jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Else Færden

Else Færden (født 1952 i Oslo) er en norsk forfatter av barne- og ungdomsbøker. 
Færden har arbeidet som forlagsredaktør, sendelektor ved Universitetet i Poznan, hjelpelærer på Nordisk institutt ved Universitetet i Oslo og som informasjonskonsulent ved Riksteatret. Som forfatter står hun bak en rekke fag- og skjønnlitterære bøker og to skuespill. Med ett unntak, Norges minste by – en vandring i Hølen med Helge Holther, er hennes verker rettet mot barn og ungdom.
Hun ble hedret med Brageprisen for Garnnøstet som forsvant i 1993 og Riksmålsprisen for Vingefolket i 1998.Siden 1990 er hun bosatt i Hølen sammen med sin mann Tor Åge Bringsværd. 


== Bibliografi ==


=== Skjønnlitteratur for barn og ungdom ===
1994: Teodora og de tre mammaene
1997: Den usynlige damen
1998: Vingefolket – tildelt Riksmålsprisen
2002: En stjerne i natten


=== Skuespill ===
1986: Speiltrollet : et spill for dukker (Oslo Nye teater/Dukketeatret på Frogner)
1988: Lilja : en teaterfabel (Riksteatret/Hordaland teater under tittelen: Du e`kje redd vel?!)


=== Billedbøker ===
1992: Den stygge drageungen – ill. Hilde Kramer
1993: Garnnøstet som forsvant – ill. Sissel Gjersum; tildelt Brageprisen
1994: Slørhalefisken – ill. Ingrid Jangaard Ousland
1994: Frosken og metemarken – ill. Marek Woloszyn
1994: Grevlingen Arthur og vennene hans – ill. Øivind Jorfald
1994: Anna og Pandabjørn – ill. Marek Woloszyn (ny utgave 1996, ill. Morten Ravnbø Sætren)
1995: Klovnen og jenta – ill. Sissel Gjersum; også oversatt til svensk
1999: Anna får en katt – ill. Morten Ravnbø Sætren
2001: Verdens beste bamse – ill. Gro Torvaldsen Rykkelid


=== Fagbøker ===
1986: Møte med Jeanne d`Arc
1994: Rikkes Alfabet – et møte med Norsk Folkemuseum – i samarbeid med Kjersti Sissener Munthe
2000: Alle barns hagebok : leke, lære, lage, så og plante, J.M. Stenersen
2002: Norges minste by – en vandring i Hølen med Helge Holter
2005: H.C Andersen – den modige andungen
2007: Æsop – og fablen hans, CappelenDamm
2008: Henrik Wergeland – dikter og villstyring


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Else Færden på NLIs Lokalhistoriewiki.
Nykøbing

Nykøbing er navnet på flere danske byer:

Nykøbing Falster
Nykøbing Mors
Nykøbing Sjælland


== Se også ==
Nyköping – en svensk by i Södermanland
Nykøbing Mors

Nykøbing Mors er den største byen på øyen Mors i Limfjorden i Danmark. Byen har vært kjøpstad siden 1299 og har 9 173 innbyggere (2018).Nykøbing var fødested for Aksel Sandemose og inspirasjonssted for Janteloven. 
I Nykøbing ligger også bygninger fra det tidligere Dueholm kloster, som i dag er sentrum for Morslands Historiske Museum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nykøbing Mors – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Morslands Historiske Museum
Christian Jürgensen Thomsen

Christian Jürgensen Thomsen , (født 29. desember 1788 i København, død 21. mai 1865 samme sted) var en dansk samler, antikvar, museumsmann og forhistoriker.
Thomsen formulerte oppdelingen av forhistoriens kulturer i et treperiodesystem med steinalder, bronsealder og jernalder. Denne oppdelingen ble grunnleggende for arkeologisk forsking i hele Europa.
I sin ungdom studerte Thomsen i Paris. Vel hjemme i Danmark fikk han i oppgave å ordne en lokal samling med romerske og eldre skandinaviske mynter. De stilmessige forandringene og deres betydning kan ha satt Thomsen på tanken bak den relative dateringen av artefakter, dvs. å plassere dem i ordensrekkefølge etter stilmessige kriterier. Denne innsikten kom til å få betydning da Thomsen den 11. desember 1816 avløste Rasmus Nyerup som sekretær for Oldsagskommissionen. Her arbeidet han med å organisere kommisjonens samlinger noe som resulterte at Det Kgl. Museum for Nordiske Oldsager ble åpnet for offentligheten i 1819. 
Thomsens ide var at forhistorien måtte være ordnet i tre kronologiske perioder, først steinalderen, dernest bronsealderen, og så jernalderen. Dette var revolusjonerende og dannet basis for all videre arkeologisk forskning. Museets samlinger ble ordnet etter hans nye system. Det kom til å inngå i Det danske Nationalmuseet i 1892. 
I bokform publiserte Thomsen sitt forskningsarbeid i 1836 i verket Ledetraad til Nordisk Oldkyndighed, som kom ut på tysk i 1837 og engelsk i 1848. Tanken bak treperiodesystemet ble spredt over Europa. I 1832 ble Thomsen inspektør på Myntkabinettet i København sammen med Ole Devegge og med P.O. Brøndsted som direktør. Etter hans død i 1842 ble Thomsen direktør for Myntkabinettet.
Thomsen skaffet seg en enorm myntsamling – ca. 27 000 eksemplarer. Myntkabinettet ble testamentert 114 danske eksemplarer ved Thomsens død. Resten ble auksjonert bort.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Thomsen, fra Dansk biografisk Lexikon (dansk)
Brunstad (møbelprodusent)

Brunstad AS er en norsk møbelprodusent som har hovedkontor og fabrikk i Sykkylven i Møre og Romsdal. Selskapet ble etablert under navnet Hj.Brunstad i 1941 av Hjalmar Brunstad.  Sønnen Helge Brunstad satt som administrerende direktør frem til han gikk av i 2013.  I dag ledes selskapet av Reidar Mjelde. 
Fabrikken har utover 2000-tallet gjort seg bemerket med stolkolleksjonen Delta. Stolen ble presentert i 1998, men ble ingen umiddelbar suksess. I 2000 ble den kåret til folkets favorittstol i magasinet Bonytt, etter dette ble stolen utviklet i flere design og ble en av Brunstads viktigste modeller.


== Merker ==
Brunstad har flere varemerker og merkevarer knyttet til selskapet.


=== Varemerker ===
Brunstad - hovedlogo for alle produkter
Fantasy - modulsofakonsept


=== Merkevarer ===
Delta – hvilestolkolleksjon
System pluss – modulsofakonsept


== Utmerkelser ==
2008 – Merket for god design fra Norsk Designråd for stolen Sting, kategori Møbeldesign.
2000 - Folkets favorittstol fra magasinet Bonytt for stolen Delta.
1985 –  Merket for god design fra Norsk Designråd for møbelserien Avenue, kategori Møbeldesign.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
www.brunstad.no – firmaets hjemmeside
Johannes Brøndsted

Johannes Balthasar Brøndsted Johannes Balthasar Brøndsted (født 5. oktober 1890 i Grundfør ved Aarhus, død 16. november 1965 i København), var en dansk arkeolog. Han var professor ved Københavns Universitet 
fra 1941 til 1951 og direktør for Det danske Nationalmuseet fra 1951 til 1958. 
Fra 1958 til 1960 var han riksantikvar, Danmarks første.Brøndsted var medlem av en lang rekke vitenskapelige selskaper, blant annet Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien, Royal Irish Academy i Dublin, British Academy, Det Norske Videnskaps-Akademi og av Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab.Brøndsted er begravet på Frederiksberg Ældre Kirkegård.


== Priser og utmerkelser ==
Brøndsted ble ridder av Dannebrogordenen i 1939, fikk Dannebrogordenens hederstegn i 1948
og ble kommandør av Dannebrogordenen i 1960.  Han mottok Läkerols kulturpris i 1958.


== Bibliografi ==
Nordisk og fremmed Ornamentik i Vikingetiden, med særligt henblik på stiludviklingen i England. Aarbøger for nordisk Oldkyndighed og Historie 1920.
Nordboer i Amerika før Columbus (1951)
Guldhornene (1954)
Danmarks Oldtid, Stenalderen (1938) (utgitt på nytt 1960-63)
Danmarks Oldtid, Bronzealderen (1939) (utgitt på nytt 1960-63)
Danmarks Oldtid, Jernalderen (1940) (utgitt på nytt 1960-63)
Vikingerne (1960)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Glob, P.V. m.fl. 1966: Mindeaften for Johannes Brøndsted. Aarbøger for nordisk Oldkyndighed og Historie, s. 5-35.
Jensen, Jørgen 2001: Danmarks Oldtid. Stenalder 13.000-2.000 f. Kr.


== Eksterne lenker ==
Johannes Brøndsted hos gravsted.dk
Kraks Blå Bog 1957
Løvetannbarn

Løvetannbarn er et sosialfaglig populærbegrep som brukes om barn og unge som klarer seg gjennom oppveksten på tross av nesten umulige oppvekstforhold med for eksempel rus, vold, omsorgssvikt og seksuelle overgrep.For barn flest fører slike overgrep ofte til fysisk og psykisk uhelse og tunge sosiale problemer senere i livet, mens i underkant av hvert tredje barn med en umulig oppvekst klarer seg tilsynelatende relativt bra. Begrepet henspiller på løvetannens evne til å sprenge seg gjennom asfalt, og på andre måter overleve og blomstre tross tilsynelatende umulige vekstvilkår. Den viktigste faktoren for å forebygge skader, er at barnet har et "vitne" som bekrefter dets virkelighet, slik den sveitsiske psykologen Alice Miller har skrevet om i sine mange bøker.
Løvetannbarn blir i engelsk faglitteratur ofte kalt superkids, stress-resilience eller invulnerables. Det norske begrepet «løvetannbarn» er en direkte oversettelse av det svenske maskrosbarn, et begrep som ble kjent på 1980-tallet, blant annet gjennom en TV-serie. På svensk blir disse barna også kalt asfaltblomma, osårbara barn og stressmotståndskraftiga barn.
I noen familier overtar barnet rollen som ansvarlig og omsorgsutøver. Rollebytte mellom forelder og barn kalles i faglitteraturen Parentification. Barnets behov ofres for å dekke behov hos forelderen.


== Se også ==
Resiliens


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Intervju med Oddgeir Friborg: Måling av mestring
Forebygging.no: Hva vet vi om løvetannbarn som sosialt fenomen Arkivert 1. september 2017 hos Wayback Machine.
Ole Kristian Grimnes

Ole Kristian Grimnes (født 4. januar 1937 i Tromsø) er en norsk historiker og professor emeritus i moderne historie ved Universitetet i Oslo. Grimnes har spesielt arbeidet med forskning om norsk okkupasjonshistorie 1940–1945.
Han er født i Tromsø og vokste opp i Oslo. Grimnes tok artium på latinlinjen ved Oslo katedralskole og senere en BA-grad ved Columbia University, New York i 1959. I 1964 tok han historisk-filosofisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo (UiO) med historie hovedfag. Han ble dr. philos. i 1970. Grimnes´fremste forskningsfelt har vært norsk historie under den andre verdenskrig.Han har skrevet om hjemmefrontens ledelse og første bind i serien Norge i krig om det tyske overfallet. og regjeringen Nygaardsvolds krigsvedtak i 1940. Han har publisert om kampene om Hegra festning og Oscarsborg og sammen med Jo Benkow en bok som drøfter 9. april 1940.I 2001 utgav han en biografi om Sam Eyde Han har vært redaktør for historielæreverket Spor i tid for videregående skole som har kommet i flere utgaver siden 1995.
Grimnes var også en av initiativtagerne for et eget kurs om nasjonalismens historie i nyere tid i Europa. Han var tilknyttet Prosjekt 1905 og utgav i 2014 boka «det norske flaggets historie» om hvordan norske flagget som et nasjonalt symbol fra 1814 til tiden omkring 1905.


== Bibliografi (utvalg) ==
Norge under okkupasjonen. 1973. 
Hjemmefrontens ledelse. Oslo: Universitetsforlaget. 1977. ISBN 8200070328. 
Overfall. Oslo: Aschehoug. 1984. ISBN 8203114164. 
Veien inn i krigen : Regjeringen Nygaardsvolds krigsvedtak i 1940. Oslo: Aschehoug. 1987. ISBN 8203153720. 
Oscarsborg festning 9. april 1940. [Drøbak]: Oscarsborg festnings venner. 1990. 
Vendepunkt: 9. april i vår bevissthet. Oslo: Cappelen. 1990. ISBN 8202127009. , sammen med Jo Benkow
Kampen om Hegra. Venneforeningen Hegra festning. 1994. 
Sam Eyde : Den grenseløse gründer. 2001. 
Det norske flaggets historie. 2014. 
Norge under andre verdenskrig. 2018. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ole Kristian Grimnes på Internet Movie Database
Fritz Christian Holte

Fritz Christian Holte (født 24. mars 1925 i Tromsø, død 17. januar 2015) var en norsk samfunnsøkonom. Han var professor ved Norges landbrukshøyskole på Ås, der han først (fra 1954) var dosent. Han tok doktorgraden i 1962 og ble professor fra 1974. Fra 1990 var han forsker ved prosjektet Alternativ Framtid. Han ble pensjonert i 1990. Holte utgav flere lærebøker i sosialøkonomi for både videregående skole og høyere utdanning som kom i flere opplagg fra 1970-tallet til 1990-tallet. 
Klassekampens nekrolog beskriver ham som «motstraumsmann» og som «radikal systemkritiker». Holte var motstander av norsk medlemskap i EF og senere EU. Han argumenterte for «halvhøye handelshindringer» mellom landene for å få rom for nasjonal økonomisk politikk blant annet for å unngå høy arbeidsledighet.Holte fikk i 1953 Kongens gullmedalje for fremragende forskning.


== Verk ==
Sosialøkonomi, 1965, flere senere utgaver
Økonomi og samfunn, 1978, flere senere utgaver
Hva slags framtid, 1992


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fritz Holtes Hjemmesider
(no) Publikasjoner av Fritz Christian Holte i BIBSYS
Fred Frith

Fred Frith (født 17. februar 1949) er en engelsk musiker og komponist. Friths hovedinstrument er gitar, og han har stått bak en serie nyskapende gitarsoloalbum fra 1970-årene av. Han er ellers multiinstrumentalist og spiller blant annet bassgitar, fiolin og xylofon. 
Frith var blant grunnleggerne av britiske avantgarderockgrupper som Henry Cow og Art Bears. Mens han bodde i New York, dannet han de to improvisasjonsmusikkgruppene Massacre og Skeleton Crew. Skeleton Crew er et engelsk uttrykk som betegner det absolutt minste mannskapet som kan holde et skip flytende; duoen tok navnet fordi de hadde fordelt trommesettet mellom seg og forsøkte å spille trommer samtidig som de spilte sine egne instrumenter. 
Han har blant mange andre samarbeidet med Robert Wyatt, Brian Eno, Lars Hollmer, The Residents, Lol Coxhill, John Zorn, Bill Laswell, Derek Bailey, Jad Fair, Rova, Attwenger. Tidlig på 80-tallet laget Frith tre plater med et relativt lett tilgjengelig pop-sound for The Residents' plateselskap Ralph Records.  Frith har også gjort to plater med den eksperimentelle gruppa French Frith Kaiser Thompson, som i tillegg består av Henry Kaiser, Richard Thompson og Captain Beefhearts gamle trommeslager John French. 
I senere år er Frith mye brukt som filmmusikkomponist.
Frith er i dag professor i musikk ved Mills College, Oakland, California, men er fortsatt aktiv musiker. Frith opptrådte på Kongsberg jazzfestival i 2006.


== Referanser ==


== Kilder ==
Step Across The Border, 1990 – en dokumentarfilm om Fred Frith og medmusikere av Nicolas Humbert og Werner Penzel.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Fred Frith – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Fred Frith på Internet Movie Database 
(sv) Fred Frith i Svensk Filmdatabas 
(da) Fred Frith på Filmdatabasen 
(da) Fred Frith på Scope 
(fr) Fred Frith på Allociné 
(en) Fred Frith på AllMovie 
(en) Fred Frith hos The Movie Database 
(en) Fred Frith på Discogs 
(en) Fred Frith på MusicBrainz 
(en) Fred Frith på Spotify 
(en) Fred Frith på Songkick 
(en) Fred Frith på Last.fm 
(en) Fred Frith på AllMusic 
(en) Offisiell hjemmeside med diskografi.
Yngvar Ustvedt

Yngvar Ustvedt (født 8. april 1928 i Tromsø, død 29. januar 2007 i Oslo) var en norsk litteraturforsker, populærvitenskapelig forfatter og kringkastingsmann.
Ustvedt ble cand. philol. i 1955. Han var lektor ved Sorbonne fra 1958 til 1961. I 1965 tok han doktorgraden på en avhandling om Henrik Wergelands lyrikk. Som student var han formann (titulert «Formand») av Det Norske Studentersamfund i 1954. Han var sønn av Hans Jacob Ustvedt, og broren til Siri Jensen.
Ustvedt begynte å arbeide i NRK fra 1962. Han ble utnevnt til programsekretær i 1965 og redaksjonssekretær fra 1973. Fra 1980 til 1987 var han programredaktør i radioens kulturavdeling.Ustvedt hadde et svært omfattende forfatterskap, hovedsakelig av populærhistoriske bøker. Sentralt i forfatterskapet står de mange bøkene som tar for seg historiske og aktuelle spørsmål, ofte knyttet til arbeiderbevegelsens historie.


== Bibliografi ==
2005 - Historiske øyeblikk: Store begivenheter hjemme og ute - slik NRK så dem Bok med CD ISBN 82-04-10138-4
2004 - Verre enn sitt rykte: Vikingene slik ofrene så dem ISBN 82-02-20498-4
2001 - Norges kyst : i litteratur og maleri, illustrert av Marianne Brochmann m.fl.
2001 - Trankebar: nordmenn i de gamle tropekolonier ISBN 82-02-20475-5
2000 - Djeveløya i Oslofjorden, historien om Bastøy og andre straffeanstalter for slemme gutter ISBN 978-82-022-0432-7
1999 - Slavene på Akershus: historien om vårt strengeste fengsel ISBN 82-02-18464-9
1997 - Dødens leger: de sinnslidendes skjebne i Hitlers Tyskland ISBN 82-05-25285-8
1995 - Frigjøringen i bilder, med Torleif Sjøgren-Erichsen som bilderedaktør ISBN 82-05-22879-5
1994 - Henrik Wergeland: en biografi ISBN 82-05-21975-3
1985 - Svartedauen: en litterær-historisk beretning om massedød og overlevelse ISBN 8205153604. 2. utg 2002: ISBN 82-05-30068-2
1984 - Ludvig Holberg om seg selv ISBN 8252510965
1977 - Paradiset og tårene : en dokumentarberetning om erobringen av Mellom- og Sør-Amerika ISBN 8210014471
1977 - De utopiske sosialister ISBN 8210011510
1977 - De store anarkister ISBN 8210011502
1976 - Karl Marx ISBN 8210011618
1975 - Arbeidere under våpen. Norske frivillige i den spanske borgerkrig ISBN 8205084505
1974 - Verdensrevolusjonen på Hønefoss. En beretning om Leo Trotskijs opphold i Norge ISBN 8205066019
1973 - Opprørere : profiler og skjebner fra sosialismens historie ISBN 8210008501Serien Det skjedde i Norge1945-1952 Den varme freden – den kalde krigen
1945-1952 Vi bygger landet og samler oss rundt radioen
1952-1961 Velstand og nye farer
1952-1961 Fra bygdene til byene
1961-1972 Politisk engasjement og utdanningseksplosjon
1961-1972 Overflod og opprør
1972-1980 Venstrevind og oljeboom
1980-1986 Høyrebølge og økende miljøbevissthet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Yngvar Ustvedt i BIBSYS
(no) Yngvar Ustvedt i Norsk biografisk leksikon
Yngvar Ustvedt speiler historien ved hjelp av NRKs rike arkiv i serien "Dette er Norge 1900 – 2000" på NRK Gull
Guri Hjeltnes Den siste klassiker. Om formidleren og folkeopplyseren Yngvar Ustvedt Arkivert 16. april 2016 hos Wayback Machine. Minibiografi i Prosa 03|07
Kiropraktor

En Kiropraktor er person som har som hovedvirke å behandle muskel- og skjelettlidelser ut fra behandlingsformen kiropraktikk. Kiropraktor er en beskyttet yrkestittel i Norge.
Kiropraktorer har varierende status fra land til land. I noen land er disse integrert som en del av det offentlige helsevesen, mens de i andre land regnes som alternative behandlere. De fleste kiropraktorer i Norge jobber i privat praksis som offentlig autorisert helsepersonell. Kiropraktorer jobber typisk med undersøkelse, diagnostikk, behandling eller utredning av muskel- og skjelettlidelser, ofte i samarbeid med en eller flere andre helseprofesjoner.


== Historikk ==
Den første kiropraktor i Norge var Arthur E. Lundh, som startet praksis i Oslo (Christiania) i 1922. Han var den første presidenten i Norsk Kiropraktorforening, som ble stiftet i 1935.I 1974 ble det innført en delvis refusjon på behandling henvist av lege. Helt frem til 1988 ble profesjonen regulert under kvakksalverloven, men ble da etter en offentlig utredning NOU 1985 en beskyttet yrkestittel, og har siden det fungert som en av de offentlig autoriserte helseprofesjonene i Norge. Etter en prøveperiode, ble det som en permanent ordning innført utvidede rettigheter for kiropraktorer i Norge i 2006, med en lovhjemmel som ga kiropraktorer mulighet til å sykmelde, henvise til ulike radiologiske undersøkelser som MR, CT, ultralyd og røntgen, samt henvise relevante pasienter til videre utredning hos legespesialister (revmatolog, ortopedkirurg, nevrolog etc.).


== Utbredelse ==
Kiropraktorer er en av de raskest voksende autoriserte helsepersonellgruppene idag. I 2013 var det 770 registrerte kiropraktorer med autorisasjon, en økning på 17 % fra 2012. Over 90 % av norske kiropraktorer antas å være organisert i Norsk Kiropraktorforening.


== Utdannelse ==
Det finnes ingen kiropraktorutdannelse i Norge, men en offentlig utredning har anbefalt etablering av dette. Det finnes kiropraktorutdannelser i en rekke land i Europa, men også i Sør-Afrika, Sør-Amerika, USA, Canada og Australia. Skolene er henholdsvis enten godkjent eller ikke godkjent av et kiropraktisk krediteringsråd.De fleste unge kiropraktorer i Norge har de siste år vært utdannet ved Syddansk Universitet i Danmark. Studiet kalles kandidatsutdannelse i klinisk biomekanik (kiropraktor) og er et femårig utdanningsløp som etter godkjent mastergradsoppgave gir kreditering Master of Science (MSc). Andre populære studiesteder er England (AECC), et av de fire universitetene i Australia og Palmer i Iowa i USA.
For å få offentlig autorisasjon i Norge og kunne praktisere som autorisert kiropraktor kreves ett års turnustjeneste hos godkjent turnusveileder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kiropraktorutdanning
Norsk Kiropraktorforening
Nordisk Institut for Kiropraktik og Klinisk Biomekanik
Publikasjonsliste over nyere nordisk forskning kiropraktikk og biomekanikk
Elsa Ehrich

Else Lieschen Frida "Elsa" Ehrich (født 8. mars 1914 i Bredereiche, død 26. oktober 1948 i Lublin) var en tysk kvinne tilknyttet SS som hadde en lederfunksjon ved tyske konsentrasjonsleirer. Hun deltok i både mishandling og seleksjon av fanger.  
Ehrich ble etter krigen dømt til døden for krigsforbrytelser.   
Hun arbeidet i et slakteri på 1930-tallet og søkte arbeid som vakt ved Ravensbrück konsentrasjonleir i 1940. Hun arbeidet som Aufseherin ved og ble senere overført til Majdanek som Aufseherin. På grunn av godt arbeid der ble hun SS-Oberaufseherin over tretti andre SS-kvinner. Ehrich styrte en leir der over 100 000 kvinner og barn ble gasset, skutt, slått, utsultet og myrdet på annen måte. Det finnes mange fangevitnemål som forteller om Elsa Ehrichs sadistiske adferd og hun tok ofte del i mishandling og seleksjon.  
I midten av 1944, da Sovjetarmeen nærmet seg, flyktet fra Majdanek og returnerte til Ravensbrück, men mistet sin stilling som overordnet vokterske. 
I 1948 ble hun stilt for en polsk domstol i Lublin og dømt til døden. Hun ble hengt rett etterpå.


== Litteratur ==
Majdanek. Lublin: Państwowe Muzeum na Majdanku. 1984.
Karl Otto Koch

Karl Otto Koch (født 2. august 1897 i Darmstadt i storhertugdømmet Hessen i Det tyske rike, død 5. april 1945 i Buchenwald) var en tysk konsentrasjonsleirkommandant. Han var oberst i det tyske Schutzstaffel (SS), og var den første kommandanten i konsentrasjonsleiren Buchenwald (fra 1937 til 1941), og senere ved Lublin Konzentrationlager (også kalt Majdanek).


== Biografi ==
Hans kone var Ilse Koch, som han giftet seg med i 1936. Hun er kjent som "Heksen fra Buchenwald" (Die Hexe von Buchenwald), på engelsk oftere bare kalt "The Bitch of Buchenwald." Da Karl Otto Koch ble overført til Buchenwald, ble Ilse Koch utnevnt til Oberaufseherin av SS, og fikk slik en aktiv offisiell rolle i driften av leiren. Det har versert mange utrolige og udokumenterte historier om at hun fikk laget hansker og lampeskjermer av huden fra leirfanger, og også om at ekteparet Koch dekorerte familiens middagsbord med krympede hoder fra drepte fanger.
I henhold til Buchenwald rapporten, ble Karl Otto Koch arrestert i august 1944 av Gestapo for forfalskning, underslag, vanstyre og ulydighet. Aktor i saken var SS-dommeren Konrad Morgen.
Etter en undersøkelse og rettssak ble det slått fast at Karl Otto Koch hadde beordret Walter Krämer og hans medisinske assistent Peix drept, for å forhindre at de skulle snakke om sin behandling av Kochs syfilis. 
Koch ble dømt til døden og henrettet ved skyting 5. april 1945 i konsentrasjonsleiren Buchenwald. Henrettelsen skjedde en uke før den amerikanske hæren ankom.
Ilse Koch ble frikjent av dommer Morgen. Etter krigen ble hun dømt til å tilbringe resten av livet i fengsel. Hun hengte seg i 1967.


== Referanser ==
Max Koegel

Max Koegel  (født 16. oktober 1895 i Füssen i Bayern i Tyskland, død 26. juni 1946 i Schwabach) var en tysk konsentrasjonsleir-offiser under andre verdenskrig. Han var leirkommandant i Majdanek og Flossenbürg. 
Han meldte seg inn i NSDAP i 1932 og i SS samme år.  
Koegel ble arrestert i 1946, men begikk selvmord noen få dager senere.


== Referanser ==