Eggjasteinen

Eggjasteinen er en runestein som i 1917 ble funnet på gården Eggja i Sogndal i Sogn. Den er oppbevart ved De kulturhistoriske samlinger i Bergen. Den ble tidligere også kalt «Eggjumsteinen». Steinen er datert til slutten av 600-tallet.


== Steinen ==
Steinen er 160 × 70 × 10 cm stor, og har ligget som dekkstein over et lite gravkammer under flat mark. Steinen og innskrifta har altså ikke vært synlig. I kammeret lå det også litt gravgods, men grava har trolig aldri inneholdt noe lik, og kan være et minnesmerke over folk som er døde ute på havet. Man har laget en tomgrav (kenotaf), dit de etterlatte kunne gå og ofre til den døde og forrette de ritene som var vanlige. Grava er arkeologisk datert til annen halvdel av 600-tallet.På steinen står den lengste kjente innskrifta i eldre runer. Dessuten er det en figur av en hest på steinen. Det er uvisst om denne figuren har sammenheng med teksta. Innskrifta er i språk fra synkopetida. Innskrifta består av tre rader, en lang rad (rad A), en kort rad (rad B), og en lang rad igjen (rad C).


== Ottar Grønviks tolkning ==
Steinen har vært tolket på ulik måte gjennom tidene. Ottar Grønvik ga i 1985 ut en bok om innskrifta. Denne tolkningen har han modifiert i tre seinere artikler, i 1988, 2000 og 2002. Her følger hans tolkning slik den er etter artikkelen i 2002. 
A- og B-raden skildrer et skipsforlis, mens C-raden beskriver hvordan man skal forholde til grava. – 
Vi kan lese steinen slik, i språkform fra 600-tallet:

Oversettelse:  

Forklaringer:


== Andre tolkninger ==


=== Magnus Olsen ===
Men den første som prøvde å gi en helhetlig tolkning av innskrifta, var Magnus Olsen i 1921 og 1924. Innskrifta skildrer hvordan runesteinen er ført til gravstedet, og hvordan den skal behandles.
Det beskrives hvordan runesteinen blir ført på en slede til gravstedet. Steinen blir stenket med blod. På sleden er det keiper, dvs. tverrtrær, og der er det ristet runer. Disse blir skavet av når steinen gnir mot dem. Det avskavete er å oppfatte som en runehær. Det stilles et spørsmål: hvem av (rune)hæren er kommet hit til menneskeland? Svaret er en navnegåte, der løsningen er Ormari, dativ av personnavnet Ormarr. For han er det født en hevner.
Navnegåten ser slik ut: «Fisken, fast i sitt forsett gjennom likstrømmen svømmende omkring» er en omskrivning for  orm. «Fuglen, som  ville skrike om den fikk slite i lik» er en omskrivning for ørn, som på norrønt kan hete ari. Løsning på navnegåten er derfor Ormari, dativ av mannsnavnet Ormarr.
Dernest beskrives det hvordan ristningen av runer foregikk: ikke mens sola skinte og ikke med jernredskap. Og til slutt får vi høre hvordan steinen skal behandles: steinen skal ikke blottlegges eller utsettes for forheksede menn.
Magnus Olsens endelige tekst er dette, litt forenklet: 


=== Lis Jacobsen ===
Lis Jacobsen ga i  1931 en annen tolkning. Hun vil lese radene i rekkefølge C – A – B. Hun avviker sterkt fra Magnus Olsen i tolkningen av A-raden. Den skal skildre hvordan en høvding som var blitt drept, ble ført i båt til Sogndal. En mann utgyter offerblod, som påføres båtens keiper (tolleganger). Deretter føres han med hester til gravstedet.  – B-raden tolker hun: «Han døde ved udåd». 
Lis Jacobsen antar at det kanskje er en navnegåte i innskrifta. «Fisken, svømmende ut av spydenes strøm»: her er «spydenes strøm» blodet, og det hele vil si geirr 'spyd'. «Fuglen, skrikende i spydenes regn»: her vil «spydenes regn» si kampen og det hele vakr 'våken'. Den døde het derfor Geirvakr.
Hennes tolkning av innskriften er dette, litt forenklet:


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ottar Grønvik: Runene på Eggjasteinen. Oslo 1985. ISBN 82-00-07426-9.
Ottar Grønvik: "Om Eggjainnskriften". I: Arkiv för nordisk filologi. Nr 103. 1988. Side 36-47.
Ottar Grønvik: "Om Eggjainnskriften enda en gang". I: Arkiv för nordisk filologi.  Nr 115. 2000. Side 5-22.
Ottar Grønvik: "Om Eggjainnskriften – Epilog". I: Arkiv för nordisk filologi. Nr 117. 2002. Side 29-34.
Gerd Høst: Runer. Våre eldste norske runeinnskrifter. Oslo 1976.  ISBN 82-03-08068-5 og ISBN 82-03-08069-3.
Lis Jacobsen: Eggjumstenen. København 1931.
Magnus Olsen: Norges Indskrifter med de ældre Runer. 1891-1924. – (Eggjasteinen behandles i bind III s. 77-197 (1921) og 268-279 (1924)).
Terje Spurkland: I begynnelsen var fuþark (side 65-83). Oslo 2001. ISBN 82-02-19680-9.


== Eksterne lenker ==
Runene i den tomme grava, artikkel om Eggjasteinen hos Norgeshistorie.no