jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sveriges Radio

Sveriges Radio (SR) er et svensk statlig kringkastingsselskap som sender reklamefri radio. SR sender 4 riksdekkende og 26 lokale radiokanaler i FM-båndet; utenlandsprogrammer i AM-format; digitalradio i DAB-format; og internett-radio i Real Audio-, Windows Media- og MP3-format.
SR ble grunnlagt i 1925 med navnet Radiotjänst. Selskapet hadde tidligere også ansvar for fjernsynssendinger, men dette ansvaret ble senere overtatt av Sveriges Television.


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(sv) Offisiell blogg 
(en) Sveriges Radio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sveriges Radio på Discogs 
(en) Sveriges Radio på SoundCloud 
(en) Sveriges Radio på Last.fm 
(en) Sveriges Radio på Genius — sangtekster
Kerstin Lorenz

Kerstin Lorenz (født 14. juli 1962, død 7. september 2005) var en tysk politiker (Republikanerne og senere NPD). 
Hun ble medlem av Republikanerne i 1994 og var først pressetalskvinne i lokallaget i Weißeritzkreis.  Fra 1998 til 2002 var hun medlem av partiets sentralstyre. Hun ble viseformann i Sachsen og i mars 2000 ble hun valgt til formann for Republikanerne i Sachsen.
Mot sentralstyrets vilje avlyste hun Republikanernes deltagelse i delstatsvalget i Sachsen i 2004 og oppfordret folk til å stemme NPD. Republikanerne innledet en eksklusjonssak mot henne, men hun kom den i forkjøpet ved å melde seg ut. En dag før delstatsvalget meldte hun seg inn i NPD. Partiet oppnådde 9,2 % av stemmene og fikk 12 mandater i Sachsens parlament, landdagen. At partiet slapp å konkurrere med Republikanerne bidro trolig avgjørende til det gode resultatet for NPD. Deretter arbeidet Lorenz som medarbeider for NPDs fraksjon i den saksiske landdagen.
Hun stilte til valg som direktekandidat for NPD ved valget til den tyske Forbundsdagen i 2005 (valgkrets 160 Dresden I). Men 5. september samme år fikk hun hjerneslag og falt i koma. Hjernedøden inntrådte dagen etter, og hun ble erklært død 7. september. Hennes død har medført at det må gjennomføres et ekstravalg i hennes valgkrets, som omfatter ca. 200 000 mennesker. Dette vil kunne påvirke det endelige resultatet av det tyske riksvalget.[trenger oppdatering]Kerstin Lorenz etterlater seg en ektemann og to barn.


== Eksterne lenker ==
Interview mit Kerstin Lorenz durch den sächsischen NPD-Fraktionsvorsitzenden Holger Apfel in der "Deutschen Stimme"
Utenrikstjenesten

Utenrikstjenesten er den norske etaten utenfor landet som er underlagt Utenriksdepartementet. Utenrikstjenestens hovedoppgave er å ivareta og fremme norske interesser i forholdet til utlandet, herunder både norske særinteresser og interesser Norge har felles med andre land. Utenrikstjenesten skal yte nordmenn råd og hjelp overfor utenlandske myndigheter, personer og institusjoner. I tillegg gir utenrikstjenesten bistand til norske borgere i utlandet, herunder bistand i forbindelse med straffeforfølging, ulykker, sykdom og dødsfall.
Utenrikstjenesten består av i overkant 2600 ansatte, hvorav rundt 800 i Oslo, i overkant av 600  utsendte diplomater, og ca. 1200 lokalt ansatte som er ansatt direkte av stasjonene.


== Utenriksstasjoner ==
Utenriksstasjoner kan enten være diplomatiske eller konsulære stasjoner. Diplomatiske stasjoner omfatter ambassader og delegasjoner.


=== Ambassader ===
Ambassadene har normalt sete i vertslandets hovedstad. Kontakt mellom den norske regjeringen og en fremmed regjering formidles gjennom den norske ambassaden på stedet eller gjennom vedkommende lands ambassade i Norge.


=== Delegasjoner ===
Delegasjoner er utenriksstasjoner tilknyttet en internasjonal organisasjon. Delegasjonene har til oppgave å fremføre norske forslag, argumentere for norske synspunkter og innberette til norske myndigheter både om organisasjonenes virke, holdninger og beslutninger og om andre medlemslands syn.
Norge har åtte delegasjoner: til FNs kontorer i New York, Genève og Wien, til OECD i Paris, NATO og EU i Brussel, Europarådet i Strasbourg, WTO i Genève og OSSE i Wien.


=== Konsulater ===
Den andre hovedgruppe utenriksstasjoner er konsulater som alt etter stasjonens viktighet kan være generalkonsulater, konsulater eller visekonsulater. Konsulatenes arbeidsoppgaver ligger på det praktiske, ikke-politiske plan med assistanse til norsk næringsliv og skipsfart, til norske borgere og med opplysningsvirksomhet om Norge og norske forhold. Disse konsulære gjøremål ivaretas også av ambassadene i tillegg til de diplomatiske oppgaver.
Norge har ni fagkonsulater. Disse ledes av og har vanligvis også øvrig personale utsendt fra Norge. I tillegg er det nesten 400 valgkonsulater. Et valgkonsulat (honorært konsulat) ledes i de aller fleste tilfelle av framstående borgere bosatt på vedkommende sted. En valgkonsul arbeider uten lønn, men mottar i enkelte tilfeller et mindre kontorbidrag. Valgkonsulatenes arbeidsfelt er i praksis mer begrenset enn fagkonsulatenes.


== Referanser ==
Rudolf Scharping

Rudolf Scharping (født 2. desember 1947 i Niederelbert i Westerwald) er en tysk politiker (SPD).
Scharping var fra 1991 til 1994 ministerpresident i Rheinland-Pfalz og fra 1998 til 2002 forsvarsminister i den føderale regjeringen. Mellom 1993 og 1995 var han formann for SPD og partiets kanslerkandidat ved valget i 1994. Siden 2005 er han aktiv som president for den tyske syklistforeningen.Etter Abitur forpliktet Scharping seg til toårig verneplikt, men ble dimittert etter bare et halvt år på grunn av dårlig syn. Deretter studerte han statsvitenskap, sosiologi og jus ved Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität i Bonn og avla 1974 sin magistereksamen i statsvitenskap.
Rudolf Scharping er gift i annet ekteskap med grevinne Kristina Pilati von Thassul zu Daxberg-Borggreve, født Paul, datteren av den tidligere ministerpresidenten i Thüringen, Rudolf Paul.
Med sin første kone Jutta Scharping, født Krause, fikk han tre døtre: Susanne (født 1974), Christine (født 1976) og Julia (født 1982).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Rudolf Scharping – Munzinger Sportsarchiv
Ç

Ç (C med cedille) brukes i katalansk, fransk og portugisisk, men anses ikke for å være en egen bokstav i disse språkene. Ç benyttes vanligvis til å angi at c-en skal uttales som /s/, foran a, o eller u, hvor den ellers skulle uttales som /k/. Ç anses ikke for å være en egen bokstav, men alfabetiseres som c.
På tyrkisk, og andre tyrkiske språk som har innført det tyrkiske alfabetet, brukes ç for å representere lyden /tʃ/, i motsetning til c som representerer lyden /dʒ /. På disse språkene anses ç for å være en egen bokstav, og alfabetiseres mellom c og d.
Cedille

En cedille ( ¸ ) er et diakritisk tegn som ser ut som en «krok» lagt til under visse konsonanter som et diakritisk merke for å modifisere bokstavens uttale. Halen er bunnen av en halv minikursiv-z eller Ezh. Navnet «cedille» er diminutiv av det gamle spanske navnet for bokstaven Z, ceda.Cedillen kan anvendes på forskjellige bokstaver og angiver at bokstaven skal uttales annerledes enn normalt. Cedillen forekommer hyppigst under bokstaven c, og benyttes i katalansk, fransk, oksitansk og portugisisk for å vise at c-en skal uttales som /s/, foran a, o eller u, hvor den ellers skulle uttales som /k/.
På tyrkisk markerer cedillen at bokstaven representerer en annen lyd enn den vanlige formen. Bokstaven ş representerer lyden [ʃ], mens s står for en vanlig [s]. Tilsvarende, mens bokstaven c på tyrkisk representerer lyden [d͡z], skal ç uttales [t͡ʃ].


== Eksempler ==

française
garçon
provençalsk
Curaçao
Barça


== Koding ==
ISO-8859-1-bokstavkodingen inkluderer bokstavene Ç, ç. Mange flere bokstaver er tilgjengelige i Unicode.
I HTML kan Ç frembringes med kodene &Ccedil; og &ccedil; for henholdsvis stor og liten bokstav, og som kombinasjoner med å holde nede Alt-tasten mens man taster koden, får man dem frem med Alt-0199 og Alt-0231.
En cedille uten tilknytning til noen bokstav,  «¸», får man fram med &cedil; eller Alt-0184.


== Se også ==
Diakritisk tegn
Akutt aksent
Cirkumfleks
Grav aksent
Omlyd
Trema
Tilde


== Referanser ==
You Know My Name (sang)

For Beatles-singelen med et lignende navn, se You Know My Name (Look Up the Number)You Know My Name er den første singlen fra Chris Cornell sitt andre studioalbum Carry On. Sangen ble lagd til filmen Casino Royale som ble gitt ut i 2006. Sangen er blant Chris Cornells mest populære sanger.
Sangen vant en Satellite Awards og den ble nominert til en 2006 Academy Awards og en Grammy i 2008.


== Sporliste ==
1

You Know My Name	  4:50
Black Hole Sun [Acoustic]  4:382

You Know My Name
You Know My Name [Pop Mix Version]
Martha My Dear

«Martha My Dear» er en sang av The Beatles, utgitt på The Beatles (White Album) fra 1968. Den er skrevet av Paul McCartney, men kreditert på vanlig vis Lennon/McCartney. Sangen ble spilt inn 4. og 5. oktober 1968
McCartney har sagt at sangen handler om hans muse, som i gresk mythologi er de ni vann-nymfer som inspirer menneskene til kunstaktiviter, og stemmen i hodet hans fortalte ham hvilke ord han skulle synge og hvilken musikk han skulle spille. McCartneys muse er altså Martha, skjønt han eide også en fårehund ved samme navn, men den er ikke temaet for denne sangen (som det har blitt påstått). På et generelt nivå er likevel sangen en enkel kjærlighetssang uten friksjoner:

Martha my dear
though I spend my days in conversation
please remember me
Martha my love don't forget me
Martha my dearSangen har et barokk-inspirert piano som høres gjennom hele sangen sammen med et messingorkester. «Martha My Dear» er en typisk sang for The Beatles fra denne perioden, modulert musikk, jevn og glatt gjennom anslagene.


== Personell ==
Paul McCartney: Vokal, Bass, Piano, El.Gitar, Trommer og Håndklapp
Bernard Miller: Fiolin
Dennis McConnel: Fiolin
Lou Sofier: Fiolin
Les Maddox: Fiolin
Leo Birnbaum: Bratsj
Henry Myerscough: Bratsj
Reginald Kilbey: Cello
Frederick Alexander: Cello
Leon Calvert: Trompet og Flygelhorn
Stanley Reynolds: Trompet
Ronnie Hughes: Trompet
Tony Tunstall: Valthorn
Ted Barker: Trombone
Alf Reece: Tuba


== Eksterne lenker ==
Sangteksten Arkivert 17. mai 2007 hos Wayback Machine.
Alan W. Pollacks notater på «Martha My Dear»
Erling Audensen

Erling Alf Audensen (født 17. desember 1894, død 28. juni 1978) var en norsk politiker. Han ble valgt inn i Hamar bystyre i 1927 for Arbeiderpartiet. Han ble ordfører i 1946, da Kristian Bakken trakk seg, og var det i 21 år, fram til 1967.Et av høydepunktene var under Hamars kombinerte 100- og 900-årsjubileum 13. mai 1949, da nærmere 30 000 samlet seg på Stortorget. Kongen og statsministeren var blant talerne.

Han arbeidet i NSB fra 1911 til 1961.
Audensen ble arrestert av de tyske okupasjonsstyrkene 23. desember 1943 for illegalt arbeid. Han ble overført til Tyskland sommeren 1944 der han satt i konsentrasjonsleir ut krigen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gjerdåker, Brynjulv (1943-) (1998). Stiftstad og bygdeby: Hamars historie 1935-1991. Hamar: Hamar kommune. ISBN 8299490618. 


== Eksterne lenker ==
Bilde av Erling Audensen november 1950, Hedmarksmuseet
Kristian Bakken

Kristian Bakken (født 11. juni 1888 i Vang, død 20. desember 1954) var en norsk politiker. I 1911 var han med på å starte det første sosialistiske ungdomslaget i Hedmark. Han ble valgt inn i Hamar bystyre i 1917, og var viseordfører i 1932–33. I 1935 ble han ordfører.Under krigen deltok han i motstandsarbeidet, og i januar 1944 ble han arrestert på jobb. Først var han fengslet to uker i Hamar kretsfengsel, hvor han ble torturert, før han ble sendt først til Grini, deretter Sachsenhausen. Han kom tilbake da krigen var ferdig, og gjenopptok jobben som ordfører. Han ble gjenvalgt i valget 1945, men sa fra seg vervet året etter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gjerdåker, Brynjulv (1943-) (1998). Stiftstad og bygdeby: Hamars historie 1935-1991. Hamar: Hamar kommune. ISBN 8299490618. 
Norsk fangeleksikon: Grinifangene. Oslo: Cappelen. 1946.
Jan Švankmajer

Jan Švankmajer (født 4. september 1934 i Praha i Tsjekkoslovakia) er en tsjekkisk filmregissør og animatør. Som filmskaper og skulptør har Švankmajer laget en  filmer der han kombinerer realfilm med figurteater og dokke- og plastilinaanimasjon i stop-motion-teknikk. Filmene er preget av leken surrealisme, satire og humor. Arbeidet hans har inspirert en rekke yngre animatører, for eksempel Tim Burton, Terry Gilliam og spesielt brødrene Stephen og Timothy Quay.


== Filmografi ==


=== Langfilmer ===
Alice (Neco z Alenky) (1988)
Faust (Lekce Faust) (1994)
Nytelsens indre sirkel (Spiklenci slasti) (1996)
Otesánek (engelsk tittel Greedy Guts, amerikansk festivaltittel Little Otik) (2000)
Sílení (2005)


=== Kortfilmer ===
Poslední trik pana Schwarcewalldea a pana Edgara (engelsk tittel The Last Trick) (1964)
Johann Sebastian Bach: Fantasia G-moll (1965)
Hra s kameny (engelsk tittel A Game with Stones, tysk tittel Spiel mit Steinen) (1965)
Rakvickarna (engelsk tittel Punch and Judy eller The Coffin House) (1966)
Et Cetera (1966)
Historia Naturae, Suita (1967)
Zahrada (engelsk tittel The Garden) (1968)
Picknick mit Weissmann (engelsk tittel Picnic with Weissmann) (1968)
Byt (engelsk tittel The Flat) (1968)
Tichý týden v dome (engelsk tittel A Quiet Week in the House) (1969)
Kostnice (engelsk tittel The Ossuary) (1970)
Don Sanche (engelsk tittel Don Juan) (1970)
Zvahlav aneb Saticky Slameného Huberta (eng. tittel Jabberwocky) (1971)
Leonarduv denik (engelsk tittel Leonardo's Diary) (1972)
Otrantský zámek (engelsk tittel Castle of Otranto) (1977)
Zánik domu Usheru (engelsk tittel The Fall of the House of Usher) (1981)
Moznosti dialogu (engelsk tittel Dimensions of Dialogue) (1982)
Kyvadlo, jáma a nadeje (engelsk tittel The Pit, the Pendulum and Hope) (1983)
Do pivnice (engelsk tittel Down to the Cellar) (1983)
Muzné hry (engelsk tittel The Male Game eller Virile Games) (1988)
Another Kind of Love) (1988)
Tma/Svetlo/Tma  (engelsk tittel Darkness/Light/Darkness) (1989)
Meat Love (vesttysk tittel Fleischliche Liebe) (1989)
Flora (1989)
Animated Self-Portraits (1989)
The Death of Stalinism in Bohemia (1990)
Jídlo  (engelsk tittel Food) (1992)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jan Švankmajer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Jan Švankmajer: Alchemist of the Surreal – Fyldig presentasjon på engelsk fram til 1999
(en) Jan Švankmajer på Internet Movie Database 
(sv) Jan Švankmajer i Svensk Filmdatabas 
(da) Jan Švankmajer på Filmdatabasen 
(fr) Jan Švankmajer på Allociné 
(en) Jan Švankmajer på AllMovie 
(en) Jan Švankmajer hos Turner Classic Movies 
(en) Jan Švankmajer hos The Movie Database 
Oversikt over verkene hans
Alvis plc

Alvis Ltd var et britisk selskap innen forsvarsindustri. Selskapet ble grunnlagt i 1981 da United Scientific Holdings plc kjøpte Alvis-avdelingen fra British Leyland Motor Corporation. United Scientific beholdt sitt eget navn inntil 1992 da gruppen endret navn til Alvis plc. Det opprinnelige Alvis ble en del av Rover i 1965, for så at begge selskaper ble en del av Leyland Motor Corporation i 1968. Bilproduksjonen til Alvis hadde sluttet i 1967, så fokuset var nå kun på pansrede militære kjøretøy.
Alvis kjøpte opp den svenske pansrede kjøretøy produsenten Hägglunds AB i 1997 og ga avdelingen navnet Alvis Hägglunds AB. I 1998 kjøpte man opp GKN sin avdeling for pansrede kjøretøy, hvorpå produksjonen ble flyttet fra Coventry til Telford. I 2002 kjøpte selskapet opp Vickers Defence Systems fra Rolls-Royce og endret navn til Alvis Vickers Ltd.

I 2004 ble selskapet selv kjøpt opp av BAE Systems og fusjonert med RO Defence (tidligere Royal Ordnance) for å danne BAE Systems Land Systems. Samme år stanset BAE Systems bruken av Alvis-navnet.


== Se også ==
Alvis Moelv
Cruiser Tank Mk VIII Cromwell

Cruiser Tank Mk VIII Cromwell var en britisk stridsvogn fra andre verdenskrig. Cromwell hadde, som stridsvognene Cavalier og Centaur, sitt utgangspunkt i stridsvognen Crusader, og skilte seg lite fra denne utenom motoren. Navnet «Cromwell» var opprinnelig blitt foreslått til både Cavalier og Centaur, men man valgte å reservere «Cromwell» fram til den kraftigere motoren Rolls-Royce Meteor, som var en versjon av flymotoren Rolls-Royce Merlin, var tilgjengelig. Cromwell ble produsert fra januar 1943 og forble i tjeneste i flere år etter den andre verdenskrig.


== Varianter ==


=== Cromwell I ===
Første produksjonsmodell. Med seks punds kanon som hovedbestykning.


=== Cromwell II ===
Som Cromwell I, men med den ene mitraljøsen fjernet og utstyrt med bredere belter.


=== Cromwell III ===
Oppgradert Centaur I med Rolls-Royce Meteor motor istedenfor den originale Liberty-motoren. Seks punds kanon som hovedbestykning som Centaur 
I.


=== Cromwell IV ===
Oppgradert Centaur III med Rolls-Royce Meteor motor istedenfor den originale Liberty-motoren. 75 mm kanon som hovedbestykning som Centaur 
III. En variant med sveiset skrog ble også produsert som Cromwell IVw.


=== Cromwell Vw ===
Som Cromwell IVw.


=== Cromwell VI ===
Cromwell IV med 95 mm haubitser som hovedbestykning for infanteristøtte.


=== Cromwell VII ===
Cromwell IV med ekstra panserplater sveiset på, bredere belter, forsterket hjuloppheng og endret utvekslingsratio for drivhjulene. Toppfarten ble redusert til 52 km/t. Cromwell VIIw var en Cromwell Vw med samme modifikasjoner.


=== Cromwell VIII ===
Cromwell VI med ekstra panserplater sveiset på, bredere belter, forsterket hjuloppheng og endret utvekslingsratio for drivhjulene. Toppfarten ble redusert til 52 km/t.


== Andre kjøretøyer basert på Cromwell ==
Cromwell OP
Cromwell IV, VI eller VIII utstyrt for artilleriobservasjon med blant annet ekstra radioutstyr og med hovedbestykningen fjernet.
Cromwell ARV
Bergningsvogn.


== Eksterne lenker ==
(en) Cromwell tanks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cromwell tank – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
FMC Corporation

Selskapet må ikke forveksles med FMC Technologies som ble skilt ut som eget selskap i 2001.FMC Corporation er et opprinnelig amerikansk multinasjonalt selskap.
FMC Biopolymer er et datterselskap som utvinner alginat av stortare. I Norge finnes Biopolymer i Drammen og på Vormedal i Karmøy kommune.
Selskapet kan spore sin historie tilbake til 1883 da oppfinneren John Bean laget en sprøyte for insektsmiddel.  Bean og svigersønnen solgte denne og andre oppfinnelser noen år, før de i 1904 startet Bean Spray Pump Company.  I 1928 gikk de på børs under navnet John Bean Manufacturing Company.
I 1943 startet de å selge kjemiske stoffer, hovedsakelig insekt- og soppmidler.  I 1948 skiftet de navn til Food Machinery and Chemical Corporation, og i 1961 skiftet de navn til FMC Corporation.
I 1968 ble selskapet opp i fire grupper, under navnene Machinery, Chemical, Fiber og Film.
Selskapet har utviklet militære kjøretøyer.  De mest kjente er M113 og M2 Bradley.  Disse produktene ble skilt ut i et eget selskap, United Defense, i 1994.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) FMC Corporation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
FMC Biopolymer hjemmeside
Virulens

Virulens angir hvor stor evne mikrober har til å framkalle sykdom. I dagligtale ofte omtalt som deres «hissighet».
Daimler Ferret

Daimler Ferret var en panserbil, produsert av britiske Daimler Motor Company fra 1952 til 1971 da over 4400 eksemplarer av forskjellige versjoner var produsert. Den var beregnet på oppklaringsbruk, og var i tjeneste i hele Det britiske samveldet samt i Bahrain, Burkina Faso, Gambia, India, Indonesia, Iran, Jordan, Jemen, Kamerun, Kenya, Kuwait, Libanon, Madagaskar, Malawi, Malaysia, Myanmar (Burma), Den sentralafrikanske republikk, Sri Lanka, Sudan, Sør-Afrika og Zambia.


== Historie ==
Ferret ble utvikler av Daimler like etter andre verdenskrig, på oppdrag fra den britiske hæren.  De første prototypene sto klare i 1949, og produksjonen gikk fra 1952 til 1971.
Videre utvikling av Mk 4-varianten resulterte i Fox.  En prototype på et forbedret kjøretøy, kalt Ferret 80, ble også tatt fram av Daimler, men aldri satt i produksjon.  Et antall selskaper har også produsert oppgraderinger av kjøretøyet, blant annet med mer effektiv dieselmotor.


== Teknisk ==
Ferret i de fleste varianter har vognføreren framme i skroget.  På høyre side av skroget er reservehjulet montert, med en nødluke på motsatt side.  Sandstiger er ofte montert foran på skroget.
Bestykningen er vanligvis en mitraljøse av forskjellige slag.  Den kan eleveres fra -10° til +45°.
Motoren i Mk 2/3 er en Rolls-Royce B60 Mk 6 sekssylindret vannkjølt bensinmotor som yter 129 hk ved 3750 omdreininger i minuttet.  Den er montert bak i skroget, og får drivstoff fra en 96 liter drivstofftank.


== Varianter ==

Ferret Mk 1
Til liaisonbruk, uten tårn.
Ferret Mk 1/1
Tyngre panser enn Mk 1.  Vanntett skrog for vading.
Ferret Mk 1/2
Høyere tak og plass til mannskap på tre.  Bestykket med Bren eller GPMG mitraljøse.
Ferret Mk 2
Tårn fra Alvis Saracen pansret personellkjøretøy.  Den første varianten i produksjon.
Ferret Mk 2/1 til 5
Små endringer for hver undervariant, inkludert tykkere panser.
Ferret Mk 2/6
Bestykket med to Vigliant panservernmissiler.  Brukt av den britiske hæren (under navnet FV703) og Abu Dhabi.
Ferret Mk 2/7
Mk 2/6 uten panservernmissiler etter at Vigliant ble tatt ut av tjeneste.
Ferret Mk 4
Forbedret Mk 2 med kraftigere hjuloppheng og utrustning for amfibiske operasjoner.  Kalt FV711 i den britiske hæren.
Ferret Mk 5
Forbedret Mk 4, kalt FV712 i den britiske hæren.  Bestykket med L7 mitraljøse og Swingfire panservernmissiler i nytt tårn.


== Eksterne lenker ==
WarWheels.net (engelsk)
Swingfire

Swingfire er et britisk trådstyrt panservernmissil.  
Swingfire ble utviklet av Fairey Engineering Ltd og British Aircraft Corporation. Den erstattet Vickers Vigilant i tjeneste med det britiske forsvaret.   Det var en videreutvikling av både forgjengeren Vigliant og det eksperimentelle Orange William-missilet.
Missilet var i bruk på FV438 Swingfire og Striker pansrede kjøretøyer, men ble også tatt fram for å brukes på andre plattformer:

Beeswing – på en Land Rover.
Hawkswing – på Westland Lynx helikopter.
Golfswing – fra en tralle eller Argocat kjøretøy.Missilet ble brukt i kamp i Gulfkrigen og krigen i Irak.

Diameter: 0,17 m
Lengde: 1,07 m
Vekt: 27 kg
Rekkevidde: 150m til 4000m
Hastighet: 26 sekunder til 4000 meter
Penetrering: 800 mm panserstål