jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Misjonærene av den Hellige Familie

Misjonærene av den Hellige Familie (latin Congregatio Missionariorum a Sancta Familia, forkortes M.S.F.) er en katolsk kongregasjon. Den ble grunnlagt i 1895 av pater Jean Berthier fra La Salette i nærheten av Grenoble. Den har i 2004 omkring 950 medlemmer.
Kongregasjonen kom første gang til Norge i 1931, og har siden regelmessig stilt prester til disposisjon for tjeneste i Tromsø katolske stift. Det var i 2004 seks prester og en biskop (Gerhard Ludwig Goebel, død 2006) tilknyttet M.S.F. i Norge.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside (tysk)
M.S.F. i Norge
Epigram

Et epigram er et kort, fyndig og ofte satirisk dikt som ofte gir uttrykk for en tanke eller beskriver en person. Ordet kommer fra gresk der epigramma betyr «innskrift» eller «påskrift». 


== Historie og eksempler ==
I antikken besto epigrammet av ett heksameter og ett pentameter. Det ble ofte brukt i gravskrifter, men også i andre sammenhenger. Epigrammet kan ses som den eldste skriftlige litterære sjangeren, i og med at det verken var ment å synges eller resiteres.
I nyere tid bestod epigrammet gjerne av en kuplett (to verslinjer) og en kvartett (fire verslinjer). Epigrammet kunne også forfattes som en prosatekst av tilsvarende lengde.
I norsk litteratur er Ludvig Holberg (1684–1754) og Johan Herman Wessel (1742–1785) særlig kjent for epigrammer. Holberg skrev sine epigrammer på latin.

Johan Herman Wessel: Digterens Gravskrift over sig selv
Ludvig Holberg


== Se også ==
Epigraf
Epitaf
Motto
Aforisme


== Eksterne lenker ==
Søk på ordet «epigram» i norske ordbøker: Søk etter epigram i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
Epistel

Epistel (av gresk epistolē,  «brev») er et uttrykk som brukes om brevene i Det nye testamentet i Bibelen. Det er også vanlig generelt å omtale skrivelser fra antikken til en eller flere personer som epistler.
Som litterær sjanger betegner uttrykket en prosatekst skrevet til en mottaker, reell eller fiktiv. Teksten kan gjerne være personlig, kåserende i stilen. Tidligere ble ordet også brukt om dikt skrevet i brevform, for eksempel Horats, Ovid. 
Ordet er også kjent fra Carl Michael Bellmanns diktsyklus Fredmans epistlar som opprinnelig var tenkt som en parodi på Paulus' brev i Det nye testamentet.


== Litteratur ==
Litterært begrepGustave Vapereau: Dictionnaire universel des littératures, Paris, Hachette, 1876, s. 715-6ReligionRégis Burnet: Épîtres et Lettres  s2 Ie IIe, CERF, 2003
Essay

Et essay er en tekst som stiller spørsmål ved kjente forestillinger eller aktuelle saker. Ordet essay kommer fra det franske «essai» (forsøk) eller «essayer» (forsøke). Sjangeren fikk sitt navn fra Les Essais, en bok som den franske forfatteren Michel de Montaigne gav ut i 1580. Essay-sjangeren i fransk og norsk tradisjon skiller seg fra det engelske essayet (som ligner mer på en norsk skoleartikkel). Det norske essayet prøver ut en original tanke eller en spesiell synsvinkel på en sak, men behandler temaet saklig. I motsetning til artikkelen trenger imidlertid ikke essayet å se saken fra så mange sider, men man kan velge å forsvare en subjektiv mening ensidig. Som regel er norske essay underholdende og utfordrende i stilen, selv om setningene er fullstendige. Mens kåseriet gjerne er muntlig i formen og ironiserende i innholdet, er essayet skriftlig i formen og mer direkte filosoferende i innholdet. Derfor har det norske essayet mer til felles med avisenes kronikker, enn de humoristiske radiokåseriene.

Essayet er en metasjanger. Det handler om å stoppe opp og vurdere hva du holder på med. Dersom jeg skriver en avhandling om et emne, så kunne jeg plutselig stoppe midt ute i avhandlingen og si: Men stopp lite grann nå, det har vært et forferdelig vær i dag, og jeg lurer på om jeg skal skrive videre. Idet jeg skriver slik, blir jeg essayist. Da har jeg fått vist at jeg selv er til stede i teksten, og slik sett nærmer essayet seg lyrikken og fortellingen. Essayet er den viktigste litteraturformen i vårt samfunn. Det er den jeg tror mest på. Essayet er den sakprosaformen som tør å innrømme at den er kunstig. Den er altså kunstprosa.


== Forskjellige typer ==


=== Personlig essay ===
Det personlige essayet skrives i jeg-form og bygger ofte på personlige erfaringer og refleksjoner. Essayet er heller ikke ensidig argumenterende eller misjonerende. Ofte er det vanskelig å se hva essayisten ‘egentlig’ mener. I essaysjangeren er det akseptert med ‘sidesprang’ fra hovedemnet, i form av innfall og digresjoner. I motsetning til kåseriet er essayet som regel ikke humoristisk, men det kan inneholde et snev av ironi, og det skal jevnt over være saklig, fordi essayet er en sakprosatekst. En kan kanskje si det slik at mens kåseriet har som mål å underholde og more, har essayet mer som formål å vekke til ettertanke.


=== Saksessay ===
Forfatteren av saksessayet setter selve saken i sentrum, mens forfatteren selv trer mer i bakgrunnen. Saksessay kalles også formelt essay eller vitenskapelig essay. Det saklige essayet har mye til felles med en skoleartikkel (leksikonartikkel), selv om det ikke her er et krav om objektivitet.


== Litteratur ==
Tor Eystein Øverås (red.) Hva er et essay?, Gyldendal 2014 ISBN 9788205475632


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informalt essay (personlig essay); fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Formalt essay; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
IE

IE har flere betydninger.
Forkortelse for:

Internasjonal enhet, gjerne forkortet som IE i Norge og IU internasjonalt
Internet Explorer
Kilbotn

Kilbotn er ei bygd i Harstad kommune. Den ligger sør for sentrum langs Tjeldsundet, nord for Nordvik og sør for Breivika.
Bygda er særlig kjent for senkingen 4. mai 1945 av depot- og hotellskipet MS «Black Watch», som ble brukt av tyskerne under andre verdenskrig.
Fotball og skiklubben Kilkam, også kjent som Kilkameratene, har tilhold innerst inn i botn. Denne klubben ble opprettet i 1938.


== Eksterne lenker ==
https://web.archive.org/web/20070928040727/http://www.kilbotn.com/
Det kongelige råd (Storbritannia)

Det kongelige råd (offisielt His Majesty's Most Honourable Privy Council) er et rådgivende organ (geheimeråd) for den britiske monarken. Rådet var tidligere en mektig institusjon, men har nå overveiende seremonielle oppgaver. Det meste av rådets myndighet ligger nå i en av komiteene, Det britiske kabinettet. Rådet innehar også juridisk myndighet, delegert til Juridisk komité.


== Judisiell komité ==

Den judisielle komité ved Det kongelige råd er en av de øverste domstolene i Storbritannia, ved siden av Overhuset. Den fungerer også som høyeste domstol for britiske oversjøiske territorier og kronbesittelser, samt enkelte medlemsstater i Samveldet. Kjæremål til komiteen adresseres til Dronningen i Råd (His Majesty in Council), som så remitterer saken til Juridisk komité for «anbefaling». I republikker rettes kjæremålet direkte til komiteen. Tidligere ga komiteen enkeltanbefalinger, men siden 1960-tallet har det blitt åpnet for dissenterende uttalelser.


== Se også ==
Det kongelige råd for Canada


== Eksterne lenker ==
Nettside
Privy Council Office
Monarkiet og Det kongelige råd
Legevendelrot

Legevendelrot (Valeriana officinalis) er en plante i kaprifolfamilien. Den kan bli 50–150 cm høy. De små rosa blomstene sitter i kroner, bladene er finnete og sitter parvis, og rotstokken er sterkt forgrenet. 
Planten vokser i tempererte områder i Europa og Asia. Den foretrekker fuktig mark, og vokser så høyt som 2000 moh. Den er ikke vanlig i Norge, men finnes på Østlandet og i Hordaland.


== Egenskaper ==
Legevendelrot er kjent for sin beroligende og søvnfremmende effekt. Den beroligende virkningen har vært kjent siden oldtiden. Da ble urten kalt «phou», noe som sannsynligvis skyldes den ubehagelige lukten legevendelroten gir fra seg. «Phou» eller «fy» er det folk uvilkårlig sier når de lukter på tørket legevendelrot. Ifølge folketroen kunne urten vende alt vondt til godt, og den svenske botanikeren og legen Linné kalte den derfor «wenderot».
Husdyr, spesielt katter blir ivrige når de kjenner lukten av  Valeriana. De kan bite og sutte på fingrene etter man har inntatt tabletter eller deler av roten.


== Bruk av planten ==
Det er rotstokken som brukes i naturmedisinen. Roten tørkes grundig ved en temperatur på max 40 grader og blir deretter malt. Smaken er søtlig og litt bitter. 
Den inneholder to aktive stoffer. Det ene er en eterisk olje som bl.a. inneholder vendelsyre. Det andre består av fettbundne valepotriater, eddiksyre og andre syrer. Begge oljene virker beroligende.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) legevendelrot i Encyclopedia of Life 
(en) legevendelrot i Global Biodiversity Information Facility 
(no) legevendelrot hos Artsdatabanken 
(sv) legevendelrot hos Dyntaxa 
(en) legevendelrot hos ITIS 
(en) legevendelrot hos NCBI 
(en) legevendelrot hos The International Plant Names Index 
(en) legevendelrot hos Tropicos 
(en) Kategori:Valeriana officinalis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Valeriana officinalis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Valeriana officinalis – detaljert informasjon på Wikispecies
Basilikum

Basilikum er ettårige planter med hvite eller svakt rosalilla blomster som dufter nektar. Betegnelsen basilikum blir brukt både om slekten Ocimum og om den mest kjente arten Ocimum basilicum.


== Sorter ==
Kanel-, anis-, krydder-, kamfer- og kryddernellik-basilikum.
Thaibasilikum er en kultivar tilhørende Ocimum basilicum.
Sitronbasilikum er en kultivar tilhørende Ocimum americanum.
Malintorvbasilikum er en kultivar tilhørende Ocimum basilicum.
Sarahlilbasilikum er en kultivar tilhørende Sluticum basilicum
Greek column basil og Thai lemon basil er kultivarer tilhørende Ocimum  x citriodorum.
Helligbasilikum hører ikke til de nevnte kultivarene. 
Alle disse selges også som frø i Norge.


== Bruk ==
Basilikum brukes i en rekke ulike matretter, og er blant annet en hovedingrediens i pesto. 
Planten virker beroligende, løser opp spenninger og fremmer fordøyelsen. Tidligere ble basilikum ofte brukt mot hysteri.


=== Historie ===
Fra arkeologiske undersøkelser i Egypt vet man at basilikum ble brukt ved balsamering sammen med mange andre sterkt duftende krydder- og medisinplanter, balsameringsurter.


== Galleri ==

		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) basilikum i Encyclopedia of Life 
(en) basilikum i Global Biodiversity Information Facility 
(no) basilikum hos Artsdatabanken 
(sv) basilikum hos Dyntaxa 
(en) basilikum hos ITIS 
(en) basilikum hos NCBI 
(en) basilikum hos The International Plant Names Index 
(en) basilikum hos Tropicos 
(en) Kategori:Ocimum basilicum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ocimum basilicum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ocimum basilicum – detaljert informasjon på Wikispecies
Sverre Brandt

Sverre Brandt (født 3. mars 1880 i Trondhjem, død 16. juli 1962 på Lillehammer) var en norsk dramatiker og teatermann. 
Etter at han i 1899 hadde tatt artium ved Trondhjems Kathedralskole studerte han ved Det Kgl. Frederiks Universitet i Christiania og tok juridisk embedseksamen. Som student skrev han studentkomedien Grambamboli og fikk den oppført. I 1908 startet han en sakførerforretning i Trondhjem.
Hans store interesse var teateret, og han var med på å få opprettet Trondhjems Nationale Scene i 1911. Han var forretningsfører for dette teateret til han i 1921 fikk tilbud om stillingen som økonomidirektør ved Nationaltheatret i Christiania, hvor han ble til 1948, da han gikk av med pensjon. Brandt skrev der Reisen til Julestjernen (1924), som oppføres med ganske jevne mellomrom på Nationaltheatret. Stykket har også vært vist i utlandet. Historien ble filmet i 1976. Denne filmens innhold er på flere steder svært forskjellig fra det opprinnelige manus. Det er også brukt annen musikk, ikke den originale komponert av Johan Halvorsen.
En ny versjon ble laget i 2012, som ligger nærmere originalen.
Sverre Brandt var også virksom som foredragsholder med motiver fra teateret og fra reiser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Sverre Brandt hos Nationaltheatret 
(no) Sverre Brandt hos Sceneweb
Knut Risan

Knut Risan (født 19. februar 1930 i Nidaros, død 1. februar 2011) var en norsk skuespiller.
Han debuterte på Nationaltheatret i 1956 som «Kasper» i Folk og røvere i Kardemomme by og spilte i 147 roller der fram til han ble pensjonert i 1998. Blant hans viktigste roller var tittelrollen i Tartuffe, «Nils Lykke» i Fru Inger til Østeraad, «Rørlund» i Samfundets støtter og «Wangel» i Fruen fra havet. Avskjedsforestillingen var Anton Tsjekhovs Måken. Risan hadde også gjesteopptredener ved Den Norske Opera, Den Nationale Scene og Riksteatret. Han hadde fortellerstemmen i filmen Tre nøtter til Askepott. 
Han hadde flere roller i Fjernsynsteatret, blant annet som Torvald Helmer i Et dukkehjem, med Lise Fjeldstad som motspiller i rollen som Nora. Han spilte også Edmond Dantès i dramatiseringen av Greven av Monte Cristo tidlig på 1960-tallet.
Innenfor musikkteateret spilte han blant annet i Flaggermusen, Den glade enke og Tolvskillingsoperaen. Han hadde dessuten flere filmroller, blant annet som kongen i Reisen til Julestjernen. Han spilte «Blomsterhandler Rosengren» i barne-TV-serien Jul i Skomakergata. Han var også den norske fortelleren i Tre nøtter til Askepott. Risan jobbet i tillegg i flere år som stemme over programreklamer på TV 2. Med sin karakteristiske mørke stemme sto han for setningen «-Du tror det ikke før du får se det» i forbindelse med TV-serien The X-Files.Risan leste også inn en rekke lydbøker.
Risan mottok Per Aabels ærespris i 1993.
Risan var gift med skuespillerinnen Astrid Folstad. Sammen fikk de to barn.


== Filmografi ==
2003 Nasse Nøff (orig. Piglet's Big Movie) ... Ugla (norsk stemme)
2001 Forviklinger på gården i to deler ... forteller
2000 Tigergutt (orig. The Tigger Movie) ... Ugla (norsk stemme)
1999 En annerledes jul ... forteller
1998 Mulan
1998 Skraphandlerne kommer tilbake ... forteller
1997 Den lille traktoren Gråtass ... forteller
1993 Tommelise (orig. Thumbelina)
1991 Sirre Strikk og Padde Ball på nye eventyr (orig. Kalle Stropp och Grodan Boll på svindlande äventyr)
1989 Den lille havfruen (orig. The Little Mermaid) ... Kong Triton (norsk stemme)
1988 Lille søster kanin + Sirre Strikk og Padde Ball (orig. Lilla syster kanin + Kalle Stropp och Grodan Boll)
1986 Mesterdetektiven Basil Mus (orig. The Great Mouse Detective) ... Basil Mus (norsk stemme)
1981 To gode venner – Todd & Copper (orig. The Fox and the Hound)
1979 Jul i Skomakergata ... Blomsterhandler Rosengren
1976 Reisen til Julestjernen ... Kongen
1973 Tre nøtter til Askepott ... forteller (voiceover)
1973 Robin Hood ... Robin Hood (norsk stemme)
1973 Et dukkehjem (TV) ... Torvald Helmer
1961 Sønner av Norge
1960 Venner ... Journalist i butikken
1937 Snehvit og de syv dvergene (orig. Snow White and the Seven Dwarfs) ... Lystig (norsk stemme)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Knut Risan på Internet Movie Database 
(no) Knut Risan hos Nationaltheatret 
(no) Knut Risan hos Sceneweb 
(sv) Knut Risan i Svensk Filmdatabas 
(en) Knut Risan hos The Movie Database 
(en) Knut Risan hos Behind The Voice Actors 
Om Knut Risan, fra filmfront.no
AftenpostenTV intervju med Knut Risan
Arne Ekeland

Arne Ekeland (født 14. august 1908 på Bøn i Eidsvoll, død 28. februar 1994) var en norsk billedkunstner.Han studerte en kort tid med Axel Revold, men var ellers stor sett selvlært. Han var en av dem som holdt på med alle kunstarter - bl.a. silketrykk, tusjlaveringer, akvarell, gouach og selvfølgelig oljemaleri - som han er mest kjent for. 
Han var en politisk maler, han var medlem av Norges Kommunistiske Parti, i mesteparten av sitt voksne liv. Mange av bildene hans var sterkt preget av hans politiske syn, anti-krig, humanisme, og skjønnheten han så rundt seg i naturen og familien sin. To gjennomgående tema er seksualitet og klassekamp.Hans monumentalmaleri «Frihetens søstre» (290 x 529 cm) henger i Stortingets trappehall.Ekeland mottok Statens kunstnerlønn fra 1958.
Hans atelier er åpent på Bøn i Eidsvoll. Ekelands maleri «I revolusjonens forgård» (1940) ble i 2008 gjengitt på et norsk frimerke, i serien Norsk kunst I.


== Referanser ==
Edgar Julius Jung

Edgar Julius Jung (født 6. mars 1894 i Ludwigshafen i Tyskland, død 30. juni 1934 i Oranienburg) var en tysk konservativ politiker og jurist. Han ble regnet som en av de fremste representantene for den såkalte konservative revolusjonære bevegelsen, som stod i opposisjon til Weimarrepublikken og dens liberale parlamentariske system. Han kom også i opposisjon til nazistene og ble av den grunn drept under De lange knivers natt. Jung deltok også i første verdenskrig.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Jung vokste opp i et borgerlig hjem. Hans far Wilhelm Jakob Jung var først folkeskolelærer og deretter studieprofessor ved et lyceum for jenter. Edgar gikk på folkeskolen i Ludwigshafen, og deretter i samme by på et humanistisk gymnasium og tok abitur i 1913. I 1913 begynte han på studier i rettsvitenskap ved universitetet i Lausanne.
Da første verdenskrig brøt ut meldte Jung seg frivillig til 3. Königlich Bayerisches Chevaulegers-Regiment Herzog Karl Theodor, og oppnådde graden løytnant. Han deltok blant annet i slaget ved Verdun. Han gikk han over til feltartilleriet, ble løytnant i reserven, og så i 1918 kampflyver ved Diedenhofen.
Etter krigen ble han medlem av frikorpset Epp og var med på å slå ned Münchner Räterepublik våren 1919.


=== Sivil karriere ===
Etter krigen fortsatte han sine juridiske studier i Heidelberg og Würzburg, og etter statseksamen ble han i 1920 promovert til dr.jur. i Würzburg i 1920. I 1922 avla han assessoreksamen og ble så advokat i Zweibrücken i Albert Zapf' kanselli. I desember samme år giftet han seg.
I 1925 åpnet han en advokatpraksis i München og dempet sin politiske aktivisme noe.Som Carl Schmitt mente Jung, etter at han ble vitne til den ustabile Weimarrepublikken, at den liberale parlamentarismen kom til å bryte sammen og bli erstattet med et kommunistisk eller fascistisk/nazistisk regime. I 1923 hadde Tyskland allerede opplevet flere kuppforsøk, et kommunistisk i Bayern (den bayerske sovjetrepublikken) og i Berlin, og et nazistisk (ølkjellerkuppet i München).
Jung var på 1930-tallet taleskriver for rikskansler Franz von Papen (Det katolske sentrumspartiet), men ble drept av nazistene i 1934 under de lange knivers natt. Han ble arrestert 23. juni, fordi han hadde forfattet rikskanslerens såkalte «Marburg-tale», som tydelig formulerte den konservative kritikken mot nasjonalsosialistene, og særlig tok avstand fra raselæren. Den 30. juni ble han skutt i fengsel i Oranienburg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi med tidslinje (tysk)
Folkesuverenitetsprinsippet

Folkesuverenitetsprinsippet (folkesuverenitet) er en politisk læresetning som går ut på at all legitim statsmakt stammer fra folket selv. Begrepet står i motsetning til prinsippet om fyrstesuvereniteten.Dette formuleres første gang i en uttalelse fra det engelske parlamentet sommeren 1649, etter oppgjøret med kong Karl I av England. Det ble med uttalelsen i første omgang, men prinsippet ble effektuert som parlamentarisk prinsipp i England fra 1689. John Locke omtalte dette prinsippet generelt i Two Treatises of Government (1689). Senere formuleres prinsippet endelig hos Jean-Jacques Rousseau i hans verk Contrat Social (1762), på norsk Samfunnspakten. Her fastsettes folket selv som suverent: 

«Suvereniteten, som bare er en utøvelse av samviljen, kan aldri avhendes, og når suverenen helt og holdent er en kollektiv skapning, kan han bare representeres ved seg selv. I samme stund det kommer en tyrann, eksisterer ikke suverenen mer, og den politiske enheten er ødelagt»I Norges Grunnlov finnes referansen i paragraf 49: 

«Folket udøver den lovgivende magt ved Stortinget...»Folkesuverenitetsprinsippet opptrer som regel som et krav om at statsstyret skal utgå fra en folkevalgt forsamling, eller gjennom direkte folkeavstemninger.
Folkesuverenitetsprinsippet er knyttet til liberalismens fremvekst på 1700- og 1800-tallet, og ble brukt som et våpen i borgerskapets kamp mot kongemakt og adelsprivilegier. Først ute var England under parlamentskrigen fra 1642 til 1649. Derifra kan vi følge tanken fram til utviklingen i forkant av den franske revolusjon, og den amerikanske uavhengighetserklæringen – i neste omgang fikk dette avgjørende betydning for Norges stilling i 1814. 
Folkesuverenitetsprinsippet hadde stor tilslutning innen politiske kretser i Norge i 1814. På det såkalte stormannsmøtet på Eidsvoll i februar 1814 ble det brukt som begrunnelse for å avvise Christian Frederiks planer om å gjøre seg til konge i Norge i kraft av arveretten. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Hobson, Rolf, Europeisk politisk historie 1750–1950, Cappelen Damm Akademisk, 2015, ISBN 978-82-02-24316-6
Vinter-OL 1964

Vinter-OL 1964 var de 9. olympiske vinterleker og ble arrangert fra 29. januar til 9. februar 1964 i Innsbruck i Østerrike.
Varmt vær med fønvind forårsaket problemer for arrangørene da snøen smeltet og skisporene forsvant. Den østerrikske hæren bidro med å legge ut 20 000 m³ snø i skiløypene. Dette var også de første vinterlekene der datamaskiner ble benyttet, blant annet til elektronisk tidtaking.36 nasjoner deltok i lekene. «OL-dronning» ble Lidija Skoblikova, Sovjetunionen, med fire gull på skøytebanen. Sovjetunionen ble lekenes klart beste nasjon med hele elleve gullmedaljer. Norge vant tre gullmedaljer ved Tormod Knutsen i kombinert, Toralf Engan i hopprennet i stor bakke, mens Knut Johannesen vant 5000 meter i hurtigløp på skøyter.


== Valg av vertsby ==
Innsbruck ble valgt ved avstemning under den internasjonale olympiske komités 56. sesjon i München i Tyskland 25. mai 1959.


== Resultater ==


== Medaljestatistikk ==
1 Det tyske laget bestod av utøvere både fra Vest-Tyskland og Øst-Tyskland.


== Deltakelse ==


=== Deltakerland ===


== Program ==


== Se også ==
Liste over mestvinnende vinterolympiere
Liste over norske mestvinnende vinterolympiere
Liste over personer som har tent den olympiske ild


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jorsett, Per; Gulbrandsen, Roy; Hoff, Truls, red. (1964). «De IX Olympiske Vinterleker Innsbruck 1964». Olympia 1964: Innsbruck, Tokyo. Oslo: Gyldendal. s. 5–50. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link) [Tilgang for norske IP-adresser / Digital utgave på bokhylla.no ved Nasjonalbiblioteket.]


== Kilder ==
(en) IOKs side om Vinter-OL 1964
Jorsett, Per (1920-) (1996). «Innsbruck 1964. De 9. olympiske vinterleker 1964». 100 år med olympiske leker: Norges olympiske komités offisielle jubileumsbok. Oslo: Hjemmets bokforl. s. 114–117. ISBN 8259016818.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digital utgave på bokhylla.no ved Nasjonalbiblioteket.]


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) 1964 Winter Olympics – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 1964 Innsbruck Winter Games Arkivert 28. januar 2010 hos Wayback Machine. på sports-reference.com