Otto Dix

Otto Dix (født 2. desember 1891, død 25. juli 1969) var en tysk maler og grafiker. Han er mest kjent for sine brutalt ærlige framstillinger av krigens gru, og den borgerlige dekadensen i mellomkrigstidens Weimarrepublikk. Han regnes for en av de viktigere skikkelsene innen Den nye sakligheten (Die neue Sachlichkeit).


== Bakgrunn ==
Otto Dix ble født i Untermhaus, som nå er en forstad til Gera i Tyskland. Han var eldste sønn av en smelteverksverksarbeider, med en mor som hadde skrevet poesi i sin ungdom og en fetter som var maler. Han kom inn på kunst- og kunsthåndverkskolen i Dresden i 1910.
Ved utbruddet av den første verdenskrig, meldte han seg frivillig, og ble artilleribefal, med kommando over en maskingeværtropp på Vestfronten. Han deltok i slaget ved Somme, og ble alvorlig såret flere ganger. Han ble forflyttet til Østfronten i 1917, og var der til fronten ble nedlagt. Ved avslutningen av krigen ble han tildelt Jernkorset av annen grad. 
Dix ble sterkt berørt av synsinntrykkene han fikk i krigen, og beskrev et gjentakende mareritt der han kravlet gjennom ødelagte hus. Krigsminnene ble til kunstneriske arbeider i flere verker, men kanskje sterkest i mappen med 50 etsinger som han bare kalte «Krig» som kom i 1924.
Mot slutten av 1918 kom han tilbake til Gera, men bare kort. Han begynte på Hochschule für Bildende Künste Dresden (Høyskole for billedkunst i Dresden) året etterpå. Medlem av Dresden-secession mens han var ekspresjonistisk inspirert. Etter å ha møtt George Grosz, som var Dadatilhenger, begynte han å legge collage-elementer inn i arbeidene sine. Disse ble stilt ut i den første Dada-utstillingen i Berlin. Parallelt stilte han arbeider på den tyske ekspresjonistutstillingen i Darmstadt.


== Virke ==
Etterhvert utviklet han en teknikk med å lasere oljefarger over en temperaundermaling. Enkelte av bildene ble omstridt, men han solgte en del. Han deltok i Neue Sachlichkeit utstillingen i Mannheim i 1925, sammen med blant andre: George Grosz, Max Beckmann, Heinrich Maria Davringhausen, Karl Hubbuch, Rudolf Schlichter og Georg Scholz. Både han og Grosz var kritiske til det tyske samfunnet, og malte mange scener med livets baksider, som prostitusjon, tiggende krigsinvalider, slitne eldre og døden. Slik sett skildret han mye av det samme som man finner i Erich Maria Remarques antikrigsroman Intet nytt fra Vestfronten.
Han fikk et professorat i kunst ved Dresden-akademiet i 1927, men ble erklært entartet og fratatt stillingen etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen. Hans bilder Skyttergraven og Krigskrøplinger ble stilt ut til skrekk og advarsel og senere brent. I alt 132 verker er registrert som beslaglagt. Arbeider av Dix ble stilt ut på Entartete Kunst-utstillingen laget av nazistene for å latterliggjøre kunst de ikke likte. Etter en tid i eksil, ble han presset inn i den offisielle nasjonalsosialistiske kunstorganisasjonen, men fikk kun lov å male landskapsbilder. Han malte likevel ett og annet allegorisk bilde, med kritikk av den nye tids idealer. Han ble arrestert, anklaget for komplott mot Hitler i 1939, men senere løslatt. 
Mot slutten av krigen ble han satt inn i Volkssturm, og sendt til Frankrike, hvor han ble tatt til fange av franskmennene og løslatt 1946. Han kom seg etterhvert tilbake til Dresden, som var en sterkt utbombet by, hvor han for det meste laget religiøse allegorier og fortsatte med bilder av krigens lidelser.
Blant hans mest kjente bilder, finnes triptyket Metropolis (1928) og Porträt die Journalistin Sylvia von Harden (1926).


== Verker ==
(Siden bildene stort sett befinner seg i tyske samlinger, er titlene ikke oversatt.)1914 – „Selbstbildnis als Soldat“ Kunstmuseum Stuttgart
1914 – „Selbstbildnis mit Artillerie-Helm“ Baksiden av "Selbstbildnis als Soldat Kunstmuseum Stuttgart
1915 – „Selbstbildnis als Mars“ Städtische Kunstsammlung Freital
1920 – "Streichholzhändler I" Staatsgalerie Stuttgart
1921 – „Bildnis der Eltern“, Kunstmuseum Basel
1922 – „An die Schönheit“ Von der Heydt-Museum, Wuppertal
1923 – „Bildnis Karl Krall“, Von der Heydt-Museum, Wuppertal
1923 – „Bildnis Frau Martha Dix I“, Kunstmuseum Stuttgart
1924 – „Der Krieg“, Zyklus aus fünfzig Radierungen
1924 – "Die Eltern des Künstlers II" Sprengel Museum, Hannover
1925 – „Bildnis der Tänzerin Anita Berber“, Kunstmuseum Stuttgart
1926 – „Schützengraben“, verschollen (destruert)
1926 – „Porträt der Journalistin Sylvia von Harden“, Musée National d'Art Moderne, Paris
1926 – „Der Kunsthändler Alfred Flechtheim“, blandingsteknikk på tre, 120 x 80 cm, Neue Nationalgalerie, Berlin
1926 –  "Der Streichholzhändler II", Kunsthalle Mannheim
1928 –  Triptychon „Großstadt“, Kunstmuseum Stuttgart
1932 –  Triptychon „Der Krieg“, Galerie Neue Meister, Dresden
1933 – „Die sieben Todsünden“, Staatliche Kunsthalle Karlsruhe
1933 – „Die Tänzerin Tamara Danischewski“, Kunstmuseum Stuttgart
1934 – "Der Triumph des Todes", Kunstmuseum Stuttgart
1935 – „Waldrand mit Buche“, Galerie Michael Haas Berlin
1936 – „Flandern“, Neue Nationalgalerie, Berlin
1939 – „Der heilige Christophorus“, Otto-Dix-Haus Gera
1947 – "Selbst als Kriegsgefangener" , Kunstmuseum Stuttgart
1962 – "Grosse Kreuzaufrichtung" Stadtkirche Sankt Johannes (Bad Saulgau)
Arbeider på papir – Staatliche Graphische Sammlung München Städtische Galerie Albstadt Kunstmuseum Stuttgart
Otto Dix døde i Singen, Tyskland, i 1969.


== Referanser ==

Karcher, Eva (1988). Otto Dix 1891-1969: His Life and Works. Köln: Benedikt Taschen.
Michalski, Sergiusz (1994). New Objectivity. Köln: Benedikt Taschen. ISBN 3-8228-9650-0
Schmied, Wieland (1978). Neue Sachlichkeit and German Realism of the Twenties. London: Arts Council of Great Britain. ISBN 0-7287-0184-7


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Otto Dix – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Otto-Dix-House (fødestedet) in Gera
Otto Dix in Dresden
Ten Dreams Galleries
Small gallery of works at mess.net