jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Granma (provins)

Granma (ofte uttalt Gramma av cubanerne) er en av Cubas 14 provinser eller fylkeskommuner. Provinsen oppstod i 1976 i forbindelse med en ny regioninndeling og ble i den sammenhengen oppkalt etter båten Granma som fraktet Fidel Castro, Che Guevara, Camilio Cienfuegos og 79 andre opprørere til Cuba i desember 1956. 
Granma grenser i nord mot provinsene Holguín og Las Tunas, i øst og sørøst mot Holguín og Santiago of Cuba, i sør mot Det karibiske hav og i vest mot Guacanayabo-gulfen. Se kart [1]. 
Provinsen dekker et areal på 8 362 km². Landskapet preges av noen sumpområder i nord, sletteland i de sentrale deler og Sierra Maestra-fjellene i sør der flere fjelltopper er blant de høyeste på Cuba. Høyeste topp innenfor provinsgrensene, er Bayamesa som er på 1 730 meter over havet. De største og viktigste elvene i provinsen kommer også fra Sierra Maestra-fjellene.
Gramma består av 13 kommuner med byen Bayamo som provinshovedstad. 


== Befolkning ==
Ved folketellingen i år 2000 hadde Granma 835 218 innbyggere og 99,9 innbyggere pr. km². Av samlet antall innbyggere bodde 57,7 % i byer i regionen og 42,3 % på landsbygda. Granma er i så måte en av de minst urbaniserte regionene på Cuba. 
Kjønnsfordelingen var på 49% kvinner og 51% menn. Granma hadde for øvrig 1,69 barn pr. kvinne i fertil alder, og forbigås på dette området bare av provinsene Guantánamo, Pinar del Río og Isla de la Juventud. Som i alle andre provinser har antall barn pr. kvinne sunket radikalt etter revolusjonen i 1959. Dette skyldes at kvinnene i dag tar lengre utdannelse, er mer integrert i det ordinære arbeidslivet og dermed utenfor den tradisjonelle husmorrollen som kjennetegnet cubanske kvinners liv til inn på midten av 1960-tallet. 
Spedbarnsdødeligheten er blant de laveste på Cuba, med 5,0 døde pr. 1 000 levendefødte.


== Næringsliv ==
Landbruket synes domineres av især kaffe, men også fruktdyrkning og kjøttproduksjon. I tillegg finnes en del mindre gruveaktivitet i Sierra Maestra. Turismen synes ennå beskjeden bortsett fra turbusser fra Satiago på utflukt til de mange historiske stedene i Granma. Provinsen er rik på historiske minnesmerker, fra minnesmerker over slaveopprør i den spanske kolonitiden til minnesmerker fra den cubanske uavhengighetskrigen og fra revolusjonsårene 1956 – 1959.
Karl Holter

Karl Holter (født  30. juni 1885 i Christiania, død 7. juni 1963 samme sted ) var en norsk skuespiller, forfatter og frontkjemper. 
Holter debuterte i 1912 på Centralteatret og var siden i hovedsak engasjert ved Det norske teatret frem til 1935. Han var også journalist i Stavanger Aftenblad fra 1917 til 1919.


== Forfatter ==
I 1936 vant han den norske delen av en internasjonal romankonkurranse med fortellingen ''Skinnbrevet''. Den var også hans debut som forfatter. Da var han 51 år gammel.
I 1941 ble Holter medlem av Nasjonal Samling. Samme år instruerte han Gjengangere av Henrik Ibsen for Radioteatret. I 1942 meldte han seg til aktiv frontinnsats. Etter en kort befalsutdannelse ble Holter 57 år gammel sendt til Leningradsfronten fra oktober 1942 til mars 1943 som krigskorrespondent.Ifølge Norsk Krigsleksikon ble han i NS-miljøet ansett som en fremtredende forfatter, og Holter ble en av Gyldendals mest utgitte forfattere mens forlaget var satt under kommissarisk ledelse ved Tore Hamsun.Under landssvikoppgjøret ble han i 1946 dømt til 5 års tvangsarbeid og begrenset rettighetstap i 10 år. Dommen var opprinnelig på 3 år og 3 måneder, men en anke til Høyesterett førte til en skjerpelse av straffen. Etter å ha sonet dommen kom ikke Holter tilbake som skuespiller, men han fortsatte å skrive og gav ut fem bøker. Blant disse var Frontkjempere (1951), en skildring av opplevelser ved Leningradfronten.


== Bibliografi ==
Skinnbrevet – roman (1936)
Kleivdøler – roman (1940)
I veideskog : Jaktminner – (1944)
Bliss – (1948)
Frontkjempere – (1951)
Terkel – roman (1953)
Gode makter – roman (1956)


== Filmografi ==
Baldevins bryllup – 1926
Mot nya tider – svensk – 1939
Valfångare – svensk – 1939
Bastard – 1940
Gullfjellet – 1941
Trysil-Knut – 1942


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Bilder av Karl Holter 1926, Oslo museum
(en) Karl Holter på Internet Movie Database 
(no) Karl Holter hos Sceneweb 
(sv) Karl Holter i Svensk Filmdatabas 
(en) Karl Holter hos The Movie Database
Frank Ulrich Montgomery

Frank Ulrich Montgomery (født 31. mai 1952 i Hamburg) er en tysk lege og spesialist i radiologi, som fra 1989 til 2007 var leder for den medisinske fagforeningen Marburger Bund.
Han er sønn av en engelsk offiser og en tysk lege, og studerte medisin i Hamburg og Sydney. Han fikk legelisens i 1979 og ble ferdig spesialist i 1986. Fra 1983 var han leder for Marburger Bunds avdeling i Hamburg, og fra 1987 til 2002 var han styremedlem i Bundesärztekammer. Fra 1994 til 2002 var han dessuten president for legekammeret i Hamburg.
Montgomery er ansatt som overlege ved den radiologiske klinikken ved universitetssykehuset i Hamburg-Eppendorf.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frank Ulrich Montgomery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Frank Ulrich Montgomery på Internet Movie Database 
(en) Frank Ulrich Montgomery hos The Movie Database 
(de) www.montgomery.de
Paolo Fresu

Paolo Fresu (født 10. februar 1961 i Berchidda på Sardinia i Italia) er en italiensk jazzmusiker (trompet), kjent for over hundre innspillinger med en rekke internasjonale artister, derav gjennom flere samarbeid med norske jazzmiljø. Selv har han utgitt en rekke plater, blant annet Angel (1998) og Night on the City (2001). I 1996 mottok han prisen for beste jazzmusiker i Europa.
På slutten av 1990-tallet samarbeidet han tidvis med norske musikere, blant annet i «Subtrio» med Svein Folkvord. I 2003 reiste han for Rikskonsertene med Dhafer Youssef på vokal/lutt, og Eivind Aarset på gitar, en trio som også fremførte på Vossajazz.  
Hans egen Quintet og Sextet har vært aktiv siden 1985.
Fresu har også skrevet musikk for teater, blant annet i samarbeid med Joan Mingueli på 1980-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Paolo Fresu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Paolo Fresu på Internet Movie Database 
(en) Paolo Fresu hos The Movie Database 
(en) Paolo Fresu på Discogs 
(en) Paolo Fresu på MusicBrainz 
(en) Paolo Fresu på SoundCloud 
(en) Paolo Fresu på Spotify 
(en) Paolo Fresu på Songkick 
(en) Paolo Fresu på AllMusic 
Paolo Fresu på Facebook 
Paolo Fresu på YouTube
Filmmusikk

Filmmusikk er musikk som er komponert spesielt for bruk i film, men det kan også innbefatte annen musikk. Vanligvis brukes slik musikk som stemningsskaper i film, ved at musikken understreker en eller flere hendelser i handlingen, eller ved at en eller flere av rollefigurene blir gitt et spesielt musikalsk tema. Et eksempel på det siste er for eksempel Imperial March-temaet (komponert av John Williams) som symboliserer det galaktiske imperiet og Darth Vader i seks av de ni Star Wars-filmene.
Filmmusikk er som regel ikke-diegetisk. Det vil si at den ikke kommer fra en synlig kilde på skjermen. Men det finnes unntak, som for eksempel i filmen Vill vest (Blazing Saddles) (Mel Brooks 1974), hvor ikke-diegetisk filmmusikk parodiseres ved at Count Basie and his Big Band plutselig dukker opp «i bildet» under avspillingen av en melodi.


== Berømt filmmusikk ==
Star Wars, Indiana Jones-trilogien og Haisommer, komponert av John Williams.
Ringenes Herre, komponert av Howard Shore.
Mission: Impossible-temaet, komponert av Lalo Schifrin.
2001: En romodyssé, med musikk av blant andre György Ligeti og Richard Strauss.
Dollar-trilogien, The Mission og Ondt blod i Amerika, komponert av Ennio Morricone.
Rocky-filmene av Bill Conti
Pirates of the Carribean-filmene av Hans Zimmer og Klaus Badelt
Limelight, regissert og komponert av Charlie Chaplin
Elvira Madigan, komponert av Wolfgang Amadeus Mozart
West Side Story, komponert av Leonard Bernstein
Rosemary's Baby, med musikk av Krzysztof Komeda
Saturday Night Fever av The Bee Gees
The Sound of Music av Richard Rodgers
Trollmannen fra Oz av Harold Arlen
Manndomsprøven av Simon & Garfunkel
Gudfaren av Nino Rota
Psycho av Bernad Herrmann
Snehvit og de syv dvergene av Frank Churchill og Larry Morey
Goldfinger og motivet i James Bond-serien av John Barry
Cabaret av John Kander og Howard Deitz
Pat Garrett & Billy the Kid av Bob Dylan
A Hard Day's Night, Let It Be, Help og Yellow Submarine av The Beatles
Singin' in the Rain av Nacio H. Brown
Casablanca av Max Steiner
Underground av Goran Bregović
Fantasia, med musikk av Johann Sebastian Bach, Pjotr Tsjajkovskij, Paul Dukas, Igor Stravinskij, Ludwig van Beethoven, Amilcare Ponchielli, Franz Schubert og Modest Mussorgskij
Bram Stoker's Dracula, komponert av Wojciech Kilar
Finding Neverland, komponert av Jan A.P. Kaczmarek


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bordwell & Thompson: «Film Art: An Introduction», McGraw-Hill Film, 2004.
Herrmann, Bernard: «Film Music and Film Narrative», UMI Research Press, 1985.
Davis, Richard: «Complete guide to film scoring : the art and business of writing music for movies and TV», Berkley Press 1999.


== Eksterne lenker ==
Filmmusikk/filmlyd; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Bastion

En bastion (fra italiensk: bastire: «å bygge») er en fremskutt plattform for artilleri i en befestning eller en forsvarslinje på eldre befestninger. Disse oppsto som følge av den militærteknologiske utviklingen hvor festningsmurene ble gjort rette med fremskutte posisjoner for artilleriet. Slik kunne kanonene treffe mål i en større vinkel enn om de hadde stått inne i muren. Mellomrommet mellom bastionene var så langt at kanonenes rekkevidde dekket hele siden. 
Utover 1600-tallet ble denne befestningsformen videre utviklet. Den mest berømte franske fortifikationsingeniøren var Sébastien Le Prestre bedre kjent som «Vauban».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Neubert, Poul J. og Egede-Nissen, Hans (2006). Verneplan Fredriksten festning (Norsk (bokmål)). Oslo: Forsvarsbygg, Nasjonale Festningsverk. ISBN 8279720308. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Oversettelse

Å oversette betyr å tolke eller gjengi meningen i en tekst eller et utsagn på et annet språk, som regel skriftlig. Hensikten er å skape en oversettelse eller måltekst som gjengir samme tanke, meningsinnhold og gjerne form eller stil som originalteksten, på en så objektiv og riktig måte som mulig. Oversettelse er forskjellig fra tolking fordi oversetteren ikke behøver å jobbe simultant. Dersom et muntlig budskap likevel skal gjengis skriftlig simultant, kaller man det skrivetolking. En offentlig godkjent oversetter kalles statsautorisert translatør. 
Oversettelsens overordnete målsetting er å skape ekvivalens eller størst mulig likhet mellom originalteksten og målteksten, samtidig som man tar hensyn til en rekke språklige barrierer. Slike barrierer eller faktorer kan være konteksten (i hvilken kulturell eller faglig sammenheng teksten er skrevet), grammatikkregler for begge språk, språklig kutyme, idiomer, metaforer, allusjoner og lignende. Disse faktorene må tolkes og veies opp mot hverandre, og krever at oversetteren har god bakgrunnskunnskap om emnet, gjerne høyere utdanning innen feltet, og setter seg godt inn i problematikken som er knyttet til å gjengi teksten på målspråket. 
Tradisjonelt er oversettelse naturligvis et arbeid som utføres av mennesker. Det er de senere tiår også blitt gjort forsøk på å automatisere oversettelsen (maskinell oversettelse), eller å bruke datamaskiner som en hjelp til menneskelig oversettelse (elektronisk støttet oversettelse).
Tolkning av en tekst kan i videre forstand også innebære tydning og utlegging som innebærer forskjellige oppfatninger og forståelser av meningsinnholdet i den samme teksten. Gjendiktning er en form for oversettelse der en forsøker å formidle og gjenskape litterære kvaliteter i en tekst og ikke bare det som kommer fram ved en vanlig ordrett oversettelse. Dette gjelder særlig når en oversetter dikt, sangtekster og annet der rytme, lyd og andre poetiske virkemidler også er viktige egenskaper for opplevelsen av teksten.


== Se også ==
Tolking
Gjendiktning
Norske og utenlandske oversettere omtalt på Wikipedia
Norsk Oversetterforening
Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening
Norsk audiovisuell oversetterforening (NAViO)
Statsautoriserte translatørers forening (STF)
Babel Fish


== Eksterne lenker ==
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av oversetter
Oversettelsesteori; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Oversetter engelsk Arkivert 4. juni 2020 hos Wayback Machine. norsk


=== EU-terminologi ===
Inter Active Termiology for Europe (søkbar database med ord fra 24 språk)
Grosser Garten

Großer Garten er en stor park som ligger sentralt i Dresden. Parken har zoologisk hage, botanisk hage, friluftsscene og en parkjernbane.
Historia til Großer Garten går tilbake til 1676, da kurfyrst Johan Georg II anla en hage utafor den tidas Dresden. August den sterke fikk hagen utvida til sin nåværende størrelse. Sitt engelske preg fikk hagen fra 1873 av ved Friedrich Bouché. Bouché fikk også anlagt innsjøen Carolasee i 1881/1882.
Midtpunktet i hagen danner ruinene av hagepalasset (Gartenpalais) med palassdammen, reist mellom 1678 og 1683 etter tegninger av Johann Georg Starcke. Det var den første barokkbygningen i Sachsen, og et betydelig eksempel på tidlig tysk barokkarkitektur overhodet. Palasset fungerte som et lystslott, og har aldri vært bebodd.
Den zoologiske hagen åpna i 1861, og er dermed en av de eldste i sitt slag i Tyskland. Parkjernbanen ble anlagt til den internasjonale hygieneutstillinga i 1931.
Rett overfor hovedinngangen til parken ligger Deutsches Hygiene-Museum – Tysklands eneste. Museumsbygningen ble reist i åra 1928 til 1930. Den største attraksjonen er kanskje «glassmennesket», en detaljert gjengivelse i glass av menneskekroppen i full størrelse. Plassen foran museet heter Lingnerplatz og er oppkalt etter grunnleggeren av museet, Karl August Lingner. Lingner er kjent for sitt arbeid med medisinsk folkeopplysning og oppfinner av munnvannet «Odol» og dets berømte flaske.
I nordøstre hjørnet av parken har Volkswagenkonsernet reist sin kjente Gläserne Manufaktur – «glassfabrikken» – som etter mye strid sto ferdig i 2001. Fabrikken er bygd med inner- og yttervegger for en stor del av glass, slik at besøkende kan betrakte produksjonslinja ved moderne bilproduksjon.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Großer Garten, Dresden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Großer Gartens historie
Großer Garten
Den botaniske hagen
Den zoologiske hagen
Sommerpalassets venner
Hagbarth Martin Schytte-Berg

Hagbarth Martin Schytte-Berg (født 1860, død 1944) var en norsk arkitekt. Han var utdannet fra den byggtekniske linjen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt og Polytechnische Hochschule i Hannover med Conrad Wilhelm Hase som lærer og Königlich Technische Hochschule i  Berlin der han også studerte i kirkearkitektur under Johannes Vollmer.


== Praksis og verk ==
Etter studiene i Hannover var Schytte-Berg arkitektassistent i Trondheim og Kristiania. Etter bybrannen i Skien i 1886 hadde han egen arkitektpraksis der, og var dessuten hovedlærer ved Skiens tekniske skole. Han hadde praksis først i Kristiania og deretter i Ålesund etter bybrannen i 1904, og i Kristiania fra 1907.
Schytte-Bergs bygninger følger tidens vanlige stilforandring fra streng historisme og jugend, nasjonalpreget klassisisme til funksjonalisme. Skien kirke (bygget  1887–1894) er en nygotisk basilika i rød tegl, etter samtidige tyske idealer for kirkearkitektur. Fagerborg kirke i Oslo (bygget 1900–1903) er en langkirke med åpne takstoler bygget i granitt  og med asymmetrisk plassert tårn. Kirken er inspirert av romanske og gotiske former foruten samtidige amerikansk huggsteinarkitektur. I Ålesund bygde Schytte-Berg en rekke murgårder i den typiske ålesundske jugendvarianten. Blant disse er Svaneapoteket.
Han har tegnet en rekke bygårder både i Skien, Ålesund, Trondheim og Oslo. Blant disse er

Øvre Slottsgate nr. 4, Oslo – forretningsgård fra 1897
Øvre Slottsgate nr. 5, Oslo – forretningsgård fra 1898
Krambugata 12, Trondheim – forretningsgård fra 1908
Krambugata 14, Trondheim – forretningsgård fra 1908
Hans Hagerups gate 10, Trondheim - bygård fra 1910


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hagbarth Martin Schytte-Berg fra Arc!
Hagbarth Martin Schytte-Berg i SNL
Hagbarth Schytte-Berg i Norsk kunstnerleksikon
Samurai

Samuraier (侍) var kriger-aristokrater i det føydale Japan. De tilhørte den høyeste krigeradelen, buke. Ordet «samurai» direkte oversatt til norsk betyr  å tjene, og samuraiene tjente som regel en høyerestående aristokrat, en daimyo. En herreløs samurai kaltes en ronin.
Samuraiene fulgte en æreskodeks, bushidō (krigerens vei), som beskrev hvordan en samurai skulle leve og dø. Oppriktighet, tapperhet, selvbeherskelse, ærbødighet overfor foreldre og en høflig opptreden var viktige dyder i denne kodeksen. Det samme var trofasthet og usvikelig lydighet overfor overordnede. Disse tradisjonene varte lenge etter samuraiene, og var viktig i den japanske hæren helt til etter andre verdenskrig. Samuraiene mistet de fleste av sine privilegier under Meijirestaurasjonen i 1868. 
Samuraiens ære var tett knyttet sammen med de nevnte dydene. En plett på æren kunne bare fjernes ved seppuku, det vil si selvmord ved å kutte opp egen buk. 
Selv om det ikke finnes samuraier mer så lever de videre som et symbol for det historiske Japan og for klassisk krigermoral. De avbildes ofte i filmer, tv-serier, bøker og tegneserier både i Japan og i resten av verden. Varianter av deres stridsteknikker lever videre i dag som moderne budo-kampsporter som iaido, kendo, judo, aikido  og jiujitsu


== Utrustning ==
Den klassiske bevæpningen for en samurai var to sverd, det lange katana og det kortere wakizashi, sammen kalt daisho. Daisho ble båret i obi, på venstre side av kroppen. Katana var forbudt å bære for ikke-samuraier.
En tradisjonell rustning var ni lag med lær, det tilsvarte omtrent like sterkt som stål.


== Se også ==
Ridder
Ninja
Guttekor

Et guttekor er et sangkor som består av guttestemmer som ikke er kommet i stemmeskiftet (sopran og alt). I engelsk guttekortradisjon er det vanlig at altstemmen besettes av voksne menn. I tysk guttekortradisjon besettes altstemmen av gutter. Det er også vanlig at guttekor utvides med mannsstemmer (tenor og bass). 


== Guttekor i Norge ==
Førde guttekor
Bislett guttekor
Nidarosdomens Guttekor
Oslo Domkirkes Guttekor
Olavsguttene (nedlagt)
Olavskoret i Bergen (nedlagt)
St. Hallvard-guttene
Sanct Johannes-Guttene
Sølvguttene
Kristian Aubert

Kristian Aubert (født 1909, død 1942) fra Oslo var en norsk brannmann, idrettsutøver og motstandsmann under den andre verdenskrig.
Aubert var bl.a. utdannet tekniker, fenrik i feltartilleriet og formann i Vestre Akers Skiklub.
Under den andre verdenskrig deltok han aktivt i mostandsarbeidet mot nazistene. Det resulterte i at han ble oppdaget, arrestert og torturert ihjel av nazister i fengsel i Norge. Under den grusomme torturen røpet Aubert intet og han reddet dermed livet til flere han hadde samarbeidet med. Aubert var den første fangen tyskerne torturerte i hjel på Grini (se Njølstad, 2008).
Aubert deltok bl.a. i 1942 som forkledd sjåfør for bilen til fengselet i Åkebergveien, Oslo, da Arne Qvenild forkledd som gestapo, smuglet ut Didrik («Dixe») Cappelen for å redde Cappelen fra å bli henrettet for sitt motstandsarbeid i Telemark.
Kristian Aubert og ektefellen Martha Kristine født Græsholt (1914-1982) er gravlagt på Vestre gravlund i Oslo. Ved Sørkedalen kirke er Aubert en av fire falne fra Sørkedalen som er navngitt på en minnebauta.
Kristian Auberts vei på Røa, Oslo, er oppkalt etter ham og der er det satt opp en minnestein med plakett over ham.
Også Aubertisen i Antarktis er oppkalt etter ham. Området ligger i Dronning Maud Land, er ca. 27 km langt og ligger mellom Milorgfjella og Sivorgfjella i Heimefrontfjella, syd på Maudheimvidda.


== Referanser ==


== Litteratur ==
«En eventyrlig krigshistorie – fra 20 år tilbake: Med dødsdom hengende over seg kom Skiensmann ut av fengselet», avisen Varden, Skien, lørdag 27. januar 1962
Chr. A.R. Christensen: Dåd. Med livet som innsats i krigstidens Norge, Oslo 1965, side 62-77 [1]
Wilhelm Münter Rolfsen: Usynlige veier. Fra Edderkoppens og flyktningeksportens historie (1. utgave Oslo 1946 og 2. utgave:) Oslo 1995, side 62-66 [2]
Kai Arvid Køhler: «Oppløsningen av Den antinazisiske gruppa» i Historiekomiteen for krigstiden i Porsgrunn: Okkupasjonsårene i Porsgrunn 1940 til 1945, 4. kapittel, Porsgrunn 1988 [3]
Olav Njølstad: Jens Chr. Hauge – fullt og helt. Oslo (2008): Aschehoug.
Didrik ("Dixe") Cappelen: «Et februarbrev til Jens Christian Hauge», Slekt og data, nr 1–2013, Oslo 2013, side 18-20 (om Cappelens flukt i 1942 og med bilder)
Hans Cappelen:"En blid mann og tre dødsdommer Dixe Cappelen 1900-1970», Skien Historielag, Byminner 43, Skien 2021, særlig kapittel 5, side 19-24.
KolourPaint

KolourPaint er et tegneprogram for skrivebordsmiljøet KDE. Meningen er at det skal være intuitivt enkelt å bruke for en gjennomsnittlig bruker.
KolourPaint er til forveksling likt Windows-programmet Paint (mspaint), men har noen forbedringer:

Ubegrenset angremulighet
Farger kan også spesifiseres med hex- eller RGB-verdier i menyen for egendefinert fargevalg.
Import av alle bildeformater som støttes av KDE (og det er mange)
Gjennomsiktighet
FullskjermmodusI likhet med mspaint er det ingen støtte for glidende fargeoverganger, for eksempel «anti-alias». Det gjør at streker på skrå blir hakkete.
KolourPaint erstattet KPaint i versjon 3.3 av KDE, og er nå en del av kdegraphics-pakken.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) KolourPaint – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) KolourPaint – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Oropher

I J.R.R. Tolkiens litterære verker omhandlende Midgard og historiene om Ringenes herre var Oropher en Sinda-alvenes herrer.
Oropher var en av Sindaene fra Doriath, men etter Vredens krig avsto han fra å reise til Midgard som mange andre gjorde, men reiste istedenfor til Ered Luin med sin husstand. Han endte til slutt opp i Store Grønnskog, hvor Silvanalvene av Nandoenes avstamnig levde, og han ble av dem tatt til deres herre. Hans hovedstad var Amon Lanc.
Vest for Orophers rike lå riket Lórinand på den andre siden av elva Anduin, hvor Amdír, en annen Sinda regjerte over Silvanalvene der. Da Sauron kom tilbake til Midgard etter Númenors fall og begynte å få mer makt, trakk Oropher seg tilbake mot nord forbi den gamle dvergveien i skogen, og senere enda lenger nord for Myrkskog fjellene hvor de befestet seg.
Oropher svarte på innkallelsen til Den siste alliansen mellom alver og menn, og sluttet seg til Gil-galads hærstyrker da de marsjerte nedover langs Anduin til Dagorlad. Orophers følget var lett utrustet. I slaget ved Dagorlad kjempet Orophers følge tappert, men Oropher og den største delen av hans følge ble drept da han ladet for tidlig. Etter at Sauron var beseiret i slaget ved Dommedagsberget i Mordor, vendte Thranduil, Orophers sønn og arving, tilbake til den nordre delen av Myrkskog med restene av deres folk. Selv om mange var blitt drept var ennå hæren deres stor nok til at orkene som gjemte seg i Tåkefjellene ikke våget å angripe dem.
Dagorlad

Dagorlad (Slagslettene) er en fiktiv plass i J.R.R. Tolkien sitt univers.
Det ligger nord for Mordor og er som et digert hinder på grunn av sumpene som har vokst frem der.
Under Den siste Alliansen mellom Alver og mennesker var dette en av de avgjørende slagsted. Mange tusen vart drept her, både alver, mennesker og orker. Senere ble dette til en kjempesump der likene av de mange som falt ble liggende uten å rotne. De blir sagt at De døde lokker til seg veifarende som har gått seg vill, ved hjelp av små lys de tenner. Mange har dødd i sumpene der etter å ha blitt lokket ut i vannet.
Under Ringkrigen i 3018, var Frodo og Sam Gamgod, på vei gjennom sumpene med Gollum som veiviser. Gollum var en av de få som visste hvor det var trygt å gå.