jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ildfuglen

Ildfuglen (egentlig russisk Zhar-ptitsa eller fransk L'Oiseau du feu) er en ballett i én akt og to scener. Libretto og koreografi av Michel Fokine til musikk av Igor Stravinskij, dekorasjoner av Golovine (med kostymer for Ildfuglen og Tsarevne av Bakst) dirigert av Gabriel Pierné produsert 25. juni 1910 Djaghilevs kompani, operaen i Paris med Karsavina, Fokine, Fokina og Bulgakov.


== Handling ==
Basert på forskjellige russiske folkeeventyr forteller balletten om prins Ivan som fanger en merkelig ildfugl. For å få tilbake friheten gir den Ivan en fjær med hvilken han kan påkalle ildfuglen i farens stund. 
Dette skjer når Ivan forelsker seg i den skjønne Tsarevna, som er fanget av uhyret Kaschei. Med hjelp av ildfuglen dreper Ivan Kastchei og feirer deretter bryllup med Tsarevna med stor pomp og prakt.


== Oppsetninger ==
Ildfuglen er en av de mer suksessfylte moderne ballettene i det 20. århundre. Det er ofte blitt gjenoppført f.eks av Djaghilev i 1926, med nye kostymer av Goncharova, og for Saddler Wells Ballet i 1954. Denne versjonen er en del av The Royal Ballet (film 1959 – også en BBC TV-produksjon 1965). Individuelle versjoner ved Bolm for Ballet Theatre, dekorasjoner av Chagall 1945), Balanchine, New York City Ballet med Chagall-dekorasjonene 1949, og senere versjon av Robbins, Lifar (operaen i Paris 1954), Cranko (Stuttgart 1964), Skibine (Harkness Ballet, New York 1965), Brian MacDonald (Harkness Ballet, New York. 1967), Béjart (bare en suite, Paris og Brüssll 1970, tysk tv2 produksjon 1973), Holm (København 1972, Dansk TV-produksjon 1974).


== Kilder ==
The Concise Oxford Dictionary of Ballet, Horst Koegler 14. okt. 1982) (Oxford Paperback Reference).
John Herschel

John Frederick William Herschel (født 7. mars 1792 i Slough, den gangen Buckinghamshire nå Berkshire, England, død 11. mai 1871 i Collingwood, nær Hawkhurst, Kent, England) var en engelsk matematiker, astronom, kjemiker og eksperimentell fotograf og oppfinner. Han var sønn av astronomen William Herschel og far til tolv barn.Herschel tok i bruk juliansk dag–systemet i astronomien. Han gav navn til syv av Saturns og fire av Uranus' måner. Han gjorde mange bidrag til fotografering og undersøkte fargeblindhet og den kjemiske kraften til ultraviolett lys.


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==

1847 – Copleymedaljen
1842 – Pour le Mérite
1836 – Royal Astronomical Societys gullmedalje
1826 – Royal Astronomical Societys gullmedalje


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Herschel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Frederick William Herschel – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Biografisk informasjon Arkivert 20130704123951 hos WebCite
(en) Herschel Museum of Astronomy
(en) Kronologi for astronomi i Sør-Afrika
Guinn Smith

Owen Guinn Smith (født 2. mai 1920 i McKinney i Texas, død 20. januar 2004 i San Francisco) var en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerte i stavsprang.
Smith flyttet til California som barn og han var først høydehopper. Da han skulle begynne på Universitetet i Berkley hadde de allerede et starkt lag i høydehopp så han gikk over til stavsprang. Smith ble amerikansk mester i 1947 og han ble olympisk mester i stavsprang under OL 1948 i London. Han vant med et hopp på 4,30 som han klarte i sitt siste forsøk i en regnfull konkurranse. Finske Erkki Kataja tok sølv og Robert Richards fra USA bronse begge med høyden 4,20


== OL-medaljer ==
1948  London  -  Gull i friidrett, stavsprang


== Eksterne lenker ==
(en) Guinn Smith – Olympedia 
(en) Guinn Smith – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Guinn Smith – Track and Field Statistics
Galina Ulanova

Galina Sergejevna Ulanova (russisk: Галина Сергеевна Уланова, født 26. desember 1909jul./ 8. januar 1910greg., død 21. mars 1998) var en sovjetisk danser og pedagog, født i St. Petersburg. Hun var datter av ballettregissøren Sergej Ulanov og danseren og pedagogen Maria Romanova. Ulanova studerte i fire år fra 1919 hos sin mor, deretter med Vaganova ved Petrograd Statsballettskole og ble uteksaminert i 1928. Hun sluttet seg til GATOB (Gosudarstvenny Academischkij Teatr Oprij i Baleta) - Statens akademiske teater for opera og ballett, og danset snart ballerinarollene på det tradisjonelle repertoaret, og ble meget beundret for sin poetiske og dramatiske utstråling.


== Karriere ==
Fra 1930 opptrådte hun også i roller fra det samtidige, sovjetiske repertoaret. Hennes første større rolle var Zakharov's Kilden i Bakhisaray (1933). Hun begynte å danse ved Bolshoiballetten i 1935. Skapte Coralie i Zakharov's Tapte illusjoner (1935) og Julia i Lavrovskij's Romeo og Julie (1940). Evakuerte til Perm/Molotov med Kirovballetten. Sluttet seg til Bolshoiballetten i 1944. Her skapte hun Tao Hoa i Lavrovskij's nye versjon av Røde Poppy (1949) og Katharina i hans Steinblomsten (1954), men ikke som ofte påstått, tittelrollen i Zakharov's Askepott (1945) – dette var Lipinskaja. I 1945 gjorde hun sin første opptreden i vest, i Wien. Hun besøkte da Roma, Firenze og Venezia (1951). Danset med Bolshoiballetten siden 1956. New York 1959. Hun var universelt beundret som "prima ballerina assoluta" av Sovjetunionen. I 1959 begynte hun å redusere antallet opptredener og ga sin avskjedsforestilling i 1962.
Imidlertid arbeidet hun ennå med Bolshoi som ballettmester (1987) og trener for unge ballerinaer.
Som ballerina er hun en av de store ballettpersonlighetene i balletthistorien. Hennes rolletolkninger var spesielt kjennetegnet av hennes varme og strålende menneskelighet. Hun hadde den sjeldne gave å kunne ikke bare trollbinde sitt publikum, men også bevege det til tårer. Noen filmer har bevart disse enestående egenskapene –  for eksempel Trio Ballett.


== Referanser ==


== Kilder ==
The Concise Oxford Dictionary of Ballet, Horst Koegler ( 14. okt. 1982) (Oxford Paperback Reference).


== Eksterne lenker ==
(en) Galina Ulanova – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Galina Ulanova på Internet Movie Database 
(da) Galina Ulanova på Filmdatabasen 
(en) Galina Ulanova hos The Movie Database 
(en) New York Times obituary
(en) Sunday New York Times av Anna Kisselgoff, 29. mars 1998
Basothoer

Basothoer har levd i det sørlige Afrika siden rundt det 15. århundre. Basotho–nasjonen (dagens Lesotho) dukket opp fra diplomatiet til Moshoeshoe I som samlet sammen spredte klaner av basotho–opphav som hadde blitt spredt over det sørlige Afrika tidlig i det 19. århundre. De fleste basothoene i dag lever i Sør-Afrika.
Den mest betydelige rollen Moshoeshoe I spilte som diplomat, var hans vennlige gjerninger mot sine slåtte fiender. Han sørget for land og beskyttelse til forskjellige folkeslag, og dette styrket den voksende basothonasjonen. Hans innflytelse og tilhengere vokste med integrasjonen av et antall flyktninger og ofre for difaqane. Innen siste del av 1800–tallet etablerte Moeshoeshoe nasjonen til basothoene. Han var populært kjent som Morena e Moholo/morena wa Basotho (store høvding/basothoenes konge).
Rundt 1830–årene startet europeerne å flytte inn i de indre delene av Sør–Afrika. Det førte til at misjonærer fra forskjellige samfunn satte opp misjonsstasjoner hos forskjellige klaner rundt omkring i landet. Men denne perioden markerte også begynnelsen på konflikten mellom europeere og afrikanere. Afrikanderne, de nederlandsk–språklige folkene av blandet europeisk opphav, møtte basothofolket etter at de slo seg ned i regionen som nå er provinsen Free State som grenser til Lesotho i vest. I et forsøk på å være forberedt på mulige slag, ba Moshoeshoe misjonærene om å komme og bo blant hans folk. Han trodde at på denne måten ville det bli enklere å skaffe seg våpen for å beskytte seg mot europeerne og koranna–folket. De første tre misjonærene var Thomas Arbousset, Eugene Casalis og Constant Gosselin fra Société des missions évangéliques de Paris. De ble plassert i Morija hvor det ble gjort mye arbeid med å skape en ortografi for sotho–språket. Det første trykkeriet ble også etablert her. Casalis fungerte også som rådgiver for kong Moshoeshoe i saker som hadde med europeerne og Kappkolonien å gjøre.
Av strategiske grunner og hovedsakelig for beskyttelse mot afrikanerne, ble basothoene allierte med den britiske Kappkolonien i 1843. I perioden som fulgte fant det sted mange kriger og konflikter mellom basothoene, afrikanderne og britene. Dette skjedde på bakgrunn av økt kolonisering i Afrika av ritene og endringer i kontroll over landområder i Fristatsregionen mellom afrikanderne og britene. Britene annekterte Lesotho, da kalt Basutoland, i 1868, og det førte til britisk styre frem til uavhengigheten den 4. oktober 1966.
Basothoenes tre hovedstammer er Bakoena, Batlokoa og Bataung.
Bwindi Impenetrable nasjonalpark

Bwindi Impenetrable nasjonalpark ligger sørvest i Uganda, og er en del av Bwindi Impenetrable Forest.
Parken ligger på grensen til Den demokratiske republikken Kongo, og grenser til Virunga nasjonalpark i Kongo; og ligger inntil kanten av Riftdalen. Parken, som ble etablert i 1991, utgjør 331 km² jungel, og består både av høylands- og lavlandsskoger. Området ligger mellom 1160 og 2600 moh.
Skogen er et av de rikeste økosystemene i Afrika, og tilbyr naturlige habitat for mer enn 120 pattedyrarter, 346 fuglearter, 200 sommerfuglarter, 164 treslag, 100 bregnearter og 27 arter av amfibier og krypdyr: frosker, kameleoner og gekkoer.
Parken representerer et veltilpasset leveområde for colobusaper, sjimpanser og flere fuglearter. Parken er kanskje mest kjent som leveområde for i alt 340 Bwindigorillaer, noe som utgjør halvparten av verdens bestand av den truede arten fjellgorillaer.
Parken er bare tilgjengelig til fots. 


== Eksterne lenker ==
(en) Bwindi Impenetrable National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bwindi Impenetrable National Park – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
ctph.org Bwindi Impenetrable National Park: Conservation Through Public Health 
UNEP World Conservation Monitoring Centre: faktaark
Sirkelvann kraftverk

Sirkelvann kraftverk er et vannkraftverk på Nygårdsfjellet i Narvik kommune i Nordland fylke. Kraftstasjonen ligger rett ved siden av E10.
Kraftverket utnytter fallet mellom Sirkelvann og Nygårdsvann og verket utnytter vannet i en eksisterende tappetunnel bygget i forbindelse med Nygård kraftverk.
Det er installert en kaplanturbin på 700 kW. Midlere årsproduksjon er på 4,2 GWh. 
Kraftverket er eid av Nordkraft og ble satt i drift i 1999.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Nordkraft
Xdialog

Xdialog er et Unix-program som viser dialogbokser. Det er en enkel måte for å vise innhold i skript og programmer utenfor et terminalvindu. Xdialog er lagd som en erstatning for liknende programmer som dialog og cdialog, men som navnet antyder, bruker Xdialog vindussystemet X, og virker dermed som et grafisk brukergrensesnitt.
Xdialog følger med noen distribusjoner av Linux. Det er også tilgjengelig for Mac OS X.


== Eksterne lenker ==
Nettside
Lydia Sokolova

Lydia Sokolova (født 1896 i Wansted, død 1974 i Sevenoaks) var en britisk ballettdanser. Hennes opprinnelig navn var Hilde Munnings. Hun studerte ved London Steadman Ballet Academy under Pavlova, Mordkin, Clustine,  og Cecchetti. Turnerte med Mordkins kompani i 1911, med Sergej Djagilevs Ballets Russes 1913 – 22 og 1923 – 29, og med Massine i London og med sin mann Nicholas Kremnev på kabareter 1922–1923.
Hun var den første engelske ballerina i Djaghilevs kompani og var en beåndet og energisk danser med stor dramatisk begavelse. Lydia Sokolova skapte roller i en rekke av Massines balletter bla.:

Las Meninas (1916)
Conte Russes (1916)
Boutique fantastique (1919)
Le chant du rossignol
Le Astuzie femminili (1920)
Sacre du printemps (1920)
Les Matelots (1925).Massine koreograferte også rollen for henne som hustruen i Millers Le Tricorne (1919), selv om denne først ble spilt av Karsavina. 
Hun skapte roller i Nijinskijs

Till Eulenspiegel (1916)
Les Biches
Le Train bleu (1924)
Romeo og Julie (1926)George Balanchines

Le Bal (1929).Hun var også en Fokine-danser. Etter at hun forlot Djagilevs kompani opptrådte hun i London-sesongen til Woizikovskij's kompani i 1935 og i Massines Royal Ballets produksjon av The Good-Humored Ladies i 1962.


== Referanser ==


== Kilder ==
The Concise Oxford Dictionary of Ballet, Horst Koegler ( 14. okt. 1982) (Oxford Paperback Reference).
Bob Richards

Robert «Bob» Eugene Richards (født 20. februar 1926 i Champaign, Illinois) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver som konkurrerte i stavsprang og tikamp.
Richards kom på tredjeplass i stavkonkurransen under OL 1948 i London og fire år senere under OL 1952 i Helsingfors vant han med et hopp på 4,55 som var ny olympisk rekord. Landsmannen Donald Laz tok sølv på 5,50 og Ragnar Lundberg fra Sverige bronse med høyden 4,40. Richard vann sin andre olypiske tittel i stavsprang under OL 1956 i Melborne. Han satte sitt andre olympiske rekord, 4,56, en centimeter høyere en forrige gang og tre centimeter høyere enn sølvvinneren   amerikaneren Robert Gutowski. Bronesmedaljen gikk Georgios Roubanis fra Hellas med høyden 4,50. Richards er den eneste som har forsvart sin tittel i stavsprang og vunnet to olympiske gull. 
Richards deltok også i tikampkonkurransen i 1956, han kom på trettendeplass med 7313 poeng. 


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors - gull i stavsprang
1956  Melbourne - gull i stavsprang
1948  London - bronse i stavsprang


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Robert Richards – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Robert Richards – Olympics.com 
(en) Robert Richards – Olympic.org 
(en) Robert Richards – Olympedia 
(en) Robert Richards – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Robert Richards – World Athletics 
(en) Robert Richards – National Track & Field Hall of Fame
Jeux

Jeux er et musikalsk dikt av Claude Debussy som danses på scenen i en akt. Koreografien er av Nijinskij, musikken av Debussy, dekorasjoner av Leon Bakst, dirigert av Monteaux. Den ble produsert i mai 1913 av Diaghilev ved Theatre des Champ Elysés, Paris, med Nijinskij, Karsavina og Shollar. Dette var det første samtidsemne i repertoaret til Djagilevs kompani.
Tre tennisspillere, en gutt og to piker møtes tilfeldig i en hage. Han flørter med begge, men kan ikke bestemme seg for hvilken av dem han skal velge og de skilles i forskjellig retninger. Andre versjoner av Börlin (Ballettes Suedois, 1920), Darrell (Western Theatre Ballet 1963), Taras (New York City Ballet 1966), Walter (Düsseldorf, 1973), Van Schayk (Nederlands nasjonalballett, 1977).


== Kilder ==
The Concise Oxford Dictionary of Ballet, Horst Koegler ( 14. okt. 1982) (Oxford Paperback Reference).
Sobelfisker

Soblefisker (Anoplopomatidae) er en gruppe ulkefisker. Gruppen består av to arter som lever på dypt vann i kystnære områder i det nordlige Stillehavet.


== Eksterne lenker ==
(en) sobelfisker – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) sobelfisker i Encyclopedia of Life 
(en) sobelfisker i Global Biodiversity Information Facility 
(no) sobelfisker hos Artsdatabanken 
(en) sobelfisker hos Fossilworks 
(en) sobelfisker hos ITIS 
(en) sobelfisker hos NCBI 
(en) Kategori:Anoplopomatidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anoplopomatidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Donald Bragg

Donald «Don» George Bragg (født 15. mai 1935 i Penns Grove i New Jersey, død 16. februar 2019) var en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerte i stavsprang.
Bragg ble olympisk mester i under OL i 1960 i Roma. Han vant med et hopp på 4,70 meter som var ny olympisk rekord, 14 cm høyere enn den gamle. Landsmannen Ron Morris tok sølv med 4,60 meter og bronsemedaljen gikk til Eeles Landström fra Finland.
Han vant gull i stavsprang under Panamerikanske leker i 1959 i Chicago.
Bragg forbedret verdensrekorden i stavsprang med to centimeter til 4,80 2. juli 1960 i Palo Alto.


== OL-medaljer ==
1960  Roma - gull i stavsprang


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Donald Bragg – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Donald Bragg – Olympics.com 
(en) Donald Bragg – Olympic.org 
(en) Donald Bragg – Olympedia 
(en) Donald Bragg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Donald Bragg – National Track & Field Hall of Fame 
(en) Donald Bragg – Track and Field Statistics
Vaal (elv)

Vaal er den største bielva til Oranje i Sør-Afrika. Elva har sin kilde i Drakensberg-fjellene i iMpumalanga øst for Johannesburg og rundt 30 km nord for Clarens i Freistata ved en kilde kjent som Ash. Den flyter så sørvestover til den møter Oranje sørvest for Kimberley i Noord-Kaap. Den er 1 120 km lang og utgjør grensen mellom iMpumalanga, Gauteng og Bokone Bophirima på sin nordlige bredde og Freistata på sin sørlige.
Navnet Vaal kommer fra nederlandsk (senere afrikaans) og betyr «blek», noe som henspiller på den gråaktige fargen på vannet, særlig i flomperioden da den fører med seg mye slam. Historisk utgjorde elva grensen mellom to boer–republikker, og senere provinser, Transvaal og Oranjefristaten. Det geografiske navnet Transvaal kommer fra navnet på elva og betyr «bortenfor Vaal». Dette var i forhold til Kappkolonien og Natal som var de viktigste områdene for europeisk bosetning på den tiden og som lå sør for Vaal.
Det tas ut vann til industriens behov i Greater Johannesburg Metropolitan Area og en stor del av provinsen Freistata. Som del av Vaal–Hartz-prosjektet er den en betydelig kilde for vann til irrigasjon. Vann trukket ut fra Vaal støtter 12 millioner konsumenter i Gauteng. Den største magasindammen er Bloemhofdemningen.
Wilge er ei østlig sideelv som renner nordover fra Drakensberg og som etter 100 km munner ut i Vaal sør for Johannesburg, ved Vaal-demningen. Dette er den ene av de to store demninger i vassdraget og ligger 100 km nedenfor den øvre Sterkfontein-demningen der elva starter. Denne inngår i Drakensberg vannkraftverk som er en gruppe av fem sammenhengende pumpekraftverk nær grensen til Lesotho. Drannsberg-komplekset består av ett reservoar i Wilge, og fire reservoarer i elva Tugela på andre sida av vannskillet i Drakensberg, Tugelarenner ut i Indiahavet. Hver av sidene får overført vannmasser med effekt 1 000 MW, hvorav den delen som kanaliseres gjennom Wilge settes i produksjon både i Drakensberg vannkraftverk og i Vaal-demningen. Tugela-Vaal-vannsystemet er bundet sammen med kanaler.


== Eksterne lenker ==
(en) Vaal River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kristianborg videregående skole

Kristianborg videregående skole var en videregående, kristen friskole i Bergen. Den var godkjent etter friskoleloven og tilbød studieretningen studiespesialisering, tidligere kjent som allmennfaglig studieretning. Skolen var tverrkirkelig og ble de siste årene drevet i et samarbeid mellom Levende Ord Bibelsenter (eier), Pinsekirken Tabernaklet og Kristkirken i Bergen. 
Antall ansatte på skolen har variert fra 7-8 til rundt 20 personer. Antall elever har vært alt fra 10 stk første skoleår til rundt 80 elever på det meste.
Skolen satset på IKT, med bærbare PC`er og læringsplattform LMS (Learning management system).
Dagene ble startet med en liten andakt, og undervisningen ble gitt på grunnlag av et kristent verdenssyn. Det var ikke et krav at man må være kristen for å gå på skolen.
Skolen ble 1.7.2008 lagt ned etter at økningen i antall elever ved skolen ikke var stor nok, og gjorde det økonomisk umulig å drive skolen så lenge statstilskudd dekket 85% av driftsutgiftene og ikke noe av leieutgiftene.


== Eksterne lenker ==
Skolens hjemmeside
Arkiv etter Kristianborg videregående skole
Philippa Roet

Philippa (de) Roet (født ca. 1346 død ca. 1387) var den andre datteren til Payne (Gilles) Roet av Hainault og først og fremst kjent som hustruen til den engelske forfatteren Geoffrey Chaucer.
Philippa hadde en eldre søster Isabel som ble kanonesse av nonnekloster St. Waudru, Mons i Belgia etter nominasjon av Margarete II av Avesnes, hertuginne av Hainaut, søster av dronning Philippa av Hainault, hustru av kong Edvard III av England. Philippas yngre søster Katherine er den kvinnen som blir feiret i Anya Setons roman Katherine, og er mer kjent i historien som Katherine Swynford, elskerinne og til slutt tredje hustru til John av Gaunt, hertug av Lancaster.
Philippa kom til John av Gaunts husholdning en gang i 1372 da han ble gift med Costanza av Castilla hvis far Pedro eller Peter av Castillas fall senere ble emne for Chaucers skrifter, «O Worthie Pedro...» i Munkens fortelling i Canterbury-fortellingene.
Philippa og Geoffreys sønn, Thomas Chaucer, var en av de som støttet det nye regimet til John av Gaunts sønn Henrik IV som erobret tronen med makt fra sin fetter Rikard II. Sammen med sine fettere, Beaufortene (avkom av Katherine Swynford og John av Gaunt), hadde de en viktig rolle i befeste kong Henrik IVs regjering.
Philippas pensjon ble siste gang tatt ut en gang rundt 1386 og det er antatt at hun døde kort tid etter. Man mener at hun kan være begravd i East Worldham i Hampshire.


== Referanser ==
Fred Hansen

Frederick «Fred» Morgan Hansen (født 29. desember 1940) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver som konkurrerte i stavsprang.
Hansen ble olympisk mester i stavsprang under OL 1964 i Tokyo. Han vant med et hopp på 5,10 som var ny olympisk rekord, 40 centimeter høyere enn den gamle. Tyskerne Klaus Lehnertz og Wolfgang Reinhardt tok sølv og bronse med henholdsvis 5,05 og 5,00.
Hansen forbedret verdensrekorden i stavsprang to ganger. 5. juni 1964 i Houston tangerte han landsmannen John Pennels verdensrekord på 5,20. En drøy uke senere, 13. juni, forbedret han rekorden med tre centimeter til 5,23 og 25. juli 1964 i Los Angeles hoppet han 5,28.


== OL-medaljer ==
1964  Tokyo -  Gull i friidrett, stavsprang  USA


== Eksterne lenker ==
(de) Fred Hansen – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Fred Hansen – Olympics.com 
(en) Fred Hansen – Olympic.org 
(en) Fred Hansen – Olympedia 
(en) Fred Hansen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Ben Hinchliffe

Ben Hinchliffe (født 9. oktober 1988 i Preston, Lancashire, England) er en engelsk fotballspiller som har spilt for fire engelske klubber. Han er keeper og spiller nå for Derby County i Premier League.


== Biografi ==
Hinchliffe, som gikk på Preston North End sitt fotballakademi, skrev under på sin første profesjonelle kontrakt, en 1-årskontrakt med Preston, sommeren 2006. I august 2006 signerte han på en låneavtale med Kendal Town, og han spilte 10 ligakamper for denne klubben før han returnerte til Preston i oktober 2006 på grunn av en skade. I februar 2007 skrev han under på en ny låneavtale, denne gang for Tranmere Rovers. Han debuterte for Tranmere den 28. april 2007 i en ligakamp mot Crewe Alexandra, Han startet denne kampen på benken, men ble byttet inn da Tranmere sin førstekeeper ble utvist i det 21. spilleminutt. Hans første ligakamp fra start kom 5. mai 2007 da Tranmere slo Brentford 3-1. Etter å ha spilt disse 2 ligakamper for Rovers vendte han tilbake til Preston i mai 2007.
Ben Hinchliffe fikk ikke ny kontrakt med Preston da 2006/07-sesongen var over, men 10. juli 2007 skrev han under på en 2-årskontrakt med Derby County. Foran 2007/08-sesongen regnes han som Derbys tredjekeeper, bak Stephen Bywater og Lewis Price.  


== Karriere som spiller ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ben Hinchliffe – Transfermarkt 
(en) Ben Hinchliffe – Soccerbase.com 
(en) Ben Hinchliffe – Soccerway 
(en) Ben Hinchliffe – FBref 
(en) Spillerprofil på hjemmesiden til Derby County