jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ingerid Vardund

Ingerid Vardund (1927–2006) var en norsk skuespillerinne som gjorde seg bemerket både på scene, film og TV. Hun huskes spesielt fra filmen Jentespranget (1973). Hun var ansatt ved Nationaltheatret i over 30 år.


== Biografi ==
Vardund scenedebuterte i 1947 på Chat Noir i revyen Det vil helst gå bra. Med humor, fantasi og temperament spilte hun i komedier som Karusell og Geografi og kjærlighet og musikaler som South Pacific og Call me Madam. Hun gjorde også klassiske roller fra Ibsen-stykker som Nora i Et dukkehjem, Fru Alving i Gengangere, Lona Hessel i Samfundets støtter og Madam Helseth i Rosmersholm. I moderne dramatikk gjorde hun seg særlig bemerket som Honey i Edward Albees Hvem er redd for Virginia Woolf? og moren i Lars Noréns Natten er dagens mor. 
Hun filmdebuterte i Andrine og Kjell (1952) og gjorde seg spesielt bemerket filmen Jentespranget (1973). På TV huskes hun best fra komiserien Hjemme hos oss (1979–1980). Hun har også deltatt i radiohørespill og er i denne sammenheng mest kjent fra rollen som amatørdetektiv Julia Tinnberg i fem hørespillserier (1979–1994).  
Hun var ansatt ved Centralteateret fra 1949 til 1958 og ved Nationaltheatret fra 1958 til 1993. 
Hun mottok Aamot-statuetten i 1976 og Per Aabels ærespris i 1984.
I 1989 utgav hun selvbiografien Alltid forelsket.


== Privatliv ==
Vardund ble gift i 1950 med Carsten Byhring. Ekteskapet ble oppløst i 1959. Hun var gift flere ganger og hadde også et lengre forhold til konsertpianist Kjell Bækkelund.


== Filmografi ==
(utvalg)

1995 I de beste familier ... Marie Wahring (TV-serie)
1993 Mot i brøstet ... Lilly Karls svigermor (en episode)
1979–1980 Hjemme hos oss ... Liv, moren
1975 Fru Inger til Østråt ... Fru Inger Ottisdatter Rømer
1974 Bortreist på ubestemt tid ... Helen, Martins kone
1973 Jentespranget ... Lina
1963 Elskere ... Ludvina
1960 Venner ... Vera Ruud, journalist
1959 5 loddrett ... Anita Daae, kabaretsanger
1955 Hjem går vi ikke ... Verkstedeierens


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingerid Vardund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ingerid Vardund på Internet Movie Database 
(no) Ingerid Vardund hos Sceneweb 
(sv) Ingerid Vardund i Svensk Filmdatabas 
(en) Ingerid Vardund hos The Movie Database
Det akhaiske forbund

Det akhaiske forbund var en konføderasjon av greske bystater i Akhaia, et territorium på den nordlige kysten av Peloponnes. En tidlig konføderasjon eksisterte i det 5. og gjennom det 4. århundre f.Kr.
Det akhaiske forbund ble reformert tidlig i det 3. århundre f.Kr. og ekspanderte snart utenfor sitt hjemland i Akhaia. Byen Skyon sluttet seg først til det, noe som gav det den første store lederen, Aratos av Sikyon. Forbundet ekspanderte snart til å kontrollere store deler av Peloponnes og svekket i betydelig grad det makedonske grepet på området, men det fikk snart vansker med det fornyede Sparta til Kleomenes III. Aratos ble tvunget til å be om hjelp fra den makedonske kong Antigonus Doson for å beseire Kleomenes, og Antiginus reetablerte den makedonske kontrollen over store deler av regionen.
Men etter at Aratos var død, klarte forbundet å trekke de fleste av fordelene med Makedonias nederlag for Roma i 197 f.Kr. Under lederskapet til Filopoemen klarte forbundet endelig å beseire Sparta og ta kontroll over hele Peloponnes.
Forbundets dominans skulle derimot ikke vare lenge. Under den tredje makedonerkrig (171-168 f.Kr.) flørtet forbundet med idéen om en allianse med Perseus, og romerne straffet den ved å ta flere gisler for å sikre seg god oppførsel, inkludert historikeren Polybios. Forbundet gjorde åpent opprør i 146 f.Kr. mot det romerske herredømmet. Romere under Lucius Mummius beseiret akajerne, raserte Korint og oppløste forbundet. Lucius Mummius fikk tilnavnet Akhaikus («erobrer av Akhaia») for sin rolle.
Casa Batlló

Casa Batlló er en bygning i Barcelona, Catalonia, Spania. Den er tegnet av arkitekten Antoni Gaudí, en viktig representant for den katalanske modernismen. Casa Batlló befinner seg i Passeig de Gràcia nr. 43. Bygningen ble oppført mellom 1905 og 1907.
Som alle de andre bygningene til Gaudí skiller Casa Batlló seg totalt fra tradisjonelle bygninger, og er blikkfangende med sine originale former og tallrike detaljer.


== Kilder ==
Gaudi(side 90 f.) engelsk versjon utgitt: Editorial Fisa Escudo de Oro S.A. ISBN 978 84 378 2205 1 (årstall ikke oppgitt)


== Eksterne lenker ==
(ca) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(es) Offisielt nettsted 
(de) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted 
(it) Offisielt nettsted 
(ru) Offisielt nettsted 
(ko) Offisielt nettsted 
(zh) Offisielt nettsted 
(en) Casa Batlló – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fylkesvei 551 (Vest-Agder)

Fylkesvei 551 i Vest-Agder gikk mellom Liknes i Kvinesdal og Dragedal i Lyngdal.
Strekninger: Dragedal – Varen 15,7 km, Opofte – Liknes bru 11,7 km.


== Historikk ==
Den største delen av strekningen mellom Opofte og Liknes bru var tidligere del av riksvei 465; veien ble nedgradert i 2006 da den nye traséen på europavei 39 ble tatt i bruk.
2019 ble veienerstattet av fylkesvei 4090 og fylkesvei 4091.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Kvinesdal
ÅseÅseveien 

 Skjerli bru (over dalsøkk, 20,3 m)Gjervollstadveien 

Dragedalen 

 LyngdalDragedalen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Duobuss

En duobuss er en trolleybuss som i tillegg til elektromotor også har en  forbrenningsmotor til bruk på traseer hvor det ikke finnes kontaktledning.


== Se også ==
Hybridbuss
Krypteia

Krypteia (gresk: κρυπτεία / krupteía, fra κρυπτός / kruptós, «skjult, hemmelige ting») var en tradisjon som involverte unge spartanere, del av agoge, den spartanske utdannelsen. Dets mål og art er fremdeles diskusjonstema mellom historikere.
Unge spartanske menn som hadde fullført treningen sin ved agogen med slik suksess at de ble lagt merke til som potensielle fremtidige ledere, ble gitt muligheten til å teste sine evner og bevise seg verdige til den spartanske militære tradisjonen gjennom deltakelse i krypteia.
Hver høst, ifølge Plutark (Life of Lycurgus, 28, 3–7), erklærte de spartanske eforene en pro forma-krig mot helot-befolkningen slik at enhver spartansk borger kunne drepe en helot uten frykt for anger. Bevæpnet bare med dolker ble krypteia sendt ut på landet med instruksjoner om å drepe enhver helot de traff på om natten og å ta maten de trengte. Dette kunne bli brukt for å fjerne enhver helot som ble regnet som problematisk og gi de unge mennene en manndomstest og erfare sin første dreping. Slik brutal undertrykking av helotene gjorde det mulig for spartanerne å kontrollere jordbruksbefolkningen og knytte seg til militær praksis. Den kan også ha bidratt til spartanernes rykte om å kunne snike seg frem.
Noen forskere regner krypteia som en slags hemmelig politistyrke organisert av herskerklassene i Sparta og som rettet seg mot helotbefolkningen som økonomisk støttet den. Dette stemmer ikke med det faktum at en gutt som ble tatt faktisk ble hardt pisket, noe som antyder en mulig forbindelse med gymnopaedia, en årlig fest med militære aktiviteter og leker for de voksne.
Andre, som Koechly og Wachsmuth, tror det var en militær trening som lignet athenernes efebia. Jeanmaire poengterer at dette livet i villmarken ikke hadde noen fellestrekk med det disiplinerte og velordnede bylivet til de spartanske hoplittene. Men siden det bare var en liten del i en lang og grundig trening, kunne dette stemme presist med at bare noen få brukbare ble separert fra ens enhet. Han trekker sammenligninger med afrikanske hemmelige samfunns (ulvemenn og leopardmenn) innvielsesritualer. Det virker som en typisk overgangsrite som muligens stammet fra tiden før den klassiske militære organiseringen og kan ha blitt tatt vare på gjennom Spartas legendariske religiøse konservatisme.


== Litteratur ==
Henri Jeanmaire, «La cryptie lacédémonienne», Revue des études grecques 26, 1913;
Hermann Koechly, Cryptia : De Lacedæmoniorum cryptia commentatio, Leipzig, 1835;
Pierre Vidal-Naquet, «The Black Hunter and the Origin of the Athenian Ephebeia», Proceedings of the Cambridge Philological Society 194 (1968);
Wilhelm Wachsmuth, Altertumskunde: Hellenische Altertumskunde aus dem Geschichtpunkt des Staats, Halle, 1844.
Billett

Billett er en kvittering for en kjøpt plass. 


== Underholdning ==

Billetter brukes innen underholdning og kalles etter denne for eksempel teaterbillett, kinobillett, konsertbillett, museumsbillett, fornøyelsesparkbillett. Man bruker også billetter innen sport, og mange populære arrangementer blir tidlig utsolgt. I cupfinalen i fotball tildeles billetter til supportere fra de ulike lagene, noe som ofte fører til misnøye, fordi man anser at man ikke har fått nok billetter.
Ved populære arrangementer hvor det er stor etterspørsel etter billetter, vil det ofte være noen som prøver å kjøpe flere billetter enn de trenger for å så selge disse igjen med fortjeneste på svartebørs. Fra 1. juli 2007 ble det forbudt å selge billetter til kultur- og idrettsarrangementer til en høyere pris enn den som er påført billetten fra arrangørens side, eller som billetten første gang ble solgt for.


== Transport ==

Man bruker også billetter innen transport. Flybilletter, togbilletter, bussbilletter og båtbilletter brukes av alle som driver offentlig transport mot betaling. I slike situasjoner vil noen ønske å selge billetter på forhånd og la billettene fungere som adgangsdokument. I busstransport selges de fleste billetter ved påstigning, der fungerer billetten først og fremst som kvittering for at man har betalt. Det presiseres derfor på billettens trykte tekst at den må oppbevares til reisen er ferdig. Om man ikke har billett og det blir kontroll, må man betale ekstragebyr og ny billett.


== Elektronisk billett ==

Etter hvert som elektroniske hjelpemidler øker i omfang, har man også utviklet systemer for e-billett. Dette er en kvittering kunden skriver ut hjemme hos seg selv etter å ha betalt billett over nettbank. Det kan også være en brikke man kjøper for å bruke som identifikasjon i en bomstasjon, hvor systemet da kan trekke penger fra en på forhånd oppgitt bankkonto, eller det kan være en konto hos den aktuelle driver av bomstasjonen, hvor det skjer en avregning hver gang man bruker kortet eller brikken.


== Billettkontroll ==

Billettkontroll er kontroll av gyldig billett, enten ved inngangen til et område eller et transportmiddel, eller innenfor et område der det kreves billett for å oppholde seg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Billettservice.no
Billettluka.no
On the Road

On the Road kan sikte til:

On the Road 1972, et album fra 1992
On the Road 1982, et album fra 1994
On the Road 1981, et album fra 1997
On the Road (film), en film fra 2012
On the Road (roman), en roman fra 1957
On the Road (video), en video fra 1979
Benediktveien

Benediktveien (Benediktweg) er en pilegrimsvei i det sydøstlige Bayern åpnet 17. august 2005. Den forbinder steder fra pave Benedikt XVIs barndom og ungdom. Veien begynner og ender i Altötting.


== Steder ==

Altötting (eldre Madonnaunder)
Marktl (pave Benedikt XVIs fødested)
Burghausen
Asten
Tittmoning (gikk i barnehaven og fikk «kallet»)
Tengling
Waging
Traunstein (gikk på det humanistiske gymnasiet og ble i 1951 viet til prest i kirken St. Oswald sammen med broren Georg av kardinal Michael von Faulhaber)
Chieming
Seebruck
Bad Endorf
Amerang
Evenhausen
Wasserburg am Inn
Au am Inn
Aschau am Inn
Mühldorf am Inn
Polling
Tüßling


== Eksterne lenker ==
Benediktweg
Fylkesvei 4054

Fylkesvei 4054 går mellom Vigeland og Tryland i Lindesnes. Veien er 21,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 402 (Vest-Agder).


== Kommuner og knutepunkter ==

 LindesnesLelandsveien 

Farmoveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4054
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Beat-generasjonen

Beat-generasjonen betegner både en gruppe amerikanske forfattere som gjorde seg bemerket på 1950- og 1960-tallet, og dem som tilhørte kulturen de beskrev og inspirerte, ofte noe nedsettende kalt beatniks, et ord som ga assosiasjoner til russisk. 
De viktigste beat-verkene er Jack Kerouacs roman On the Road (1957), Allen Ginsbergs dikt «Howl» (1956) og William S. Burroughs' roman Naken lunsj (1959). Både «Howl» og On the Road ble anklaget for å være obskøne og forfatterne ble stilt for retten, med en mer liberal holdning til hva som kunne trykkes i USA som resultat. De som utgjorde den løst definerte kulturen ble kjent som bohemer og hedonister som dyrket det ikke-konforme og spontan kreativitet. Adjektivet beat (engelsk) har både betydningen slått, utslitt, men i denne sammenheng la man også vekt på forbindelsen til upbeat og beatific og ordets musikalske betydning. Beatforfatterne og -poetene viste både en intens, utagerende tilstedeværelse i sine umiddelbare omgivelser og en søken etter dypere åndelig forståelse (som i stor grad fikk utløp i interesse for buddhismen). Spor av beat-kulturen er å se i mange senere subkulturer.


== Opphav ==
Kerouac introduserte begrepet en gang rundt 1948 i et brev til forfatteren John Clellon Holmes, der han refererte til de anti-konformistiske ungdommene som samlet seg i New York på den tiden. Ordet generasjon ble brukt fordi man mente de var representative for hele sin generasjon, og dessuten en analogi til den tidligere «Lost Generation». Holmes skrev en av de aller første bøkene som forbindes med beat-kulturen, Go (1952). Med Go og med artikkelen, eller manifestet, This Is the Beat Generation trykket i New York Times Magazine, var Holmes med å definere beat som bevegelse.
«Beat-generasjonen» som betegnelse ble oftest brukt av pressen om en liten gruppe forfattere knyttet til Ginsberg, Kerouac og Burroughs. Angivelig skal de selv, spøken tillegges både Gregory Corso og Gary Snyder, ha hatt en vits som gikk ut på at «tre venner er ikke en generasjon». I strengeste forstand er beat-generasjonen bare dem som gjentatte ganger definerte seg selv som beat-forfattere. Allen Ginsberg, Gregory Corso, Gary Snyder, Peter Orlovsky, Jack Kerouac og William S. Burroughs er i så fall sentrale navn, selv om de fleste tidvis avviste at de var en del av noen bevegelse. I en videre definisjon blir denne gruppen ofte kalt «The New York Beats».
Begrepet kan også sies å favne nettopp en hel generasjon forfattere som virket på 1950- og 1960-tallet.


== Historie ==
Beat-generasjonen kan sies å ha begynt med Ginsbergs første  opplesning av Hyl, i Six Gallery i 1955, til utgivelsen av Naken lunsj i USA i 1959.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jón Sveinbjørn Jónsson (1999): Lommebeat. En antologi. Den norske lyrikklubben. ISBN 82-525-3682-4


== Eksterne lenker ==
Beatlitteratur; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Isabelle Huppert

Isabelle Anne Huppert (født 1953) er en fransk skuespillerinne, internasjonalt kjent fra flere filmer.
Etter en suksessfull periode på scenen gikk Huppert i 1972 over til film, og hun ble raskt oppfattet som en dyktig tenåringsstjerne. Siden den gang har hun spilt i filmer som Bare en kvinne (1975), Kniplersken (1977), Himmelporten (1980), Rent bord (1981), Vitnet i vinduet (1987), Den som ler best (1997), Pianolærerinnen (2001), Ulvetid (2003), Amour (2012) og Elle (2016).


== Priser ==
Rollen som Violette i Violette Nozière innbrakte henne prisen som beste skuespillerinne ved Filmfestivalen i Cannes i 1978.
I 2001 fikk hun igjen prisen for beste kvinnelige skuespiller i Cannes, da for rollen som pianolærerinnen i Michael Hanekes rystende filmatisering av nobelprisvinner Elfriede Jelineks roman, Pianolærerinnen.I 2017 vant hun en Golden Globe og ble nominert til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rolletolkningen i dramafilmen Elle.


== Filmografi i utvalg ==
Les Valseuses (1974)
Kniplersken (1977)
Violette Nozière (1978)
Bare en kvinne (1975)
Dommeren og morderen (1977)
Les soeurs Brontë (1979)
Loulou (1980)
Himmelporten (1980)
Les Ailes de la colombe (1981)
Rent bord (1982)
La Femme de mon pote (1983)
Franske venninner (1983)
Vitnet i vinduet (1987)
Den sorte engel (1988)
Madame Bovary (1991)
Seremonien (1995)
Skjebnesvanger tiltrekning (1996)
Den som ler best (1997)
Merci pour le chocolat (2000)
Pianolærerinnen (2001)
8 kvinner (2002)
Ulvetid (2003)
Ma mère (2003)
I Heart Huckabees (2004)
Skjult (2005)
Maktens komedie (2006)
Amour (2012)
Noen dager i Paris (2014)
Louder Than Bombs (2015)
Elle (2016)
Dagen i morgen (2016)
Mrs. Harris Goes to Paris (2022)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Isabelle Huppert – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Isabelle Huppert på Internet Movie Database 
(no) Isabelle Huppert hos Filmfront 
(sv) Isabelle Huppert i Svensk Filmdatabas 
(da) Isabelle Huppert på Filmdatabasen 
(da) Isabelle Huppert på Scope 
(fr) Isabelle Huppert på Allociné 
(en) Isabelle Huppert på AllMovie 
(en) Isabelle Huppert hos Turner Classic Movies 
(en) Isabelle Huppert hos Rotten Tomatoes 
(en) Isabelle Huppert hos TV Guide
Vertu

Vertu Ltd er en produsent av luksus-mobiltelefoner etablert i 1998. Selskapets administrerende direktør er Alberto Torres, og sjefsdesigner er Frank Nuovo, som også har samme stilling hos Nokia. Selskapet er et selvstendig styrt selskap, men er et datterselskap av Nokia.
Vertu var det første selskapet som spesialiserte seg på håndlagde mobiltelefoner. Dets hovedkvarter ligger i Storbritannia, men det har også kontorer i Paris, New York, Beverly Hills, Singapore og Hongkong. Pr. 2006 har selskapet over 250 ansatte verden over.
Alle produktene til Vertu er håndlagde i Storbritannia.


== Produktserier ==


=== Signature ===
"Signature Collection" var den første produktserien. Designet var inspirert av de eksklusive "Grand Complication" klokkene.


=== Ascent ===
Ascent er en serie som er inspirert av klassiske sportsbiler.


=== Constellation ===
Constellation er deres nyeste serie, inspirert av klassiske fly.


=== Aerius ===
Aerius er en serie blåtann headset, designet av Jacob Jensen, og basert på Jabra JX10 headsett.


=== Special editions ===


==== Diamond ====
Diamond-telefonene er basert på deres Signature serie, men har enda mer eksklusivt design. Disse leveres i rustfritt stål, hvitt gull eller gult gull.


==== Python og Cobra ====
Lansert i India. Kun 26 eksemplarer skal selges av Python, og 8 av Cobra.


== Spesiell kundeservice ==


=== Concierge Service ===
Vertu Concierge er en tjeneste spesielt for Vertu-eieres. Tjenesten er tilgjengelig med en egen Concierge key på siden av enhver Vertu mobiltelefon, og tjesten består av et team med spesialister som skal bistå kunden; 24 timer pr dag, 7 dager i uken.


== Distribusjon ==
Vertu er tilgjengelig i over 35 land i Asia, Europa og USA, med over 300 butikker. I mange av de store byene har de egne, autoriserte utsalgssteder. Vertus flaggskipbutikk åpnet i Paris i 2002, og like etterpå i Singapore.


== Eksterne lenker ==
(en) Vertu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Artikler:
Vertu Is Its Own Reward Arkivert 16. november 2005 hos Wayback Machine. (TIME Stylewatch-artikkel)
New Nokia Phones for Richie Rich (magasinet WIRED)
Vertua - upwardly mobile (Brandchannel.com)
Tester og anmeldelser:
Vertu anmeldelse på mobile-review.com
Artikkel om Vertu mobiltelefoner på Sybarites.org
Artikkel om Python og Cobra på amobil.no Arkivert 5. februar 2007 hos Wayback Machine.
Fylkesvei 3994

Fylkesvei 3994 går mellom Reibakken og Mandal sentrum i Lindesnes.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 202 (Vest-Agder).


== Kommuner og knutepunkter ==

 LindesnesHogganvikveien 

Bankeveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv3994
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Argos

Denne artikkelen omhandler byen Argos. For byens mytologiske grunnlegger, se Argos (konge). For den mytologiske kjempen, se Argos PanoptesArgos (gresk: Άργος, Árgos) er en by i Hellas i Peloponnes nær Nafplio som var dens historiske havn, oppkalt etter Nauplios.


== Antikken ==
Regionen til Argos kalles Argolida. Navnet kommer av, via latin, fra den flertallsformen av sitt greske navn. Innbyggerne i Argos ble kalt Αργεῖοι, Argīvī på latin.
Navnet stammer fra tiden før grekerne, i likhet med navnet på dens akropolis, Larissa. Etiologisk stammer det fra en mytologisk grunnlegger Argos, sønn av Zeus og Niobe.
En neolitisk bosetning lå nær den sentrale helligdommen i Argolis. Helligdommen var dedisert «argiviske Hera». Hovedfestivalen i tempelet var Hekatombaia, en av de viktigstene markeringene i selve Argos. Walter Burkert (Homo necans, s. 185) forbandt festivalen med myter til Hermes sitt drap av Argos Panoptes. Der har vært spekulasjoner om at Hermes sitt epitet argeifontes som ble forstått som «argusdreperen» veldig tidlig, faktisk er forbundet med adjektivet argós, «skimrende» eller «rask», fra en rot arg- (urindoeuropeisk språk: *arǵ-, dermed også argyros, «sølv») med en betydning «skinnende klart» eller lignende, og bare sekundært forbundet med stedsnavnet eller den mytologiske Argus.
Argos var en betydelig festning i mykensk tid, og ble sammen med nabobyene Mykene og Tiryns veldig tidlige bosetninger på grunn av deres posisjoner i midten av den fruktbare sletten til Argolis.
På Homers tid tilhørte den en av tilhengerne til Agamemnon og gav sitt navn til de omkringliggende distriktene, argolidiske, som romerne kjente som Argeia. Historien til Argos var knyttet helt til Spartas etter det 6. århundre f.Kr.
På grunn av at byen nektet å delta i perserkrigene, ble Argos skydd av nesten alle de andre bystatene. Argos forble nøytral eller den ineffektive allierte til Athen i det 5. århundrets kamp mellom Sparta og Athen.


== Middelalderen ==
I det 12. århundre ble en borg bygget på høyden Larissa, stedet for den antikke akropolisen, kalt Kastro Larissa. Argos falt til korsfarere, så til venetianere og ble tatt av osmanene i 1463. Morosini erobret den for Venezia i 1686, men den ble gjenerobret av osmanene i 1716. Den ble del av kongedømmet Hellas etter den greske uavhengighetskrigen.


== Dagens Argos ==

Byen Argos er senteret for provinsen med samme navn, ett av de tre underområdene av prefekturet Argolida. Ifølge den greske folketellingen fra 2001 har byen en befolkning på 27 550. Den er den største byen i prefekturet, ett av de få prefekturene i Hellas hvor den største byen har større befolkning enn prefekturhovedstaden.Betydelige deler av byen er bevart og er populære turistattraksjoner, men det er landbruk som er den primære økonomiske aktiviteten i området, der sitrusfrukt er den viktigste avlingen. Oliven er også populære her.


== Eksterne lenker ==
(en) Argos, Peloponnese – kategori av bilder, video eller lyd på Commons