jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Markedshøyskolen

Markedshøyskolen (MH) var en del av Høyskolen Campus Kristiania (CK), som også bestod av Norges Kreative Høyskole, Norges Helsehøyskole og NKS Nettstudier. 3. september 2015 besluttet styret ved CK at det skulle innføres ett felles merkenavn for hele høyskolen. 1. januar 2016 ble de fire skolene samlet under det nye navnet Høyskolen Kristiania.
Markedshøyskolen tilbød studier i markedsrelaterte fag i Oslo og Bergen. Markedshøyskolen var en privat høyskole med ca. 1 600 studenter fordelt på 8 ulike bachelorstudier og ett masterstudium. Studentene ved Markedshøyskolen (MH) var tilknyttet Studentunionen ved Campus Kristiania, og studentsamskipnaden SIO.


== Historie ==
Høyskolen Kristiania er en selveiende stiftelse. Grunnleggeren Ernst G. Mortensen etablerte først Norsk Korrespondanse Skole (NKS) i 1914. Hans visjon var å tilby utdanning til mennesker på tvers av økonomiske, sosiale, kulturelle og geografiske barrierer som ellers stengte veien for mange mennesker. 
Tidligere har høyskolen vært kjent under navnene Oslo Markedshøyskole (OMH) og Norsk Reiselivshøyskole (NRH), men ble fra 1. januar 2008 sammenslått under det felles navnet Markedshøyskolen (MH).


== Eksterne lenker ==
Høyskolen Kristiania
Synnøve Svabø

Synnøve Svabø (født 22. september 1968 på Sunnmøre) er en norsk journalist og programleder på TV og radio. Hun startet sin karriere som journalist i radioprogrammene Nitimen og Reiseradioen før hun begynte på Høgskulen i Volda. Senere begynte hun i P3 som utereporter i XS og XL. Hun har vært reporter og programleder for en rekke TV-programmer, i hovedsak hos NRK. Hun er i 2021 programleder i Nitimen. 


== Karriere ==
Svabø er utdannet journalist fra Høgskulen i Volda i 1992 og ble samme år ansatt i NRK. Hun var først å se som stuntreporter i Petter Nomes TV-serie Rondo høsten 1994 og våren 1995. I 1995–1996-sesongen hadde hun rollen som den innovative og impulsive programlederen i underholdningsserien Baluba på NRK-TV. Deretter ble hun en av de mest benyttede programledere på kanalens underholdningsprogram. Etter en periode i TV 2 fra 1999 til 2001 kom hun tilbake som programleder i NRK i 2003 og var blant annet programleder i underholdningsserien På tråden med Synnøve (2006). 
I 2009 var hun NRKs kommentator i finalen og semifinalene i Eurovision Song Contest 2009. Hennes stil medførte tildels sterke reaksjoner fra deler av det norske publikum som mente hun førte en «frekk» og «vulgær» tone i programmet, og at hun snakket for mye under poengoppramsingen. NRKs publikumsservice mottok rekordmange klager fra sinte seere etter hennes opptreden. Blant disse var også lederen for Kringkastingsrådet i NRK, Kjellaug Nakkim.


== Privatliv ==
Hun er født på Sunnmøre, men vokste opp på Østlandet, er gift med Stein Olav Lervik og har to barn. Hun er kusine til journalisten Terje Svabø. 


== TV-opptredener ==
Eurovision Song Contest 2009 Kommentator
På tråden med Synnøve (2006)
Norsk Melodi Grand Prix 2007 (med Stian Barsnes-Simonsen)
Norsk Melodi Grand Prix 2006 (med Stian Barsnes-Simonsen)
Sommerlørdag (2005) (en del av Sommeråpent)
Frokost-TV (2003)
Synnøves duell (2001)
Sommeråpent
TV2000 (1999)
Weekend Globoid (1998)
Baluba (1995–96)
Rondo (1993–95)


== Film ==
Buddy (2003)


== PC-spill ==
Den lengste reisen (1999) (PC-spill)


== Radio ==
Reiseradioen
Nitimen (2004)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Synnøve Svabø på Internet Movie Database 
(no) Synnøve Svabø hos Nationaltheatret 
(en) Synnøve Svabø hos The Movie Database 
(no) TV 2s Synnøve Svabø sex-antastet (Dagbladet, 2001)
(no) Synnøve får ny sjanse (VG, 2000)
(no) Synnøve Svabø anmeldt for utukt mot Jagland (Dagbladet, 2000)
(no) Tett på nett: Synnøve Svabø (VG, 1998) Wikiquote: Synnøve Svabø – sitater
Sigrid Sundby

Sigrid Milfrid Sundby Dybedahl (tidligere Sigrid Milfrid Sundby; født 13. juli 1942 i Rakkestad, død 24. juli 1977 i Oslo) var en norsk skøyteløper. Hun var i en lang periode på 1960-tallet Norges beste kvinnelige skøyteløper – etter hvert i konkurranse med Lisbeth Korsmo (Berg).
Hun ble norgesmester all-round 8 år på rad i perioden 1963 til 1970, og igjen i 1973. Hun tok også to sprintmesterskap – i 1972 og 1973. Til sammen tok hun 37 distanseseire i NM og satte 17 norske rekorder, fordelt over alle distanser. I 1977 ble hun tildelt Gullmerket, Norges Skøyteforbunds høyeste utmerkelse.
Sundby deltok i tre olympiske vinterleker (Vinter-OL 1968, Vinter-OL 1972 og Vinter-OL 1976), og har 4.-plass på 1 500 m og 6.-plass på 500 m og 1 000 m i Grenoble som beste resultat. Hun tok bronse i verdensmesterskapet i West Allis i 1970. I sprint-VM fikk hun en fjerdeplass og to femteplasser.
I 1970 mottok hun Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris.
Sigrid Sundby gikk først for Rakkestad Idrettsforening, seinere for Arbeidernes Skøyteklubb. Premiesamlingen hennes befinner seg nå utstilt i Rakkestad rådhus. Familien skjenket samlingen til kommunen etter hennes tidlige død. Hun døde av kreft.


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sigrid Sundby – Olympics.com 
(en) Sigrid Sundby – Olympic.org 
(en) Sigrid Sundby – Olympedia 
(en) Sigrid Sundby – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sigrid Sundby – Speedskatingbase.eu 
(en) Sigrid Sundby – SpeedSkatingNews.info 
(en) Sigrid Sundby – SpeedSkatingStats.com 
(no) Sigrid Sundby i Store norske leksikon
(en) Sigrid Sundby-Dybedahl på ISU sine nettsider.
(en) Sigrid Sundby-Dybedahl på The-Sports.org (noen resultater)
«Sigrid Sundby» (engelsk). SkateResults.com. Arkivert fra originalen 4. januar 2007. Besøkt 20. juni 2012. 
Smaalensveven - Sigrid Sundby Dybedahl
Undis Blikken

Ragnhild Undis Blikken (født 7. mai 1914, død 22. januar 1992) var en norsk skøyteløper. Sammen med to andre kvinner fra Oslo Skøiteklub – Synnøve Lie og Laila Schou Nilsen – var hun blant pionerene innen lengdeløp for kvinner.
Hun vant det uoffisielle verdensmesterskapet på Frogner stadion i 1934. Her satte hun også verdensrekord på 1500 m med tida 2.40,0. I VM samme sted i 1938 ble hun nr. 5.
Blikken ble norgesmester i 1934, 1936 og 1938.
I stortingsvalgårene 1945 for Hedmark, 1957 og 1961 for Oslo stilte hun på valglistene for Venstre, men kom ikke inn på Stortinget ved noen av valgene. Hun arbeidet som informasjonsmedarbeider i Oslo kommune.
Hun har fått en vei oppkalt etter seg på Flisa, Undis Blikkens veg.


== Personlige rekorder ==
500 m – 48,2
1000 m – 1.44,4
1500 m – 2.39,1
3000 m – 5.54,7
5000 m – 9.53,1


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Undis Blikken – Speedskatingbase.eu 
(en) Undis Blikken – SpeedSkatingNews.info 
(en) Undis Blikken – SpeedSkatingStats.com 
«Undis Blikken» (engelsk). Skateresults.com. Arkivert fra originalen 3. januar 2007. Besøkt 9. mai 2014. 
Ingeborg Nymoen (13. juli 2013). «Fulgte sin egen vei» (norsk). Glåmdalen. Besøkt 9. mai 2014.
Skyvelære

Et skyvelære er et måleverktøy som brukes til å måle lengder på objekter. Vanligvis med en nøyaktighet på ca. 1/10 mm (0.1 mm). Skyvelæret kan også ha skala for måling i tommer.
Skyvelæret har egenskaper slik at en kan måle både utvendig, innvendig og dybde. Skyvelæret har også en lås slik at en målt verdi skal kunne beholdes. Dette er nyttig når en f.eks. bruker skyvelæret til gjentatte tester for å avklare om en har avvirket nok.
Et vanlig skyvelære med metriske måling har en skala hvor hver millimeter er angitt. I tillegg har de en noniusskala på den bevegelige delen. Noniusskalaen gjør det mulig å måle avstander med en nøyaktighet på 1/10 mm, 1/20 mm eller enda høyere, avhenging av noniusens utforming.
Noniusskalaen kan være litt vanskelig å avlese, særlig for lite erfarne brukere eller i dårlig lys. Nyere skyvelære kan derfor være utstyrt med enten analog måleklokke, ofte gradert ned til 1/100 mm, eller de har digital avlesning med skjerm.


== Se også ==
Gjengetolk
Radiuslære


== Eksterne lenker ==
Skyvelære på NDLA.no
Leirvik (andre betydninger)

Leirvik kan vise til:

Leirvik – kommunesenter i Stord kommune i Hordaland
Leirvik skule, en offentlig barneskole på Stord
Leirvik fyr, på Midtøya på Stord
Teletårnet i Leirvik, et 68 meter høyt telekommunikasjonstårn i Leirvik på Stord
Leirvik (Hyllestad) – et tettsted i Hyllestad kommune i Sogn og Fjordane
Leirvík – et tettsted på Eysturoy på Færøyene
Leirvíksfjørður, et sund mellom øyene Kalsoy, Borðoy og Eysturoy i den nordvestlige delen av Færøyene
Leirvíkar kommuna, tidligere kommune på FærøyeneLeirviktunnelen, langs E10 i Narvik


== Personer ==
Camilla Hauren Leirvik (f. 1974), norsk skoleleder og sakprosaforfatter
Erling Hoff Leirvik (f. 1957), norsk sosialantropolog
Oddbjørn Leirvik, (f. 1951), prest og professor
Peter Sveinung Leirvik (1920-2012), norsk gårdbruker, lokalhistoriker og politiker (Sp)Peter Jæger-Leirvik (1892-1969), norsk avisredaktør, gårdbruker, lokalhistoriker og politiker
Vegar Leirvik Nesset (f. 1974), norsk sanger og låtskriver


== Se også ==
Leirvika
Lerwick – hovedstaden på Shetland
Viktor Emmanuel II av Italia

Viktor Emmanuel II av Italia (italiensk: Vittorio Emanuele II; født 14. mars 1820 i Torino, død 9. januar 1878 i Roma) var konge av Kongedømmet Sardinia, som omfattet Piemonte, Savoie og Sardinia, fra 1849 til 1861. 18. februar 1861 tok han tittelen Konge av Italia, og ble den første kongen i et samlet Italia. Denne tittelen beholdt han til sin død i 1878.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Viktor Emmanuel var av fyrstehuset Savoia. Han var sønn av Karl Albert av Savoia, som forente kongedømmene Sardinia og Piemonte. I sine unge år bodde han noen år i Firenze hos sin far. Viktor Emmanuel viste en tidlig evner for politikk, militær og forskjellige sportsgrener.Karl Albert gikk til krig mot det østerrikske imperiet (som omfattet det meste av Nord-Italia) i 1848. Viktor Emmanuel deltok aktivt i den første italienske uavhengighetskrig under sin far og kjempet i fremste linje i slagene ved Pastrengo, Santa Lucia, Goito og Custoza.Karl Albert ble beseiret i slaget ved Novara året etter.


=== Konge ===
Karl Albert abdiserte, og sønnen Viktor Emmanuel ble konge av Sardinia-Piemonte 24. mars 1849. Ved sin trontiltredelse fremtrådte han som en liberal regent og utså i denne ånd Camillo Benso di Cavour til statsminister i 1852.Han gikk seirende ut av andre italienske frigjøringskrig, assistert av Napoleon III av Frankrike, og dette ble innledningen til Italias samling. Ved hjelp av grev Camillo di Cavour, vokste kongedømmet Sardinia til å omfatte hele Italia (1860 – 1870) under Viktor Emmanuels styre. Under dennes ledelse ble det også gjennomført en rekke liberale reformer.Gjennom den italienske samlingsprosessen (Risorgimento) ble Viktor Emmanuel II av Savoia til Viktor Emmanuel II av Italia. Han beholdt sitt tidligere nummer selv om han ble den første kongen av Italia, for å fortsette kontinuiteten i Savoia-dynastiet. Dette var ikke populært blant de nylig forente italienerne fra Sør-Italia, som anså samlingen som en piemontesisk maktovertakelse. Han ble også bannlyst fra Den romersk-katolske kirke etter at den italienske hæren angrep Roma og tvang pave Pius IX til å trekke seg tilbake fra Vatikanbyen.


=== Ekteskap og barn ===
I 1842 giftet Viktor Emmanuel seg med sin kusine Maria Adelaide av Habsburg (1822–1855). Noen av barna de fikk var:

Marie Clothilde (1843–1911), som giftet seg med Napoleon Joseph (1822–1891, Prins Napoleon).
Umberto (1844–1900), som senere ble konge av Italia.
Amedeus (1845–1890), som senere ble konge av Spania.
Oddone Eugenio (1846–1866), hertug av Montferrato.
Maria Pia (1847–1911), som giftet seg med Louis av Portugal.
Carlo Alberto (1851 -1854), hertug av Chablais.
Viktor Emanuel (1852).
Viktor Emanuel (1855) greve av Genève.Rosa Teresa Vercellana Guerrieri (med kjælenavn La Rosina) var Viktor Emmanuels elskerinne i en periode. Greven av Mirafiori og Fontanafredda var trolig deres (illegitime) sønn.


== Se også ==
Giuseppe Garibaldi
Giuseppe Mazzini
Camillo Benso di Cavour


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Genealogy of recent members of the House of Savoy
Kampfisker

For å lese om slørkampfisken, se siamesisk kampfisk.Kampfisker (Betta) er en slekt av labyrintfisker i familien guramier (Osphronemidae).
I likhet med andre labyrintfisker har de et organ kalt labyrinten som de kan bruke til å puste luft med. Dette sitter i hodet.Gruppen inneholder både munnrugere og skumredebyggere. Siamesisk kampfisk (Betta splendens) og fredelig kampfisk (Betta imbellis) er eksempler på små skumredebyggende kampfisker, mens den større munnrugende kampfisk (Betta pugnax) som navnet indikerer, er munnruger.
Navnet Betta kommer fra nylatin, antakelig fra javanesisk waděr, en ferskvannsfisk.


== Arter ==

Betta akarensis
Betta albimarginita
Betta anabatoides
Betta aurigans
Betta balunga
Betta bellica
Betta breviobesus
Betta brownorum
Betta burdigala
Betta channoides
Betta chini
Betta chloropharynx
Betta coccina
Betta cracens
Betta dimidiata
Betta edithae
Betta enisae
Betta falx
Betta foerschi
Betta fusca
Betta gladiator
Betta hipposideros
Betta ibanorum
Betta imbellis — fredelig kampfisk
Betta lehi
Betta livida
Betta macrostoma
Betta mandor
Betta miniopinna
Betta obscura
Betta obcellata
Betta pallifina
Betta pallida
Betta patoti
Betta persephone
Betta pi
Betta picta — javakampfisk
Betta pinguis
Betta prima
Betta pugnax — munnrugende kampfisk
Betta pulchra
Betta raja
Betta renata
Betta rubra
Betta rutilans
Betta schalleri
Betta simorum
Betta simplex
Betta smaragdina
Betta spiltogena
Betta splendens — siamesisk kampfisk
Betta stigmosa
Betta stiktos
Betta strohi
Betta taeniata
Betta tomi
Betta tussyae
Betta unimaculata
Betta waseri


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Betta – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Betta i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Betta hos ITIS 
(en) Betta hos NCBI 
(en) Kategori:Betta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Betta – detaljert informasjon på Wikispecies
Labyrintfisker

Labyrintfiskene, Anabantoidei (fra gresk anabaiano «å gå opp») er en gruppe piggfinnefisker med fire delgrupper.
De er utrustet for å overleve i stillestående vann med lavt oksygeninnhold med et organ kalt labyrinten, som de kan presse luft inn i for å nyttiggjøre seg av oksygenet. 
Da de er avhengige av god tilgang til vannflaten, holder de seg stort sett på grunt vann.
Mange arter, særlig guramier og kampfisker, er populære akvariefisk.


== Eksterne lenker ==
(en) labyrintfisker – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) labyrintfisker hos Fossilworks 
(en) labyrintfisker hos ITIS 
(en) labyrintfisker hos NCBI 
(en) Kategori:Anabantoidei – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anabantoidei – detaljert informasjon på Wikispecies
Carmina Burana

Carmina Burana (latin, «sanger fra [Benedikt]beuren», uttales «kármina borána») er den mest omfattende samlingen av middelaldersk ikke-kirkelig, goliardisk lyrikk.
Samlingen er oppkalt etter klosteret i Benediktbeuern i Bayern, der den ble oppbevart og gjenoppdaget i 1803. Den består av om lag 320 sanger som ble samlet inn på 1200-tallet, sannsynligvis i Kärnten eller i Tirol.
Manuskriptet er datert til ca. 1225, og samlingen omfatter stort sett middelalderlatinsk (og i mindre grad middelhøytysk og provençalsk) diktning fra 1000- til 1200-tallet. Carmina Burana er den største samlingen av såkalte vagantviser. Kjærlighetsvisene er flest i antall, fulgt av moralsk-satiriske tekster (til dels med samfunnskritikk), drikkeviser, lekeviser med mere. Like variert er den dikteriske kvaliteten, som veksler mellom strenge antikke heksametere, gjennomførte lyriske kunstverker og ubehjelpelige folkelige rimerier. Stort sett inneholder samlingen bare sangenes tekster, men noen få melodier er også bevart.


== Carl Orffs Carmina Burana ==
Utdyping Carmina Burana (Orff)Carmina Burana er blitt berømt gjennom den tyske komponisten Carl Orff, som satte musikk til et utvalg av tekstene. O Fortuna er kanskje det mest kjente av disse.
Orff klarte med dette utvalget å gjenskape originalsamlingens spekter av stemninger. Selv om Orffs enkle, men likevel mektige musikk vekker sterke assosiasjoner til middelalderen, var det for ham ikke noe mål å rekonstruere historisk korrekte melodier. Han skapte istedenfor en enhetlig stemning med verket sitt, der kor, soli og instrumentale stykker inngår i en dramatisk helhet. Verket, som fikk undertittelen Cantiones profanae cantoribus et choris cantandae comitantibus instrumentis atque imaginibus magicis («verdslige sanger for soli og kor med instrumentalakkompagnement og med bilder»), ble uroppført i 1937. Orff regnet det selv som sitt viktigste verk.


== Eksterne lenker ==
(en) Carmina Burana på MusicBrainz 
(en) Carmina Burana på MusicBrainz
Kamelen

Marcus Kabelo Møll Mosele (født 1993) kjent under artistnavnet Slim Kamel eller Kamelen i nyere tid, er en norsk rapper fra Bergen. Rapperen ble kjent da han i 2015 rømte fra politiets varetekt samtidig med at han slapp singelen «Si Ingenting». Artisten fikk mye oppmerksomhet fra pressen. Han undertegnet en kontrakt med rapkollektivet og plateselskapet NMG/G-Huset, og i 2017 utga han albumet Ambivalent. Han ble nominert til Spellemannprisen 2018 i klassen årets gjennombrudd med Gramostipend. Foran P3 Gull 2021 ble han nominert til klassene årets artist og årets låt for «Creme de la crème». Han vant Spellemannprisen 2021 i klassen hiphop for samlet produksjon fra 2021.


== Biografi ==
Han vokste opp i Bergen. Kamelens ungdomsår har vært turbulent uten en far tilstede, og ble sendt tidlig på spesialskole for ungdom med atferdsvansker. Mosele beskriver selv sin oppvekst som fin, men med mye «tull og fanteri.»I 2015 rømte Kamelen fra varetekt og det gikk to måneder før politiet fikk innhentet ham. Mens han var på frifot spilte han inn låter med andre rap-artister, og holdt konserter på ulike klubber i Bergen. Han ble pågrepet av politiet i Bergen og bragt tilbake til varetektsfengselet.I 2018 stoppet politiet en konsert der Kamelen opptrådte. Flere personer, deriblant Kamelen, ble pågrepet. Pågripelsen skjedde etter han skal ha ropt «fuck politiet» fra scenen. Det ble blant annet funnet kokain på Kamelen under hendelsen. Etter først å ha nektet et forelegg på 12 000 kroner ble han i Kristiansand tingrett den 23. september 2020 dømt til å betale 8 000 kroner i bot og 2 000 kroner i saksomkostninger.


== Diskografi ==


=== Album ===
Ambivalent (2017)
KINGPIN SLIM (2019)
#FRIKJENT (2021)


=== EP ===
Lyca (2018)


=== Singler ===
«Si ingenting» (2015)
«Kjeltring» (2016)
«Beng beng beng» (2017)
«D e digg» (2017)
«Lil Homie» (2018)
«Hon e fin» (2018)
«Lyca» (2018)
«Vil ba vekk» (2019)
«Ba spis» (2019)
«TILBAKE I CITY» (2020)
«FERRARI» (2020)
«Creme de la creme» (2021)
«BAP» (med Broiler og Emma Steinbakken) (2022)
«Fakk min X» (med Ballinciaga) (2022)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kamelen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kamelen på Internet Movie Database 
(en) Kamelen på Apple Music 
(en) Kamelen på Discogs 
(en) Kamelen på MusicBrainz 
(en) Kamelen på Spotify 
(en) Kamelen på Genius — sangtekster 
(en) Kamelen på AllMusic 
(no) Kamelen på Instagram 
Kamelen på YouTube 
Kamelen på YouTube
Trilogi

En trilogi er en samling av tre kunstneriske verker, vanligvis innen litteratur, film eller musikk. Avsnittene i trilogien har noe til felles, som regel en handling som løper over de tre delene, skjønt det også finnes trilogier med en tematisk eller mer abstrakt sammenheng.
I den greske antikkens litteratur ble trilogiformen mye benyttet av tragedieforfatterne (Aiskhylos, Sofokles, Evripides) i det 5. århundre f.Kr. Skuespillene ble fremført på festivaler (for eksempel Dionysia) med tre tragedier på tre påfølgende dager, og avsluttet med et satyrspill den fjerde dagen.


== Eksempler på trilogier ==

Orestien av Aiskhylos (458 f.Kr.)
Arn-trilogien av Jan Guillou (1998-2000)
August-trilogien av Knut Hamsun (1927-33)
Bartimaeus-trilogien av Jonathan Stroud (2003-05)
Den mørke materien av Philip Pullman (1995-2000)
Kristin Lavransdatter av Sigrid Undset (1920-22)
Millennium-trilogien av Stieg Larsson (2005-07)
Ragnar Kvam jr.s bøker om Thor Heyerdahl (2005-13)
Andvake-trilogien av Jon Fosse (2007-2014)
The Addams Family
Austin Powers
Blade
Crocodile Dundee
Doctor Dolittle
I Know What You Did Last Summer
The Matrix
The Mummy
Ocean's Eleven
Pirates of the Caribbean
Scream
Slipp Willy fri
Stuart Little
Spider-Man
The Terminator
Tilbake til fremtiden
Coppolas Gudfaren-trilogi.
Krzysztof Kieślowskis Tre farger-trilogi: Blå, Hvit, Rød
Baz Luhrmanns Red Curtain-trilogi: Strictly Ballroom, Romeo + Juliet, Moulin Rouge!
Lars von Triers Europa-trilogi og Guldhjerte-trilogi


== Tilsvarende begreper ==
En tetralogi (eller kvadrologi) består av fire deler
En pentalogi består av fem deler
En hexalogi består av seks deler
En heptalogi består av sju deler


== Se også ==
Triptyk
Harald A. Nissen

Harald August Nissen (født 3. mai 1963 i Oslo) er en norsk politiker, artist og aktivist fra Trondheim. Han var nasjonal talsperson for Miljøpartiet De Grønne fra 2011 til 2014 og er siden 2013 bystyrerepresentant og leder for partiet i Oslo. Han var doktorgradsstipendiat i middelalderhistorie ved NTNU.Nissen har vært vokalist i Det Glade Vanvidd og Albino Slug, aktiv på UFFA og avisa Folk & Røvere. Han er også med i performance-gruppa The Four. Han har vært talsmann for beboerne på Svartlamon og var en drivkraft i arbeidet for å bevare bydelen. Etter at Svartlamoen fikk avtale med Trondheim kommune ble han leder for Svartlamoen Næringsstiftelse, som forvalter konsertlokaler og annet næringsareal i bydelen.
Nissen har lenge vært aktiv i Miljøpartiet De Grønne. Fra 1991 var han varamann for Jan Bojer Vindheim til bystyret i Trondheim. Fra  2003 til 2011 hadde han fast plass, og var den siste tiden leder for  Kultur-, idrett- og friluftslivskomitéen, samt varamedlem til formannskapet. I april 2011 ble Nissen valgt til nasjonal talsperson for partiet sammen med Hanna Marcussen, et verv han hadde i tre år. Etter å ha flyttet til Oslo ble han nominert som førstekandidat på MDGs valgliste i byen. Han ble valgt som den aller første bystyrerepresentanten for MDG i hovedstaden, og sitter i byutviklingskomiteen. I perioden 2015–2019 er han partiets gruppeleder i bystyret.Han er sønn av heraldikeren Harald Nissen og tilhører slekten Nissen fra Sønderjylland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harald A. Nissen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tommy Taylor

Thomas «Tommy» Taylor (født 29. januar 1932, død 6. februar 1958) var en britisk fotballspiller. Taylor var en svært målfarlig spiss, som scoret 128 mål på 189 førstelagskamper for Manchester United før han omkom i München-ulykken. Han scoret også 16 mål på 19 kamper for det engelske landslaget.
Taylor ble født i Barnsley, og startet fotballkarrieren i sin lokale klubb Barnsley FC. Han debuterte for klubben i 1950, og scoret over 30 mål på litt i overkant av to sesonger. Våren 1953 ble han kjøpt av Manchester United, hvor han scoret to mål i debuten. Taylor debuterte på landslaget samme år, og spilte to kamper i VM-sluttspillet i 1954, uten å komme på scoringslisten.
Sesongen 1955/56 scoret Taylor 26 ligamål, og ble ligamester for første gang. Sesongen etter stoppet han på 22 mål, var med på å vinne enda et ligamesterskap, og nådde semifinalen i Serievinnercupen. Sesongen 1957/58 skulle klubben gjøre et nytt forsøk på å vinne Europacupen. Taylor måtte gå målløs av banen i det som skulle vise seg å være hans siste kamp, men United klarte likevel å vinne 5-4 sammenlagt mot jugoslaviske Crvena Zvezda, og sikret avansement til semifinalen. Tommy Taylor omkom i München-ulykken på vei hjem. 20 andre mennesker mistet også livet i flyulykken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tommy Taylor – FIFA 
(en) Tommy Taylor – Transfermarkt 
(en) Tommy Taylor – national-football-teams.com 
(en) Tommy Taylor – EU-Football.info 
(en) Tommy Taylor – FBref 
Tommy Taylors profil på united.no