utstyr som vitner om livlige forbindelser med Vest-Europa – og i 1958 ble den systematiske utgravning av selve markedsplassen påbegynt. Utgravningene har avdekket restene av brønner, bryggeri, bolighus og hus av verkstedkarakter. Det er dessuten funnet sølvmynter fra sent 700- og 800-tall og ca. 2000 skår av keramikk som har vært importert fra Rhinområdet, Friesland og fra slavisk område, men ikke fra engelsk område. Det er dessuten funnet glass og spor av at det har vært drevet metallarbeid på stedet, både med jern og edlere metaller


== Linjefag ==
Linjefag ved Sandefjord Folkehøyskole er:

Filmproduksjon
Animasjon og Illustrasjon
Arkitektur & interiør
Fashion design og redesign
Musikkproduksjon & låtskriving
Skuespiller
Tegning, maling & kunstreise


== Se også ==
Amtsskole
Videregående opplæring
Fylkeskommune


== Litteratur ==
Skiringssal folkehøyskole (2001). Leverandør av livsglede gjennom 125 år!: Skiringssal folkehøyskole 1876-2001 : tekst og bilder fra skolens historie med hovedvekt på de siste 25 år. Sandefjord: Skolen. ISBN 8299592100. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
Sandefjord folkehøyskole presentert på Facebook
Sogndal Folkehøgskule

Sogndal Folkehøgskule er en frilynt folkehøgskole i Sogndal i Vestland, etablert i 1871. Skolen tar årlig imot vel 100 elever og eies av Stiftinga Sogndal folkehøgskule.
Linjefag ved denne skolen er:

Fotoreise
Friluftsliv Noreg
Friluftsliv
Idrett
Ski og Klatring
Ski og sykkel


== Historie ==
Presten Jakob Liv Rosted Sverdrup etablerte Sogndal Folkehøgskole i 1871. Skolen fikk tilskudd fra fylket og ble samtidig tatt opp som amtsskole for Sogn som første amtsskole i Sogn og Fjordane.


== Eksterne lenker ==
Sogndal Folkehøgskule
Solborg Folkehøgskole

Solborg Folkehøgskole er en kristen folkehøgskole i Stavanger i Rogaland. Skolen tar årlig imot rundt 160 elever og eies av Normisjon. Skolen ble grunnlagt i 1913, og flyttet i 1919 til sine nye lokaler på Tjensvoll i Hillevåg bydel. Skolen er en av landets største folkehøgskoler, og tilbyr skoleåret 2018-2019 12 linjer.
Skolen ligger vakkert til i nærheten av Mosvannet. Det er ca. tre kilometer til Stavanger sentrum. 


== Linjefagene på Solborg ==
Adventure Action-Sport
Life Changing Fitness
Global Village - Foto
Global Village - Connection
GloBall
Bilde, Form & Kunst
Klær, mote og design
Filmproduksjon
Multisport Afrika
Rampelys Scene
Musikkproduksjon
StreamTeam


== Eksterne lenker ==
Solborg Folkehøgskole
Sunnmøre folkehøgskule

Sunnmøre Folkehøgskule ligger i Ulsteinvik i Møre og Romsdal. Skolen tar årlig imot mellom 120 og 140 elever og er eid av Norges KFUK-KFUM og Møre og Romsdal Krins av Norges KFUK-KFUM. Skolen kjøpte i 2006 de tidligere lokalene til Radisson SAS' konferansehotell, og har dermed bad på alle rom og alt under ett tak. 


== Linjer ved skolen ==
Musikk.Eventyr.NewYork
Låtskriving.Studio.NewYork
Multisport.Sør-Afrika
Sjø.Snø.Surf.Hawaii
Idrett.Ball.Sør-Afrika
Global.Safari
Butrening.Aktivitet
Golf.Idrett.Sør-Afrika
Internasjonal linje
Leiartrening


== Eksterne lenker ==
Sunnmøre Folkehøgskule
Pasvik Folkehøgskole

Pasvik Folkehøgskole (tidligere Svanvik folkehøgskole) er en frilynt folkehøgskole i Svanvik i Finnmark. Svanvik ligger i Pasvik, ved grensen til Russland. Pasvikskogen er enden av den sibirske taigaen, og er et eldorado for jakt-, fiske- og friluftsinteresserte. Skolen tar årlig imot vel 60 elever og eies av Finnmark fylkeskommune.


== Linjefag ==
Arktisk reiseliv - Svalbard
Hundekjøring og villmarksliv
Jakt og fiske
Arktisk selvberging - Urfolk
Friluftsliv Finnmark/Afrika
Norsk språk, kultur og samfunn / Norwegian language and culture


== Eksterne lenker ==
Pasvik Folkehøgskole
Dietmar Hamann

Dietmar «Didi» Hamann (født 27. august 1973 i Waldassen) er en tidligere tysk fotballspiller og trener. Han var en defensiv midtbanespiller som fikk 59 A-landskamper for Tyskland, og vant nasjonale og internasjonale titler med både Bayern München og Liverpool. Han er også kjent for å ha scoret det siste målet i en tellende kamp på Wembley Stadion i 2000.


== Meritter ==


=== Tyskland ===
60 A-landskamper og 5 mål
Takket nei til flere landskamper etter å ha blitt vraket foran VM i Tyskland 2006.
Sølv i VM 2002


=== Bayern München ===
Bundesligamester (1994, 1997)
UEFA-cupmester (1996)


=== Liverpool ===
Ligacup, FA-Cup og UEFA-Cup i 2000-01.
Ligacup i 2002-03
Mesterligaen i 2004-05
UEFA Super Cup 2005
FA-cupen i 2006


== Karriere som spiller ==


== Eksterne lenker ==
(de) Dietmar Hamann – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Dietmar Hamann – FIFA 
(en) Dietmar Hamann – UEFA 
(fr) Dietmar Hamann – LÉquipe 
(en) Dietmar Hamann – Transfermarkt 
(en) Dietmar Hamann – Transfermarkt (manager) 
(en) Dietmar Hamann – national-football-teams.com 
(en) Dietmar Hamann – WorldFootball.net 
(en) Dietmar Hamann – Soccerbase.com 
(en) Dietmar Hamann – FootballDatabase.eu 
(en) Dietmar Hamann på Eu-Football.info
(en) Dietmar Hamann – på LFChistory.net
Liverpool.no om Hamann
Liverpool sin egen hjemmeside om Hamann
Faray

Faray (norrønt: Færey) er en liten øy i den skotske øygruppen Orknøyene, og ligger mellom øyene Eday og Westray. Øya er lav og flat og var befolket frem til 1930-årene. Den har en stor koloni av havert (gråsel).


== Stedsnavn ==

Øyas navn Faray er avledet fra norrøne Færey, og må ikke forveksles med  Fara nær Hoy. Stedsnavnet har opphav i sauedriften som har vært aktivt på øya i tusen år, som også på andre gamle norrøne områder som har avsatt seg i stedsnavnene, eksempelvis Færøyene.


== Geografi og geologi ==
Faray og Holm of Faray er dannet av en ås av gammel rød sandstein som strekker seg sørover fra Weather Ness på sørspissen av øya Westray og nesten forbinder Westray med Eday. De to øyene er atskilt av sundet Lavey Sound.


== Historie ==
Den eneste menneskeskapte levninger er en kammergrav ved siden av Lavey Sound. Faray hadde en befolkning på åttito i 1861, og falt til femtiåtte i 1891. På slutten av 1930-tallet bodde det åtte familier på øya. De hadde tuft/husmannsplass og supplerte inntektene med hummerfiske. Andre verdenskrig førte til mange flyttet ut. I 1947 hadde den siste øyboeren forlatt Faray, og bortsett fra sporadiske bosetninger i sommermånedene, var øya øde. En vei går fortsatt opp den sentrale ryggraden på øya og gir tilgang til de spredte tomme husene.
I desember 1908 gikk fiskefartøyet «Hope» fra Peterhead på grunn på Holm of Faray under en storm. «Fem modige menn fra Faray» trosset stormen for å ro over sundet Lavey Sound og berget mannskapet som var strandet på klippene. De ble belønnet med en tur til det skotske fastlandet for å møte kong Edvard VII på Balmoral, hvor de fikk hver sin medalje, sammen med «en god pipe og litt tobakk».


== Bevaring ==
Øya er nå befolket av sauer, sjøfugler og gråsel. Faray og nabolandet Holm of Faray er utpekt som et spesialområde for bevaring for en veletablert hekkekoloni for havert (gråsel eller havkobbe). Øyene støtter den nest største avlskolonien i Storbritannia, og bidrar med rundt 9 % av den årlige britiske produksjonen av selunger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Faray – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Valdres folkehøgskole

Valdres folkehøgskole er en folkehøyskole som ligger på Leira i Nord-Aurdal i Innlandet, 4 km fra Fagernes, regionsenteret i Valdres. Skolen har 140 elevplasser. Den tilhører grenen av de kristne folkehøyskolene, og eies av Norges KFUK-KFUM, som også eier Rønningen folkehøgskole, Sunnmøre folkehøgskule og Folkehøgskolen Nord-Norge.  
Skolen bruker slagordet «Midt i vintereventyret» siden den har en plassering som er gunstig med tanke på vinteraktiviteter og friluftsliv med stabil vinter fra november til mai. Det er kort kjøreavstand fra skolen til Valdres alpinsenter og langrennsløyper. I lokalene på skolen er det styrkerom, buldrerom, tekstil- og sløydsal, og skistall. Utearealet har en grusbane, som på vinteren blir dekket med is og brukt til ishockey og skøyter. 
Linjefag ved denne skolen er:

Hundekjøring – Friluftsliv - Alaska
X-Sports - Norge
X-Sports – New Zealand
Eksotisk friluftsliv - Karibien
Friluftsliv - Adventure – Kilimanjaro
Sport - Global – Afrika
Idrett - Piste – Sør-Afrika
Aktiv Fritid - Botrening – Spania
Altitude - Paragliding – Sør-Afrika


== Historie ==
Folkehøyskolen ble startet som en kristelig ungdomsskole i 1899 av læreren og målmannen Ola Eiriksson Bø. Opprinnelig lå skolen i Vestre Slidre. Senere flyttet skolen til Fagernes før den i 1911 flyttet til Leira, der skoleanlegget ligger i dag.
Familien Asheim kom inn som eiere av skolen i 1929. Familien solgte eierskapet av skolen til Norges KFUK-KFUM høsten 2012.I 2014 omkom to elever ved Valdres folkehøgskole i en trafikkulykke i Kenya. Åtte ble fraktet til sykehus.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Valdres folkehøgskole
Skolens facebook side
Mikrokreditt

Mikrokreditt er en betegnelse brukt om små lån til mennesker som ikke blir regnet som kredittverdige av vanlige banker. Kreditten blir gitt som en form for hjelp til selvutvikling, der fattige mennesker får kapital slik at de kan starte sin egen virksomhet og komme seg ut av fattigdommen. Ordningen er en voksende form for utviklingshjelp som har vært svært vellykket.
Det var i 1970-årene man bevisst begynte å bruke mikrokreditt som en form for utviklingshjelp. Studentorganisasjonen Accion International var trolig den første som gikk over til dette, i 1973, da de som et forsøk gav fattige menneske i Recife i Brasil lån som kunne gjøre dem selvforsørget, i stedet for å være underlagt lånehaier. I løpet av fire år ga Accion 885 lån som hjalp til med å skape eller trygge 1 286 arbeidsplasser. 90 prosent av de utlånte midlene ble betalt tilbake. Forsøket viste at dette hadde langt større positive effekter enn å bygge infrastruktur for innbyggerne.
Omtrent samtidig med dette, trolig uavhengig av forsøket til Accion, startet vinneren av Nobels fredspris i 2006, den bangladeshiske USA-utdannede økonomen Muhammad Yunus et lignende prosjekt i hjemlandet sitt. Under hungersnøden i Bangladesh i 1974 fant han ut at svært små lån kunne ha stor effekt på livet til fattige, mens banker ikke var interesserte i å gi slike lån til folk de mente utgjorde for stor risiko. Yunus ga derfor et lån på 27 dollar fra egen lomme til 42 kvinner som lagde bambusmøbler. Kvinnene hadde tidligere tatt opp lån med svært høy rente for å få råd til å kjøpe trevirke. 
I 1976 grunnla Yunus Grameen Bank som skulle gi lån til fattige bangladeshere. For å sikre tilbakebetaling ga banken lån til grupper der medlemmene stilte garanti for hverandre og samarbeidet om økonomisk vekst. Grameen-modellen ble en suksess, og er senere kopiert av mange andre mikrokredittorganisasjoner. 
Siden mikrokreditt har vist seg så vellykket har det også blitt gjort forsøk på å motta mikroinnskudd og mikroforsikring.  En samlebetegnelse som ofte benyttes er mikrofinans.
Mikrobanker i utviklingsland har mange fellestrekk med tidlige norske sparebanker.
2005 var FNs mikrokredittår.
Blant norske mikrokredittinstitusjoner er det Norske Mikrofinans Initiativet (NMI) og Kolibri Kapital.


== Se også ==
Akhtar Hameed Khan


== Eksterne lenker ==


=== Debattinnlegg om mikrokreditt (sortert kronologisk) ===
Mercedes Bresso

Mercedes Bresso (født 12. juli 1944 i Sanremo, Imperia) er en italiensk politiker og siden 2005 president for regionen Piemonte. Hun er medlem av Venstredemokratene (Democratici di Sinistra).
Hun tok doktorgraden i 1969 og ble i 1973 professor ved den polytekniske høyskolen i Torino. Hun ble innvalgt i det europeiske parlamentet i 2004.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Mercedes Bresso – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Mercedes Bresso på Twitter 
Mercedes Bresso på Facebook 
(en) Mercedes Bresso hos Europaparlamentet
Vefsn folkehøgskole

Stiftelsen Vefsn folkehøgskole – Toppen er en frilynt folkehøgskole som ligger på Halsøya i Mosjøen. Skolen ble grunnlagt i 1899 som den første folkehøgskolen i Nord-Norge, og den har vært i drift siden. Vefsn folkehøgskole mottar årlig vel 90 elever fra hele landet. Skolen driver også med kursvirksomhet, sommer som vinter.
Skolens målsetning er å være en oase for egenutvikling, faglig fordypning og rom til å tenke over hva man vil bruke resten av livet sitt på. Den tilbyr et spennende og utfordrende miljø, der man hele tiden er på vei mot nye opplevelser og nye mål. Vefsn Folkehøgskole fokuserer på en bærekraftig utvikling i ord og handling. Vefsn Folkehøgskole Toppen skal være et trygt sted for alle.
Skolen ligger sentralt ved E6 i Mosjøen. Det er god buss-, tog- og flyforbindelse. Vefsn folkehøgskole har en tosidig profil og følgende linjer: E-sport, Friluftsliv LETT, Fjellsport og Kajakk New Zealand, Idrett ALT, Fotball, Skuespiller - film og teater, Nettserie og Film, Sceneproduksjon, Laptopmusiker og Band. Skolen har et bredt spekter valgfag. Noen valgfag går gjennom et semester og avslutter for eksempel til jul. Storvalgfag går gjennom hele året og krever noen flere timer. 


== Eksterne lenker ==
Vefsn folkehøgskole – Toppen
Mikhail Sjolokhov

Mikhail Aleksandrovitsj Sjolokhov (på russisk Михаил Aлександрович Шолохов, født 11. maijul./ 24. mai 1905greg., død 21. februar 1984) var en sovjetrussisk romanforfatter. Han ble tildelt nobelprisen i litteratur i 1965. Sjolokhovs mest kjente verk er Stille flyter Don om donkosakken Gregorij Melekov.


== Biografi ==
Sjolokhov ble født i Russland i Vjosjenskaja, som tidligere var en administrativ region i donkosakkarmeen.
Faren hans, Aleksandr Mikhailovitisj (1865–1925), var den del av den lavere middelklassen, og jobbet for det meste som gårdsmann. Sjolokhovs mor, Anastasia Danilovna Tsjernikova (1871–1942), var enken av en kosakk, og kom tidligere fra en ukrainsk bondefamilie. Hun kunne ikke lese og skrive mesteparten av livet sitt, hun lærte det først når hun måtte lese brev fra barna hennes.
Sjolokhov gikk på flere skoler i Kargin, Moskva og Vjosjenskaja inntil 1918, når han ble med i bolsjevikhæren i den russiske borgerkrigen, på denne tiden var han bare 13 år gammel.
Sjolokhov begynte å skrive når han var 17, han ble ferdig med sitt første verk når han var 19, novellen Родинка (på norsk: Fødselsmerket).
I 1922 flyttet Sjolokhov til Moskva for å bli journalist, men han hadde flere andre jobber der for å støtte seg finansielt. Hans første publiserte verk var en satirisk artikkel, den het Testen, og ble gitt ut i 1923.


== Verk oversatt til norsk ==
Donskije rasskazy: Fortellinger fra Don, 1964, 239 sider. Oversatt til bokmål av Olav Rytter
Sudba tsjelovjeka: En manns skjebne, 1960, 94 sider. Oversatt til bokmål av Arne Gallis; illustrasjoner av Reidar Aulie
Podnjataja tselina: Ny jord, 3 bind, 1960. Oversatt til bokmål av Ivar Digernes og Natalia Fredriksen
Tikhij Don: Stille flyter Don, 4 bind, 1956. Oversatt til bokmål av Ivar Digernes


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mikhail Sholokhov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mikhail Sjolokhov på Internet Movie Database 
(en) Mikhail Sjolokhov hos The Movie Database 
(en) Nobelprize.org, Nobelprisen i litteratur 1965
(en) Nobelprize.org, Michail Sjolokhov – Biografi
Titus Livius

Titus Livius (født ca. 59 f.Kr., død 17 e.Kr.) var en romersk historiker som allerede i sin samtid var blitt kjent for sitt monumentale verk om Romas historie, Ab Urbe Condita (Fra byens grunnleggelse), (tradisjonelt datert til 753 f.Kr.), som omhandler Romas historie fra grunnleggelsen og frem til Augustus' regjeringstid og Drusus’ død i 9 f.Kr.
Livius tilhørte slekten Livia og var født i Patavium (Padova) ved elven Po i Nord-Italia, hvor han også døde etter å ha levde det meste av livet i Roma. Sammen med Ovidius, Vergil og Horatius utgjorde Livius kjernen i romersk litterære gullalder, og Livius, Vergil og Horatius spilte dessuten en meget viktig rolle i propagandaen ved Augustus’ maktovertagelse.
Periculum in mora («faren ved å vente») er et kjent uttrykk som tillegges Livius.


== Ab Urbe Condita ==

Livius' eneste bevarte verk er Ab Urbe Condita som han arbeidet med fra han var rundt 32 år og fram til han forlot Roma og flyttet tilbake til Patavium på sine eldre dager (antagelig i keiser Tiberius' regjeringstid, etter Augustus' død). Da han begynte sitt verk var han allerede forbi sin ungdom, antagelig hadde hendelser i hans liv før den tid vært utslagsgivende for hans intense aktivitet som historiker. Seneca den yngre nevner kort at Livius var kjent som  taler og filosof, og at han hadde skrevet en del filosofiske avhandlinger med en historisk synsvinkel.Av 142 bøker (kapitler) i Ab Urbe Condita er kun 35 blitt bevart i sin helhet. Innholdet av de øvrige (med unntak av to av dem) kjennes kun i form av epitomer (forkortede utgaver). Verket fikk en meget stor betydning for dannelsen av romernes egen oppfattelse av deres fortid i det tidlige keiserdømme, og da Livius var tett tilknyttet Augustus var verket også på linje med keiserens egen politikk.
Livius fulgte den annalistiske tradisjon og lot sin fortelling utfolde seg i en kronologisk orden. Hans mål var å skape et motstykke i prosa til Vergils kjempemessige dikt Æneiden med vekt på de samme moralske dyder. Etter moderne standarder brukte Livius sine kilder for ukritisk, men hans formål var også å gi romerne en klar og likefram beretning om forhistorien som skulle tilfredsstille deres forfengelighet uten at sannheten tapte seg.
Verket ble en meget stor suksess som overskygget alle tidligere historikere, og de yngre historikere måtte deretter ta utgangspunkt i Livius' historie.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 Wikiquote: Livius – sitater

Latinsk utgave av Ab Urbe Condita
Complete works of Livy på The Latin Library
Periochae på Livius.org.
Ab urbe condita (History of Rome), Books I-III (eBook på engelsk) på Prosjekt Gutenberg.
Ab urbe condita (History of Rome), Books IX to XXVI (eBook på engelsk) på Prosjekt Gutenberg.
Ab urbe condita (History of Rome), Books XXVII to XXXVI (eBook på engelsk) på Prosjekt Gutenberg.


=== Tekstkilder online ===
Digital faksimile av håndskriftet GKS 495 2° på Det Kongelige Bibliotek i Danmark (fra 1400-tallet, hele tredje dekade)
Digital faksimile af fragmenterne 2813 & 2814 på Det Kongelige Bibliotek i Danmark (fra 800-tallet, bruddstykke av andre bok)
Samuel Josef Agnon

Samuel Josef Agnon (hebraisk שמואל יוסף עגנון) født 17. juli 1888, død 17. februar 1970) var en israelsk, hebraiskspråklig forfatter. Han ble tildelt nobelprisen i litteratur i 1966 sammen med Nelly Sachs.Blant hans bøker som er oversatt til norsk finnes blant annet Og det krumme skal bli rett og andre fortellinger (1968) og Troskapseden (1966).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Shmuel Yosef Agnon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) S.Y. Agnon – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Samuel Josef Agnon på Internet Movie Database 
(en) Samuel Josef Agnon hos The Movie Database
Yasunari Kawabata

Yasunari Kawabata (japansk: 川端 康成 Kawabata Yasunari; født 14. juni 1899 i Osaka, død 16. april 1972 i Zushi) var en japansk forfatter. 
Kawabata debuterte i 1927 med en novelle. I 1968 ble han tildelt Nobelprisen i litteratur. Svenska Akademien ga ham prisen for «fortellerkunst, som med fin følelse uttrykker det japanske vesens egenart».Kawabata begikk selvmord den 16. april 1972.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kawabata Yasunari – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Yasunari Kawabata på Internet Movie Database 
(fr) Yasunari Kawabata på Allociné 
(en) Yasunari Kawabata på AllMovie 
(en) Yasunari Kawabata hos The Movie Database 
(en) Yasunari Kawabata på Discogs 
(en) Yasunari Kawabata på Last.fm 
(en) Yasunari Kawabata på Genius — sangtekster 
(en) Nobelprisen i litteratur 1968 hos Nobelprize.org
(en) Yasunari Kawabata hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i litteratur 1968
SMS «Szent István»

SMS «Szent István» var et slagskip i den østerriksk-ungarske marinen. Det var oppkalt etter den ungarske kongen Stefan I.
«Szent István» var det eneste større østerriksk-ungarske krigsskipet som ble operert fra den ungarske halvdel av keiserriket. Dette var på grunn av de store økonomiske forpliktelsene Ungarn tok på seg med utviklingen av Viribus Unitis-klassen av slagskip.
Da Østerrike-Ungarn var under blokade mesteparten av første verdenskrig lå «Szent István» til kai i Pula mesteparten av tiden. Den 10. juni 1918 gikk skipet ut på tokt for å prøve å bryte blokaden, og i nærheten av øyen Premuda i Adriaterhavet ble det angrepet av en italiensk motortorpedobåt. Dette førte til at skipet sank, på grunn av dårlig konstruksjon gikk skipet ned selv om skadene egentlig ikke var så store. 89 sjøfolk gikk ned med «Szent István».


== Eksterne lenker ==
(en) Szent István (ship, 1915) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
SMS «Prinz Eugen»

SMS «Prinz Eugen» var et slagskip i den østerriksk-ungarske marinen. Det var oppkalt etter den østerrikske feltherren Eugen av Savoia.
Under første verdenskrig lå «Prinz Eugen» stort sett i havn i Pula på grunn av ententens blokade. Mangel på kull gjode også at den østerriksk-ungarske marinen måtte begrense sin operative virksomhet.
Etter første verdenskrigs slutt ble «Prinz Eugen» overtatt av den franske marinen. Franskmennene demonterte tårnene på skipet for å studere designet. Resten av skipet ble brukt som øvelsesmål for franske fly, før skipet endelig ble senket av artilleriild fra de franske skipene FS «France», FS «Jean Bart», FS «Paris» og FS «Bretagne»