jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Villingen-Schwenningen

Villingen-Schwenningen er en by i delstaten Baden-Württemberg i Tyskland med rundt 85 000 innbyggere. Byen er den største i landkreisen  Schwarzwald-Baar-Kreis. 
Villingen-Schwenningen ligger i østkanten av Schwarzwald ved elven Brigach, omtrent 700 meter over havet. Kilden til elven Neckar ligger i Schwenningen (Schwenninger Moos).


== Historie ==
I middelalderen var Villingen en østerriksk by. Under reformasjonen forble den katolsk. Villingen ble beleiret av marsjall Tallard i 1704. Oberst Von Wilstorff forsvarte seg godt i de utdaterte festningsverkene og etter seks dagar måtte Tallar gi opp. 
Schwenningen var en landsby frem til 1800-tallet. I 1858 ble den første klokkefabrikken opprettet, og fra den tid har urmakeri og presisjonsmekanikk vært en viktig industri. 
Som en del av reformene i Baden-Württemberg i 1972 ble Villingen og Schwenningen slått i sammen, i tillegg til flere andre omkringliggende landsbyer. De to halvdelene av byen henger riktignok ikke sammen, og har blant annet et platå mellom seg.


== Bilder ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Villingen-Schwenningen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Villingen-Schwenningen: Historie og bilder
Beleiringen av Villingen i 1702
Kefije

«Palestinaskjerf» er en lett misvisende betegnelse på en variant av det tradisjonelle arabiske skjerfet kefije (på arabisk: كوفية , kūfiyyah, i flertall كوفيات , kūfiyyāt), også kjent som en ghutrah ( غترة), ḥaṭṭah ( حطة ), mashadah ( مشدة ), shemagh ( شماغ ) eller  persisk chafiye ( چفیه ), kurdisk cemedanî (جه مه داني) og tyrkisk puşi). Dette er et hodeplagg formet av et firkantet skjerf eller hodetørkle som vanligvis er vevd av bomull. Skjerfet brukes hovedsakelig av arabiske menn, men brukes også av kurdere, i Tyrkia og Iran. Det er vanlig i tørre områder for å beskytte mot direkte sollys og munnen og øynene mot støv og sand. Det  karakteristiske vevde rutemønsteret kan ha opprinnelse fra det gamle Mesopotamia og representerer fiskegarn eller korn. Skjerfet har vært et motetilbehør i USA, Japan og andre vestlige land siden slutten av 1980-tallet.


== Utforming og bruk ==
Skjerfet er et hvitt, kvadratisk klede med innvevde mønstre i en annen farge og ofte utstyrt med frynser. Det blir laget av ull, lin eller bomull. Hodeplagget kan være grovt og simpelt eller fint og kostbart. Det danderes på litt forskjellige måter på hodet, men brettes ofte diagonalt og festes med en akal, en type hodering i form av et svart tau som legges dobbelt omkring hodet.  Skjerfet kan også vikles tettere rundt hodet hvis en trenger bedre beskyttelse.
Skjerfet blir først og fremst brukt i områder med ørken der en trenger vern mot sterkt sollys, støv og ørkensand, men også mot kalde netter. Skjerfet har særlig vært brukt av bønder og beduiner, men er også vanlig blant finkledde kontorfolk og arabiske kongeligheter. Det har i tillegg vært en viktig del av uniformen til ørkensoldater og i Norge blir skjerfet kalt også «ørkenskjerf».
I nyere tid har skjerfet blitt tatt i bruk som politisk symbol.


== Farger og mote ==
Skjerfet fremstilles i flere farger. Svart og hvitt mønster er mest populært i Midtøsten, mens de røde og hvite oftest blir brukt i Jordan og i statene i Golfen.
Moten med «palestinaskjerf» i Norden begynte på 1980-tallet i København, og spredte seg etter hvert til Norge, Sverige og Finland.


== Militær bruk ==
Skjerfet har vært brukt i militæret siden andre verdenskrig, da ofte under betegnelsen shemagh. Særlig soldater fra det britiske Special Air Service som kjørte omkring i den støvende afrikanske ørkenen i åpne landrovere, var utstyrt med shemagh og kjørebriller. Siden da har en grønn shemagh vært en del av standardutrustningen i den britisk hæren. Under Gulfkrigen ble shemaghen også brukt i en sandfarget utgave.


== Eksempler ==

		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Hodetørkle
Tagelmust
Turban
Skaut
Skjerf


== Eksterne lenker ==
Dagbladets magasinet om Palestinaskjerftets historie
The Keffieh and the Arab Heartland
Modern Chronology of the Keffiyah Kraze Arkivert 24. januar 2009 hos Wayback Machine.
(en) keffiyeh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Düren

Düren er en by i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 100 000 innbyggere. Byen ligger i Kreis Düren mellom Aachen og Köln ved elven Rur.


== Historie ==
Keltere hadde en liten bosetning her kalt Durum for mer enn 2000 år siden. Etter kelterne bosatte andre germanske stammer seg i området, og de ble erobret av romerne under Julius Cæsar. 
Durum ble et forsyningsområde for den raskt voksende romerske byen Köln. I tillegg lå Durum ved flere viktige romerske veier. Romerne var i området i omtrent 400 år. Navnet Villa Duria dukket for første gang opp i frankiske årbøker i år 747. 
Etter romerne forlot stedet på 400-tallet kom frankere til Düren. Den frankiske kongen Pippin den yngre besøkte ofte Düren på 700-tallet og holdt et par viktige konferanser her. Pippin var far til den kjente Karl den store. Frankerne bygde et kongelig palass i Durum, som navnet Pfalz kommer fra. Karl den store oppholdt seg også et par ganger i byen. Slottet ble bygd der kirken St. Anne står i dag. 
Tidlig på 1200-tallet fikk Düren byrettigheter. Rundt 1200 begynte byggingen av bymurer med tolv tårn og fem porter. Det finnes fremdeles ruiner av byportene i dag. 
Tyven Leonhard stjal en liten boks med levningene av St. Anne fra Mainzer Stiftskirche St. Stephan i 1501 og førte dem til Düren. Pave Julius II avgjorde 18. mars 1506 at Düren kunne få ha levningene. De ble oppbevart i Martinskirche, som fikk navnet Annakirche i 1505. St. Anne ble skytshelgenen til Düren. Hvert år fra den 26. juli blir St. Anne feiret i en uke med en av de største folkefestene i Tyskland. 

I 1642 ble Düren trukket inn i trettiårskrigen, og tropper på begge sider ødela byen. Etter krigen tok slutt i 1648 brøt det ut pest i byen som tok mange liv. En annen epidemi rammet byen i 1665. 
Økonomien i området rundt Düren ble fra 1400-tallet styrt av kleshandel og metallindustri. Sidan begynnelsen av 1600-tallet har det vært papirindustri her, som har benyttet det svært bløte vannet i Rur. Rütger von Scheven bygde den første papirfabrikken i Düren. I 1812 var det i alt 17 papirfabrikker, 11 kles- og teppefabrikker, en platikator og to jernstøperier.
I 1794 ble Düren okkupert av franske revolusjonsstyrker. Etter Wienerkongressen ble Düren avstått til Preussen i 1815.
I 1900 var Düren en av de rikeste byene i Tyskland med 42 millionærer og 93 fabrikker og et folketall på 27 168. Mindre enn hundre år tidligere bodde bare 5 000 mennesker i Düren. 
Under andre verdenskrig ble slaget om Hürtgenwald utkjempet i området rundt Düren, og 16. november 1944 ble byen totalt ødelagt under et alliert bombetokt. Omtrent 3 000 innbyggere mistet livet. De som overlevde ble evakuert til sentrale deler av Tyskland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Düren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Düren – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Míriel

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgasrd var Míriel Serindë (Míriel Broderersken) den første kona til Finwë, konge av Noldoen. Hennes sønn var Curufinwë, som hun kalte Fëanor, som betyr Ildånden. Míriels hår er beskrevet som sølvaktig, noe som var en uvanlig farge for noldoske alver.
Etter at hun fødte til verden Finwës første sønn, Fëanor, ønsket hun å dø for hun hadde latt så mye av sin ånd gå over i sin sønn at hun var trett av livet. Siden hun var alv, og derfor udødelig innenfor Ardas grenser, var det umulig for henne å dø. Istedenfor å dø forlot hennes fëa, hennes ånd, kroppen hennes, og hun gikk inn i Mandos haller; så hun hadde altså valgt å dø av egen fri vilje. Etter sin kones bortgang ble det til sist til at Finwë giftet seg på nytt, denne gangen med Indis av Vanya alvene, og fra dette kom også til slutt Noldoenes opprør og det første Ættedrapet. 
Etter at Finwë til slutt ble drept av Morgoth fikk Míriel lov til å vende tilbake til livet. Hun gikk i tjeneste hos Vairë, og hennes oppgave ble å veve alle dådene til Finwës hus inn i et stort veggteppe.
Viktor Tsybulenko

Viktor Sergejevitsj Tsybulenko (russisk: Виктор Сергеевич Цыбуленко, ukrainsk: Віктор Сергійович Цибуленко – Viktor Serhijovytsj Tsybulenko, født 13. juli 1930 i Veprik i Kyiv oblast, død 19. oktober 2013) var en ukrainsk friidrettsutøver. Han var i verdenstoppen i spydkast på 1950- og 60-tallet. Han ble sovjetisk mester fem ganger, og tok tre medaljer i internasjonale mesterskap, deriblant gull i OL 1960 i Roma.
Han debuterte i internasjonal sammenheng i OL 1952 i Helsingfors. Både her og i EM 1954 i Bern måtte han ta til takke med fjerdeplassen. I Bern var han bare 12 cm bak bronsevinneren, Toivo Hyytiäinen fra Finland. To år senere, i OL 1956 i Melbourne, tok han bronsemedaljen med et kast på 79,50.
Karrierens høydepunkt kom i Roma, der han deltok i sitt tredje OL. Allerede i første omgang kastet han spydet 84,64 m, noe som innebar førsteplass med over fem meters forsprang til sølvvinneren. Han avsluttet karrieren ved å vinne sølv i EM 1962 i Beograd, kun slått av Jānis Lūsis.


== OL-medaljer ==
1960  Roma -  Gull i friidrett, spydkast  Sovjetunionen
1956  Melbourne -  Bronse i friidrett, spydkast  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Viktor Tsybulenko – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Viktor Tsybulenko – Olympics.com 
(en) Viktor Tsybulenko – Olympic.org 
(en) Viktor Tsybulenko – Olympedia 
(en) Viktor Tsybulenko – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Viktor Tsybulenko – Track and Field Statistics
Bjelleklang

«Bjelleklang» er den norske versjonen av den engelskspråklige julesangen «Jingle Bells» oversatt til norsk av Juul Hansen. 
Originalversjonen ble skrevet av amerikaneren James Lord Pierpont og utgitt første gang i 1857. Det opprinnelige navnet var «One Horse Open Sleigh». Sangen ble i utgangspunktet skrevet for å bli framført på Thanksgiving i en kirke i Boston, Massachusetts men ble sunget igjen under julefeiringen samme år. Sangen er senere blitt oversatt til en rekke språk.
Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet Ann-Margret's Christmas Carol Collection i 2004.
I likhet med «Snømannen Kalle» og en rekke andre sanger om vinter, regnes Bjelleklang for å være en julesang til tross for at julen ikke nevnes i det hele tatt. 


== Tekst ==
Bjelleklang, bjelleklang
over skog og hei!
Hør på bjellens muntre klang,
når Blakken drar i vei!
Følg oss ut! Følg oss ut
over mo og myr
Der hvor veien slynger seg
i skogens eventyr.
Kom nå og bli med til stallen skal du se
At Blakken blir så glad når vi skal dra av sted
Så tar vi vognen frem og legger selen på
Og Blakken vrinsker glad mot deg
Hu-Hei, hvor det skal gå!
Bjelleklang, bjelleklang
over skog og hei!
Hør på bjellens muntre klang,
når Blakken drar i vei!
Følg oss ut! Følg oss ut
over mo og myr
Der hvor veien slynger seg
i skogens eventyr.Det klinger over veien en munter melodi
Som fuglene i heien så lystig stemmer i.
Bjelleklang, bjelleklang
over skog og hei!
Hør på bjellens muntre klang,
når Blakken drar i vei.


== Norske innspillinger (i utvalg) ==
The Monn Keys. Utgitt på 78-platen og singlen RCA NA 1057 i 1956.
Wenche Myhre spilte inn sangen og ga den ut på albumet Wenches jul i 1991.


== Referanser ==
Bjelleklang (band)

Bjelleklang er en norsk vokalgruppe fra Lørenskog startet i 1986. Gruppen kombinerer sanger framført i ren a cappella-stil med sanger akkompagnert av blant annet gitar eller mer utradisjonelle instrumenter som stekepanne og nattpotte. Repertoaret består av egne sanger og norskspråklige versjoner av kjente sanger fra andre artister, ofte med humoristiske tekster. De ble kjent på begynnelsen av 1990-tallet med sanger som «Hyttetur» og «For meg sjøl ei stønn».
Gruppen ga ut sitt første album Dæng Dæng i 1991 og har gitt ut totalt åtte studioalbum og et samlealbum, alle produsert av Håkon Iversen. Både debutalbumet og flere av de følgende albumene og singlene har solgt til gull og platina. Albumet Holiholihooo … fra 1992 er gruppens mestselgende med over 70 000 solgte eksemplarer mens singelen «Gud! hvor du er deilig» har solgt i 40 000. Gruppen er tre ganger nominert til Spellemannprisen uten å få den: Som årets nykommer for Dæng Dæng i 1991, i åpen klasse for Holiholihooo... i 1992, og for årets låt med «Gud, hvor du er deilig» i 1996.


== Medlemmer ==
Stian Joneid (2009–)
Per Henrik Gusrud (1999–)
Robert Skrolsvik (1986–)
Carl Einar Traaen (2002–)
Frank Øren (1989–)


=== Tidligere medlemmer ===
Finn Evensen (1986–2009)
Ole Jørgen Holt Hanssen (1986–1999)
Jon Haaland (1986–1996)
Arvid Rønsen Ruud (1986–1995)
Geir Havenstrøm (1986–1987)
Ketil Hustad (1987–1990)
Øystein Skre (1996–2001)


== Diskografi ==
Dæng Dæng (BMG Ariola, 1991)
Holiholihooo … (BMG Ariola, 1992)
YppeRu’ dOnK (BMB Ariola, 1994)
Synger svart  (BMB Ariola, 1995)
Kort ved øra (BMG Ariola, 1996)
Kjære Landsmenn (RCA, 1997) samleplate
Spis meg rå (BMG Ariola, 1998)
Jul med Bjelleklang (Columbia, 1999)
Sokker i sandaler (Big Box Music, 2006)
Menn, menn, menn (Big Box Music, 2009)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bjelleklang på Discogs 
(en) Bjelleklang på MusicBrainz 
(en) Bjelleklang på Spotify 
(en) Bjelleklang på Songkick 
(no) Bjelleklang på Rockipedia
Altaj (fjellkjede)

Altaj eller Altajfjellene (russisk: Алтайские горы; mongolsk: ᠠᠯᠲᠠᠢ ‍ᠶᠢᠨ ᠨᠢᠷᠤᠭᠤ) er en fjellkjede i Sentral-Asia som ligger i grenseområdene mellom Russland, Kina, Mongolia og Kasakhstan. Fjellkjeden er mer enn dobbelt så lang som Alpene og strekker seg opp mot 4 500 moh. Naturen er storslått og faunaen rikholdig.
I nord ender fjellkjeden ved 52° N og i øst mellom 84° og 90° Ø (hvor fjelkjeden går over i Sajanfjellene mot øst). Herfra strekker den seg sørøstover til rundt 45°N 99°Ø, hvor den gradvis blir lavere og går over i Det mongolske platå. De store elvene Irtysj, Ob og Jenisej har sine kilder Altajfjellene. Altajfjellene er kjent som opprinnelsesstedet til de tyrkiske folkeslag. 
Navnet Altaj på tyrkisk: Alytau eller Altay betyr Al (gull), tau (fjell), og på mongolsk Алтайн нуруу (Altain nuruu): Gullfjellene. Den foreslåtte altaiske språkfamilie har hentet sitt navn fra fjellkjeden.
I 1998 ble deler av fjellkjedens russiske område, De gyldne fjellene i Altaj, tatt opp i Unescos verdensarvsliste. 


== Geologi ==
Det sibirske Altaj utgjør den nordligste regionen som er påvirket av den tektoniske kollisjonen mellom India og Asia. Massive forkastningssystemer løper gjennom området. Fjellene består hovedsakelig av granitter og metamorfe bergarter. 

		
		
		


== Se også ==
Altaiske språk
Samojeder


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Altay Mountains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Altay Mountains – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
24-days in Altai – En reiseskildring fra sør i Altai.
UNESCOs evaluering av Altai (PDF-fil)
Vikingarna

Vikingarna er et svensk danseband stiftet i 1958, oppløst i 2004 etter en omfattende avskjedstur og reformert i 2016. Bandet ble stiftet av Claes Johansson under navnet Jicco & the Vikings. I 1961 endret de navn til Vikings og i 1973 til Vikingarna. I 1974 kom bandet for første gang inn på Svensktoppen med sangen «På världens tak». Det store gjennombruddet på listen fikk de året etter med sangen «Du gav bara löften», og samme år mottok de sin første gullplate. I forbindelse med utgivelsen av albumet Kramgoa låtar 7 i 1979 overtok Christer Sjögren som vokalist etter Stefan Borsch. I 2000 spilte Vikingarna inn sitt første av tre tyskspråklige album under navnet Vikinger og oppnådde en viss popularitet i Tyskland, Sveits og Østerrike. 
I forbindelse med oppløsningen holdt bandet avskjedskonsert for over 7000 publikummere 3. juli 2004 i Arvika. På konserten opptrådte både Christer Sjögren og Stefan Borsch. Bandet hadde da gitt ut over 40 album, solgt over 11 millioner eksemplarer og mottatt en rekke platetrofeer i både Sverige og Norge. Bandet mottok dessuten den svenske musikkprisen Grammis i 1988 og 1991.


== Diskografi ==
Det går som en dans 5 (1973)
Här kommer Vikingarna (1974)
Kramgoa låtar 1 (1974)
Kramgoa låtar 2 (1975)
På världens tak (1976)
Kramgoa låtar 3 (1976)
Kramgoa låtar 4 (1976)
Kramgoa låtar 5 (1977)
The Vikings Export (1978)
Kramgoa låtar 6 (1978)
Kramgoa låtar 7 - Djingis Khan eller Hallelujah (1979)
Greatest Hits (1979)
Vikingarnas julparty (1979)
Kramgoa låtar 8 - Mot alla vindar (1980)
Kramgoa låtar 9 - Hallå Västindien (1981)
Kramgoa låtar 10 - Den stora dagen (1982)
Kramgoa låtar 11 - Save Your Love (1983)
Rallykasett med Vikingarna (1984)
Kramgoa låtar 12 - Albatross (1984)
Kramgoa låtar 13 (1985)
Julens sånger (1985)
Kramgoa låtar 14 (1986)
Kramgoa låtar 15 (1987)
Kramgoa låtar 16 (1988)
Instrumental Hits 1 (1988)
Kramgoa låtar 17 (1989)
Kramgoa låtar 18 (1990)
På begären (1994)
Kramgoa låtar 19 (1991)
Gitarrgodingar (1991)
Kramgoa låtar 20 (1992)
Vikingarna Gold! (1993)
Kramgoa låtar 1995 (1995)
Kramgoa låtar 1997 (1997)
Kramgoa låtar 1998 (1998)
För dina blåa ögons skull (1998)
Kramgoa låtar 1999 (1999)
Kuschel dich in meine Arme (2000) tysk utgave under navnet Vikinger
Kramgoa låtar 2000 (2000)
Vore danske favoriter (2000)
100% Vikingarna (2000)
Kramgoa låtar 2001 (2001)
Tanz mit mir (2001) tysk utgave under navnet Vikinger
Kramgoa låtar 2002 (2002)
Romantica (2002) tysk utgave under navnet Vikinger
100% Guldfavoriter (2003)
Best of Vikinger (2003)
Bästa kramgoa låtarna (2004)
Bästa (2006)
Danske hits (2006)
Bästa kramgoa låtarna 2 (2007)
Den sista dansen (2008)
Upp till dans (2009)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vikingarna på Discogs 
(en) Vikingarna på Discogs 
(en) Vikingarna på MusicBrainz 
(en) Vikingarna på Spotify 
(en) Vikingarna på Spotify
DethAlbum

DethAlbum er det første albumet til det fiktive heavy metal-bandet Dethklok, fra tegneserien Metalocalypse. I tegneserien har bandet gitt ut flere andre album, men DethAlbum er det eneste albumet som har kommet i salg i virkeligheten, og er en slags filmmusikk fra serien. I 2008 ble albumet gitt ut som samleobjekt på vinyl i et begrenset opplag, med en eksklusiv remix av sangen «Go Into the Water» som bonusspor.


== Sporliste ==
«Murmaider» (3:24)
«Go Into the Water» (4:20)
«Awaken» (3:37)
«Bloodrocuted» (2:18)
«Go Forth and Die» (4:21)
«Fansong» (2:52)
«Better Metal Snake» (3:26)
«The Lost Vikings» (4:26)
«Thunderhorse» (2:45)
«Briefcase Full of Guts» (2:43)
«Birthday Dethday» (2:48)
«Hatredcopter» (2:56)
«Castratikron» (2:57)
«Face Fisted» (4:17)
«Dethharmonic» (4:30)
«Deththeme» (0:34)


=== Bonusspor ===
Bonusspor på Deluxe Edition
«Duncan Hills Coffee Jingle» (1:14)
«Blood Ocean» (2:49)
«Murdertrain a Comin'» (3:33)
«Pickles Intro» (0:33)
«Kill You» (3:40)
«Hatredy» (4:17)
«Dethklok Gets in Tune» (3:26)Video for «Bloodrocuted»
Episode fra sesong 2


== Personell ==
Fiktive musikereNathan Explosion – Vokalist
William Murderface – Bass
Skwisgaar Skwigelf – Gitar
Toki Wartooth – Gitar
Pickles the Drummer – TrommerEkte musikereBrendon Small – Vokalist, gitar og bass
Gene Hoglan – Trommer


== Kilder ==

(en) DethAlbum på Discogs
Dorsten

Dorsten er en by i Tyskland i delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 80 000 innbyggere. Byen ligger i kreisen Recklinghausen nord i Ruhrområdet ved elven Lippe og Wesel-Datteln-kanalen. 


== Historie ==
I 1940-årene ble etniske tyskere forvist av Sovjetunionen fra Rybnik i Øvre Schlesien i Polen til Dorsten. I 1994 ble Rybnik og Dorsten venskapsbyer. 


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Dorsten – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dorsten – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Luís de Figueiredo

Luís de Figueiredo, eller Fei Cangyu, Ercheng (født 1622 i Macao i Kina, død 18. juli 1705 i Macao) var katolsk misjonær tilhørende jesuittordenen. 
Han hadde koreansk far og kinesisk mor. Han trådte inn i jesuittordenen i sin fødeby i 1645 eller 1646, og ble legbror. I 1648 ble han sendt til Shanghai og virket virket senere i Jiangzhou i Shanxi, men fra 1660-årene var han for det meste i Macao der han i lange perioder var prokurator for innenlandsmisjonen.


== Litteratur ==
Louis Pfister: Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen
Pierre André Latreille

Pierre André Latreille (født 20. november 1762 i Brive-la-Gaillarde, død 6. februar 1833 i Paris) var en fransk insektsforsker.
Latreille hadde en barndom i fattige forhold og mistet tidlig sine foreldre. Senere studerte han teologi i Paris og flyttet tilbake til sitt hjemsted hvor han ble prest. Nesten hele sin fritid var han opptatt av insekter. Etter at han igjen bosatte seg i Paris, skrev Latreille en avhandling om Frankrikes maurvepser (Mutillidae) som vakte stor oppmerksomhet i fagkretser. Under den franske revolusjon måtte han forlate  Paris. Han var arrestert noen måneder.I 1798 fikk Latreille i oppdrag å sortere Frankrikes samling av insekter som fantes i landets naturhistoriske riksmuseum (Muséum National d’Histoire Naturelle). I 1814 ble han medlem i Det franske nasjonalakademiet og i 1821 ridder i Frankrikes æreslegion.  Noen år arbeidet han som professor i byen Alfort nær Paris. Efter 1830 underviste Latreille som professor ved Det naturhistoriske riksmuseet og i 1832 grunnla han Frankrikes vitenskapelige selskap for entomologi (Société entomologique de France).
Mellom 1796 og 1833 skrev Latreille et stort antall skrifter om insekter og tilhørte på denne måten til grunnleggerne av den moderne entomologien. Han beskrev ikke bare et stort antall nye arter, men skapte også nye slekter og familier. Latreille betraktes som en av de viktigste personer i etableringen av den biologiske systematikken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bøker av Pierre André Latreille, fra Biodiversity Heritage Library (engelsk)
Erftstadt

Erftstadt er en by i Tyskland i delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 50 000 innbyggere. Den ligger i kreisen Rhein-Erft-Kreis omtrent 20 km sørvest for Köln. Navnet på byen kommer fra elven Erft som renner gjennom byen. 


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Erftstadt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Erftstadt – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Esslingen am Neckar

Esslingen (Eßlingen) am Neckar er en by i delstaten Baden-Württemberg i Tyskland med rundt 90 000 innbyggere. Byen er sete for Landkreis Esslingen. Esslingen ligger ved elven Neckar, 10 km fra sentrum av Stuttgart.


== Historie ==
Byen ble først nevnt i 777 som Ezelinga i testamentet til abbed Fulrad fra Saint-Denis (nær Paris), prest for Pippin og Karl den store. Han førte også levningene av St. Vitalis til Esslingen, noe som gjorde stedet til et mål for pilegrimmer og som førte til at byen vokste. 
Rundt år 800 ble Esslingen en kjøpstad og i 866 fikk den markedsretter. Esslingen fikk byrettigheter i 1229 og ble i 1298 en riksstad. Protestantismen ble innført i 1526. I 1803 mistet Esslingen statusen sin som riksby og ble en del av hertugdømmet Württemberg.
Esslingen slapp unna de kraftige bombeangrepene under andre verdenskrig, men i 1945 ble byen okkupert av amerikanske soldater.


== Galleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Esslingen am Neckar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Esslingen am Neckar – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Euskirchen

Euskirchen er en by i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen med rundt 55 000 innbyggere. Byen er administrasjonssete i Kreis Euskirchen og ligger ved elven Erft.
Selv om Euskirchen i dag er en moderne handelsby, har byen en historie som går 700 år tilbake i tid, og den fikk bystatus i 1302. 


== Attraksjoner ==
Deler av den gamle bymuren og tre av forsvarstårnene står fremdeles. Mange turister kommer til Euskirchen siden byen ligger nær de to storbyene Köln og Bonn, som ligger nordøst for byen. I sør ligger åslandskapet Eifel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Euskirchen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Euskirchen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons