jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Norsk Astronomisk Selskap

Norsk Astronomisk Selskap (NAS) er en ideell organisasjon som har til formål å fremme interesse for og å spre kjennskap til astronomi. Foreningens formål er også å støtte amatørvirksomhet med råd og anvisninger. Hovedkontoret til selskapet ligger i Oslo. Det finnes en rekke lokale astronomiforeninger i landet. Mange av disse har tilknytning til NAS. 
Foreningen ble stiftet 25. februar 1938 i Oslo etter initiativ fra Svein Rosseland, professoren som også grunnla Institutt for Teoretisk Astrofysikk (ITA) ved Universitetet i Oslo. Selskapet var med å organiserte Det internasjonale astronomiåret 2009. Foreningen hadde 2580 medlemmer ved utgangen av 2011. Medlemsbladet siden 1990 har vært Astronomi, som erstattet bladet Amatør Astronomen. Astronomi kommer ut 4 ganger hvert år.


== Ledere ==
Erik Sundheim 2022–
Tor Einar Aslesen 2013–2022
Jan Rypdal 2012–2013
Tor Einar Aslesen 2008–2012
Knut Jørgen Røed Ødegaard 2003–2008
?
Bjørn Håkon Granslo 1998–2001
Trond Erik Hillestad 1990?-1998
––
Jonas Fjeldstad 1942–1943
Hans Severin Jelstrup 1938–1942?


== Æresmedlemmer ==
Oppdatert liste over æresmedlemmer i Norsk Astronomisk Selskap. Utnevnelsesdato i parentes:

Sigurd Einbu (5. mai 1938)
Arthur Eddington (11. mai 1939)
Svein Rosseland (17. oktober 1946)
Olaf Herfjord (16. oktober 1968)
Olaf Hassel (25. februar 1969)
Øivind Hauge (29. januar 1980)
Jakob Lingås (20. mai 1986)
Grete Deberitz (20. mai 1986)
Carsten Deberitz (20. mai 1986)
Tore Grønningsæter (4. mai 1993)
Ole Peder Sveen (4. mai 1993)
Rune Solberg (18. juni 1998)
Rolf Brahde (29. mai 1999)
Knut Bernhard Aarseth (29. mai 1999)
Frank Lemstad (21. mai 2003)
Odd Trondal (21. mai 2003)
Bjørn Håkon Granslo (28. april 2009)
Terje Holte (26. mai 2010)
Øyvind Grøn (26. mai 2010)
Trond Erik Hillestad (24. mai 2011)
Erik Tandberg (9. mai 2017)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

Norsk Astronomisk Selskap
Tidsskriftet Astronomi
Bòrd na Gàidhlig

Bòrd na Gàidhlig er et råd satt sammen for å styrke skotsk gælisk (Gàidhlig) gjennom flere virkemidler. Rådet kan sammenliknes med Språkrådet.


== Rådets mål ==
Øke antallet som bruker og taler skotsk gælisk
Styrke skotsk gælisk som et språk brukt i familien og nærmiljøet
Øke tilgjengeligheten på skotsk gælisk språk og kultur i Skottland
markedsføre skotsk gælisk som et bidrag til den skotske kulturen
Øke og forbedre bruk av skotsk gælisk i alle deler av Skottland


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Tellus (gudinne)

Tellus eller Terra var en romersk gudinne. Hun var mor til Fama, og var gudinne for Jorden, fruktbarhet, mødre og gravide. Hun var romernes motstykke til den greske jordgudinnen Gaia (Ge).
Hennes festival ble feiret 15. april, og var kjent som Fordicia. Under festivalen ble drektige kyr ofret til henne. Hun ble også feiret 24. til 26. januar sammen med grødegudinnen Ceres. Et tempel ble bygget til hennes ære på Forum Pacis i Roma i 268 f.Kr..Jordens vitenskapelige navn, Tellus (Terra brukes også i eldre tekster), kommer fra denne gudinnens navn; et resultat av at man valgte å navngi planeter og satellitter etter mytologiske skikkelser.


== Referansen ==
Tellos fra Athen

Tellos var ifølge Herodot en athensk statsmann. I Herodots Historier beskrives Tellas av vismannen Solon som den lykkeligste mann som noensinne hadde levd. Bakgrunnen for dette var at han hadde levd et godt liv, og fått fine sønner og døtre som husket ham. Han døde også i kamp etter å ha jaget motstanderne på flukt, noe som var en ærerik og god måte å dø på.
For historikere har denne lille anekdoten vært viktig, fordi den beskriver essensen i den greske oppfatningen av et ærerikt og godt liv på Herodots tid. 
Tellos skal ha hatt to brødre, Kleobis og Biton, som var de nest lykkeligste menn noensinne.
Francesco Marchetti Selvaggiani

Francesco Marchetti Selvaggiani (født 1. oktober 1871 i Roma, død 13. januar 1951 samme sted) var en italiensk kardinal. Han tilbragte hele sin karrière i den romerske kuries tjenste enten i Roma eller som diplomat, og ble dekanus for kardinalskollegiet og prefekt for Det hellige officium.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Francesco Marchetti Selvaggiani ble født i Roma til Vincenzo og Valeria (neé Caretti) Marchetti Selvaggiani. Han var venn av Eugenio Pacelli (den senere pave Pius XII) fra barndommen av, og studerte ved Almo Collegio Capranica og Det pavelige universitet Gregoriana. 


=== Prest ===
Han ble presteviet 4. april 1896 av erkebiskop Francesco di Paola Cassetta. Umiddelbart ble han tilknyttet Vatikanets statssekretariat, hvor han arbeidet frem til 1922.


=== Biskop ===
De 16. februar 1918 ble han utnevnt til titulærerkebiskop av Seleucia in Isauria. Han ble bispeviet den 14. april samme år av kardinal Pietro Gasparri; medkonsekratorer var Carlo Pietropaoli, tidligere apostolisk delegat i Venezuela, og Bonaventura Cerretti, sekretær for kongregasjonen for ekstraordinære kirkelige anliggender.
Hans siste stillinger for statssekretariatet var som nuntius til Venezuela og deretter til Østerrike. Han ble medlem av Kongregasjonen for folkenes evangelisering og gjort til kardinal av pave Pius XI ved konsistoriet i 1930, med Santa Francesca Romana som tittelkirke.
I 1931 ble han generalvikar for Roma og erkeprest for San Giovanni in Laterano.


=== Kardinal ===
I 1936 ble han forfremmet til kardinalbiskop av Frascati. Rett etter at Pius XII ble valgt til pave, døde Donato Sbarretti, og Pius XII utnevnte Marchetti-Selvaggiani til hans etterfølger som prefekt for Det hellige Officium. I 1948 ble han leder av Seremonialdikasteriet som forestod de pavelige liturgier, og dekanus for kardinalskollegiet og dermed titulærbiskop av Ostia.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504–1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532–1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566–1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595–1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649–1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675–1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693–1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724–1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718–1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744–1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785–1841) *1823
Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782–1861) *1832
Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802–1886) *1842
Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819–1908) *1872
Kardinal Pietro Gasparri (1852–1934) *1898
Kardinal Francesco Marchetti Selvaggiani (1871–1951) *1918


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Francesco Marchetti Selvaggiani – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Stephen Fumio Hamao

Stephen Fumio Hamao (født 9. mars 1930 i Tokyo i Japan, død 8. november 2007 i Tokyo) var kardinal i Den katolske kirke, tidligere biskop av Yokohama, og senere president for Det pavelige råd for migranter og flyktninger.
Stephen Fumio Hamao studerte katolsk teologi og filosofi i Tokyo og Roma og ble presteviet i desember 1957 av pave Pius XII. Etter hjemkomsten til Japan var han biskopens sekretær, visekansellist, notarius og stedfortredende officialis ved bispedømmets domstol. utover dette hadde han sjelesørgeriske oppgaver i domkirken og sekretær for bispedømmets liturgikommisjon. Fra 1970 til 1979 var han hjelpebiskop i erkebispedømmet Tokyo, og fra 1979 til 1998 biskop av Yokohama.
I 1998 ble han kalt til Roma der han ble president for Vatikanets råd for migranter og flyktninger, et verv han hadde frem til pave Benedikt XVI den 12. mars 2006 innvilget hans avskjedssøknad. Pave Johannes Paul II opptok Stephen Fumio Hamao i kardinalskollegiet i 2003.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) *1898
Erkebiskop Cesare Orsenigo (1873-1946) *1922
Kardinal Josef Frings (1887-1978) *1942
Erkebiskop Bruno Wüstenberg (1912-1984) *1966
Erkebiskop Paul Hisao Yasuda (1921-2016) *1970
Biskop Joseph Atsumi Misue (1936-2016) *1985
Kardinal Stephen Fumio Hamao (1930-2007) *1970


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldige kardinalsbiografier på norsk – katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Geraldo Majella Agnelo

Geraldo Majella Agnelo (født 19. oktober 1933 i Juiz de Fora, Brasil) er kardinal og katolsk erkebiskop av São Salvador da Bahia.
Etter grunnleggende prestestudier ble Geraldo Majella Agnelo presteviet i 1957. Han studerte så videre i Roma der han tok doktorgrad i liturgikk. Etter en kortere periode med vanlig menighetsarbeid ble han engasjert i forskjellige ledelses- og undervisningsverv: Han var direktør for det filosofiske seminar i Aparecida, professor og spiritual ved presteseminaret i Ipiranga, professor for liturgivitenskap og sakramentslære ved det teologiske institutt Pius XI og rektor ved Maria- Himmelopptagelses-presteseminaret. Fra 1978 til 1983 var han biskop av Toledo i Brasil, og fra 1983 var han erkebiskop av Londrina.
I 1991 ble han sekretær for Kongregasjonen for Sakramentene og Gudstjenesten ved Den romerske kurie.
Etter åtte år i Roma ble han utnevnt til erkebiskop av Brasils eldste bispedømme, erkebispedømmet  São Salvador de Bahia. Den 21. februar 2001 ble han kreert til kardinal av pave Johannes Paul II.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1767
Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) *1819
Kardinal Giacomo Filippo Fransoni (1775-1856) *1822
Kardinal Carlo Sacconi (1808-1889) *1851
Kardinal Edward Henry Howard of Norfolk (1829-1892) *1872
Kardinal Mariano Rampolla del Tindaro (1843-1913) *1882
Kardinal Rafael Merry del Val y Zulueta (1865-1930) *1900
Erkebiskop Leopoldo Duarte e Silva (1867-1938) *1904
Biskop Paulo de Tarso Campos * (1895-1970 *1935
Kardinal Agnelo Rossi (1913-1995) *1956
Kardinal Paulo Evaristo Arns, O.F.M. (1921-2016) *1966
Kardinal Geraldo Majella Agnelo (1933-) *1978


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi – katolsk.no
The Cardinals of the Holy Roman Church
Det pavelige råd for den pastorale omsorg for migranter og reisende

Det pavelige råd for den pastorale omsorg for migranter og reisende var en del av Den romerske kurie, det vil si Den katolske kirkes sentrale administrasjon. fra 1970 til 2017. 
Rådet ble opprettet, først som en kommisjon utenfor kurien, av pave Paul VI den 19. mars 1970 i en motu proprio kalt Apostolicae Caritatis. Dets oppgave var å studere tilbudet av pastoral omsorg for «mennesker på reisefot», et begrep som omfattet så et vidt spekter av grupper: Flyktninger, emigranter, mennesker i eksil, fordrevne, fiskere og sjøfolk, transportarbeidere, nomader, sirkusartister, pilegrimer, turister, utenlandsstuderende osv. 
Tidligere hadde ansvaret for dette arbeidet vært delt mellom forskjellige kongregasjoner. Etter andre verdenskrig, i 1952, opprettet Pius XII Det høyere råd for emigrasjon innenfor det som i dag er Kongregasjonen for biskopene. Samme år etablerte kongregasjonen Verket for Apostolatus Maris, «Havets apostololat», et råd som arbeidet med pastoral omsorg for sjøfarende. I 1958 kom Apostolatis Coeli o Aëris («Himmelens eller luftens apostolat») for flypassasjer, med ansvar for pastoral omsorg på flyplasser. I 1965 kom så Apostolatus Nomadum, «Nomadeapostolatet». Ansvaret for turister ble i 1967 lagt under Kongregasjonen for kleresiet. 
Da kommisjonen ble opprettet i 1970 ble alle disse funksjonene samlet på et sted. Den ble underlagt, men var ikke en del av, Kongregasjonen for biskopene. Pave Johannes Paul II omdefinerte den til et råd, og dermed en del av kurien, gjennom Pastor Bonus i 1988. 
Den 1. januar 2017 ble rådet oppløst av pave Frans.


== Presidenter ==
1970–1982: Emanuele Clarizio
1986–1998: Giovanni kardinal Cheli
1998–2006: Stephen Fumio kardinal Hamao
2006–2009: Renato Raffaele kardinal Martino
2009–2016: Antonio Maria kardinal Vegliò


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Retief Goosen

Retief Goosen (født 3. februar 1969) er en sørafrikansk golfspiller. Han har vært profesjonell siden 1990, da han vant det sydafrikanske amatørmesterskapet. Hans største prestasjoner er to seire i US Open, i 2001 og 2004, og førsteplass på Europatourens pengeliste (Order of Merit) i 2001 og 2002.
Siden 1995 har Goosen vært en av de mest stabile golferne i verden – han har vunnet internasjonalt hvert eneste år siden 1995, og på PGA-touren hvert år siden 2001. Han er kjent for sin særdeles rolige opptreden, en egenskap som har gitt ham tilnavnet The Iceman på PGA-touren.


== Seire ==


=== PGA-touren ===
2001: US Open
2002: BellSouth Classic
2003: Chrysler Championship
2004: US Open, THE TOUR Championship
2005: The International
2009: Transitions Championship


=== Europatouren ===
1996: Slaley Hall Northumberland Challenge
1997: Peugeot Open de France
1999: Novotel Perrier Open de France
2000: Trophée Lancôme
2001: US Open, The Scottish Open at Loch Lomond, Telefonica Open de Madrid
2002: Johnnie Walker Classic
2003: Trophée Lancôme
2004: US Open, Smurfit European Open
2007: Qatar Masters


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Retief Goosen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Retief Goosen – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Retief Goosen – PGA-touren 
(en) Retief Goosen – Europatouren 
(en) Retief Goosen – Japantouren 
(en) Retief Goosen – Sunshine-touren 
(en) Retief Goosen – Verdensrankingen 
Profil på Europeantour.com
Gary Player

Gary Player (født 1. november 1935) er en sør-afrikansks profesjonell golfspiller. Han spiller for tiden på Champions-touren.
Player er innehaver av Ikhamanga-ordenen i gull. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Gary Player – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Gary Player – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Gary Player – PGA-touren 
(en) Gary Player – Europatouren 
(en) Gary Player – Sunshine-touren
Grunnlinje (havrett)

Grunnlinje angir innen havrett en kyststats avgrensning mot havet, en sammenhengende linje rundt kysten som dannes av grunnlinjene. Grunnlinjer er geodetiske linjesegmenter (rette linjer) trukket mellom grunnlinjepunkt, dvs. kystens ytterpunkter, inkl. nærliggende øyer, holmer og skjær som ikke overskylles av bølger ved lavvann. Grunnlinjen danner utgangspunkt for fastlegging av landets indre farvann, territorialgrense, tilstøtende sone, fiskerigrense, økonomisk sone og midtlinje til andre kyststater.
Fjorder, bukter og mindre havområder innenfor grunnlinjen utgjør indre farvann, hvor i praksis kyststaten har samme jurisdiksjon som på landterritoriet. Det tilgrensende sjøbeltet utenfor grunnlinjen kalles sjøterritoriet (eller territorialfarvann) hvor kyststaten har full suverenitet og jurisdiksjon. Fremmede fartøyer har imidlertid rett til uskyldig gjennomfart i sjøterritoriet og til stans eller ankring i sjøterritoriet når dette er nødvendig på grunn av force majeure eller havsnød, eller for å yte assistanse til personer, skip eller luftfartøyer som er i fare eller nød. Sjøterritoriet strekker seg fra og med 1. januar 2004 ut til 12 nautiske mil fra grunnlinjene langs kysten, jf. lov om Norges territorialfarvann og tilstøtende sone § 2. Norges sjøgrenser mot de tilstøtende sjøterritorier til Russland og Sverige er regulert gjennom felles overenskomster av henholdsvis 1957 og 1909.


== Norge ==
Langs norskekysten er det stor variasjon i avstanden mellom fastlandets kyst og grunnlinjen. Langs sørlandskysten og særlig Jæren ligger grunnlinjen kloss opptil fastlandet, mens den utenfor Trøndelag og Nordland ligger 30-40 km fra fastlandet. Det desidert største havområdet som ligger innenfor grunnlinjen er Vestfjorden og utenfor Bodø ligger grunnlinjen opptil 90 km (50 nm) fra fastlandet.
I mellomkrigstiden var det en stor utenrikspolitisksak om å avgjøre Norges standpunkt vedr. grunnlinjen, hvilket hadde en stor betydning for hva som senere skulle tilfalle norsk kontinentalsokkel, og vår oljerikdom. Sentrale personer her var C. J. Hambro og Halvdan Koht.


=== Lange eller korte grunnlinjer ===
Norge har en meget «komplisert» kystlinje, ved at fastlandet i de fleste tilfeller er omkranset av en mengde øyer og skjær, gjerne med stor avstand fra fastlandet. På 1920-tallet var ikke Havretten like etablert som i dag, så Norge som kystnasjon hadde behov for å hevde sin rett, i hovedsak i forhold til fiskerier fra fremmede nasjoner. I arbeidet med å definere det indre farvannet var det viktig å fastslå og dette kunne utgå fra de ytterste skjær som ikke ble overskyllet av havet under normale forhold!


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Grunnlinjer Statens kartverk
Grunnlinjen rundt fastlandsnorge inntegnet i Kartverkets sjøkart.
Forskrift om endring i forskrift om grunnlinjene for sjøterritoriet rundt Fastlands-Norge. Lovdata FOR-2003-10-10-1222
Forskrift om grensen for det norske sjøterritorium ved Svalbard. Lovdata FOR-2001-06-01-556
Forskrift om grunnlinjen for sjøterritoriet ved Bouvetøya. Lovdata FOR-2005-02-25-174
Sollia (kommune)

Sollia er en tidligere selvstendig kommune i Innlandet som har vært del av Oppland fylke så vel som Hedmark fylke mens det eksisterte. Fra 1837 var Sollia del av Ringebu formannskapsdistrikt i Kristians amt. Solliden ble skilt ut som eget herred i 1864 og hadde da 386 innbyggere. I 1890 ble Sollien overflyttet til Hedemarkens amt. 1. januar 1899 ble en ubebodd del av Ringebu kommune overført til Sollien. Ved kgl.res. av 18. november 1921 ble herredsnavnet endret til Sollia. 1. januar 1965 ble Sollia, som da hadde 356 innbyggere, slått sammen med Stor-Elvdal kommune.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Sollia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bilde av Engebret O. Brænd, ordfører i Sollia, 1937
De konventuelle fransiskanere

De konventuelle fransiskanere (Ordo Fratrum Minorum Conventualium, O.F.M.Conv.) er en katolsk orden. Den ble opprettet etter en splittelse i Fransiskanerordenen på 1300- og 1400-tallet, da ordenen delte seg i «de observante» og «de konventuelle». I 1517 ble det besluttet at de observante representerte Fransiskanerordenen, og de konventuelle fikk da valget mellom å bli en egen orden eller å la seg forene med de observante. Den er en av de mindre ordener i Den katolske kirke, og har sitt kjerneområde i Italia og Spania.
Så tidlig som i 1224 ble medlemmene av denne fransiskanerordenen kalt for «Gråbrødrene» («greyfriars» på engelsk) grunnet den gråfargede ordensdrakten. De er gjerne kalt for «minoriten» i tyskspråklige områder og «cordelier» i franske områder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
De konventuelle fransiskanere i USA
De konventuelle fransiskanere i Uganda
De konventuelle fransiskanere i Polen
Mevika

Mevika er en vik i Svelgen. Mange regner det i området Sande. Mevika er den siste bebygde vika på Sande. En gang på 1980-tallet ble det bygd byggefelt her. Mevika ligger rundt 3 km fra Svelgen sentrum.
Avlat

Avlat eller indulgens er i den romersk-katolske kirke en ettergivelse av timelig (jordisk) straff som mennesker ifølge katolsk lære må sone for syndige handlinger de har begått. Bakgrunnen er at den katolske kirke mener at synd fører til skyld, som må skriftes, og straff som må avtjenes. Denne straffen kan avtjenes på tre måter: Ved å gjøre bot, ved å gjøre handlinger som gir avlat, eller i skjærsilden etter jordelivet.


== Skriftemål, botøvelser og avlat ==
Ifølge katolsk lære tilgis syndene i skriftemålet slik at det ikke lenger finnes skyld. Men straffen gjenstår. Presten som tar imot skriftemålet vil oppgi en bot man skal utføre, men man anser at denne ikke alltid er tilstrekkelig; blant annet dekker den ikke straff for mindre synder som er tilgitt gjennom den allmenne syndsbekjennelse i messen. For å sikre at denne straffen er sonet, er avlat den beste mulighet i det jordiske liv, og mange velger derfor å utføre de handlinger som fører til avlat. 
Kriteriene for å få avlat er at all synd er skriftet og tilgitt, at man har et oppriktig ønske om ikke å synde mer, og at man utfører en av de foreskrevne handlinger. Den mest kjente av disse handingene er å foreta en pilegrimsreise til Roma i et hellig år, og gå gjennom en av de hellige porter. Men det er også knyttet avlat til for eksempel det å be visse bønner i tilknytning til messen. Det er den apostoliske skriftemålsdomstolen som administrerer oversikten over hvilke handlinger som gir avlat. 
Avlaten kan være plenær (fullstendig) eller partiell (delvis). Dersom man utfører en handling som gir plenær avlat, men ikke helt oppfyller kravene, kan man allikevel oppnå partiell avlat. Det er også mulig å få avlat på vegne av en avdød person for å forkorte vedkommendes tid i skjærsilden.


== Avlatshandel ==

Fordi botsøvelsene kunne være svært strenge, etablerte den katolske kirken en praksis i middelalderen som innebar at syndere kunne gi pengegaver til kirken isteden. Dette utviklet seg i seinmiddelalderen til misbruk og etter hvert handel med avlatsbrev, det vil si skriftlige dokumenter som beviste at vedkommende hadde kjøpt seg fri fra den evige straff for syndene sine. Dette var særlig utbredt i Tyskland, der den mest kjente avlatshandleren var Johann Tetzel. Slik handel ble blant annet brukt til å finansiere byggingen av den nye Peterskirken i Roma. Avlatshandelen i den katolske kirkes lære og praksis var noe av det reformatoren Martin Luther reagerte sterkest mot. Etter ca. 1550 har avlatshandel vært forbudt i den romersk-katolske kirken.


== Se også ==
Martin Luther
Jan Hus


== Eksterne lenker ==
(en) Indulgences – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Katolsk.no: «Katekismen om avlat»
Tunhovdfjorden

Tunhovdfjorden er en innsjø i Nore og Uvdal kommune i Viken fylke. Innsjøen ligger i nedbørfeltet til Numedalslågen, som renner inn i sjøen fra Pålsbufjorden i nordvest.


== Regulering ==
Tunhovdfjorden er regulert som magasin for Nore I kraftverk, og vannstanden varierer mellom 734 og 716 moh. Arbeidet med oppdemming startet i 1915, og en 18 meter høy demning sto ferdig i 1920. På grunn av økonomiske nedgangstider, tok det tid før anlegget ble ferdig, men i 1928 begynte kraftproduksjonen. Konsesjonen for regulering av vassdraget ble fornyet i 2001.
Det har hendt at vannstanden i Tunhovdfjorden noen ganger har vært lavere enn ønskelig fra hytteeierne sitt synspunkt. Dette har vakt reaksjoner, med blant annet etableringen av «Tunhovdfjordens Venner».


== Se også ==
Liste over innsjøer i Buskerud


== Referanser ==