jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
John Fallon

John Fallon (født 16. august 1940 i Blantyre utenfor Glasgow) er en skotsk fotballspiller som er kjent for sin karriere i Celtic FC. Fallon var målmann og signerte for Celtic som 18-åring høsten 1958 og debuterte i 1-1-kampen mot Clyde FC 26.september 1958. De to første sesongene vekslet han med å stå i mål med Frank Haffey, men i de to neste var Fallon stort sett forvist til innbytterbenken. Men fra høsten 1964 var Fallon førstevalget.
Fallon ble i Celtic fram til våren 1972. Etter det hadde han et kort opphold i Motherwell FC og et annet i Morton FC, før han la opp samme høst.
Fallon var kjent som en ekte Celtic-supporter. Både hans familiebakgrunn, men også under sin opptreden på kampene. Da han opplevde et Old Firm-tap i mars 1964, fikk han en advarsel av politiet etter kampen for måten han fra keeperplass hadde agitert med Celtic-supporterne.
I sine 13 sesonger i Celtic spilte han 184 kamper og holdt nullen i 61 av dem, en tredjedel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Fallon – UEFA 
(en) John Fallon – Transfermarkt
Faro lufthavn

Faro lufthavn (portugisisk: Aeroporto Internacional de Faro) (IATA: FAO, ICAO: LPFR) ligger ca. 7 km vest for Faro, Portugal. Flyplassen bli primært brukt av turister på ferie i Algarve, men har også stor betydning for næringslivet Sørvest på Den iberiske halvøy. Flyplassen er også en av Europas største lavprisflyplasser.


== Ruter og selskaper ==


=== Ruteselskaper ===
Aer Lingus (Dublin, Cork)
Aigle Azur (Paris Charles de Gaulle)
Austrian Airlines (Wien)
bmibaby (Birmingham, Cardiff, Nottingham/East Midlands)
British Airways
flys av GB Airways (London-Gatwick, London-Heathrow)
Brussels Airlines (Brussel)
easyJet (Belfast, Bristol, Nottingham/East Midlands, Liverpool, London-Gatwick, London-Luton, London-Stansted, Newcastle)
Finnair (Helsingfors)
Flybe (Birmingham, Exeter, Norwich, Southampton)
Flyglobespan (Aberdeen, Durham Tees Valley, Edinburgh, Glasgow)
Germanwings (Köln/Bonn, Dortmund, Stuttgart)
Helvetic Airways (Zürich)
Iberia (Madrid)
Jetairfly (Brussel)
Jet2.com (Blackpool, Leeds/Bradford, Manchester)
Lufthansa (Frankfurt)
Luxair (Luxembourg)
Norwegian Air Shuttle (Oslo)
Ryanair (Brussel-Charleroi, Frankfurt Hahn, Dublin, Girona, Madrid, Shannon, Oslo)
SATA International (Toronto-Pearson)
Sterling Airlines (København, Oslo, Stockholm-Arlanda)
TAP Portugal (Dublin, Amsterdam, Lisboa, London-Heathrow, Paris-Orly)
Thomsonfly (Bournemouth, London Gatwick, Cardiff, Coventry, Doncaster/Sheffield, Manchester)
transavia.com (Amsterdam, Eindhoven, Rotterdam)
TUIfly (Düsseldorf, Frankfurt, Hamburg, Hannover, München, Stuttgart)


=== Charterfly ===
Air Transat (Toronto-Pearson)
Arkefly (Amsterdam)
Astraeus (Leeds/Bradford, Manchester, London-Gatwick)
CSA (Dublin)
Edelweiss (Zürich)
EuroAtlantic Airways (Bournemouth, Cork, Exeter, London-Stansted, Shannon, Southampton)
Europe Airpost (Paris-CDG, Brest, Deauville)
European Air Charter (Birmingham, Bournemouth, London-Gatwick, Manchester)
Excel Airways (Valencia, Humberside, London-Gatwick, Manchester, Newcastle)
Flightline (Dublin)
Icelandair (Reykjavík)
LTE (Glasgow-Prestwick, Manston, Warszawa)
Martinair (Amsterdam)
MyTravel Airways (Belfast, Birmingham, Cardiff, Dublin, Glasgow, London-Gatwick, Manchester, Newcastle)
Nordic Regional (Galway, Waterford, Dublin)
Novair (Stockholm-Arlanda)
SAS (Aarhus, København, Oslo, Stockholm-Arlanda)
Skyservice (Toronto-Pearson)
Swiss Airlines (Zürich)
TUIfly Nordic (Helsingfors, Oslo, Stockholm-Arlanda)
Thomas Cook Airlines (Birmingham, Bristol, Glasgow, London-Gatwick, Manchester, Newcastle, Nottingham/East Midlands)
Thomsonfly (Charter) (Birmingham, Liverpool, London-Gatwick, London-Luton, Manchester, Newcastle, Nottingham/East Midlands)
transavia.com (Amsterdam, Eindhoven, Enschede, Groningen, Maastricht, Rotterdam)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Faro Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Norvagisering

Norvagisering er en av tre måter man i Norge behandler importord. De to andre måtene er fornorsking eller å la dem være uten å gjøre noe med dem. Et importord som tilpasses norsk uttale eller skrivmåte kalles låneord, mens importord som beholder sin opprinnelige form kalles fremmedord.Norvagisering er å ta utgangspunkt i den importerte formen og tilpasse det norsk både fonetisk, som i uttale fra juice til «jus», og ortografisk, som i å skrive «jus» i stedet for «juice». Formålet med norvagisering er ikke å samsvare skrivemåte med tale. Dette er ikke mulig fordi norsk rettskriving er mer historisk enn lydrett og er derfor full av stumme bokstaver og andre forskjeller mellom tale og skrift. Derimot er hensikten ved å norvagisere å ha faste skriftregler i det norske skriftspråket med færrest mulig unntak.


== Historie ==
Første gang norske ord ble norvagisert og tilpasset norske former skjedde i 1862. Det var i stor grad Knud Knudsen som stod bak. I 1860 skrev han til departementet og bad om endringer i rettskrivingen. Argumentet hans var at hver lyd skal ha et tegn (bokstav), og at hvert tegn kun betyr en lyd. Departementet godkjente flere av forslagene og sendte i 1862 ut et skriv med nærmere beskrivelse av endringene. I dag har vi en tradisjon for å gi importerte ord en norsk skrivemåte.Språkrådet vedtok i 1996 norsk skrivemåte for mange importord. Gisle Andersen undersøkte disse 15 år etter og fant at 7,5 % av forekomstene i norske tekster brukte norvagisert form. Ordet fight («fait») var ikke norvagisert i det hele tatt, mens ord som champagne («sjampanje») og ketchup («ketsjup») var norvagisert i opp mot 36 % av tilfellene. Clinch («klinsj») og straight («streit») var norvagisert i minst 70 % av forekomstene.


== Regler ==
Det finnes i dag noen retningslinjer og regler for hvordan man skal norvagisere noen lyder og tegn:


=== Fra fransk ===
u  → «y» eller «v» (bureau  → «byrå»; qualificere  → «kvalifisere»)
eau  → «å» (bureau  → «byrå»)
stum e forsvinner (ceremonie  → «seremoni»)
eu  → «ø» eller «øy» (chauffeur  → «sjåfør»; neutral  → «nøytral»)
ph  → «f» (philosophe  → «filosof»)
nasal n  → «ng» (terrain  → «terreng»)
ge, ch og j  → «sj» (sergeant  → «sersjant»; chauffeur  → «sjåfør»; jaloux  → «sjalu»)
c, q, x og z → «s» og/eller «k» etter uttaleMer om dette er formulert av professor Helge Sandøy.


== Referanser ==
Esbjerg lufthavn

Esbjerg Airport (IATA: EBJ, ICAO: EKEB) ligger 9,2 km nordøst for Esbjerg, Danmark.


== Historie ==
Flyplassen ble innviet 4. april 1971. Det Danske Luftfartsselskab (DDL) – det senere SAS – startet samtidig med to daglige avganger til København. I 1979 overtok Mærsk Air (Nå Sterling Airlines) flyvningen på ruten, og i 1999 forsøkte Cimber Air seg, men de måtte innstille ruten allerede året etter. Der er i dag ingen innenriksflyvninger fra Esbjerg lufthavn, bl.a. som følge av Storebæltsforbindelsens åpning for hhv. tog og biler i 1997 og 1998 samt en ny lov om passasjeravgift. Til gjengjeld er det avganger til Stavanger med Danish Air Transport, bmi flyr til Aberdeen og Ryanair flyr til London.
Flyplassen er også base for helikopterflyvninger til oliefeltene i Nordsjøen.
Det har før ligget en annen flyplass i Esbjerg. Den lå i Kjersing, som i dag er en del av Esbjerg by. Den ble åpnet 18. juli 1937, hvor DDL startet sin første innenriksrute. Allerede i 1920–1922 hadde et annet selskap ruteflyvning til København ved å bruke stranden på Fanø som startbane.


== Ruter og selskaper ==


== Kilder ==
AIP Denmark: Esbjerg – EKEB
VFR Flight Guide Denmark: Esbjerg – EKEB


== Eksterne lenker ==
Esbjerg Lufthavn
Flyplassinformasjon om EKEB hos World Aero Data
Turfan (Turfan)

Turfan (تۇرپان Turpan, kinesisk: 吐魯番, pinyin: Tǔlǔfān) er en oase i Xinjiang i Folkerepublikken Kina. Den hadde en befolkning på 254 900 ved utgangen av 2003.
Turfan er en by på fylkesnivå i prefekturet Turfan. Den ligger ca. 150 km sørøst for Ürümqi, Xinjiangs hovedstad, i Turfansenkningen, bare 33 meter over havet.


== Historie ==
Turfan ble anlagt ved en stor oase og ble et viktig handelssted. Den lå på den nordlige ruta av handels- og karavaneveien mellom Kina og Vesten (den såkalte silkeveien), og var i sin tid nabo til kongedømmene Korla og Karashahr i sørvest og byen Qarakhoja (Gaochang) i sørøst.
Mange fragmenter av dokumenter knyttet til den iranske religionen manikeismen er blitt funnet i Turfan.


== Administrative enheter ==
Turfan består av to subdistrikter, to storkommuner og syv kommuner:

Subdistriktet Laochenglu 老城路街道
Subdistriktet Gaochenglu 高昌路街道
Storkommunen Qiquanhu 七泉湖镇
Storkommunen Daheyan 大河沿镇
Kommunen Yarhu (Ya'er) 亚尔乡
Kommunen Aydingkol (Aidinghu) 艾丁湖乡
Kommunen Putao 葡萄乡
Kommunen Qatekale (Qiatekalei) 恰特卡勒乡
Kommunen Erbao 二堡乡
Kommunen Sanbao 三堡乡 (med Astanagravene)
Kommunen Shengjin 胜金乡


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender på grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.


== Eksterne lenker ==
Turpan
Infoside
Nicholas Hawksmoor

Nicholas Hawksmoor (født sannsynligvis 1661 i East Drayton i  Nottinghamshire, død 25. mars 1736) var en engelsk arkitekt. 
Hawksmoor kom til London 1679 eller 1680 og ble assistent for Christopher Wren. Omkrimg 1684 ble han Wrens personlige sekretær, og arbeidet på en rekke av Wrens prosjekter i og omkring London, bl.a. St. Paul's Cathedral, flere av kirkene i City som var ødelagt av brannen 1666, Chelsea Hospital, Greenwich Hospital og Hampton Court Palace.  
Fra 1699 samarbeidet han med Sir John Vanbrugh, et samarbeid som ble en uvanlig kreativ kombinasjon av komplementære begavelser. Dette resulterte bl.a. i de store slottsanleggene Castle Howard (1699–21) og Blenheim Palace (1705–1725), som Vanbrugh vanligvis har fått æren for. Hawksmoors berømmelse som selvstendig arkitekt hviler først og fremst på de seks kirkene han tegnet i London etter oppdrag fra en kommisjon oppnevnt av Parlamentet 1711, St Alfege's Church, Greenwich (1712–16), St Anne's, Limehouse (1714–22), Christ Church, Spitalfields (1714–28) St George in the East, Wapping (1714–22), St George's Church, Bloomsbury (1716–30) og St Mary Woolnoth (1716–26). 
Han tegnet også i et "modernisert" gotisk formuttrykk, bl.a. flere bygninger for All Souls College, Oxford (1716–33), og vesttårnene på Westminster Abbey (1734–45).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Downes, Kerry: Nicholas Hawksmoor London (1969)
Pierre De la Ruffiniere du Prey: Hawksmoor's London Churches: Architecture and Theology. London/Chicago (2000)
Vaughan Hart: Nicholas Hawksmoor: Rebuilding Ancient Wonders (2002)
Taronga Zoo

Taronga Zoo er en stor dyrehage i Sydney i Australia som ble åpnet 7. oktober 1916. Den ligger ved bredden av Sydney Harbour i Mosman. 
I Taronga Zoo er det over 2 600 dyr og 340 forskjellige arter. Noen av de nyeste attraksjonene er blant annet fem asiatiske elefanter, og en stor "asiatisk villmark". 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Taronga Zoo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dan Peters

Dan Peters (født 18. august 1967) er en  amerikansk musiker best kjent som trommeslageren i Mudhoney. Han spilte også trommer på studioinnspillingen av Nirvana låten «Sliver».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dan Peters på Internet Movie Database 
(en) Dan Peters hos The Movie Database 
(en) Dan Peters på Discogs 
(en) Dan Peters på MusicBrainz 
(en) Dan Peters på Songkick 
(en) Dan Peters på AllMusic
Totto Johannessen

Sigurd «Totto» Johannessen (født 28. oktober 1929, død 13. juni 2003) var en norsk platedirektør.Han var en av drivkreftene i Oslo Jazz Circle på 50-tallet. I 1960 ansatte Egil Monn-Iversen ham som direktør i sitt eget plateselskap Nor-Disc. Han var direktør her og etterhvert i PolyGram i Norge fram til 1987, og var styreformann i PolyGram til 1999.
Han var en av initiativtakerne til opprettelsen av Spellemannprisen og mottok selv juryens hederspris under Spellemannprisen 1984.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Sigurd Johannessen (offiser)

Sigurd Halvorsen Johannessen (født 28. juli 1881, død 6. mai 1964) var en norsk sjøoffiser og embedsmann.
Johannessen gikk ut av Sjøkrigsskolen i 1902. Under første verdenskrig tjenestegjorde han i Nøytralitetsvernet, og senere ble han ekspedisjonssjef i Provianteringsdepartementet. Etter krigen ble han handelsråd for Øst-Europa.
Sigurd Johannessen var konstituert («kommissarisk») statsråd i Handels- og Industridepartementet i det okkuperte Norge 1940–1942, selv om han ikke var medlem av NS. Johannessen ble frifunnet i landssvikoppgjøret etter krigen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Bratli, Kjell Arne og Schau, Øivind (1995). Sjøoffiser og samfunnsbygger : Vernepliktige sjøoffiserers forening : 100-års jubileumsbok : 1895-1995. Vernepliktige sjøoffiserers forening. ISBN 82-91008-09-4


== Eksterne lenker ==
(en) Sigurd Johannessen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Sigurd Johannessen hos Norsk senter for forskningsdata
Contemporary Music from Norway

Contemporary Music from Norway var en serie med musikkalbum opprinnelig utgitt av Philips fra 60-tallet og etterhvert PolyGram. Serien bestod av musikkalbum med ny norsk musikk innen klassisk og samtidsmusikk. Plateserien vant Spellemannprisen 1980 i åpen klasse. I tillegg vant Knut Nystedt Spellemannprisen 1978 for sitt album i serien. Øvrige artister som har gitt ut album på serien er blant andre Grex Vocalis, Hege Tunaal og Arne Nordheim.
Serien endret i 1983 navn til Norwegian Composers.


== Referanser ==


== Kilder ==

(en) Contemporary Music from Norway på Discogs
Mandal Golfklubb

Mandal Golfklubb er en lokal golfklubb lokalisert i Mandal i Vest-Agder. 
Klubben ble stiftet 18. februar 1993 og har ifølge sine vedtekter til formål «å virke for kjennskap til og utbredelse av golfsporten i Mandal og omegn. Den skal søke å skaffe seg de best mulig betingelser både for konkurranse – og mosjonsspill, herunder anlegg og drift av golfbane i sitt distrikt.»
Klubben har ca. 600 medlemmer og er tilsluttet Norges Idrettsforbund og Olympiske og Paralympiske Komité (NIF) gjennom Norges Golfforbund og Vest-Agder Idrettskrets. Klubben er også medlem av Idrettsrådet i Mandal.
Golfbanen som klubben bruker, er Norges sørligste golfbane og ligger ved Valle gård på Skjebstad, cirka 2 km vest for Mandal sentrum, og like ved Skogsfjorden. Banen benytter GolfScore fra Gobex.
Klubben utgir nyhetsbrevet «Vallerøffen».


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Torkil Bye

Torkil Bye (født 11. april 1942) er en prisbelønt norsk fløytist og professor ved Norges musikkhøgskole.
Han er sønn av Herman Bye og pianistinnen Ebba Isene (1919–2009) og ble 16 år gammel ansatt i Den Norske Operas orkester som vikar. Etter studier i Zürich i 1961 fikk han stillingen som solofløytist i Musikkselskapet Harmoniens orkester og ble til 1966. Han var så solofløytist i San Antonio Symphony frem til 1970.
Bye var alternerende solofløytist i Oslo Filharmoniske orkester 1970–1985 og solofløytist 1985–2007. Han mottok sammen med Brynjar Hoff Spellemannprisen 1973 i klassen klassisk musikk/samtidsmusikk for en plate med verker av Mozart. 
I 1981-82 gjestet han som professor ved The University of Texas at Austin der han også videreførte sitt flysertifikat fra 1973. Selv har han vært førsteamanuensis både ved Østlandets Musikkonservatorium og Norges musikkhøgskole. Bye har gitt mesterklasser i Europa, Japan, USA, Argentina og Peru.
Blant hans mange elever står Tom Ottar Andreassen i første rekke som solofløytist og kammermusiker og som Torkil Byes etterfølger som professor i fløyte og kammermusikk ved Norges musikkhøgskole fra høsten 2009 og som solofløytist i Oslo Filharmoniske Orkester fra 2015. Byes sønn er fløytemekaniker og flyger.


== Premier ==
Flagstads og Klavenes' legat
Prinsesse Astrids musikkpris 1965
Spellemannprisen 1973 sammen med Brynjar Hoff


== Diskografi, ufullstendig ==
Johan Kvandal og Trygve Madsen. Norwegian flute music. 1983.
Egil Hovland. Rorate. 1984.
Manuel de Falla. Siete canciones populares Espanolas. 1986.
Igor Stravinskij. Le sacre du printemps ; Petrushka. 1993.
Håvard Tjora

Håvard Tjora (født 25. mai 1977 i Oslo og oppvokst i Gjøvik) er en norsk sakprosaforfatter og lærer. Tjora ble kjent etter dokumentarserien Blanke ark, sendt på TVNorge høsten 2009. 
I TV-serien fulgte Tjora åtte ungdommer fra niendeklasse som ikke fant sin plass i skolesystemet, og lå etter i forventet skoleutvikling i forhold til læreplaner. Han bidro med tilpasset opplæring og tett oppfølging av elevene. Tjora var på den tiden lærer ved Tåsen skole i Oslo. Den første episoden hadde 456 000 seere, noe som anses som svært godt.  I 2011 kom TVNorge med en oppfølger til Blanke ark, denne gangen omhandlet serien elever som hadde sluttet i videregående skole, og som skulle tilbake til skolen, eller ut i arbeid.
Etter TV-opptredenen har Tjora gitt ut seks bøker. Den første boken skrev han i 2009 sammen med Kjell Skogen og Mette Bunting. Den bygget mye på erfaringene fra TV-serien og fikk tittelen Blanke ark. Råd og tips for foreldre med barn i skolen Praktisk leksehjelp, læringsstrategier og elevers rettigheter. Året etter gav han ut boken Mattemagi på Kagge Forlag. Det er Norges mest solgte sakprosabok for barn noensinne. I 2012 mottok Tjora Mensa Norges pris for dokumentarserien Blanke Ark. I 2014 mottok han Jonasprisen fra Universitetet i Oslo, blant annet for å ha "medvirket til et romsligere og mer tolerant samfunn, hvor menneskelig variasjon og personlige særtrekk vurderes som en berikelse og ikke som et problem."
I 2019 begynte han å jobbe med matematikkspillet Numetry, hvor han har ansvar for å utvikle det pedagogiske rammeverket. 


== Bibliografi ==
2009: Blanke ark. Råd og tips for foreldre med barn i skolen Praktisk leksehjelp, læringsstrategier og elevers rettigheter, Høyskoleforlaget, Oslo, ISBN 9788276348378
2010: Mattemagi, Kagge Forlag, Oslo, ISBN 9788248910015
2013: Verdt å vite fra grunnskolens pensum : samfunnsfag, historie, geografi, naturfag, fysikk, kjemi, biologi (1.–10. klasse), Kagge forlag, ISBN 9788248912200


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Håvard Tjora – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Håvard Tjora på Internet Movie Database
Iljusjin Il-18 (1946)

Iljusjin Il-18 var et passasjerfly utviklet i Sovjetunionen av Iljusjin, og det første med betegnelsen Il-18 ( for det senere og mer kjente Il-18 se her ). Flyet fløy antageligvis første gang 17. august 1946, men ble aldri satt i serieproduksjon. Testresultatene etter evaluering av prototypen hadde vært tilfredsstillende, men passasjertrafikken var på dette tidspunktet for lav til at man så behovet for passasjerfly av denne størrelsen.
Il-18 var et lav-vinget monoplan med konvensjonelle vinger og haleparti. Det var utstyrt med fire Sjvetsov ASj-73 doble stjernemotorer med en ytelse på 2 300 hk hver. Il-18 hadde en passasjerkapasitet på 66 passasjerer, en rekkevidde på opptil 2 800 km, og var det første sovjetiske passasjerflyet som ble utstyrt med trykk-kabin.
Veksal

Veksal, Veshall eller Weksal (av norrønt Véssalr) var et gårdsbruk i Heradsbygda, i tidligere Norderhov herredskommune, nå Ringerike kommune i Buskerud. Den nevnes første gang som Wessale i Ydingsherade i 1477 (DN. V 649). Ydingsherade kan således være enten en feilskrivning av Heradsbygda eller et tapt navn på stedet.
Gården lå like ved der riksvei 7 tar av mot Soknedalen fra europavei 16. Veksal er i dag utbygd med villabebyggelse, og regnes som den søndre delen av de nedre delene av Heradsbygda. Den har gårdsnummer 55.
Gårdsnavnet er også kjent som en tidligere holdeplass langs Bergensbanen. Holdeplassen er for lengst nedlagt.
Lev Trotskij var bosatt her i eksil i perioden juni 1935 til september 1936. I denne perioden skrev Trotskij flere politiske tekster hvor han kritiserte Josef Stalins styre i Sovjetunionen. 


== Se også ==
Liste over gårder i Ringerike
Halsteinrud

Halsteinrud (Hallsteinrud, Halsteinsrud eller Halstenrud) er en gård som ligger langs Heradsbygdveien i Heradsbygda (der tettbebyggelsen i Heradsbygda slutter når en kommer fra Hønefoss mot Heggen), i Ringerike kommune. Stedet er også kjent som en tidligere holdeplass langs Bergensbanen, men den er for lengst nedlagt.
Gården Halsteinrud nevnes første gang i et diplom fra 1657, men den er trolig ryddet på 1000-tallet. Den har gårdsnummer 58 i Ringerike.
Moonsorrow

Moonsorrow er et finsk heavy metal-band grunnlagt i Helsingfors i Finland i 1995. Sangene deres handler for det meste om tradisjoner og fortellinger lagt til Finland i høymiddelalderen, for det meste relatert til Paganisme riter og eventyr-liknende sagaer. 
Bandet selv har klassifisert seg som "Epic Majesctic Heathen Metal" (episk majestetisk hedninge-metall"), selv om mange fans fortrekker å beskrive dem som "pagan metal" (paganist-metall) og "folk metal" (folkemetall).
Så langt har alle sangtekstene deres blitt skrevet på finsk foruten deler av teksten av "Hvergelmir" slik den fremstår på 2009-albumet Tulimyrsky, hvor den har en del tekst på Svensk.


== Medlemmer ==
Henri Sorvali – Gitar, keyboard, vokalist
Ville Sorvali – Bass, vokalist
Mitja Harvilahti – Gitar, bakgrunnsvokal
Markus Eurén – Keyboard
Marko Tarvonen – Trommer, bakgrunnsvokal


== Diskografi ==


=== Album ===
Suden Uni – 2001
Voimasta Ja Kunniasta – 2001
Kivenkantaja – 2003
Verisäkeet – 2005
Viides Luku - Hävitetty – 2007
Varjoina kuljemme kuolleiden maassa – 2011
Jumalten Aika - 2016


=== Ep-er ===
Tulimyrsky – 2009


=== Demoer ===
Metsä – 1997
Tämä Ikuinen Talvi – 1999


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Moonsorrow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Moonsorrow – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Moonsorrow på Apple Music 
(en) Moonsorrow på Discogs 
(en) Moonsorrow på MusicBrainz 
(en) Moonsorrow på Encyclopaedia Metallum 
(en) Moonsorrow på SoundCloud 
(en) Moonsorrow på Spotify 
(en) Moonsorrow på Songkick 
(en) Moonsorrow på Last.fm 
(en) Moonsorrow på AllMusic
Sidsel Westbø

Sidsel Westbø (født 23. mars 1943) er en norsk grafiker, tegner og maler. Hun arbeider i et nonfigurativt formspråk med enkle, geometriske former og rene fargeblandinger.


== Referanser ==
Fylkesvei 4594

Fylkesvei 4594 går mellom Randaberg sentrum og Foren i Randaberg. Veien er 3,4 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 474.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Randaberg


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4594
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 4598

Fylkesvei 4598 går mellom Indre Langerind og Randaberg sentrum i Randaberg. Veien er 6,1 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 473.


== Kommuner og knutepunkter ==

 RandabergVistvikveien 

Vistnesveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4598
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 4602

Fylkesvei 4602 går mellom Bø og Randaberg sentrum i Randaberg. Veien er 2,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 471.


== Kommuner og knutepunkter ==

 RandabergBøveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4602
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 4604

Fylkesvei 4604 går mellom Indre Bø og Sande i Randaberg. Veien er 3,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 472.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Randaberg
Fv4602Fylkesvei 4602 Indre Bø
Fv4602Fylkesvei 4602 Bø
Fv4590Fylkesvei 4590 Sande


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4604
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger