jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hans Olav Syversen

Hans Olav Syversen (født 25. november 1966 i Skjervøy) er en norsk jurist og politiker (KrF); stortingsrepresentant for Oslo fra 2005 til 2017 og KrFs parlamentariske leder fra 2011 til 2013. Fra 22. januar 2019 var han statssekretær ved Statsministerens kontor.


== Familie, utdannelse og yrke ==
Syversen ble født i Skjervøy i Troms og er oppvokst i Oslo. Han er sønn av IT-rådgiver Morten Syversen og psykiatrisk sykepleier Anne Solfrid Engsbråten Syversen. 
På videregående tok han allmennfag på Grefsen vgs, hvorav et år ble tilbrakt som utvekslingselev på high school i Cooperstown, North Dakota i USA. Syversen er utdannet jurist fra Universitetet i Oslo fra 2000. Etter tiden på Stortinget gikk han til en stilling i juridisk avdeling i OBOS.
Han har bidratt som frivillig i barne- og ungdomsarbeidet i Oslo østre frikirke.
Syversen er gift og har to barn. 


== Politisk arbeid ==
Syversen arbeidet fra 1990 til 1995 som gruppesekretær for Oslo KrFs bystyregruppe. Deretter ble han valgt inn som medlem av bystyret i 1995. Han var medlem av bystyret frem til 2003. Fra 1999 var han også kommunalråd.
Han har erfaring fra politisk ledelse i departementer i to perioder, først som politisk rådgiver for statsråd Aud Inger Aure i Justis- og politidepartementet fra 1997 til 1999, og deretter som statssekretær for statsråd Laila Dåvøy i Barne- og familiedepartementet fra 2003 til 2005.
Syversen ble valgt inn på Stortinget første gang i 2005 og ble gjenvalgt i 2009 og 2013. Alle tre gangene ble han valgt inn på Oslos utjevningsmandat.  Han nådde ikke opp ved stortingsvalget i 2017 og gikk ut av Stortinget.  På Stortinget var han medlem av Finanskomiteen 2005–2017. Fra 2009 til 2011 var han KrFs medlem i Kontroll- og konstitusjonskomiteen. 
Syversen ble i 2009 valgt til parlamentarisk nestleder for KrF. Syversen var også fra 2009 til 2011 leder for foreningen Israels venner på Stortinget. Han overtok som parlamentarisk leder i forbindelse med at Dagfinn Høybråten gikk av som partileder våren 2011. Den nye partilederen Knut Arild Hareide begrunnet valget av Syversen til å lede stortingsgruppa med at Hareide selv ønsket å bruke kreftene sine i den nye rollen som partileder, og i tillegg at han ønsket å fortsette som leder av Transport- og kommunikasjonskomiteen.I perioden 2013–2017 kom Syversen til å bli sentral i budsjettforhandlingene mellom Kristelig Folkeparti, Venstre og regjeringspartiene Høyre og FrP, som leder i Finanskomiteen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hans Olav Syversen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Hans Olav Syversen hos Stortinget 
(no) Hans Olav Syversen hos Norsk senter for forskningsdata
National Oceanic and Atmospheric Administration

National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA) er en vitenskapelig etat underlagt det amerikanske Handelsdepartementet. NOAA studerer forholdene i havet og atmosfæren, utgir værkart, og sender ut advarsler om uvær og ekstremvær, og gir råd i miljøspørsmål.
NOAA har fem vitenskapelige direktorater:

National Ocean Service- Nasjonalt havtjeneste
National Marine Fisheries Service – Nasjonalt fiskeritjeneste
National Weather Service – Nasjonalt værtjeneste
National Environmental Satellite, Data and Information Service – Nasjonale tjenester for miljøsatellitter, data og informasjon
Office of Oceanic and Atmospheric Research – Kontor for forskning på hav og atmosfæreDe vitenskapelige direktoratene støttes av et antall stabskontorer samt NOAA-korpset (NOAA Commissioned Corps), et paramilitært offiserkorps som betjener NOAAs skip, fly og helikoptre, og tjenestegjør i vitenskapelige og administrative stillinger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) National Oceanic and Atmospheric Administration – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Elsk meg i morgen (film)

Elsk meg i morgen er en norsk film fra 2005 regissert av Petter Næss og basert på den fjerde romanen om «Elling» – Elsk meg i morgen av Ingvar Ambjørnsen.
Elling er den tredje filmen i trilogien om «Elling», og også den tredje som ble produsert.


== Historien ==
Historien utspiller seg fire år etter Elling og «Elling» har blitt mer dyster og ensom. «Kjell Bjarne» bor i leiligheten over med samboer og stebarn.
Elling ønsker å finne seg en kvinne, og knytter seg til kioskdamen «Lone», som er opptatt av UFOer og annet utenomjordisk, og gir Elling håp. Hun spilles av Marian Saastad Ottesen, som gjør sin filmdebut med denne filmen.


== Produksjonen ==
Norsk filmfond støttet produksjonen med syv millioner kroner. Budsjettet var på 14,9 millioner kroner.


== Rolleliste ==


== Mottakelse ==
Åpningshelgen ble filmen sett av 58 993 personer på norske kinoer. Dette var i hard konkurranse med Charlie og sjokoladefabrikken, og lå nærmere 40 000 besøkende under Charlie som en god nummer to.


== Eksterne lenker ==
(en) Elsk meg i morgen på Internet Movie Database 
(no) Elsk meg i morgen hos Filmfront 
(sv) Elsk meg i morgen i Svensk Filmdatabas 
(nl) Elsk meg i morgen på MovieMeter 
(en) Elsk meg i morgen på AllMovie 
(en) Elsk meg i morgen på Turner Classic Movies
Gunnar Kvassheim

Gunnar Kvassheim (født 14. juni 1953 i Egersund) er en norsk pressemann og politiker (V).
Han er høyskolekandidat i samfunnsfag fra Rogaland distriktshøgskole fra 1975, begynte å arbeide som journalist året etter. Etter en periode som direktør for miljø- og samfunnsansvar i Lyse-konsernet 2009–2010 er han ansvarlig redaktør i Dalane Tidende i Egersund fra 2010. Kvassheim var ansvarlig redaktør i samme avis i årene 1986–1997.
Lokalpolitisk var han medlem av Eigersund kommunestyre 1976–1983 og medlem av Rogaland fylkesting og fylkesutvalg 1980–1987. Kvassheim var innvalgt på Stortinget fra Rogaland 1997–2001 og 2005–2009, og fungerte som parlamentarisk leder og medlem av Stortingets energi- og miljøkomité i sin første periode. Senere var han statssekretær for statsminister Kjell Magne Bondevik 2001–2005. I denne perioden var Kvassheim sentral i utbyggingen av dobbeltsporet mellom Sandnes og Stavanger. Han var leder i Stortingets energi- og miljøkomité 2005–2009. I Venstre var han medlem av sentralstyret 1996–2008 og nestleder 1996–2001.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gunnar Kvassheim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Gunnar Kvassheim hos Stortinget 
(no) Gunnar Kvassheim hos Norsk senter for forskningsdata
Ingrid Heggø

Ingrid Bjørketun Heggø (født 12. august 1961 i Høyanger) er en norsk politiker (Ap). Hun ble innvalgt på Stortinget fra Sogn og Fjordane i 2005 og gjenvalgt i 2009, 2013 og 2017 etter å ha vært vararepresentant i perioden 1997–2001. I Stortingsvalget 2017 var hun Arbeiderpartiets førstekandidat i Sogn og Fjordane.Heggø har vært varaordfører i Høyanger.


== Stortingskomiteer ==
2017–2021 medlem i Finanskomiteen
2013–2017 medlem i Næringskomiteen.
2013–2017 medlem i Valgkomiteen.
2009–2013 medlem i Næringskomiteen.
2005–2009 medlem i Justiskomiteen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingrid Heggø – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Ingrid Heggø hos Stortinget 
(no) Ingrid Heggø hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Ingrid Heggøs stemmegivning på Stortinget (arkivert) siden 2009 systematisert av organisasjonen Holder de ord
Etisk realisme

Etisk realisme, også kalt for nyrealisme, er en litterær stilretning som i Norge hovedsakelig skjedde i tidsrommet 1905–1915.
I motsetning til realismen, som la vekten på samfunnskritikk, la nyrealismen tyngden på enkeltmenneskets moralske vekt. I motsetning til naturalismen hvor mennesket ikke kunne endre sin egen skjebne, har mennesket med nyrealismen igjen fått mulighet til å velge og til å ta ansvar.
I motsetning til nyromantikken, som søkte innover i menneskesjelen, så nyrealismen videre slik at man måtte gjøre moralske valg. Også i nyrealismen er sjelelivet viktig, men med fokus på moralske dilemmaer fremfor det ubevisste sjeleliv. Slekt og samfunnet var viktig og dermed kom slektsromaner og historiske romaner. Det ble igjen viktig med å skildre virkeligheten og avdekke sannheten, men også å drive samfunnskritikk. 
Den nyrealistiske stilen er ofte nøktern og saklig, og synsvinkelen skifter ofte. Etisk realisme krevde ofte romanserier på 2-3 bøker, og romaner er nyrealismens sjanger. Temaene var angst, samvittighetskvaler, behov for å sone sine synder, forskjell mellom bønder og industriarbeidere og forhold mellom fortid og framtid. Ofte måtte personer velge mellom side i forskjellige konflikter og spørsmål. Normer brytes ofte. Normer brytes ofte på grunn av hat eller kjærlighet, noe som fører til konflikter og ofte skyldfølelse.
Sentrale navn:

Olav Duun
Sigrid Undset
Johan Falkberget
Nini Roll Anker.
Poetisk realisme (litteratur)

Poetisk realisme er en variant av romantikken. Den poetiske realisme tonet romantikken noe ned og brakte den så å si inn mellom borgerskapets fire vegger, men uten å oppgi ideverdenen. Den poetiske realismen kan i noen grad karakteriseres som «temmet» romantikk fordi noe av det grensesprengende ved høyromantikken er blitt mindre merkbart, og temaene er hentet fra det nære og hverdagslige. 
Retningen fikk stor tilslutning i Danmark i årene etter 1825, og ble systematisert av dramatikeren og litteraturkritikeren Johan Ludvig Heiberg. Han skulle blant annet få stor innflytelse på H.C. Andersen og Johan Sebastian Welhaven. Litteraturen i perioden har både romantiske og realistiske trekk. Camilla Colletts Amtmandens Døtre og Henrik Ibsens Peer Gynt er sentrale norske eksempler fra den poetiske realismen. 
Den poetiske realismen betydde mye for utviklingen av prosagenrene. Og som alle romantiskpregede perioder, stimulerte den produksjonen av lyrikk. Dramatikken blomstret særlig i Danmark med Heibergs vaudeviller.
Poetisk realisme og nasjonalromantikken gikk hånd i hånd i Norge. Mens den litterære nasjonalromantikken ebbet ut, fortsatte den poetiske realisme å være virksom og gjorde seg gjeldende omtrent til 1870. Da kom det en klimaendring i åndslivet som gjerne settes i samband med Georg Brandes som holdt sine berømte forelesninger på den tid. De slo an tonen for den etterfølgende realismen.


== Sentrale navn ==
Johan Sebastian Welhaven
Henrik Wergeland (etter 1840)
Ivar Aasen
Knud Knudsen
Aasmund Olavsson Vinje
Camilla Collett
Bjørnstjerne Bjørnson
Henrik Ibsen
Jørgen Moe
Andreas Munch
H.C. Andersen (i Danmark)
Naturalismen

Naturalismen er en litterær retning innen realismen, som igjen er en reaksjon på den foregående epoken, romantikken. Naturalismen blomstret rundt 1880 til 1890.
Naturalistiske diktere var opptatt av å fremstille skyggesidene i samfunnet. Hovedforskjellen på realistene og naturalistene er deres skjebnesyn. Der realistene mente at mennesket selv var ansvarlig for sine handlinger og slik kunne forandre sin skjebne, fulgte  naturalistene Charles Darwins tanker om at mennesket er preget av sin arv og sitt miljø. Eksempelvis kan vi ta Ibsen. I hans stykke Et Dukkehjem (1879) tar Nora selv et valg og forlater sin ektemann, Helmer, og sine barn. En motpart er hans stykke Gengangere (1881) der Osvald Alving dør som en følge av arv og miljø. Likså er det i Christian Krohgs roman om sypiken  Albertine (1884), der han viser sypikenes uavbrutte skjebne med prostitusjon og fattigdom. Var du født fattig ville du forbli fattig resten av livet. Den største norske forfatteren i perioden var Amalie Skram. Hun er mest kjent for romanverket om Hellemyrsfolket, der vi følger en fattig familie gjennom flere generasjoner. Den store nøden i samfunnet ble viktig og spørsmål rundt dette ble viet stor oppmerksomhet i litteraturen. Amalie Skram la også stor vekt på de fattiges kår, og er kjent for blant annet Karens Jul og Forrådt hvor hun tar opp kvinnesynet på 1800- og 1900-tallet. Georg Brandes forbindes med naturalismen grunnet hans tanker om at problemer i samfunnet skulle settes under debatt.
Med realismen ble ekteskapelige problemer, som i Et dukkehjem, tatt opp for første gang. Miljøet som ble skildret var hovedsakelig det borgerlige hjem, mens naturalistene tok for seg de fattige og dårligere stilte i samfunnet. Alexander Kielland er kjent for naturalistiske noveller som To Novelletter fra Danmark.
Naturalismen innen bildende kunst fremstiller gjerne vanlige mennesker i ordinære situasjoner, som oftest utenfor urbane strøk. Det kan dreie seg om bønder i arbeid, kvinner som vever og syr, begravelsesfølger og lignende. 


== Eksterne lenker ==
Naturalismen; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Ered Wethrin

Ered Wethrin (Skyggens fjell) var en fjellkjede fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Den fantes nord i Midgard det første tideverv.
I den nordvestre delen av Midgard var det en fjellkjede som gikk fra øst til vest og skilte Dor-Lómin og Mithrim i nord fra Beleriand i sør. I øst svingte denne kjeden seg mot nordvest og dannet Hithlums grense. Den sørvestre enden formet den søndre grensen til Nevrast, mens Mithrimfjellene var en arm av Ered Wethrin som strakte seg mot nordvest og skilte Dor-Lómin fra Mithrim.
Det var flere elver som hadde sitt opphav i Ered Wethrin, blant dem var Narog, Teiglin, og Sirion. Det østligste punktet i Ered Wethrin nådde neste fram til Echoriath, og bøyde derfra av mot nord og formet en dal med bratte sider som Sirion fløt gjennom. 
Ered Wethrin forsvant under bølgene i Vredens krig på slutten av det første tidevervet.
Liste over Portugals monarker

Liste over Portugals monarker lister Portugals monarker eller herskere fra landets uavhengighet fra Léon i 1128 til dannelsen av republikken, 5. oktober 1910.


== Huset Burgund ==
Henrik av Burgund: greve av Portugal 1095–1112
Teresa av Portugal: grevinne av Portugal, formelt regent på vegne av sin sønn fra 1112 og til 1128
Alfonso I: i navnet greve av Portugal fra 1112, fyrste fra 1128, konge 1139–1185, bekreftet som konge i 1143.
Sancho I: 1185–1211
Alfonso II: 1211–1223
Sancho II: 1223–1247
Alfonso III: 1247–1279, første som benyttet tittelen konge av Portugal og Algarve
Denis: 1279–1325
Alfonso IV: 1325–1357
Peter I: 1357–1367
Ferdinand I: 1367–1383
Beatrix av Portugal: dronning de jure 1383–1385


=== Interregnum (de facto) ===
1383–1385


== Huset Aviz ==
Johan I: 1385–1433 (regent 1383–1385)
Edvard: 1433–1438
Alfonso V: 1438–1481
Johan II: 1481–1495
Emanuel I: 1495–1521
Johan III: 1521–1557
Sebastian: 1557–1578
Henrik: 1578–1580
Anton: 1580–1580


== Huset Habsburg ==
Filip I: 1580–1598
Filip II: 1598–1621
Filip III: 1621–1640


== Huset Braganza ==
Johan IV: 1640–1656
Alfonso VI: 1656–1667
Peter II: 1667–1706
Johan V: 1706–1750
Josef: 1750–1777
Maria I med Peter III: 1777–1786
Maria I: 1786–1816
Johan VI: 1816–1826
Peter IV: 1826–1826
Maria II: 1826–1828
Miguel: 1828–1834
Maria II (gjeninnsatt): 1834–1837
Maria II med Ferdinand II: 1837–1853


== Huset Sachsen-Coburg-Gotha ==
Peter V: 1853–1861
Ludvig: 1861–1889
Karl: 1889–1908
Manuel II: 1908–1910


== Referanser ==
Rupert Grint

Rupert Alexander Lloyd Grint (født 24. august 1988 i Watton-at-Stone, Hertfordshire, England) er en britisk skuespiller best kjent for sin rolle som «Ronny Wiltersen» i Harry Potter-filmene. Grint har også drevet med teater og driver også med voice-overs i tillegg til at han har spilt i andre filmer utenom Harry Potter.


== Karriere ==
Grint er eldst i en søskenflokk på fem. Før han fikk rollen i Harry Potter hadde han kun deltatt i skuespill på skolen og i sin lokale teatergruppe Top Hat Stage School i produksjoner som Peter Pan og Rumplestiltskin. Grint var bestemt på å få en rolle i Harry Potter-filmen. Han sendte inn en video av seg selv hvor han snakket om rollen som «Harry Potter», og da han var 11 år, fikk han rollen som Potters beste venn «Ronny Wiltersen». Etter den første Harry Potter-filmen, Harry Potter og De vises stein, opptrådte han som «Alan A. Allen» i den britiske komedien Gutten med prompebuksene (2002). I 2002, 2004 og 2005 fikk publikum igjen oppleve han i rollen som «Ronny Wiltersen» i Harry Potter-oppfølgerne Harry Potter og Mysteriekammeret, Harry Potter og Fangen fra Azkaban og Harry Potter og Ildbegeret
Han er også blitt kjent for voice-overs i radio og fjernsyn, og i BBC-serien Baggy Trousers opptråtte han som «Nigel Molesworth». 
Den neste filmen vi vil se han i etter Harry Potter, er i Driving Lessons med Laura Linney og Julie Walters. Den kom i 2006.
Hans favorittskuespillere inkluderer Jim Carrey og Mike Myers. I 2005 gikk Rupert ut av Richard Hale School, med eksamener i kunst og i tysk.


== Priser og nominasjoner ==
British Critics Circle for Beste nykommer – Nominert
Golden Satellite Awards for Fremragende nytt talent – Nominert
Empire Awards for Beste debut – Nominert
Young Artist Award for Mest lovende nykommer – Vant


== Filmografi ==


=== Filmer ===
2013 – Postmann Pat: The Movie - Du vet at du er The One
2013 – the drummer 
2012 – Wartime Wanderers
2012 – Cross Country
2012 – Eddie the Eagle
2012 – Into the White
2011 - Harry Potter og Dødstalismanene - Del 2
2010– Harry Potter og Dødstalismanene - Del 1
2009 – Cherrybomb
2007 – Harry Potter og Halvblodsprinsen (film)
2007 – Harry Potter og Føniksordenen
2006 – Driving Lessons
2005 – Harry Potter og Ildbegeret
2004 – Harry Potter og Fangen fra Azkaban
2002 – Harry Potter og Mysteriekammeret
2002 – Gutten med prompebuksene
2001 – Harry Potter og De vises stein 


=== TV-serier ===
2017 – Snatch som Charlie Cavendish
2017 – Sick Note som Daniel Glass


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rupert Grint – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rupert Grint – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rupert Grint på Internet Movie Database 
(sv) Rupert Grint i Svensk Filmdatabas 
(da) Rupert Grint på Filmdatabasen 
(da) Rupert Grint på Scope 
(fr) Rupert Grint på Allociné 
(en) Rupert Grint på AllMovie 
(en) Rupert Grint hos Rotten Tomatoes 
(en) Rupert Grint hos The Movie Database 
(en) Rupert Grint hos Internet Broadway Database 
(en) Rupert Grint hos Behind The Voice Actors 
Fotogalleri
Rupert Grint Net – Uoffisiell fanside
Pontificium Collegium Germanicum et Hungaricum de Urbe

Pontificium Collegium Germanicum et Hungaricum de Urbe (kort: Collegium Germanicum) er et av de nasjonale pavelige kollegene i Roma, som bl.a. prestestudenter tilknyttes. Nedslagsfeltet omfatter hele det tyskspråklige Europa, de tidligere ungarskdominerte deler av Øst-Europa og like fra starten av (1552) også de nordiske land; for tiden (2016/2017) er tre nordiske prestestudenter (fra Danmark og Finland) tilknyttet kollegiet, og dets rektor, p. Stefan Dartmann S.J., er svensk statsborger.
Historien går tilbake til Collegium Germanicum, som ble opprettet 31. august 1552 ved pave Julius IIIs bulle Dum sollicita. Særlig kardinal Giovanni Morone og jesuittordenens leder Ignatius av Loyola hadde ivret for opprettelsen. Det ble sistnevnte som åpnet kollegiet den 28. oktober. Ledelsen ble gitt jesuittordenen, og den første rektor var pater Pedro de Ribadeneira. I 1580 forente pave Gregor XIII kollegium med det nettopp (1578) grunnlagte Collegium Hungaricum. Siden den gang fører det sitt nåværende navn.
Etter jesuittordenes opphevelse i 1773 ble kollegiet videreført av sekulargeistlige. Etter at keiser Joseph II i 1781 forbød teologistudenter fra sitt herrskapsområde å studere i Roma, og byen noe senere ble okkupert av franske styrler, måtte kollegiet stenge i 1798. Under pave Pius VII ble det i 1818. 
I 1824 reorganiserte pave Leo XII kollegiet, og knyttet det enda sterkere til (den nå gjenopprettede) jesuittordenen og gav det den form som det består i enn i dag (2016). 
Under Første verdenskrig måtte kollegiet fra 1915 til 1919 forlegges til Collegium Canisianum i Innsbruck.
Kollegiet har for tiden 86 seminarister og prester under utdanning (2016), og er dermed Romas nest største prestekollegium. 


== Noen kjente studenter ==


== Litterstur ==
Dachsberger, Johann and Leiber, Robert, 1934. Kollegien i Lexikon für Theologie und Kirche, 1st edition. vol. 6. Freiburg im Breisgau: Herder.
Schmidt, Peter, 1984. Das Collegium Germanicum in Rom und die Germaniker. Zur Funktion e. röm. Ausländerseminars (1552 - 1914). Tübingen: Niemeyer. ISBN 3-484-82056-X
Leitgöb, Martin, 2004. Vom Seelenhirten zum Wegführer. Sondierungen zum bischöflichen Selbstverständnis im 19. und 20. Jahrhundert. Die Germanikerbischöfe 1837-1962. Rome: Herder. ISBN 3-451-26458-7
Maurizio Tani: La rinascita culturale del '700 ungherese: le arti figurative nella grande committenza ecclesiastica, Gregorian University Press / Biblical BookShop, Rom 2005, ISBN 9788878390188
Dimić, Ljubodrag (2018). «Alojzije Stepinac: Student of the Collegium Germanicum (1924-1931)» (PDF). Токови историје (3): 11-32. 


== Eksterne lenker ==
http://www.cgu.it
https://web.archive.org/web/20060213053903/http://www.cgu.it/html/de-rundg_gscht.html -- Historie
Bodø Fremskrittsparti

Bodø Fremskrittsparti er Fremskrittspartiets lokallag i Bodø. 


== Bodø Fremskrittspartis ledere ==
Øystein Gudbrandsen Wik (oktober 2009 – d.d.)
Jonny Gulbrandsen (juni 2008 – oktober 2009)
Eldar Øvereng (november 2007 – juni 2008)
Tor Olsen (oktober 2005 – november 2007)
Gunnar Aasen (oktober 2004 – oktober 2005)
Tom Cato Karlsen (oktober 2002 – oktober 2004)


== Bodø Fremskrittspartiets lokallagsstyre ==


== Bodø Fremskrittspartis bystyrerepresentanter ==


== Valgresultat ved kommunevalg ==
2019: 11,3 prosent
2015: 9,5 prosent
2011: 22,2 prosent
2007: 24,4 prosent
2003: 16,0 prosent
1999: 8,5 prosent


== Eksterne lenker ==
Bodø Fremskrittspartis nettside Arkivert 9. april 2005 hos Wayback Machine.
Øystein Gudbrandsen Wik

Øystein Gudbrandsen Wik (født 29. april 1973) er en norsk lokalpolitiker (FrP). Han sitter i Bodø bystyre.
Wik er Bodø Fremskrittspartis representant i bystyrets kontrollkomité, hvor han sitter som leder, og han sitter nå i bystyret i sin tredje periode for Fremskrittspartiet. 
Wik jobber til daglig som markedssjef i Bodø Boligbyggerlag.


== Eksterne lenker ==
(no) Øystein Gudbrandsen Wik hos Stortinget 
(no) Øystein Gudbrandsen Wik hos Norsk senter for forskningsdata
Fanuidhol

Fanuidhol (Sindarin), også kjent som Bundushathûr (Khuzdul) eller Skyhode er et fiktivt fjell fra J.R.R. Tolkiens Midgard.
Fjellet er en del av Tåkefjellene, og en av de tre fjellene (de andre var Caradhras og Celebdil) som sto over dvergenes Khazad-dûm. Disse tre fjellene sammen blir noen ganger nevnt som Morias fjell.
Helga Haugland Byfuglien

Helga Haugland Byfuglien (født 22. juni 1950 i Bergen) er en norsk luthersk teolog. Hun var biskop av Borg fra 2005 til 2011. Hun var preses i Bispemøtet i Den norske kirke fra 2010 til januar 2020, fra 2010 til 2011 som valgt preses og fra 2011 som fast preses. 


== Biografi ==
Byfuglien var menighetsprest i Nidaros bispedømme fra 1978 til 1986 og i Ås prestegjeld i Borg fra 1986 til 1993. Fra 1993 til 1997 var Byfuglien stiftskapellan i Borg bispedømme. Hun var generalsekretær i Norges KFUK-KFUM da hun ble utnevnt til biskop i Borg av Kongen i statsråd den 23. september 2005. Hun ble vigslet og innsatt i embetet 11. desember 2005 i Fredrikstad domkirke. 
Fra 2. mai 2006 til 1. juni 2007 var Byfuglien medlem av det regjeringsoppnevnte utvalget som vurderte de kristne formålsparagrafene i skolen og barnehagen (det såkalte Bostad-utvalget).
På Bispemøtet 21. oktober 2010 ble hun valgt til preses for perioden fram til nyordningen med fast preses i Bispemøtet trådte i kraft i 2011. Etter utnevnelsen i statsråd 25. mars 2011, fortsatte Byfuglien som valgt preses inntil hun overtok det nye embetet som fast preses i oktober. Byfuglien ble innsatt i embetet som fast preses i Nidarosdomen 2. oktober 2011.I januar 2020 ble Byfuglien utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden «for sin fremragende samfunnsnyttige innsats».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Byfuglien, Helga Haugland (2016), Anders Magnus, red., Hanvold og teologien, Dagsnytt atten 26. oktober 2016, Tlf fra Trondheim til Oslo: NRK, https://radio.nrk.no/serie/dagsnytt-atten/NMAG03021316/26-10-2016