jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tom Watson (manager)

Tom Watson (født april 1859, død 6. mai 1915) var en engelsk fotballmanager for klubbene Sunderland og Liverpool.


== Historie ==
Watson var manager for Sunderland i årene 1889–1896. Under tiden hans der fikk han klubben opp til ligaen, etter å ha vunnet en kvalifiseringskamp mot amatørlaget Sunderland Albion FC. Han vant 3 ligamesterskap i tiden som manager for Sunderland i sesongene 1891/1892, 1892/1893 og 1894/1895. Dette er fremdeles klubbrekord i Sunderland. (2006).
Watson skiftet klubb i 1896 da han ble manager for Liverpool. Her feiret han flere triumfer helt til hans død i 1915. Under hans ledelse vant Liverpool ligaen 2 ganger. Dette var i sesongene 1900/1901 og 1905/1906. Han vant også i sesongen 1900/1901 den lokale turneringen Liverpool Senior Cup som er en lokal turnering for lagene i Liverpool og områdene rundt. I tillegg ledet han Liverpool til seier i Sheriff of London Charity Shield som er forgjengeren til Charity Shield i sesongen 1906/1907. i 1914 ledet han Liverpool til klubbens første FA-Cupfinale hvor Anfield klubben tapte 0-1 for Burnley.


== Statistikk ==


=== Medaljer for Sunderland som vinner ===
1891/1892: Ligamester 1. Divisjon.
1892/1893: Ligamester 1. Divisjon.
1894/1895: Ligamester 1. Divisjon.


=== Medaljer for Sunderland som nr. 2 ===
1893/1894: Nr. 2 i 1. Divisjon.


=== Medaljer for Liverpool som vinner ===
1900-1901: Ligamester 1. Divisjon.
1900-1901: Liverpool Senior Cup.
1904-1905: Ligamester 2. Divisjon.
1905-1906: Ligamester 1. Divisjon.
1906-1907: Sheriff of London Charity Shield


=== Medaljer for Liverpool som nr. 2 ===
1898-1899: Nr. 2 i 1. Divisjon.
1909-1910: Nr. 2 i 1. Divisjon.
1914-1915: FA-Cup. Tapende finalist.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tom Watson – WorldFootball.net 
Profil på Liverpools offisielle hjemmeside.
Gerd Wiik

Gerd Marie Wiik (1921–2005) var en norsk skuespiller.
Wiik hadde i hovedsak sitt virke på scenen og opptrådte på teater Oslo Nye Teater, Nationaltheatret, Det norske teatret, Det Åpne Teater og Riksteatret. Hun hadde også oppdrag utenfor scenen. Blant annet medvirket hun i filmene Pastor Jarman kommer hjem (1958) og Balladen om mestertyven Ole Høiland (1970) samt i noen TV-serier og oppsetninger i Fjernsynsteatret på 1960-, 1970- og 1980-tallet. Hun medvirket også i flere hørespill.Hun var gift med skuespiller og teatersjef Karl Eilert Wiik.


== TV ==
1965: Raude roser åt meg
1966: Nederlaget
1966: Gisselet
1967: Don Carlos
1970: Selma Brøter
1972: Yerma
1973: Når vi døde vågner
1976: Fleksnes fataliteter (TV-serie)
1976: Erika
1980: Den som henger i en tråd (TV-serie)
1980: Guro


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gerd Wiik på Internet Movie Database 
(no) Gerd Wiik hos Sceneweb
Bedford-Stuyvesant

Bedford-Stuyvesant er et strøk (eng. neighborhood) i den sentrale delen av Brooklyn i New York. Navnet er en utvidelse av navnet på området Bedford for å inkludere området Stuyvesant Heights. «Stuyvesant» er fra Peter Stuyvesant, den siste guvernøren i Nieuw-Nederland.
Aubrey de Coucy

Aubrey de Coucy var jarl av Northumbria fra 1080, utnevnt av Vilhelm I av England, og inntil han gikk av.
Etter at jarl Waltheof gjorde opprør i 1075 ble fyrstebiskopen av Durham, William Walcher, midlertidig gjort til jarl. I 1080 ga Vilhelm jarldømmet til Aubrey de Coucy, en normannisk adelsmann fra Coucy i Frankrike. Kort tid etter, sannsynligvis det samme året, dro han tilbake til Normandie. Å være jarl i nordlige England var ikke noe han likte (eller innenfor hans kapasitet, han ble sett på som en «av liten nytte i vanskelige omstendigheter»). 
Med hans formelle avgang mistet han alle eiendommer som han hadde mange av i Midlands, det området i England som omtrent tilsvarer det gamle kongeriket Mercia. Han ble likevel ikke erstattet før i 1086 da jarldømmet ble gitt til Robert de Mowbray. Kort tid etter ble det gamle jarldømmet inngått i jarldømmene Northumberland og York. Hans engelske landområder ble ikke redistribuert på tiden rundt Dommedagsboken ble nedskrevet, og hvor de ble anført som eid av jarl Aubrey (1086). Hans hovedområder ble etter hvert «Honour» («Ære») av Hinckley, en viktig bestanddel av landområdene til de senere jarlene av Leicester.


== Litteratur ==
Hynde, Thomas (red.): The Domesday Book: England's History Then and Now. (1995)
Stenton, Sir Frank M.: Anglo-Saxon England Third Edition. Oxford University Press, 1971.
Mohawk River

Mohawk-elva (engelsk: Mohawk River) er en betydelig elv i den nordlig-sentrale delen av delstaten New York i USA. Elva flyter rundt 230 km øst-sørøst fra Oneida County og renner ut i Hudson-elva nær Albany. Byene Schenectady, Amsterdam, Utica og Rome er bygget på dens bredder. Elven og dens kanaler, Eriekanalen, forbinder Hudsonelva og havna i New York City med De store sjøer ved Buffalo.
Elven har lenge vært viktig for transport og migrasjon vestover som en ferdselsåre mellom Allegheny og Adirondack-høylandene. Den fruktbare dalen har også tiltrukket seg tidlige bosettere, og et antall viktige slag i krigen mot franskmenn og indianere og den amerikanske uavhengighetskrigen ble utkjempet her.
Den midtre strekningen av elva renner gjennom Montgomery County hvor de fleste landsbyene til mohawk-nasjonen til irokeserne ligger. Mohawkene ble tvunget til å forlate regionen under uavhengighetskrigen.
Mohalk River ble på tidlig 1800-tall umåtelig viktig for USAs ekspansjon og økonomiske utvikling, med byggingen av Eriekanelen sumbiotisk med elveløpet. De amerikanske kanaler ble for noen tiår frem til utviklingen av jernbanenettet helt vesentlige for landets utvikling. Helt siden den tid da de britiske koloniene ved østkysten ekspanderte innover i landet, ble transportproblemene en kilde til stor bekymring. Dette var ikke unikt for Amerika, for mange steder var muskelkraft hovedmåten å få transportert gods på. Utnyttelse av navigerbare elver var mange steder den åpenbare løsning, men i Nord-Amerika var veien vestover vanskeliggjort av fjellkjeden Appalachene som steg opp mange steder bare 400 miles (640 km) inn i landet, og lå som en 1 500 miles (2 400 km) lang bom mot Vesten. Det var bar fem steder der man kunne frakte varer med muldyr og andre trekkdyr og vogner. Man kunne der seile opp elver så langt det gikk, omlaste til vogner eller trekkdyr, passere fjellene, og så omlaste til båter på elver i innlandet. 
Planer om å utvikle kanalforbindelser mellom elvene forelå tidlig. Det første forslaget til en slik kanal rundt Appalachenes nordlige utløperer kom i 1699, men først i 1798 ble selskapet Niagara Canal Company etablert og forberedelsene igangsatt. Den første seksjonen stod klar i 1819, og hele kanalen ble åpnet den 26. oktober 1825.  
Den største sideelva er Schoharie Creek.


== Eksterne lenker ==
(en) Mohawk River (New York) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kristiania Boxeklub

Kristiania Boxeklub ble stiftet 15. januar 1909 med tannlegestudent Bjarne Bühring Dehli som formann. Klubben hadde 45 medlemmer fra begynnelsen og trente onsdagene i Turnhallen i Kristiania. På grunn av politiets forbud mot offentlige konkurranser måtte Kristiania Boxeklub legge ned virksomheten året etter. Uten inntekter fra stevner hadde klubben ikke råd til å drive sin virksomhet. Klubben arrangerte det første NM i 1909 og noen propagandastevner i og utenfor Kristiania.


== Kilder ==
Egil Røyving, Klar...Boks!, 2005.
Bjarne Bühring Dehli

Bjarne Bühring Dehli (født 10. juli 1884 i Furnes, død 18. april 1927 i Oslo) var en av Norges aller første boksepionerer. Han lærte boksing av sirkusdirektør Karl Norbeck i 1906 og stiftet Kristiania Bokseklub i 1909 som han ledet det året klubben eksisterte. Høsten 1910 ble han ansatt i Christiania Turnforenings Idrætsparti som bokseinstruktør, en jobb han hadde i ett år. Dehli var utdannet tannlege.


== Litteratur ==
Egil Røyving, Klar...Boks!, 2005.
Oslo Turnforenings Historie 1855-1930, 1930.
Rombout Faydherbe

Rombout Faydherbe (født 14. desember 1649 i Mechelen, død ca. 1673 på Naxos?
), var en flamsk maler. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Faydherbe var sønn av billedhuggeren og arkitekten Lucas Faydherbe (1617–'97) og sønnesønn av Hendrik Faydherbe. Han gikk i lære hos Jacob Jordaens, Diepenbeeck og hos en av markgreve de Nointels hoffmalere, markgreven var en av Ludvig XIVs ambassadører.
Sytten år gammel ble han knivstukket i ryggen av Cornelis Vanden Brande, 23. mai 1666. Dette skjedde like utenfor «Koepoort», ved «van de Liersesteenweg». Vanden Brande ble 18. mai 1668 idømt en straff på åtte dager på vann og brød, ved siden av at han måtte be om tilgivelse og betale en bot på fjorten Brabantske skillinger. Knivstikket må ha vært livstruende, for domsdokumentene beskriver forbrytelsene blant annet med ordene op peryckel van sterven – med fare for å dø.


=== Serbia ===
Fra 1670-'72 var Rombout i Serbia, nærmere bestemt Beograd, og i brevene han skrev hjem var det tydelig at han trivdes. Bortsett fra at han ba om penger, var det eneste han savnet sengetøyet sitt. 22. juli 1671 forteller han at den tyrkiske storvesiren hadde vært i Beograd, og at det i øyeblikket er forbudt å sende proviant dit. 


=== Fremmet av ambassadør de Nointel ===
Etter sin «serbiske periode» oppholder han seg i selskapet til Charles Francois Olier, markgreve de Nointel, Frankrikes ambassadør i Konstantinopel. Faydherbe malte portrettene og medaljongene av sultan Mehmed IV og Reiskitab mellom 22. mai og 16. juni 1672, videre malte han også et bilde av Adrianopel (Edirne i dagens Tyrkia) og et portrett av den tyrkiske storvesiren. Portrettet han malte av sultanen var ifølge flere tyrkere en meget god gjengivelse av ham.
20. september 1673 reiste markgreve de Nointel og hans selskap fra Konstantinopel. Med i selskapet var blant annet Faydherbe og hans kollega, maleren J.F. Mareschal. 25. september 1673 gikk ambassadøren og følget hans ombord på et lasteskip i Therapia for å begynne på reisen som blant annet skulle føre dem til de greske øyene. Selskapet besøkte flere steder, som for eksempel Troja, Mykonos og Naxos før de fortsatte videre til Rhodos, Tripoli, Jaffa, Jerusalem, Pireus og Aten. Nointel hadde gitt Rombout Faydherbe i oppdrag å male alt som virket interessant under reisen. 
Dessverre kom ikke Rombout til å bli med følget under hele reisen. Enkelte hevder at han døde på slutten av 1673 på øyen Naxos, mens andre vitenskapsmenn ikke er enige i dette. Etter hva Philippus Van Thielen (Jan Philips sønn) fra Graz skrev til Guilliam Forchondt, en handelsmann fra Antwerpen som bodde i Wien, døde Rombout av pest uten at han fortalte hvor det skulle ha skjedd. Brevet er datert 14. desember, og man antar at året var 1673.


== Referanser ==
Robert de Mowbray

Robert de Mowbray var jarl av Northumbria fra 1086 da Aubrey de Coucys land og titler endelige ble gitt videre, og han beholdt jarldømmet fram til 1095 da han ble avsatt for å ha gjort opprør mot Vilhelm Rufus, konge av England. Robert de Mowbray var nevø av Geoffrey de Montbray, bishop av Coutances.
Robert de Mowbray ble med i opprøret i 1088 og senere i et opprør i 1095. I dette året nektet han å komme til kong Vilhelm Rufus’ Curia Regis, det trefoldige-årlige hoff hvor beslutninger ble gjort og gitt til de mektige lordene. Vilhelm ledet derfor en hær mot Robert de Mowbray og beseiret ham. Jarlen ble avsatt og fengslet. Etter Robert de Mowbray var det gamle angelsaksiske jarldømmet ubesatt for en tid og i realiteten fjernet. Det ble egentlig aldri besatt igjen før inntil adelsfamilien Percy fra Huset York på 1300-tallet, men da som en del av jarldømmet Northumberland.
Liste over fylker i Utah

Liste over fylker i Utah. Den amerikanske delstaten Utah består av 29 fylker (counties):
Beaver County
Box Elder County
Cache County
Carbon County
Daggett County
Davis County
Duchesne County
Emery County
Garfield County
Grand County
Iron County
Juab County
Kane County
Millard County
Morgan County
Piute County
Rich County
Salt Lake County
San Juan County
Sanpete County
Sevier County
Summit County
Tooele County
Uintah County
Utah County
Wasatch County
Washington County
Wayne County
Weber County


== Referanser ==
Gøril Havrevold

Gøril Havrevold (1914–1992) var en norsk skuespiller.
Etter middelskoleeksamen i 1930 gikk hun som sine søsken til scenen og debuterte i 1932 på Nationaltheatret der hun var ansatt til 1984. Hun brøt gjennom som  Pauline i sin senere svoger Nordahl Griegs stykke Nederlaget fra 1937. I tillegg til en rekke klassiske komedieroller spilte hun i Ibsen-stykker fra Solveig i Peer Gynt til fru Sørby i Vildanden. Med stipend fra Houen og Klaveness kunne hun i 1947 og 1948 studere i Sverige og Danmark og fikk Norsk Skuespillerforbund sin æresnål i 1948.Havrevold fikk for det meste biroller på film. Hennes filmdebut var allerede i 1932 da hun var Marit i En glad gutt, og i Fant fra 1937 er hun den nydelige Johanne, fiskerbondens datter. I filmen Dagny hadde hun en større rolle. På TV medvirket hun i en episode av komiserien Fleksnes.
Hun ble ridder av St. Olavs Orden i 1985.


== Familie ==
Hun var datter av  Adam Egede-Nissen (1868–1953) og Goggi Egede-Nissen (1871–1951). Faren var postmester i Stavanger og sentral i Norges Kommunistiske Parti. Hun var søster av skuespillerne Aud Richter, Gerd Grieg, Ada Kramm, Oscar Egede-Nissen, Stig Egede-Nissen og Lill Egede-Nissen.
Gøril Egede-Nissen giftet seg i 1934 med skuespilleren Olafr Havrevold (1895–1975). Deres datter Berit Gøril Havrefold Finne (født 1936) var først gift med skuespiller Magne Bleness, senere med arkitekt Hans-Gabriel Finne, og mor til Carsten Bleness. Gørils andre ekteskap fra 1962 var med den over tretti år eldre kirurgen Ragnvald Ingebrigtsen (1882–1975) som hadde vært gift med Gørils søster Gerd fra 1922 til 1940 da de ble skilt, og Gerd giftet seg  med forfatteren Nordahl Grieg.


== Se også ==
Slekten Egede-Nissen


== Filmografi ==
1981: Fleksnes – Hjem, kjære hjem (TV-serie) – brudgommens mor
1980: Mareritt ved midtsommer – fru Gundersen
1977: Kattelek (Paula) (fjernsynsteater)
1977: Dagny (film) – Minda Juell, Dagnys mor
1977: Farlig yrke (TV-serie) – Vibeke Holst
1975: Skraphandlerne (film) – Emma Larsen
1957: Toya & Heidi (film) – tante Inger
1956: Toya (film) – tante Inger
1937: Fant (film) – Johanne
1934: Syndere i sommersol (film) – Randi
1932: En glad gutt (film) – Marit


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gøril Havrevold på Internet Movie Database 
(no) Gøril Havrevold hos Sceneweb 
(sv) Gøril Havrevold i Svensk Filmdatabas 
(en) Gøril Havrevold hos The Movie Database
Grameenphone

Grameenphone er det største mobiltelefonselskapet i Bangladesh. Det er eid 55,8% av det norske telefonselskapet Telenor og 34,2% av Grameen Telecom (eiet av Grameen Bank) og 10% av andre aksjonærer. Grameenphone lanserte sine tjenester i 1997, og var Telenors første satsing i Asia. Grameenphone hadde ved utgangen av fjerde kvartal i 2010 29,97 millioner kunder. 16. november 2009 startet handelen av Grameenphone-aksjer på børsene i Dhaka og Chittagong i Bangladesh.


== Village Phone ==
Selskapet har et forretningsmessig samarbeid med Grameen Telecom som gir mikrokredittlån til fattige kvinner som bruker lånet til å kjøpe en mobiltelefon som de låner ut til folk. Gjennom et lite påslag på ringeprisen tjener eieren av mobiltelefonen nok til både å betale lånet og til selv å skaffe seg en inntekt. 
Det er i dag over 250 000 landsbytelefoner i Bangladesh. Landsbytelefontjenesten i Bangladesh er tilgjengelig for 60 millioner mennesker og gjennomsnittlig telefonbruk for kvinnene i systemet er dobbelt så stor som for vanlige forretningsfolk. I områder hvor vanlig infrastruktur for kommunikasjon ikke er til stede, skaper landsbytelefonene kontakt mellom landsbyer og folk som før ikke hadde slik mulighet. 


== Økonomi ==
Telenor har investert 565 millioner kroner i selskapet, som ble opprettet i 1996. NORAD samt to internasjonale investeringsbanker bidro med penger i oppstarten. Telenors andel var i 2007 vurdert til en verdi på 12,4 milliarder kroner. Fredsprisvinneren Muhammad Yunus har prøvd å få en realisering av Telenors intensjonsavtale med Grameen Bank om at Telenor skulle selge seg ned i selskapet til fordel for Grameen Bank, men Telenor har ikke vært villige til det.
Grameenphones første resultat som børsnotert selskap var Q4'09. Omsetningen falt med 15,3 prosent sammenlignet med året før. Antall abonnenter økte med 1.274.000 til 23,259 millioner i løpet av kvartalet. Inntjening per kunde (arpu) har falt de siste årene. Investeringskostnadene (CAPEX) var på 349 millioner kroner, ned fra 1.144 millioner kroner samme kvartal 2008.


== Kritikk ==
Barnearbeid og farlige arbeidsforhold avsløres hos Grameenphone-leverandører. Grameenphone blir inlagt bøter på 300 millioner kroner av myndighetene i Bangladesh for å ha jukset med teletrafikken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Konsernsjef Jon Fredrik Baksaas i Telenor: Mikrokreditt i praksis
Offisiell hjemmeside for Grameen Phone
Djuice Bangladesh
Offisiell hjemmeside for Bangladesh Telegraph and Telephone Board
Iqbal Quadir om The impact one cell phone can make on a village... TedTalks, July 2005
Johan Fillinger

Johan Fillinger (1918–1996) var en norsk skuespiller og regissør som hadde sitt hovedvirke på teaterscenen. Han tilbrakte mye av yrkeskarrieren i London. I tillegg bodde og virket han en periode i USA.
Fillinger begynte sin kunstnerkarriere som elev ved Trøndelag Teater, var deretter ved Chat Noir, Oslo Nye Teater og Studioteatret. Han flyttet til New York i 1954 og arbeidet med oppsetninger Off-Broadway. Han var også programdirektør for den europeiske avdelingen av Voice of America. Fra 1957 oppholdt han seg i Hollywood ved MGM og Walt Disney Productions i noen år. Som sceneinstruktør arbeidet han fra 1960 i Detroit, Oklahoma og Off Broadway, der han satte opp stykker av Ibsen, Strindberg og O'Neill. I 1964 flyttet han til London for å arbeide som pedagog og instruktør ved RADA og Webber Douglas Academy of Dramatic Arts. Han gjestet forskjellige steder og var fast instruktør ved Young Vic. Han hadde også oppdrag i Norge og jobbet som oversetter og delvis som regissør ved Nationaltheatret på 1970- og 1980-tallet. Sammen med Ole Paus oversatte han musikalen The Rocky Horror Show til norsk, som hadde premiere i 1977. Sangene ble også utgitt på LP-plate. Sammen med Anders Hatlo oversatte han musikalen Bloody Mary, som hadde premiere på Chat Noir i 1979. Han flyttet tilbake til Norge i 1988. I 1995 var han dramaansvarlig for stykket Den evige ektemann. Stykket gikk på Intimteatret og hadde Per Chr. Ellefsen og Sven Nordin i hovedrollene. Fillinger jobbet også med norske hørespill.Fillinger var sønn av Karl Josef Fillinger (født 1890 i Bærum), og Solveig (født Hegle i 1896 i Steinkjer). Han var bror av Per Andreas Fillinger (1920–1942) som ble henrettet av den tyske okkupasjonsmakten under andre verdenskrig. Han var ugift og hadde ingen barn.Han døde i 1996 av lungeemfysem, etter å ha slitt i en lengre periode med sykdommen.


== Film og TV ==
1951: Storfolk og småfolk (Pikens kvaler)
1976: Helmer & Sigurdson – Farlig yrke (psykiater) (TV-serie)
1977: Helmer & Sigurdson – Solospill (Herman Larang) (TV-serie)
1978: Olsenbanden + Data-Harry sprenger verdensbanken (Justisministeren)
1984: Men Olsenbanden var ikke død (Kunsthandler)
1986: Blackout (Riksadvokaten)
1982: Ta den ring – (Alberto Marco) (TV-serie)
1981: Fleksnes – Episoden På topp-planet (presten) (TV-serie)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Johan Fillinger i Scenewebarkivet
(en) Johan Fillinger på Internet Movie Database 
(no) Johan Fillinger hos Sceneweb 
(en) Johan Fillinger hos Internet Broadway Database
Asbjørn Toms

Asbjørn Magnus Toms (1915–1990) var en norsk skuespiller, regissør og dramatiker.
Toms begynte som elev på Det Norske Teatret i 1940 og scenedebuterte der året etter. Han var ansatt der fra 1941 og frem til han gikk av med pensjon i 1986.Sammen med Alf Prøysen dramatiserte han Prøysens roman Trost i taklampa i 1952 for scene, og videre til musikal i 1963. De samarbeidet ellers om komediene To pinner i kors (1954), Tingel-Tangel i natt (1959) og barneteaterstykket Sirkus Mikkelikski (1954). Etter Prøysens død i 1970 laget han tre kabareter basert på Prøysens viser og stubber, karakterisert som «ein slags prøysensk ønskekonsert»: Kjæm du i kveld (1974), Når groværet kjem (1980) og Nå seile vi på Mjøsa (1988), den siste sammen med Barthold Halle. Toms har også laget barneforestillingene I bakvendtland (1972), Hompetitten (1977) og Teskjekjerringa på camping (1989).
Han samarbeidet med Kjell Aukrust om sceneversjonen av Muskedunder og sirupsnipper (1961), med Alfred Hauge om dramatiseringen av Cleng Peerson, med Vera Henriksen om dramatiseringen av Vargtid og Selshemnaren (begge 1960).Toms skrev og instruerte stykket Konflikt på Riksteatret i 1974, et stykke som omhandlet Menstadslaget. Han skrev også flere barneteaterstykker med utgangspunkt i eventyr.
Toms ble i 1986 tildelt Kongens fortjenstmedalje.


== Filmografi ==
Asbjørn Toms hadde få roller på film:

1939 – De vergeløse (Lorang)
1975 – Min Marion (En bonde)
1977 – Dagny (Henrik Ibsen)
1981 – Fleksnes – På topp-planet (sjefen til Fleksnes) (TV-serie)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Asbjørn Toms – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Asbjørn Toms på Internet Movie Database 
(no) Asbjørn Toms hos Sceneweb 
(en) Asbjørn Toms hos The Movie Database
Steinar Kvale

Steinar Kvale (født 5. februar 1938, død 12. mars 2008) var en norsk psykolog som i mange år var virksom i Danmark. Kvale ble cand.psychol. ved Universitetet i Oslo i 1964, og dr.philos. samme sted i 1974. Samme år ble han ansatt ved Aarhus Universitet, hvor han fra 1982 var professor i pedagogisk psykologi. 
Kvale arbeidet tidlig med metapsykologiske emner, og etablerte seg som en ledende tenker innen den kvalitative forskningstradisjonen. Han nedla også betydelig arbeid i analysen av forholdet mellom psykologien og det postmoderne. Samtidig var Kvale samfunnsmessig engasjert, og påpekte hvordan akademisk psykologi ofte kunne utgjøre et implisitt forsvar for et kapitalistisk system. 
Kvale ble æresdoktor ved Göteborgs universitet i 2001. Han var gift med Tone Saugstad.


== Bibliografi (utdrag) ==
1963: Metapsykologi (med Carl Erik Grenness)
1972: Prüfung und Herrschaft – Hochschulprüfungen zwischen Ritual und Rationalisierung
1980: Spillet om karakterer i gymnasiet – elevinterviews om bivirkninger af adgangsbegrænsning
1992: Psychology and Postmodernism (redaktør)
1996: Inter Views – An Introduction to Qualitative Research Interviewing


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hjort, H., Reichelt, S. & Tschudi, F. (2008): «Steinar Kvale (1938 – 2008)» i: Tidsskrift for Norsk Psykologforening, 45, s. 610-611.