jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Thore Henki Holm Hansen

Tore Henki Holm Hansen (ofte skrevet Thore, født 1944) er en norsk countryartist og  tidligere MC-leder som på 1990-tallet kom i medienes søkelys da han ble Europa-sjef for motorsykkelklubben Outlaws.
Hansen bodde i USA på 1960- og 1970-tallet og hevder selv at han under denne tiden arbeidet for CIA på Haiti. Han hjalp angivelig CIA med å organisere en treningsleir og en opprørsstyrke for å styrte diktatoren Baby Doc på Haiti, i bytte mot oppholdstillatelse i USA. I 1981 ble han dømt til 60 års fengsel i USA for besittelse og salg av 37 gram kokain, men rømte før soning tilbake til Norge. I 1997 ble han arrestert i Belgia og senere utlevert til USA. Holm Hansen var på reise for klubben Outlaws da han ble arrestert i Brussel. I USA ble han fengslet i syv år før han ble deportert tilbake til Norge i 2004.  Hansen mener seg uskyldig dømt og via sin advokat John Christian Elden har han forsøkt å ta opp kampen mot narkodommen fra 1981. Selv viser han til at han i 2002 fikk rettens medhold i at hans manglende fremmøte i retten i 1981 var ufrivillig og iscenesatt av en CIA-agent og har på bakgrunn av dette saksøkt den belgiske og amerikanske stat for 185 millioner kroner. I 2012 reiste han tilbake til USA for å bevisst bli arrestert, for å få gjenopptatt dommen fra 1981. Han ble benådet i 2013 og sent tilbake til Norge. Under tiden i USA på 1970-tallet ble han også beskyldt for å ha begått et drap, selv om han beviselig befant seg 70 mil unna åstedet. Han har også forsøkt å bli renvasket for dette. Det ble forøvrig laget en dokumentar om denne hendelsen kalt Drapet i Daytona. I den forteller etterforskningsleder Buddy Snowden om hvordan en ærgjerrig statsadvokat brøt alt av regler for å bli kvitt Holm Hansen og om hvordan juridiske prinsipper ble brutt for at statsadvokaten kunne vise at han var den rette mannen til å hanskes med motorsykkelbandene.Holm Hansen har også opplevd dramatikk i Norge. I 1997 ble han skutt i foten av et medlem av MC-klubben Untouchables. Ifølge politiet hadde drapsforsøket sammenheng med MC-krigen som pågikk i Europa. I 1988 ble det rabalder da han tok med den italienske nakenstjernen og politikeren Cicciolina til Stortinget.Han har også drevet som countryartist og albumdebuterte 1982 med Wanted Man. Han har siden utgitt tre album og noen singler.I 2007 deltok han i talentkonkurransen Skaperen på TV 2. Hans oppfinnelse var en belteanordning til bruk på militære og sivile kjøretøyer som han ønsket å videreutvikle.I 2011 utgav Per Asle Rustad ut en biografi om ham kalt Fredløs biker.


== Diskografi ==
Album

Wanted Man (1982)
Alien Creature (1983)
Hell (of a Lot of Fun) on Two Wheels (2007)
Hell (of a Lot of Fun) on Two Wheels - Revisited (2011)Singler

Hell (of a Lot of Fun) on Two Wheels (2007)
The Missing Link (2010)


== Referanser ==
Philip Houm

Philip Maurice Rode Houm (født 20. april 1911 i Kristiania, død 22. april 1990 i Oslo) var en norsk litteraturkritiker, kjent som kritiker i Dagbladet.Houm tok artium i 1929 og brukte flere år før han mag.art. i 1938 på en avhandling om Olaf Bull. Da hadde han allerede i flere år virket som kritiker, skrevet bedriftshistorie for Oslo Sporveier og debutert med et essay om Bull i Nordisk Tidsskrift i 1933. Han var universitetslektor i Sverige 1939–45. I 1945 giftet han seg med Lise Fougner. Ved hjemkomsten til Norge i 1945 oppdaget han at han var påsatt som ny hovedanmelder i Dagbladet. Da han i 1947 ble bedt av Aschehoug om å skrive et avsluttende bind til Norges litteraturhistorie, kjent som Bull-Paasche-Winsnes-Houm, ble det klart at han måtte regnes som sin generasjons fremste kritiker. Da boken i 1955 forelå, ble den nokså utradisjonelt akseptert som en doktorgradsavhandling.
Hoem engasjerte seg etter hvert i norsk religionsdebatt, hvor han tok rollen som refser av lekmannspietismen og av tradisjonelle, kristne trosposisjoner. 
Hoem hadde verv i Norsk litteraturkritikerlag (leder 1949–53), i Foreningen Norden, i Norsk språkråd, som medlem av Den norske forfatterforenings litterære råd, og som styremedlem ved Nationaltheatret. Han ble utnevnt til statsstipendiat i 1977, mottok Fritt Ords pris i 1980 og var æresmedlem av Norsk parapsykologisk selskap.


== Verker ==
Ord og billeder i Olaf Bulls ungdomsdiktning (1938). Avhandling.
Fredrik Paasche: nordmann og verdensborger (1946)
Norsk litteratur efter 1900 (1951)
Norges litteratur fra 1914 til 1950-årene (6. bind av Norges litteraturhistorie, 1955)
Ask Burlefot og vi: dikterens ansvar og vårt (1957)
Kritikk og kritikere (1958)
Mannen fra Nasaret og den norske kirke (1965)
Hvem var han? På sporet etter mesteren fra Galilea (1968)
Du må ikke sove (1973)
Gleder og gremmelser (1977)
Norsk diktatur: et forsvar for kristendommen (1979)
Helter og hjertesaker (1981)
En mann forut for vår tid: Bjørnstjerne Bjørnson og vi (1982)
Kritikere i en gullalder (1982)
Kjærlighet og kamp (1985)


== Referanser ==
Fokker E.III

Fokker E.III var et tysk jagerfly brukt under den første verdenskrig. E.III var lite mer enn en modifisert versjon av E II. E II hadde vist seg å ikke fungere etter forventningene, og en rekke modifikasjoner ble iverksatt for å rette opp problemene. Disse inkluderte en vinge med større vingespenn og areal, omorganisering av drivstofftankene, forbedret synkroniseringssystem for bestykningen og økt ammunisjonskapasitet. Disse modifikasjonene viste seg å fungere og E.III ble levert bare to måneder etter E II og bygget i langt flere eksemplarer – til sammen omkring 300 fly.
E.III var som E.II utstyrt med en Oberursel U I 9-sylindret rotasjonsmotor på 100 hk og hadde en bestykning bestående av en synkronisert LMG 08/15 mitraljøse. I tillegg ble vingespennet økt til 10,04 m.


== Spesifikasjoner ==


== Externe lenker ==
Fokker E.III
Florence von Gerkan

Florence von Gerkan (født 1960 i Hamburg) er en tysk kostymekunstner og professor ved Universität der Künste Berlin. Gerkan studerte kostymedesign under professor Martin Rupprecht ved HdK Berlin, og har arbeidet ved flere operahus, bl.a. Opernhaus Zürich og Wiener Staatsoper, samt ved festspillene i Bayreuth, Théâtre Vidy-Lausanne i Lausanne og Grand Théâtre de Genève.
Hun tilhører en baltisk adelig familie og er datter av arkitekten Meinhard von Gerkan. Hun er søster av Manon von Gerkan, som er modell og smykkedesigner i New York. En av hennes slektninger er Armin von Gerkan, professor i gresk og romersk arkitektur.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Florence von Gerkan på Internet Movie Database 
(en) Florence von Gerkan hos The Movie Database
Ole Vollan

Ole Kristian Vollan (født 27. juni 1837 i Lyngdal, død 19. april 1907) var en norsk journalist og politiker. Han arbeidet først ved Bergensposten, siden ved Vestlands-Posten, hvor han ble redaktør 1891. Han var en av lederne i Moderate Venstre.
Gjennom sin datter Helga Vollan var Ole Vollan morfar til Harald og Nordahl Grieg.


== Verker ==
De frisindede Kristnes Forhold til den politiske Bevægelse i vort Land (1885)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ole Vollan hos Norsk senter for forskningsdata
Åstveit

Åstveit er en gård (nr. 209) ved Åstveitvågen nordøst for Eidsvågen i bydelen Åsane i Bergen. Åstveit grunnkrets i Bergen kommune hadde 646 innbyggere 1. januar 2012, og et areal på 1,0 km², hvorav 0,03 km² er ferskvann. Åstveit omfatter i tillegg nærliggende deler av grunnkretsene Ervik, Tertnes og Åstveitskogen.
Fra ca. midten av 1900-tallet er en hel del offentlige bygninger oppført på gårdens grunn: Sjømennenes Helseheim, Kalvatræet skole, Åstveit skole, Tertnes videregående skole, Åstveit sykehjem, Åsane stadion, Åstveithallen, og fra 1937 Bergen Golfklubbs bane. På Nedre Åstveit er de enorme rhododendronbuskene et flott skue i blomstringstiden. Her ligger også Åstveitvågen med marina og badeplassen på Våganeset. På Åstveit er det også en del boligområder og tettbebyggelse, hovedsakelig eneboliger. Området er omgitt av Tertnes i nord, Ervik i sørøst og Eidsvågen i sørvest.


== Historie ==

Åstveit var en del av den gamle storgården Eid, og ble siden en del av Allehelgenskirkens gods til først på 1600-tallet.
Gården kom på private hender ved skjøte til Gabriel Marselis i 1659. I årene som fulgte skiftet eiendommen eier en rekke ganger. Blant annet er en Nils Smed, biskop i Bergen 1711-1716, eier mellom 1715 og fram til begynnelsen av 1720-årene da Åstveit kom på rådmann Schjøtts hender. Gården hadde på denne tiden fire flomkverner, en stor skog og der ble blant annet dyrket korn. I tillegg har de kyr, sau og hest. 

Gullsmeden Arent Janssen Greve kjøpte gården Åstveit i 1796, og gården var i Greve-familiens eie til 1841. Arent Janssen Greve var i tillegg til sin profesjon som gullsmed en aktet blomster- og landskapsmaler og dyrker av vitenskapene. Han startet et kunst- og vitenskapsmuseum på gården, som ble videreført av hans sønn, Jan Arentsen Greve. Bergens kulturelle, politiske og vitenskapelige elite frekventerte gården i flere år, selv etter at familien mistet sin formue i forbindelse med den økonomiske krisen omkring 1814. Disse var blant andre Lyder Sagen, Herman Foss, Wilhelm Frimann Koren Christie og broren hans stiftsamtmann Edvard Hagerup, biskop Neumann, maleren Hans Leganger Reusch og I.C. Dahl.
I 1841 kjøpte Gustav A. Meyer Åstveit for 4250 spesidalar. Rasmus Meyer eide Åstveit gård fra 1913  til han døde i 1916. Hovedbruket ble etter dette lagt til et legat som skulle sikre bergenskjøpmennene rekreasjonsopphold på stedet.
På eiendommen er det oppført et gravsted fra Greve-familiens tid, der noen få medlemmer av familiene Greve og Meyer er gravlagt.
Gårdsdriften på Åstveit ble mindre i løpte av 1930-årene. Rasmus Meyers legat eier ca. 700 mål av den opprinnelige gården. Dette er regulert tilfriluftsforemål. Parkanlegget Jomfruhaugen er privat.


== Referanser ==


== Kilder ==
O. Ingstad, Slegten Greve, Bergen 1943
Om Åstveit gård
Hartvedt, Gunnar Hagen, Bergen Byleksikon (Kunnskapsforlaget, 1994/1999)  ISBN 82-573-1036-0
Gudene vet (TV 2)

Dette var også tittelen på et livssynsprogram som gikk på NRK i 1999: Gudene vetGudene vet er en norsk livssynsserie med Monica Øien som gikk på TV 2 fra 2007 til 2009. Her snakket ulike kjendiser ut om et tema tilknyttet livssyn og etikk. Serien tok for seg ett bestemt tema i hver episoder. I første sesong var dette kjærlighet, død, fødsel, seksualitet, tid og tilhørighet. Det ble også et møte med mennesker fra de forskjellige verdenskjente religionene. Programmet gikk på søndager.
I første sesong snakket programlederen med Abid Raja, Vebjørn Sand, Finn Schjøll, Kjell Magne Bondevik, Pat Sharp. I andre sesong Arne Treholt, Jesper Juul, Sissel Gran, Per Fugelli, Sigurd Stubsjøen, Per Espen Stoknes og Runar Sørgård og i tredje Hanne Krogh, Heidi Gjermundsen, Jan Egeland, Sossen Krogh, hinduguru Sri Sri Ravi Shankar, mytolog og psykolog Per Espen Stoknes, Jan Otto Johansen og Jo Benkow.


== Referanser ==
Manon von Gerkan

Manon von Gerkan (født 1972 i Hamburg) er en tysk modell, skuespiller og smykkekunstner.
Hun tilhører en baltisk adelig familie, er datter av arkitekten Meinhard von Gerkan og søster av kostymekunstneren Florence von Gerkan.
Etter å ha fullført gymnaset flyttet hun til New York, hvor hun siden har bodd. På 1990-tallet var hun en av de best betalte haute couture-modellene, hvor hun representerte den fornemme hanseatiske «kalde blonde». På engelsk var hun kjent som «Manon, the German  model».
Hun var på forsiden av motetidsskrifter som Elle, Shape (begge 1996) og Cosmopolitan (1998).
Gerkan medvirket i kampanjer for Wonderbra, Ralph Lauren, Victoria's Secret og Chanel, og arbeidet også for Gerry Weber, Longines, Lord & Taylor, Lee Jeans, Pantene og L`oréal. 
I 2001 fikk hun sin første rolle som skuespiller. Fra 2000 har hun også laget et eget smykkemerke, Manon Jewelry, med en forretning i New York. Til kundene hører Jennifer Lopez, Salma Hayek, Beyoncé Knowles, Cameron Diaz, Kate Hudson, Janet Jackson, Naomi Campbell og Kate Moss. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Manon von Gerkan
(en) Manon von Gerkan på Internet Movie Database
Ruggero Maria Santilli

Ruggero Maria Santilli (født 8. september 1935) er en amerikansk naturvitenskapsmann av italiensk herkomst.
Santilli leder i dag Institute for Basic Research i Florida. Han har doktorgrad både fra Italia (Universitetet i Napoli) og USA. Tidligere har han vært professor i kjernefysikk ved A. Avogadro-instituttet i Torino, Italia og professor II i fysikk ved Boston University.
Santilli har i sine arbeider, som blant annet omtales som hadronmekanikk, presentert originale og radikale teorier innenfor en rekke naturvitenskapelige felter.
I norsk presse har Santilli vært omtalt i Ny Tid (16. – 22. februar 2007) og i Gemini nr. 3, 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Santillis fullstendige CV
Ny Tids sak om Santilli
2600: The Hacker Quarterly

2600: The Hacker Quarterly er et amerikansk tidsskrift som kommer ut hvert kvartal som tar for seg ulike emner vedrørende informasjons- og kommunikasjonsteknologi, som for eksempel telefonsystemer og internett i tillegg til nyheter og debatt angående datamaskiner, hacking og motkultur.
I 2600 og miljøet rundt refererer begrepet «hacking» til grey hat, en form for hacking som utnytter og manipulerer dataprogrammer- og systemer til grensen for det som er mulig. Formålet med grey hat er ikke å bryte loven, selv om det i visse tilfeller blir gjort.


== Kilder ==
Nicolas Niarchos (24. oktober 2014). «A Print Magazine for Hackers». The New Yorker (engelsk). ISSN 0028-792X. Besøkt 14. februar 2019. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Mate-URL
Rettslig handleevne

Rettslig handleevne er et begrep som betegner at en person har evne til å binde seg rettslig og påta seg ansvar, for eksempel ved avtale, testament eller inngåelse av ekteskap. Hovedregelen er at man har slik evne dersom man er myndig, dvs. at man må være over (myndighetsalder) en, og dessuten ikke er fratatt rettslig handleevne. Sinnssyke personer som ikke er umyndige vil dog kunne ha begrensninger i sin rettslige handleevne. Dersom en sinnssyk person inngår en avtale, følger det av ulovfestet rett at avtalen kan kjennes Ugyldighet (avtaler) ugyldig dersom det sannsynliggjøres at sinnssykdommen har hatt innvirkning på innholdet i avtalen, og et testament vil være ugyldig der testator var sinnssyk eller på annen måte var alvorlig svekket i disposisjonsøyeblikket. På den annen side vil personer som ikke er myndige fordi de ikke har nådd myndighetsalderen kunne ha rettslig handleevne innen visse lovbestemte grenser. I henhold til den norske vergemålsloven vil mindreårige som har fylt 15 år således kunne råde over midler de enten har tjent selv eller fått stilt til disposisjon, og si opp arbeid de har påtatt seg og ta nytt arbeid av lignende karakter. Lignende regler gjelder for personer som er fratatt rettslig handleevne.
I 2013 kom ny vergemålslov og da ble man satt under vergemål noe som betyr at det var behovet til den enkelte som avgjorde hvor mye man fikk. Dette innebar at ordet hjelpeverge ble avviklet.
Begrepet myndiggjøring ble avskaffet og erstattet med rettslig handleevne.
Begrepet umyndiggjøring ble avviklet og erstattet med fratakelse av rettslig handleevne.
Fratakelse av rettslig handleevne kan skje på det personlige område, på det økonomiske området og i noen få tilfeller skjer både på det personlige og det økonomiske området.
I Norge er det om lag 250 mennesker som helt eller delvis er fratatt rettslig handleevne 


== Kilder ==
Regjeringen.no: Grunnleggende rettigheter til mennesker med utviklingshemming


== Se også ==
Rettsevne
Rettssubjekt


== Eksterne lenker ==
Vergemålsloven
Rettssubjekt

Et rettssubjekt er en som kan få rettigheter og pådra seg forpliktelser i henhold til rettsreglene. Alle fysiske personer er rettssubjekter, og det samme gjelder i utgangspunktet for juridiske personer. Et selskap er således et eget rettssubjekt, som er uavhengig av sine eiere. Det siste gjelder imidlertid ikke unntaksfritt for alle slags juridiske personer. Enkelte regler foreskriver således at det er deltakerne som er rettssubjektene, et eksempel på dette er at deltakerne i ansvarlig selskap skattelegges individuelt, mens selskapet selv ikke er skattesubjekt. Det nærmere innholdet av juridiske personers rettssubjektivitet vil derfor måtte avgjøres konkret i henhold til hvert enkelt rettsgrunnlag.


== Se også ==
Rettslig handleevne
Rettsevne
Nicolas Jean-Prost

Nicolas Jean-Prost (født 1. mai 1967) er en fransk tidligere skihopper som deltok i verdenscupen fra 1989 til 1996.
Hans beste olympiske prestasjon var i Albertville hvor han greide en 19.-plass i normalbakken. På Lillehammer var han med på franske laget som kom 6.-plass i lagkonkurransen. I Ski-VM 1995 i Thunder Bay kom han på 6.-plass i stor bakke og var med på det franske laget som kom på 4.-plass i lagkonkurransen både i Falun og Thunder Bay.
I verdenscupen var hans beste plassering en 5.-plass, noe han oppnådde 3 ganger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nicolas Jean-Prost – Olympics.com 
(en) Nicolas Jean-Prost – Olympic.org 
(en) Nicolas Jean-Prost – Olympedia 
(en) Nicolas Jean-Prost – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nicolas Jean-Prost – FIS (skihopping)
Gruppe 47

Gruppe 47 var en gruppe tyskspråklige forfattere som deltok i Hans Werner Richters forfattermøter mellom 1947 og 1967.


== Bakgrunn ==
Det hele begynte da Alfred Andersch og Hans Werner Richter i 1946 utga tidsskriftet Der Ruf (= Ropet) i München. Dette tidsskriftet utkom alt i 1945 under sensur og kontroll av den amerikanske hæren i New York som Blätter für deutsche Kriegsgefangene (= Blader for tyske krigsfanger). Målet var å opplyse og oppdra tyskerne til demokrati etter Hitlers regime. I april 1947 ble imidlertid tidsskriftet forbudt av den amerikanske militærregjeringen, formodentlig på grunn av russisk intervensjon, men utkom igjen under ny redaksjon til 1948 i München, og til 1949 i Mannheim.


== Dannelse ==
I juli 1947 møttes blant andre tidligere forfattere for Der Ruf og besluttet blant annet å grunnlegge et nytt litterært tidsskrift under navnet Der Skorpion, men fremfor alt å treffes regelmessig, for å lese hverandres manuskripter og kritisere dem. Hans Werner Richter innbød deretter en større, skjønt utvalgt, krets til et møte i september 1947. Ved dette møtet ga Hans Georg Brenner gruppen navnet «Gruppe 47», og Hans Werner Richter ble ansett som grunnlegger av dette løse forfatter-fellesskapet, siden han hadde innbudt dem.
Deltaker ved stiftelsesmøtet og medlem var Hans-Jürgen Soehring (1908-60) som hadde oppholdt seg som offiser i Paris i første del av krigen, og i 1941 blitt kjæreste med den ti år eldre franske skuespillerinnen Arletty som etter krigen ble fengslet og rettsforfulgt for forholdet. Hun fikk likevel forlate fengselet den tiden det tok å spille inn sluttscenene i filmen Paradisets barn.


== Organisering ==
Hans Werner Richter var leder for møtene. I begynnelsen bestemte han hvem som skulle inviteres til møtene, men siden ga forfatterne ham råd. Møtene fant sted halvårlig. Her leste og kritiserte man bl.a. de tilstedeværende forfatternes manuskripter. Også utenlandske forfattere, kritikere og andre gjester ble regelmessig invitert.


== Mål ==
Til å begynne med var det gruppens mål å fremme forfattere som representerte den ennå unge etterkrigslitteraturen. Et videre mål var å opplyse og oppdra tyskerne til demokrati. Gruppe 47s litteraturpris ble innstiftet i 1950.


== Oppløsning ==
Gruppe 47 ble raskt en fast bestanddel innenfor den vesttyske litteratursfæren. Men kort tid før studentopptøyene i 1968 brøt gruppen sammen på grunn av politiske meningsforskjeller. Den endelige oppløsningen ble vedtatt ved avskjedsmøtet i Saulgau i 1977.


== Medlemmer (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gruppe 47 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gruppe 47 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Ekornape

Ekornape (Saimiri sciureus) er en primat av familien "Kapusineraper". Ekornaper bor i tropisk regnskog, krattskog og mangrovesumper i Sør-Amerika og Mellom-Amerika. Voksne ekornaper kan bli fra 500 gram til 1500 gram, og 23 til 45 cm lange. Forventet levetid er 20 år. Ekornapene er sosiale dyr og lever i grupper på 30-40 dyr. Disse primatene spiser det meste, men liker best korn, frukt og insekter. I Kristiansand Dyrepark har de ca. 20-30 ekornaper. Pippi Langstrømpes Nilsen  i filmene er av denne apetypen. På svensk kalles de for dødninghodeaper.


== Eksterne lenker ==
(en) Ekornape i Encyclopedia of Life 
(en) Ekornape i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Ekornape hos Fossilworks 
(en) Ekornape hos ITIS 
(en) Ekornape hos NCBI 
(en) Kategori:Saimiri sciureus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Saimiri sciureus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Saimiri sciureus – detaljert informasjon på Wikispecies
Hannover Cl.V

Hannover CL.V var et to-seters tysk jagerfly utviklet under den første verdenskrig. CL.V var utstyrt med en BMW IIIa motor på 186 hk og viste gode flyegenskaper. Bare 46 eksemplarer ble bygget før den første verdenskrig sluttet og det er tvilsomt om noen ble brukt i kamp. Ytterligere 62 fly ble bygget etter krigen, og en CL.V ble brukt til å sette verdensrekord i høydeflyvning da det 22. november 1919 nådde en høyde på 8 340 m.
I 1923–24 bygde Kjeller Flyfabrikk 14 CL.V for Hærens flyvåpen under betegnelsen Kjeller F.F. 7 Hauk. Disse var i operativ tjeneste fram til 1929,


== Spesifikasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hannover CL.V
Østenstad kirke

Østenstad kirke er en arbeidskirke fra 1980 på Østenstad i Asker kommune, Viken fylke.
Byggverket er i tegl og har 530 plasser.


== Historikk ==
Arbeidskirke ble bygd i 1980, kirkegården ferdig 2008. Kirken er tegnet av arkitekt Harald Hille.
Området kirken ligger på, ble tidligere kalt Tåjet. Det betyr inngjerdet mark for dyrene. Det gamle navnet Østenstad var Eystadir, sammensatt av navnet Eystein og den gammelnorske endelsen stadir.
Lille Østenstad gård, som kirketomten er skilt ut fra, tilhørte fra gammelt av Asker kirke. Helt fram til midten av 1900-tallet måtte gården betale fast avgift til kirken.
Drømmen om egen kirke for denne del av Asker-bygda var gammel, men arbeidet for kirkesaken ble for alvor satt i system ved dannelsen av Vettre og Gisle kirkelag i 1961. De mange som deltok aktivt med innsamling av penger og all den andre planleggingen, ser vel i dag tilbake på disse årene med glede og takknemlighet.
I 1969 kjøpte Asker kommune 18 dekar av Lille Østenstad gård. I 1972 ble Østenstad skilt ut som egen menighet fra Asker, foreløpig med "kirke" i aulaen på Blakstad sykehus. I 1975 ble den innkjøpte tomt regulert til kirkelige formål. 24. mai 1979 ble grunnstenen nedlagt, og året etter – 23. mars 1980 – ble kirken vigslet av biskop Andreas Aarflot.


== Kilder ==
Rasmussen, Alf Henry (1993). «Østenstad kirke, Vettre». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 698. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Østenstad menighet på kirken.no
«Østenstad kirke» på kirken.no
(no) «Østenstad kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Østenstad kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Arkitektens presentasjon av prosjektet Østenstad kirke Arkivert 15. januar 2020 hos Wayback Machine.
Douglas DT-2

Douglas DT-2 var en amerikansk torpedobomber utviklet av Douglas Aircraft Corporation. Flyet var basert på den tidligere Douglas Cloudster og ble den amerikanske marines standard torpedofly på 20-tallet. En DT-2B ble kjøpt, og ytterligere 7 ble produsert på lisens i Norge av Marinens flyfabrikk i Horten mellom 1925 og 1936. 


== Spesifikasjoner (vann-versjon) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Douglas DT-2