jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Markus Lindholm

Markus Lindholm (født 1956) er en norsk biolog og forsker med ferskvannsøkologi som spesialområde. Han har også vært opptatt av forholdet mellom kultur, filosofi og biologi. Han er ansatt som forsker ved Norsk institutt for vannforskning og professor ved Steinerhøyskolen.
Lindholm har studert geofag og biologi i München og Oslo. Han ble utdannet cand.scient. ved Universitetet i Oslo i 2000 og i 2006 tok han en doktorgrad ved Senter for økologisk og evolusjonær syntese (CEES) samme sted. Avhandling hadde tittelen Zooplankton diversity and successions in the Okavango delta, Botswana – diversity and ecosystem interactions in land/water ecotone.Han startet karrieren som lærer i naturfag ved steinerskoler og offentlige videregående skoler (1979–1996). I 2006 ble han ansatt som forsker II ved Norsk institutt for vannforskning og fikk opprykk til forsker I i 2013. Fra 2016 til 2018 var han forskningsleder for seksjon for ferskvannsøkologi ved instituttet. I tillegg er han ansatt som professor i naturfagdidaktikk ved Steinerhøyskolen.Hans forskningsfelter er ferskvannsøkologi, med særlig vekt på akvatisk biodiversitet. Ved siden av sitt faglige arbeid har han særlig vært opptatt av filosofi, evolusjonsbiologi og menneskesyn i sine populærvitenskapelige arbeider. 
Lindholm har publisert mer enn 70 fagartikler og  -rapporter, samt 150 artikler om populærvitenskapelige emner. Han har utgitt fire bøker, blant annet bøkene Jordens ansikt (1996), Evolusjon: Naturens kulturhistorie (2012), Nysgjerrighet (2021) og Barbeint i Amazonas Historien om Alfred Russel Wallace (2022), der Evolusjon: Naturens kulturhistorie innbrakte ham Bokhandelens fagbokpris. Evolusjon: Naturens kulturhistorie ble godt mottatt i pressen og norske fagblader, men møtte kritikk fra professor Glenn-Peter Sætre og arkeolog Håvard Hegdal som mente at Lindholm drev en kritikkverdig sammenblanding av biologi og ideologi. I 2021 utga han fagboka Nysgjerrighet. Dybdelæring i informasjonssamfunnet.  


== Familie ==
Lindholm er sønn av Dan Lindholm og pianist Amalie Christie. Landbruksforskeren Werner Hosewinckel Christie var hans morfar.


== Referanser ==
Korund

Korund er et svært hardt mineral, og har verdien 9 på mohs hardhetsskala.
Korund består av aluminiumoksid, Al2O3).
Edelsteinene rubin og safir består av korund. Korund med spor av krom vil være rød eller lilla, og kalles gjerne rubin. Korund med de fleste andre farger kalles safir (blå, gul, grønn, rosa etc.) Ordet korund er avledet av hindi kurand.


== Funn i Norge ==
I Norge er korund funnet på en rekke lokaliteter: 

Alta, Finnmark
Froland, Aust-Agder
Hornindal, Sogn og Fjordane
Sandnessjøen, Nordland
Seiland, Finnmark
Stjernøy, Finnmark
Sørøy, Finnmark
Volda, Møre og Romsdal
Årnes, Akershus


== Se også ==
Rubin
Safir


== Kilder ==
Norsk steinbok: norske mineral og bergartar av Torgeir T. Garmo, Universitetsforlaget, 1995


== Eksterne lenker ==
Artikkel i Store norske leksikon av Gunnar Raade.
Astrid Gunnestad

Astrid Synnøve Gunnestad (1938–2016) var en norsk journalist, radioprogramleder og redaktør som var ansatt i Norsk Ukeblad i over 30 år. 
Gunnestad studerte ved University of Oxford og ble like etter ansatt i Norsk Riksmålsforbund. Hun arbeidet deretter noen år i flyselskapet SAS, men skiftet så karrierevei og begynte i pressen. I 1969 fikk hun sin første journalistjobb i Morgenbladet. I 1971 begynte hun i Norsk Ukeblad, hvor hun steg i gradene og forble i hele 33 år. Hun ble etterhvert redaktør i og hadde denne stillingen til hun ble pensjonist i 2005. Hun ble like etter samlivsrådgiver i radiokanalen P4, og fra 2007 til 2011 var hun fast i lørdagsprogrammet Oss megger i mellom, sammen med programleder Lise Askvik. Ved siden av arbeidet i P4 var hun spaltist i magasinet Tara. I en periode var hun også en av programlederne i kvinneprogrammet Studio 5 på TV-kanalen FEM.I 2011 utgav hun selvbiografien Mild og vill. Boka ble utgitt på Aschehoug forlag.Hun skapte mediablest i 2014 da hun røkte marihuana for åpen mikrofon i et innslag som ble tatt opp i Amsterdam. Til P4 sa hun at hun ville prøve rusmiddelet som et alternativ til smertelindring.I 2015 mottok Gunnestad Oslo Redaktørforenings hederspris. I 2008 vant hun (sammen med Lise Askvik) Prix Radios pris for «Årets beste humorinnslag» (fra programmet Oss megger i mellom)og i 2016 ble hun (post mortem) og Askvik tildelt Prix Radio i kategorien «Årets spesialflate» for radioprogrammet samme program.


== Privatliv ==
Gunnestad ble gift i 1974 med journalist Gunne Hammarstrøm.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Astrid Gunnestad på Internet Movie Database
Fangenes Testamente

Fangenes Testamente er en norsk pris som gis til «den eller de som i skrift, tale eller handling medvirker til opplysning som fremmer forståelsen av Det Onde slik at vi bedre skal bli i stand til å bygge barrierer mot det i vårt eget sinn. Prisen går i særdeleshet til forskere som har brukt av sin tid, kunnskap og innsikt for å bygge opp en reell beredskap mot ondskap – og til fremme for fred.» (Fra statuttene for prisen.)
Prisen består av et håndmalt diplom og 50 000 kroner, og deles ut i samarbeid med Institutt for fredsforskning (PRIO). Navnet «Fangenes testamente» var Tollef Larssons idé. Helt siden han selv satt i konsentrasjonsleirer under den annen verdenskrig ønsket han at samfunnet skulle sette sterkere fokus på det som var lært om Det ondes problem. Larsson og Aktive Fredsreiser har samme mål, nemlig å gi kommende generasjoner kunnskap.
Prisen dekkes av overskuddet fra Aktive Fredsreisers ungdomsturer til konsentrasjonsleirene. Prisen deles ut i samarbeid med Institutt for fredsforskning (PRIO).


== Prisvinnere ==
2002: Professor i statsvitenskap Bernt Hagtvet
2003: Dommer ved Den europeiske menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg Hanne Sophie Greve
2004: Professor Arne Johan Vetlesen
2005: Stabsprest Bård Mæland og det Norske Feltprestkorpset
2006: Journalist Erling Borgen
2007: Fredsmegler Kåre Lode
2008: Edvard Hauff
2009: Evelin Lindner
2010: Professor Lars Fr. H. Svendsen
2011: Professor Tore Lindholm
2012: Gene Sharp
2013: Professor Jakob Lothe
2014: Forfatter og journalist Jahn Otto Johansen
2015: Forfatter og journalist Alf R. Jacobsen
2016: Lege Tore Godal for hans bidrag til å redusere menneskelig lidelse ved å arbeide for en bedre helse for verdens fattige.
2017: Stiftung Denkmal für die ermordeten Juden Europas og Initiative Gedenkstätte Eckerwald for sitt arbeid med å formidle historien videre til nye generasjoner.
2018: Lars Weisæth for fremragende innsats innen området katastrofepsykiatri.
2019: Gunter Demnig for hans initiativ til, og langvarige innsats for, kunstprosjektet «Stolpersteine» (Snublesteiner)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fangenes testamente på Aktive fredsreisers hjemmeside
Wiesław Ochman

Wiesław Ochman (født 6. februar 1937 i Warszawa) var kanskje den første (tenor) av en rekke polske operasangere som siden Jan Kiepuras tid oppnådde verdensberømmelse. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
I 1960 fikk Ochman ingeniørdiplom ved Akademiet for gruvedrift og støping i Kraków. Under studiene begynte han imidlertid å ta sangtimer hos Gustaw Serafin i Kraków og Maria Szłapak i Bytom, og konsentrerte seg etter studiene kun om sangkarrieren. 


=== Operasanger ===
I 1960 debuterte han ved Opera Śląska i Bytom, hvor han sang i tre sesonger. I årene 1963–1964 sang han ved Operaen i Kraków, og fra 1964 til 1970 ved den gjenoppbygde Teatr Wielki i Warszawa, hvor hans debut som Jontek i Moniuszkos Halka ble vendepunktet i karrieren. Hans suksessrike kreasjon ble møtt av stor entusiasme blant publikum og den største anerkjennelse blant kritikere – også utenlandske.
Ochmans virksomhet ved Operaen i Warszawa ble starten på hans internasjonale karriere – han ble snart engasjert ved Operaen i Berlin i 1967 (som Turiddu i Mascagnis Cavalleria rusticana), og senere i München (i Verdis La traviata) og Hamburg (i Puccinis Tosca). Han sang også til stor suksess under festivalene i Glyndebourne og Salzburg.
I 1972 debuterte han ved Operaen i Paris, og senere i Chicago og San Francisco. I 1975 debuterte han med stor suksess som Arrigo i Verdis I vespri siciliani ved Metropolitan i New York.
Han sang med de største operastjerner ved verdens mest kjente operahus, blant annet i Milano (La Scala), Barcelona, Buenos Aires, Madrid, Moskva, Roma, Sevilla og Wien, uten samtidig å glemme operascenene i hjemlandet sitt. Han deltok også i de mest prestisjefulle musikkfestivaler, med de mest kjente ensembler som for eksempel Wiener Philharmoniker og Berliner Philharmoniker under ledning av Herbert von Karajan og Karl Böhm.
Etter 1999 ble han også virksom som regissør, og satte opp i Opera Śląska i Bytom Mozarts Don Giovanni, Verdis La traviata samt Lehárs Tsarevitsj. For øvrig utgjør oratorisk musikk en egen gren i Ochmans artistiske virksomhet, og han er også virksom som maler. Maleriene hans er blitt vist på mange utstillinger.
Ochman har en svært omfattende diskografi – den største blant polske operasangere. Han har spilt inn mange plater for de betydeligste platekompanier, som EMI, Polydor, Deutsche Grammophon, Decca eller Supraphon. 


== Berømte roller (utvalg) ==
Arrigo i I vespri siciliani av Verdi
Lenskij i Eugen Onegin av Tsjajkovskij
Grigorij i  Boris Godunov av Musorgskij
Alfredo i La traviata av Verdi
Cavaradossi i Tosca av Puccini
Turiddu i Cavalleria rusticana av Mascagni
Edgardo i Lucia di Lammermoor av Donizetti
Tittelrollen i Faust av Gounod
Jontek i Halka av Moniuszko
Ottavio i Don Juan av Mozart
Tittelrollen i Idomeneo av Mozart
Laca i Jenuf av Janáček


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wiesław Ochman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Wiesław Ochman – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Wiesław Ochman på Internet Movie Database 
(en) Wiesław Ochman på Discogs 
(en) Wiesław Ochman på MusicBrainz 
(en) Wiesław Ochman på Spotify 
(en) Wiesław Ochman på AllMusic
Helge Simonnes

Helge Atle Simonnes (født 1955) er en norsk journalist, redaktør og siviløkonom. Han var redaktør for avisa Vårt land i 25 år.
Simonnes studerte statsvitenskap og økonomisk administrasjon ved Distriktshøgskolen i Molde i 1979–1982. Senere tok han utdanning som siviløkonom ved Handelshøyskolen BI (1985) og 1.avdeling juss ved Universitetet i Oslo (1987).Han startet karrieren som journalist i Sunnmørsposten hvor han arbeidet fra 1976 til 1982. Deretter ble han journalist i Vårt Land. I 1987 ble han disponent for avisa og i 1991 sjefredaktør, en stilling han hadde til 2016. Under store deler av denne tiden var han også konsernsjef for Mentor Medier (1991–2015). Han har deretter vært fast spaltist i Dagsavisen, der han skriver i skjæringsfeltet politikk og religion.Han har også hatt flere lederverv. Blant annet har han vært styreleder i Dagsavisen, Norsk Presseforbund, Norske Avisers Landsforbund (1999–2002) og Mediebedriftenes Landsforening.I 2019 gav han ut boka Kampen om korset i politikken. Utgangspunktet for boka var splittelsen i Kristelig Folkeparti etter Knut Arild Hareids venstredreining, samt konflikten mellom Hareide og Sylvi Listhaug.I 2016 tildelte Oslo redaktørforening ham hedersprisen.


== Referanser ==
Kollektivtrafikk

Kollektivtrafikk (også kalt kollektivtransport, offentlig transport eller offentlig kommunikasjon) er en fellesbetegnelse for transportsystemer som er tilgjengelig for alle, til forskjell fra private transportmidler. Kollektivtrafikken er gjerne organisert med faste ruter med faste rutetider og kan benytte seg av bl.a. buss, trikk, t-bane, tog, fly, ferje og hurtigbåt. Det er forskjellige kollektivløsninger som tar sikte på å effektivisere kollektivtransport og trafikktjenester. Kollektive transportmidler finnes i flere varianter og størrelser tilpasset både lokal- og fjernreiser. I dagligtalen omfatter begrepet først og fremst buss og bane i lokal rutetrafikk. 
I Norge er mye av kollektivtrafikken delfinansiert av offentlige tilskudd i tillegg til brukerbetalingen – dvs. billettinntektene. Tilbudet av kollektivtrafikk (kollektivtilbudet) reguleres normalt av myndighetene, og tradisjonelt har også mange av trafikkselskapene vært statlige, fylkeskommunale eller kommunale foretak. Nå er det imidlertid mer og mer vanlig at private aktører opererer på oppdrag fra myndighetene, ofte som resultat av konkurranseutsetting.
Kollektivtransporten har alltid stått sentralt på den politiske dagsorden når transportpolitikken i de norske byområdene diskuteres. Det er stor enighet om at kollektivtransporten må styrkes hvis målene for klimautslipp, framkommelighet og et levende bysentrum skal nås. I transportetatene Statens vegvesen, Kystverket, Avinor og Jernbaneverket sitt forslag til Nasjonal transportplan 2014–2023 står det at «[Innenfor veg og vegtransport er de største utfordringene:] Den sterke trafikkveksten i byene. Trafikkveksten må tas av kollektivtrafikk, sykling og gåing. Infrastruktur for kollektivtrafikk må derfor bygges ut samtidig med en sterk satsing på gang- og sykkelveger.»


== Transportmidler ==
Typiske kollektivtransportmidler er:

Buss
Drosje
Énskinnebane
Ferge
Fly
Hurtigbåt
Svevebane
Taubane
Taxibane
Tog
Trikk
Trolleybuss
Tunnelbane


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ruteopplysningen 177
Fredrik Härén

Fredrik Härén (født 1968) er en svensk foredragsholder og forfatter av flere motivasjons- og selvhjelpsbøker.
Han er mest kjent for Idébok-serien. Den første boka ble den femte mest solgte næringslivsboka i Japan våren 2005. Hovedbudskap i bøkene og foredragene er at kunnskap og kompetanse ikke lenger er det beste salgsargument, men at den viktigste egenskapen et menneske kan ha i dag er evnen til å skape nye ideer.
Han har utgitt bøker som Idébok (2003), Idébok 2 (2004), Idébok–kokebok for hjernen (2005), Idébok for foreldre (2006), Idébok om service (2008), Vad som händer i världen och varför det är viktigt att förstå (2008), Bli en vinnare i den globala världen : vad som händer i världen och varför (2009) og De ickesynliga (2011).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Lena Endre

Lena Endre (født 1955) er en svensk skuespiller som har hatt sentrale roller både på film, TV og teater.Hun har vært ansatt på Dramaten en årrekke. 
Lena Endre startet karrieren som amatørskuespiller i amatørteatergruppen Teater Sputnik i 1979. I 1983 kom hun inn på scenskolan i Stockholm. Hun ble uteksaminert fra Teaterhögskolan i Stockholm i 1986. 
Hun slo i gjennom i TV-serien Varuhuset i 1980-årene og har siden 1987 hatt en lengre karriere ved Dramaten. Hun har også gjort seg bemerket på film og i TV-sammenheng. Hun filmdebuterte i Slagskämpen (1984) og har siden hatt notable roller i filmer som Besökarna (1988), Söndagsbarn (1992), Juloratoriet (1996), Jerusalem (1996), Trolösa (2000), filmene om Wallander (2009–2010), Limbo (2020) og Min pappa Marianne (2020). På TV har hun gjort seg bemerket i Varuhuset (1987), Lorry (1989) og  Den goda viljan (1992).
Hun har blitt tildelt flere priser, inkludert tre Guldbagger (to ganger i klassen beste kvinnelige birolle og en gang i klassen beste kvinnelige hovedrolle) og to Amandaprisen (i klassen beste kvinnelige hovedrolle 2003, og kvinnelige birolle 2011).Endre har vært gift fire ganger og ble i 2016 gift med kunstner Martin Wickström.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lena Endre på Internet Movie Database 
(no) Lena Endre hos Sceneweb 
(sv) Lena Endre i Svensk Filmdatabas 
(da) Lena Endre på Filmdatabasen 
(da) Lena Endre på danskefilm.dk 
(da) Lena Endre på danskfilmogtv.dk 
(da) Lena Endre på Scope 
(fr) Lena Endre på Allociné 
(en) Lena Endre på AllMovie 
(en) Lena Endre hos The Movie Database
Mah-Rukh Ali

Mah-Rukh Ali (født 1982) er en norsk journalist, programleder og sakprosaforfatter. Hun var ansatt som nyhetsanker i TV 2 Nyhetene. 
Ali er født og oppvokst i Oslo. Foreldrene er fra Pakistan der faren var featureredaktør i storavisen Mashriq i Karachi og senere journalist i NRK. Moren har mastergrader i filosofi og statsvitenskap. Som 14-åring skrev hun boka Den sure virkeligheten. Boka handler om å vokse opp som ung, muslimsk jente i Norge, om å føle seg norsk, men bli behandlet annerledes.Mah-Rukh Ali har master i internasjonal politikk og diplomati fra SOAS i London, en bachelor (journalistikk, sosiologi og islamske studier) fra Punjab University i Lahore og journalistutdannelse fra Høgskulen i Volda. I 2015 var hun fellow ved University of Oxford. Her forsket hun på terrorgruppen IS. Studien hennes fikk en del oppmerksomhet i britiske medier og ble publisert i blant annet The Sunday Times. I 2015 ga hun ut boken Trusselen fra IS,  som var den første boken om terrorgruppen på norsk.
Ali har erfaring fra avis, radio og TV og startet karrieren som journalist i Aftenposten, deretter var hun i Dagbladet og Klassekampen. I 2003 begynte hun i NRK der hun arbeidet i program som Dagsnytt og Dagsrevyen. I 2005 ble hun sendt som reporter til det jordskjelvrammede Pakistan, og ble deretter første nyhetsanker med minoritetsbakgrunn på norsk, riksdekkende fjernsyn. Høsten 2006 gikk hun til TV 2 og på nyåret ledet hun og Terje Svabø den første sendingen i den nyetablerte TV 2 Nyhetskanalen. Hun overtok som anker i TV 2-nyhetene i 2010. I 2016 sluttet hun i TV 2 etter å ha tatt sluttpakke som følge av TV 2s nedbemanningsfase. Hun ble deretter sjef i NRKs distriktskontor i Buskerud noen måneder før hun i 2017 begynte som kommunikasjonsjef i CARE Norge. I 2020 ble hun ansatt som seniorrådgiver i PR-byrået Nucleus.


== Bibliografi ==
Mah-Rukh Ali: Den sure virkeligheten, Tiden 1997 ISBN 9788210042140 (Hele boka utlagt på Nasjonalbiblioteket)
Mah-Rukh Ali: Trusselen fra IS. Terror, propaganda og ideologi, Kagge 2015 ISBN 9788248917564
Mah-Rukh Ali: Iran og det nye Midtøsten 2018 ISBN 978-82-489-1839-4


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mah-Rukh Ali på Internet Movie Database 
(no) Mah-Rukh Ali på Twitter
Micro-Star International

Micro-Star International (MSI) er et taiwansk selskap, som ble etablert i 1986 og produserer datamaskiner og datakomponenter. MSI ble etablert i august 1986 i Jhonghe, Taipei etter fem grunnleggere - Xu Xiang (aka Joseph Hsu), Huang Jinqing (aka Jeans Huang), Lin Wentong (aka Frank Lin), Du Xian'neng (aka Kenny Yu), og Lu Qilong (aka Henry Lu). 


== Oversikt ==
MSI er en av verdens største hovedkort og skjermkort-produsenter. I tillegg produserer MSI også et bredt spekter av produkter, inkludert bærbare, spill bærbare datamaskiner, All-in-One PC-er, servere / arbeidsstasjoner, industrielle PC-er, hvitevarer, bil infotainment-produkter, barebone systemer og kommunikasjonsenheter blant annet.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Micro-Star International – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Santa Ana

Santa Ana er den største byen og administrasjonssted for Orange County i California. Byen har 351 322 innbyggere (2006) og med en utstrekning på 71 km². En stor majoritet, 76%, av byen befolkning er av latinamerikansk bakgrunn.
Santa Ana ble grunnlagt i 1869 og by i 1886, med et innbyggertall på 2 000 personer. I 1889 ble byen administrasjonssted for det da nyetablerte Orange County.
En av Santa Anas mest kjente bedrifter er instrumentmakeren Rickenbacker som produserer elektriske gitarer og bassgitarer . Santa Ana huser også bedrifter som First American Corporation og Ingram Micro, samt den opprinnelige Glenn L. Martin Company som senere fusjonerte med Lockheed Corporation for å ble verdens største flyfabrikk og våpenprodusert Lockheed Martin.


== Kjente personer fra Santa Ana ==
Bill Medley, sanger i The Righteous Brothers
Diane Keaton, skuespiller
Michelle Pfeiffer, skuespiller
Mike Ness, musiker
John Raitt, musiker
Marlon Brando, skuespiller
Philip K. Dick, forfatter
Sandro Dias, profesjonell skateboarder


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Santa Ana, California – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gulstripetege

Gulstripetege (Miris striatus) er en tege tilhørende bladtegene (Miridae). Den lever på varme solfylte blomsterenger.
Gulstripetege finnes i det sørlige Norge, nord til Troms. Den er vanlig sørover i Europa. 


== Utseende ==
Miris striatus er ca. 10-12 millimeter lang og er en stor og lett gjenkjennelig art.
På oversiden av kroppen har den korte, fine svarte hår. Grunnfargen fargen på kroppen er svart, med markerte gule og brunsvarte felt. Scutellets er svart med noen lysere flekker bakerst. Brystskjoldet (pronotum)  er også svart, men har en difus gul stor flekk.
Hodet er svart med to gule flekker ved øynene. Antennene er svarte med litt rødbrunt førsteledd, de siste leddene har gule partier..
Dekkvingene er svarte, men har markerte gule linjer og felt. Årene på clavus og corium er opphøyde og markerte i gult. Membranen er mørkt røykfarget svartbrun og har tydelige årer i gult eller litt rødt. Årene danner to lukkede celler på membranen, som hos de fleste bladtegene (Miridae). Cuneus er gult eller rødorange, men gjerne svart bakerst.
Det er minst fem eller flere fargevarianter av arten som har fått sine egne navn.


== Levevis ==
Miris striatus er dagaktiv og ganske livlig. Den lever på blomstrende busker tidlig om sommeren. Den suger plantesaft fra knopper eller stilk. Men finnes også ofte på eik, alm eller hassel. Den besøker ofte kvann og andre skjermplanter.
Hunnen legger egg på planter og busker. Overvintringen er som egg. De voksne (imago) finnes fra juni til august.
Tegen har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går  gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne  (imago) for hvert hudskifte.


== Systematisk inndeling ==

nebbmunner (Hemiptera)
underorden teger (Heteroptera)
gruppe Cimicomorpha
familie bladteger (Miridae)
underfamilien Mirinae
slekten Miris – bare en art i Norden
gulstripetege (Miris striatus), (Linnaeus, 1758)


== Kilder ==
Coulianos, C.-C. 1998. Annotated Catalogue of the Hemiptera-Heteroptera of Norway. Fauna Norwegia Ser.B 45 (1-2), side 11-39
Gaun, Sven 1974. Blomsterteger (Miridae). Danmarks Fauna 81, 279 sider


== Eksterne lenker ==
(en) gulstripetege i Encyclopedia of Life 
(en) gulstripetege i Global Biodiversity Information Facility 
(no) gulstripetege hos Artsdatabanken 
(sv) gulstripetege hos Dyntaxa 
(en) gulstripetege hos Fauna Europaea 
(en) gulstripetege hos NCBI 
(en) Kategori:Miris striatus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Miris striatus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Miris striatus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.