jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fabio Cannavaro

Fabio Cannavaro (født 13. september 1973) er en italiensk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for Benevento.Han var kaptein for det italienske fotballandslaget.
Han er bror til fotballspilleren Paolo Cannavaro.
På klubbnivå spilte Fabio for SSC Napoli (1992–95), Parma FC (1995–2002), Internazionale (2002–04) og Juventus (2004–06). Han ble i 2006 kåret til Årets italienske spiller i Serie A. Samme år gikk han til Real Madrid og fikk draktnummer 5.
I 2006 ble Cannavaro kåret til årets spiller av FIFA. 2006–2007-sesongen vant de La Liga. Det var en stund usikkert om Cannavaro ville reise tilbake til Napoli da laget rykket opp til Serie A, men overgangen kom ikke i stand. I 2009 returnerte han til Juventus. I 2010 skrev han under for Al-Ahli Dubai, og la opp året etter.


== Trenerkarriere ==
Han fortsatte å jobbe som konsulent for Al-Ahli, der han ble trener 2013–14. Han var hovedtrener for kinesiske Guangzhou Evergrande fra november 2014, der han tok over for Marcello Lippi. Laget vant etterhvert Kinesisk superliga 2015, men han hadde gitt seg midtveis i sesongen for å starte i jobb hos saudiarabiske Al-Nassr FC der han var i tre måneder frem til februar 2016. Sommeren 2016 tok han over Tianjin Quanjian som vant Liga 1 og dermed rykket opp til Kinesisk superliga.


== Landslagskarriere ==
Cannavaro har over 100 landskamper for Italia. Han spilte for landslaget under VM 1998, VM 2002, VM 2006, VM 2010 og under EM 2000 og 2004.


== Involvering i dommerskandalen 2006 ==
Den 12. mai 2006 ble det påstått at fire Juventus-spillere var mistenkt for å ha satset penger på kamper som de selv har deltatt i. To av dem skulle være stjernene Gianluigi Buffon og Cannavaro, ifølge svenske Expressen, og nevnte to cupkamper mot Atalanta i 2006 og året før hvor Juventus tapte.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Fabio Cannavaro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Fabio Cannavaro på Internet Movie Database 
(fr) Fabio Cannavaro på Allociné 
(en) Fabio Cannavaro på Discogs 
Fabio Cannavaro på Twitter 
Fabio Cannavaro på Facebook 
Fabio Cannavaro på Instagram 
Fabio Cannavaro på TikTok 
(de) Fabio Cannavaro – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Fabio Cannavaro – Olympedia 
(en) Fabio Cannavaro – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Fabio Cannavaro – FIFA 
(en) Fabio Cannavaro – UEFA 
(en) Fabio Cannavaro – Transfermarkt 
(en) Fabio Cannavaro – Transfermarkt (manager) 
(en) Fabio Cannavaro – national-football-teams.com 
(en) Fabio Cannavaro – WorldFootball.net 
(en) Fabio Cannavaro – FootballDatabase.eu 
(en) Al-Ahli Profil
Philippe de la Chambre

Philippe de la Chambre (født i 1490 i hertugdømmet Savoie, død 21. februar 1550) var en av den katolske kirkes kardinaler. de la Chambre tilhørte benediktinerne. Han var abbed av Saint-Pierre-de-Corbie i Frankrike.
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1533 av pave Klemens VII under hans fjortende konsistorium.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Odet de Coligny

Odet de Coligny de Châtillon  (født 10. juli 1517 i Châtillon-sur-Loing i Frankrike, død 13. april 1571 i Canterbury i England) var en fransk prelat og hugenottleder. Han var før sin overgang til kalvinismen en av den katolske kirkes kardinaler.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Odet de Coligny var sdønn av maréchal de France Gaspard I de Coligny, seigneur de Châtillon; hans bror var den senere admiral Gaspard II de Coligny.
Allerede som 13-åring ble han i 1530 utnevnt til prior i Saint-Stephan (i Beaune), og fire år etter ble han kannik i Paris.


=== Erkebiskop, kardinal ===
Senere kom han ved simoni gjort til erkebiskop av Toulouse. Paven utnevnt ham til kardinal i mars 1533, og han ble kreert til det ved konsistoriet den 7. november 1533. Han var da 16 år. Det påfølgende år ble Coligny dessurten utnevnt til biskop av Beauvais.


=== Kalvinist (hugenott) ===
I 1563 ble han erklært heretisk av Pius III etter at det var blitt klart at han i 1561 var blitt kalvinist, og samtidig fratatt kardinalsverdigheten. Ekskommunikasjonen trådte i kraft 31. mars 1563. Det franske parlement fratok ham samtidig alle politiske embeder og verv.Odet de Coligny hadde da i lengre tid sympatisert med hugenottene, men nå opptrådte han offentlig for deres sak og ble en av deres anførere. Han giftet i desember 1564 seg offentlig i Montataire, ikledt kardinalsdrakt, for den hugenottiske pastor Pierre Malet, uten katolske sakramenter med sin elskerinne Elisabeth de Kanteville ( som ble kalt Mme. la Cardinale).
Han kjempet ved Saint-Denis under religionskrigene. I 1568 flyktet Coligny med noen av sine tilhengerer til England. Ved det engelske hoff ivret han for sine ideer og gjorde seg forhåpninger om finansiell større fra dronning Elisabeth I. I mellomtiden var Coligny blitt erklært som høyforræder av Parlementet i Paris. Odet de Coligny forble dermed i sitt engelske eksil, hvor han i samforstand med den franske kong Karl IX tok seg av forskjellige hammelige oppdrag. For hertugen av Anjou bad Coligny blant annet om dronningens hånd.
Han ville så til slutt vende tilbake til fedrelandet, men ble forgiftet i Canterbury, sannsynligvis av sin kammertjener.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ernest G. Atkinson: « The Cardinal of Châtillon in England, 1568-1571 », i Proceedings of the Huguenot Society of London, III, 1888-1891, p. 172-285.
Merlin Thomas: « Odet de Châtillon et la prétendue disgrâce de Jean du Bellay en 1549 », i François Rabelais, Genève, Droz, 1953, p. 253-262.
Marguerite Christol: « Odet de Coligny, cardinal de Châtillon », i Bulletin de la Société de l'Histoire du Protestantisme français, CVII, 1961, p. 1-12.
Nicolas Breton: « Le "sfumato-confessionnel" du cardinal de Châtillon en 1560-1561 : une relecture du parcours politique, intellectuel et spirituel d'Odet de Coligny », i Bulletin de la Société de l'Histoire du Protestantisme Français, CLX, 2014, p. 565-587.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Claude de Longwy de Givry

Claude de Longwy de Givry (født 1481, død 9. august 1561) var en av den katolske kirkes kardinaler.  Han var biskop av Langres i  Frankrike.
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1533 av pave Klemens VII under hans fjortende konsistorium, med Sant'Agnese in Agone som tittelkirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Jean Le Veneur

Jean Le Veneur (født 1505, død 7. august 1543) var en av den katolske kirkes kardinaler.  Han var biskop av Lisieux i  Frankrike.
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1533 av pave Klemens VII under hans fjortende konsistorium.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Jean d’Orléans-Longueville

Jean d'Orléans-Longueville  (født 1484, død 24. september 1533) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Toulouse og biskop av Orléans.
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1533 av pave Klemens VII under hans trettende konsistorium.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Esteban Gabriel Merino

Esteban Gabriel Merino (født ca. 1472 i Santisteban del Puerto i Spania, død 28. juli 1535) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var bl.a. biskop av Jaén i Spania og patriark av Vestindia.
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1533 av pave Klemens VII under hans tolvte konsistorium.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Antonio Pucci (kardinal)

Antonio Pucci (født 8. oktober 1484, død 12. oktober 1544) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Pistoia i Italia.
Han ble utnevnt til kardinal i september 1531 av pave Klemens VII under hans ellevte konsistorium, med Santi Quattro Coronati al Laterano som tittelkirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Juan Pardo de Tavera

Juan Pardo de Tavera  (født 16. mai 1472, død 1. august 1545) var en av den katolske kirkes kardinaler.  Han var erkebiskop av Compostela i Spania, senere av Toledo.
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1531 av pave Klemens VII under hans tiende konsistorium, med San Giovanni a Porta Latina som tittelkirke.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Alfonso de Manrique

Alfonso de Manrique  (født 1471 (usikkert) i Segura de León, død 28. september 1538) var en av den katolske kirkes kardinaler.  Han var erkebiskop av Sevilla i Spania. 
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1531 av pave Klemens VII under hans tiende konsistorium.


== Referanser ==
Castel Sant’Angelo

Castel Sant'Angelo, også kalt Engelsborgen på norsk, er en bygning ved Tiberen i Roma, nær Vatikanet. Den ble bygd i det annet århundre av keiser Hadrian som et mausoleum.
Navnet kommer fra historien om at erkeengelen Mikael en gang viste seg over borgen; under en pestepidemi gikk paven og folket i prosesjon, og de så engelen stikke et sverd i sliren som tegn på at pesten skulle opphøre. En statue av engelen ble reist på borgen, som fikk sitt nye navn. Dagens statue er den kopi av den opprinnelige.
I middelalderen ble det ombygd til en kraftig festning, selv om det meste av den gamle strukturen ble bevart. Pave Nikolas III sammenbandt borgen med Peterskirken med en overbygd korridor kalt Passetto di Borgo. Borgen lå på et strategisk sted i forhold til broene over Tiberen, som det var færre av dengang enn i dag.
Borgen ble utsatt for mange beleiringer, og er særlig kjent fra «Sacco di Roma» da keiser Karl Vs styrker plyndret Roma i 1527 og pave Klemens VII klarte å flykte til Engelsborgen.
Castel Sant'Angelo ble også benyttet som fengsel. En av fangene var Giordano Bruno, som ble holdt der i seks år.
I dag er borgen et museum, hvor man blant annet kan se de pavelige gemakker. Fra toppen er det god utsikt til blant annet Peterskirken.


== Galleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(it) Offisielt nettsted 
(en) Castel Sant'Angelo (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Castel Sant'Angelo (Rome) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Fylkesvei 205

Fylkesvei 205 (Fv205) er en vei som går mellom Roverud og Berg i Kongsvinger kommune. Mellom Hokkåsen og Berg følger veien mer eller mindre Skasvassdraget.
Tidligere fortsatte veien fra Berg til riksgrensen ved Lintorpet i Grue.Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Innlandet fylke ===

KongsvingerRøgdenvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv205
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 206

Fylkesvei 206 (Fv206) er en vei som går mellom Flisa og grensen mot Sverige. Veiens lengde er 37,3 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Innlandet fylke ===

ÅsnesLauta 

Rønnesætervegen 

Linnavegen 


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv206
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Guido Ascanio Sforza

Guido Ascanio Sforza di Santa Fiora (født 26. november 1518 i Roma i Italia, død 6. oktober 1564 i Mantova) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Montefiascone i Italia 1528–1555 og latinsk patriark av Alexandria i en kort periode i 1541.
Han ble utnevnt til kardinal i desember 1533 av pave Paul III under hans første konsistorium, med Santa Maria in Via Lata som titulus. Han var pavens barnebarn, og bare 16 år da han ble kardinal.
Han var bror til kardinal Alessandro Sforza (kreert 1565), onkel til Francesco Sforza (kreert 1583), og grandonkel til Federico Sforza (kreert 1645).


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Alessandro Farnese den yngre

Alessandro Farnese den yngre (født 7. oktober 1520 i Valentano nær Viterbo, død 2. mars 1589 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler og titulærpatriark av Jerusalem.
Han ble utnevnt til kardinal i desember 1533 av pave Paul III under hans første konsistorium.
Han var pavens nevø, og grandonkel til den senere kardinal Odoardo Farnese (kreert 1591).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Shepway

Shepway er et administrativt distrikt i Kent i det sørøstlige England. Administrasjonsbyen er Folkestone. 
Både motorveien M20 og Kanaltunnel-linjen går gjennom distriktet, og den vestlige enden av Kanaltunnelen ligger i Cheriton, som er en del av Folkestone.


== Steder i distriktet ==
Cheriton
Dymchurch
Folkestone
Hythe
Lydd
Lympne
New Romney
Stelling Minnis


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Folkestone and Hythe District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Girolamo Ghinucci

Girolamo Ghinucci (født 1480 i Siena i Italia, død 6. juli 1541 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Girolamo Ghinucci var fra en sienesisk baknierfamilie. Han ble kannik ved katedralen der i Siena. Han ble så sekretær for pave Julius II.


=== Biskop ===
Han var biskop av Ascoli Piceno 1512–1518. Senere var han pave Leo Xs nuntius i England. Kong Henrik VIII utnevnte ham til en av sine rådgivere, og han var i tre år den engelske ambassadør til Spania. Han ble utnevnt til biskop av Worcester i 1522, men tiltrådte aldri, og ble utvist da kongen brøt med paven – skjønt bispetittelen beholdt han til sin død. Han var også administrator av Malta 1523–1538.


=== Kardinal ===
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1535 av pave Paul III under hans andre konsistorium, med Santa Balbina som tittelkirke. Han var en ivrig forkjemper for kirkelig reform, og satt i en kommisjon for dette formål (de øvrige medlemmer var kardinalene Giovanni Piccolomini, Lorenzo Campeggio, Girolamo Simoneta, Gasparo Contarini, Alessandro Cesarini og  Rodolfo Pio de Carpi)
Senere satt han i en kommisjon for forberedelse av et reformkonsil, sammen med Giovanni Domenico de Cupis, Lorenzo Campeggio, Giacomo Simoneta, Gasparo Contarini, Gian Pietro Carafa, Giacomo Sadoleto, Alessandro Cesarini og Reginald Pole.
Sammen med kardinalene Alessandro Cesarini og Giovanni Domenico de Cupis fikk han i oppdrag å megle fred mellom kong Frans I av Frankrike og keiser Karl V. I 1540 var han medlem av en kardinalskommisjon for reformen av Den romerske kurie, sammen med Giovanni Domenico de Cupis, Reginald Pole, Alessandro Cesarini, Giovanni Maria del Monte, Bartolomeo Guidiccioni, Marino Grimani, Girolamo Aleandro, Nicolò Ridolfi, Gasparo Contarini, Gian Pietro Carafa og Marcello Cervini.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Nikolaus von Schönberg

Nikolaus von Schönberg (født 11. august 1472 i Schönberg i Sachsen, død 7. september 1537 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.


== Liv og virke ==


=== Dominikaner ===
Han sluttet seg til dominikanerordenen etter å ha hørt Girolamo Savonarolas forkynnelse. I Firenze ble han promovert til Dr. theol., men studerte også matematikk, astronomi, medisin og geografi. Han talte en rekke språk og i sin ordens tjeneste reiste han rundt om mange steder i Europa. Han var prior i ordenens hus i Lucca, Siena og Firenze, og senere provinsial for Det Hellige Land. Fra Jerusalem og Det osmanske rike kom han i 1508 til Roma for der å tjene pave Julius II. Som prefessor for La Sapienza i Roma holdt han taler som ble publisert i 1512. Dessuten var han med på Femte Laterankonsil.


=== Erkebiskop, pavelig diplomat ===
Han var erkebiskop av Capua 1520–1535, men var stadig på pavelige oppdrag i Polen, Ungarn, Frankrike (Blois), Spania (Burgos) og England (London). Han var også nuntius til keiseren i 1529, og representerte tyske interesser ved Pavestolen under fire paver.
I 1533 holdt Schönbergs sekretær Johann Albrecht Widmannstetter en forelesningrekke i Roma og presenterta da Nikolaus Kopernikus' teorier, antagelig på grunnlag av es Commentariolus, som Kopernikus fra ca 1509 hadde gjort tilgjengelig for noen av sine bekjentskaper. Forelesningene ble møtt med stor interesse hos kardinaler og pave Klemens VII; venner og kolleger forsøkte ihedig den da 60-årige Kopernikus om å offentliggjøre det.


=== Kardinal ===
Han ble utnevnt til kardinal i mars 1535 av pave Paul III under hans andre konsistorium. Han var en ivrig forkjemper for kirkelig reform.
Den 1. november 1536 skrev kardinal von Schönberg et brev til Kopernikus og oppfordret ham innstendig om å offentliggjøre sin teori. Han tilbød  seg å bekoste for trykk og utgivelse.. Schönberg instruerte Dietrich von Rheden om å gjøre jobben og sende ham regningen. Kopernikus lot sitt hovedverk De revolutionibus orbium coelestium offentliggjøre først i 1543, etter  Schönbergs Tod død og kort før sin egen død, og gjengav i forordet Schönbergs brev ordrett, engelsk oversettelse i fotnoten.
I Pierre Gassendis Kopernikus-biografi fra året 1654 anføres kardinal Schönberg som en tidlig tilhenger av hans verdensbilde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Parthamaspates av Partia

Parthamaspates (gresk: Παρθαμασπατησ) var en romersk klientkonge av deler av Partia i 116-117 og senere av det lille kongeriket Osroene fra 118 og til 123. Han var sønn av den partiske kongen Oroses I.


== Liv og virke ==
Parthamaspates hadde tilbrakt mye av sin oppvekst i Roma som gissel hvor man må anta at fikk utdannelse som en romer. Han fulgte med keiser Trajan på hans krig mot Partia som kollaboratør. Etter at Trajan først å ha hatt til hensikt å annektere Partia, men landet var stort og etter å ha tatt kontroll over rundt regnet halve landet, besluttet han i 116 å plassere Parthamaspates som romersk klientkonge, eller i romersk terminologi, som «vennligsinnet konge» etter å ha avsatt Oroses I. Etter at romerne trakk seg ut av området og Trajan døde året etter, gjorde den partiske befolkningen opprør, kom Oroses tilbake, og han beseiret lett sin sønn Parthamaspates.Etter nederlaget flyktet Parthamaspates til sine romerske venner som ga ham som trøst medstyre i Osroene, en liten romersk klientstat mellom Anatolia og Syria. Han var konge av Osroene sammen med Yalur fra 118 og 122. Deretter var han enekonge fram til 123 da han døde.
Selv om han signerte med Ekbatana-monogram er det mulig at Parthamaspates' drakmer ble preget i Ktesifon av romerne etter at Trajan hadde proklamert ham som konge. Graveringen av hans portrett viser i det minste en del romersk innflytelse.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Primære kilderDio Cassius, lxviii, 30-33
Historia Augusta, Vita Hadriani, 5Sekundære kilderHuart, Clément & Delaporte, Louis (1943): L'Iran antique : Élam et Perse et la civilisation iranienne, Albin Michel, coll. «L'Évolution de l'Humanité», Paris, s. 327.
Toumanoff, Cyril (1986): «Arsacids» i: Encyclopaedia Iranica, bind II, Fasc. 5. Cyril Toumanoff. s. 525–546.
Mithridates IV av Partia

Mithridates IV (persisk: ‏مهرداد‎, Mit'radāta; gresk: Μιθραδατησ) var konge av den vestlige delen av Partia fra ca 129 og til 140, og en utfordrer til Partias egentlige hersker Vologases III som kontrollerte den største delen av Partia.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Kildene oppgir at Mithridates var den yngste sønnen til Vonones II og en gresk konkubine, og således en av brødrene til Oroses I (109–129). Da Vonones II døde i 51 gjør det opphavet problematisk. Om Mithridates ble født i 51 ville han ha vært 78 år i 129 da han ble konge og 89 år da han døde i 140. Det er fysisk mulig, men kanskje ikke sannsynlig på denne tiden. Det er derfor mulig at han hevdet at han var en sønn av Vonones II for å styrke sitt krav til tronen, men antagelig må han ha vært i slekt med kongehuset for i det hele tatt ta kongeverdigheten. Mangelen på troverdige kilder gjør at Mithridates blir en uklar historisk figur, og mynter er den fremste informasjonskilden om ham. Mynter oppdaget i 1984 viser at Mithradates IV var far til Vologases IV.


=== Som konge ===
Under den romerske invasjonen av Mesopotamia av keiser Trajan (98–117) i 116, etter at romerne hadde avsatt Osroes I, tok Mithridates på seg den kongelige diadem sammen med sin sønn Sanatrukes II og fortsette motstanden mot romerne, men ble beseiret. Trajan døde i 117 og den påfølgende romerske keiseren inngikk forlik og Osroes I ble gjeninnsatt som partisk konge. Da Osroes I døde i 129, utropte Mithridates seg igjen som konge, men da i opposisjon til Vologases III, sønn av Vologases II. Fra mynter som Mithridates utstedte viser at minst Ekbatana i dagens Iran var en del av hans maktbase.  Den største delen av Partia ble dog kontrollert av Vologases III.
Mithridates døde under et angrep på Kommagene i den østlige delen av dagens Tyrkia i 140. Hans sønn Sanatrukes II døde i kamp mot romerne, men en annen sønn, Vologases IV tok tronen etter at Mithridates' motstander Vologases III døde i 147 og han styrte fram til 191. Det er også indikasjoner at en ukjent konge kom som en utfordrer i 140 ved Mithridates' død.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Primære kilderJohannes Malalas: KronografiaSekundære kilderColledge, Malcolm A. R. (1967): The Parthians. Thames and Hudson, London, s. 53, 166
Wiesehöfer, Josef (2005): Das antike Persien. Albatros Verlag, Düsseldorf, ISBN 3-491-96151-3, s. 169-170
Roberto Baggio

Roberto Baggio (født 18. februar 1967 i Caldogno i Italia) er en tidligere italiensk fotballspiller.
Baggio var en offensiv midtbanespiller/angriper med meget bra teknikk. Han spilte i Italias største klubber og er blant Italias mest populære spillere. På det italienske landslaget deltok han i tre VM-sluttspill. I sitt første VM kom den unge Baggio inn som et friskt pust og scoret tre mål. Fire år senere var han utpekt som mannen som skulle lede Italia til et nytt VM-gull.
Italia gikk til VM-finalen, mye takket være Baggios avgjørende scoringer. I finalen mot Brasil ble Baggio i stedet syndebukken, idet han bommet på det avgjørende straffesparket.
I 1998 deltok Baggio i sitt siste VM, og var igjen en viktig del i det italienske laget. Totalt spilte Baggio 56 landskamper for Italia, og scoret 27 mål. Han la opp som fotballspiller våren 2004.


== Meritter ==
VM-sluttspill: 1990 (bronse), 1994 (sølv), 1998
Gullballen 1993


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Roberto Baggio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Roberto Baggio på Internet Movie Database 
(en) Roberto Baggio hos The Movie Database 
(de) Roberto Baggio – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Roberto Baggio – FIFA 
(fr) Roberto Baggio – LÉquipe 
(en) Roberto Baggio – Transfermarkt 
(en) Roberto Baggio – Transfermarkt (manager) 
(en) Roberto Baggio – national-football-teams.com 
(en) Roberto Baggio – WorldFootball.net 
(en) Roberto Baggio – Soccerbase.com 
(en) Roberto Baggio – FootballDatabase.eu 
(en) Roberto Baggio – EU-Football.info
Oroses II av Partia

Oroses II av Partia var en tronpretendent til det partiske imperiet om lag 190. Han er ukjent for historien med unntak av myntene han gav ut. Dateringen tyder på at han gjorde opprør mot Vologases IV mot slutten av hans lange regjeringstid, men at han ikke var i stand til å stå imot Vologases V. Mynter ble framstilt i Ekbatana, så det kan hende at han kontrollerte Media.


== Referanser ==