jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bakkehaugen kirke

Bakkehaugen kirke er en langkirke fra 1959, som ligger i Carl Grøndahls vei 27 på Tåsen i Oslo.
Kirketomten tilhørte Bakkehaugen gård og ble testamentert til formålet i 1936, og to år senere ble det utlyst en arkitektkonkurranse om å tegne kirken. Konkurransen ble vunnet i 1940 av den funksjonalistiske arkitekten Ove Bang. 
Andre verdenskrig gjorde at byggingen gikk tregt, og det viste seg etter Bangs død i 1942 at den ble for dyr å bygge. I 1958 ble byggingen av kirken gjenopptatt etter Erling Viksjøs modifiseringer av Bangs tegninger. Kirken, som ble oppført i naturbetong, ble innviet 20. desember 1959. Utsmykningen ble utført av Kai Fjell og Carl Nesjar.
Bakkehaugen kirke ved arkitekt Erling Viksjø ble tildelt arkitekturprisen Betongtavlen for 1961.


== Menigheten ==
Bakkehaugen var tidligere eget sogn, men er fra 2015 en del av sognet Bakkehaugen, Majorstuen og Vestre Aker i Vestre Aker prosti. Frem til avviklingen av prestegjeldene i 2004 lå den i Vestre Aker prestegjeld.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
  Offisielt nettsted 
(en) Bakkehaugen kirke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) «Bakkehaugen kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Oslo byleksikon
«Bakkehaugen kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Artikkel om Bakkehaugen kirke på Oslosurf
Bakkehaugen, Majorstuen og Vestre Aker  menighet
Adolfo de la Huerta

Adolfo de la Huerta (født 26. mai 1881, død 9. juli 1955) var en meksikansk politiker.
Han var Mexicos president fra 1. juni til 30. november 1920.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Adolfo de la Huerta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Venustiano Carranza

Venustiano Carranza (født 29. desember 1859, død 21. mai 1920) var en av lederne under den den meksikanske revolusjonen. Han var president i Mexico fra den 20. august 1917 til den 21. mai 1920.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Venustiano Carranza – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Venustiano Carranza – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Onny Parun

Onny Parun (født 15. april 1947 i Wellington i New Zealand) er en tidligere profesjonell tennisspiller.
Parun var blant verdens tjue beste mannlige tennisspillere i 1970-årene, som best var han nummer 19 (mai 1975) på rankingen som singlespiller og nummer 577 (januar 1983) i double. I løpet av sin tenniskarriere vant han 5 single- og to doubleturneringer. Han vant ingen Grand Slam-tittel i single, men én i double, i French Open i 1974, da han sammen med Dick Crealy fra Australia vant finalen over Stan Smith/Robert Lutz.
Han var også med på det newzealandske Davis Cup-laget i årene 1967–82, han spilte 62 Davis Cup-kamper hvorav han vant 30.    


== Grand Slam-titler ==
 French Open
Double menn: 1974 (sammen med Dick Crealy beseiret han Stan Smith/Robert Lutz med 6-3 6-2 3-6 5-7 6-1 i finalen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Onny Parun – New Zealand Sports Hall of Fame 
(en) Onny Parun – ATP-touren 
(en) Onny Parun – ITF Tennis 
(en) Onny Parun – Davis-cupen
Gerulf av Holland

Gerulf av Holland (født ca. 850, død ca. 898) var fra ca. 885 til  sin død rundt 896 greve av Holland. Han er også kjent som «Gerolf», og av og til er tittelen «av Kennemerland» føyd til. Tilføyelsene «av Holland» og «av Kennemerland» er av senere dato. Rundt hans herkomst er ikke mye kjent, men man har funnet hentydninger til at han var en etterkommer av den frisiske kong Radboud. Det antydes at han var sønn eller sønnesønn av den frisiske greven Gerolf som levde under Ludvig I av det tysk-romerske rike regjering.
Gerulf regnes som huset Hollands stamfar selv om grevskapets innbyggere ble kalt frisere frem til 1100. Med hensyn til grevskapets grenser og posisjon ansees det som mest trolig at dets område tilsvarer dagens Kennemerland. Den første greven som offisielt ble kalt «greve av Holland» var Floris II i 1101. 


== Grevskapet Holland blir til ==
Selv om Gerulf bodde i et område som hørte til Francia Orientalis (tysk: Ostfrankenreich) ble dette også etter inngåelsen av traktaten i Verdun i 843 i realiteten styrt av vikingene. Da sjøkongen Godtfred ble myrdet ved Spijk (tidligere kalt Herespich) i 885 endte deres styre. 
Grev Gerulf deltok aktivt i mordet på Godtfred og befrielsen fra vikingene, og 4. august 889 overdro østfrankernes kong Arnulf et gods i Teisterbant med flere hus blant annet i Tiel, Aalburg og Asch og et annet innen grevskapet Holland til ham som belønning for hans innsats. Det siste godset lå i området mellom Harmelen – Leiden og Bennebroek i dagens provins Zuid-Holland.


== Tvil i forhold til Gerulf som stamfar ==
Det er ikke før på slutten av det 19. århundre at man anser Gerulf for å være huset Hollands stamfar. Dette er basert på et dikt fra rundt år 1120 som nevner grevene av Holland. Diktets første linje er: «De eerste Dirk, broer van Waldger, was een roemrijk man ......» (Den første Dirk, Waldgers bror, var en berømt mann ...) I et verk om Waldger er det følgende skrevet «Waldgarius Freso, Gerilfi filius», dette kan oversettes til «Friseren Waldger, Gerulfs sønn». Dette gjør at Gerulf sees som Dirk Is far og dermed som Huset Hollands stamfar. 
Etter at Gerulf dør finner noe merkelig sted, den eldste av sønnene, Waldger, arver godset i Teisterbant mens den yngre broren Dirk får grevskapet. At Waldger kaller sin sønn Radboud er også uvanlig, etter tidens skikker burde den eldste sønnen ha blitt oppkalt etter sin bestefar. Dette har åpnet for en annen mulighet, at Gerulf var Dirk og Waldgers fosterfar. I det tilfellet kan «filius» ha betydd «fostersønn». Det er da ikke ulogisk at den mest trolige farskandidaten er Radboud, Herren til Nederfrisland. Han døde mens han kjempet mot vikingene i 874. Dermed kan Gerulf ha vært deres verge, og i den sammenheng ha bestyrt området Waldger arvet mens Dirk arvet Gerolfs eget grevskap.
Christopher Barry

Christopher Barry (født 20. september 1925) er en britisk regissør som er kjent for sine mange bidrag til science fiction-serien Doctor Who. Han har regissert følgende historier:

The Daleks – episode 1,2,4 og 5 (1964).
The Rescue (1965).
The Romans (1965).
The Savages (1966).
The Power of the Daleks (1966).
The Dæmons (1971).
The Mutants (1972).
Robot (1975).
The Brain of Morbius (1976).
The Creature from the Pit (1979).Han har også regissert episoder for seriene Z Cars (1962), Out of the Unknown (1965), Paul Temple (1969), Poldark (1975), All Creatures Great and Small (1978),  Juliet Bravo (1980) og The Tripods (1984).


== Eksterne lenker ==
(en) Christopher Barry på Internet Movie Database 
(en) Christopher Barry hos The Movie Database
Hat

Hat er en intens negativ følelse rettet mot visse mennesker, ting eller ideer, vanligvis relatert til motstand eller avsky mot noe. Det er ofte forbundet med intense følelser av sinne, forakt og avsky, og blir noen ganger sett på som det motsatte av kjærlighet.
Hat kan være personlig eller kollektivt, og kan være en drivkraft for en rekke handlinger og konflikter, blant annet vold, rasisme og terror. Hat er også et viktig element i  propaganda, for eksempel når politiske krefter skal bygge opp fiendebilder og motivere til krig. 
Ordet kommer fra det norrøne hatr.


== Se også ==
Hatefull ytring
Hatgruppe
Aggresjon
Følelser
Hevn
Kjærlighet
Krig
Mistro
Motsetninger
Rasehat
Raseri
Sinne
Vold
Vrede
Vredens dag
Hatet (film)


== Eksterne lenker ==
Søk på ordet «hat» i norske ordbøker: Søk etter hat i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok  
Søk på ordet «had» i Ordbog over det danske sprog (på dansk)
Om barn, hat og internett
Sitater om hat
Søk etter ordet «hat» i Bibelen fra 1930 Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine.
Steve Coppell

Stephen James Coppell (født 9. juli 1955 i Norris Green, Liverpool) er en tidligere engelsk fotballspiller og manager. Han ble ansatt som ny manager i Bristol City 22. april 2010, men 12. august samme år gikk han av på grunn av manglende lidenskap og glød for jobben. Som spiller spilte Coppell ving, han gjorde det veldig bra, men en skade i kneet og flere operasjoner der gjorde at han måtte legge opp som spiller i 1983, bare 28 år gammel.
Han spilte i to klubber i sin karriere: Tranmere Rovers og Manchester United. I United ble det 322 kamper og 53 mål. 
Han begynte som manager i en alder av 29 år i Crystal Palace. Her var han i fire perioder. Han var også manager for Manchester City i seks kamper i 1996. I 2001 ble han manager i Brentford FC, og han tok dem til play-off-finale i 2002. 
9. oktober 2003 overtok Coppell managerstolen i Reading etter Alan Pardew. I sesongen 2005/06 var Reading overlegne i The Championship og de rykket opp til Premier League. Reading rykka ned i 2008. Coppell trakk seg etter at Reading tapte semifinalen i Playoffspillet til Premier League 2009/10.
12. august 2010 sa han opp jobben i Bristol City, etter bare 112 dager i sjefsstolen. Coppell opplyste samtidig at han slutter som fotballtrener, men sa også at han føler at han kan ha noe å bidra med en gang i framtida.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Steve Coppell – FIFA 
(en) Steve Coppell – UEFA 
(en) Steve Coppell – Transfermarkt 
(en) Steve Coppell – Transfermarkt (manager) 
(en) Steve Coppell – national-football-teams.com 
(en) Steve Coppell – Soccerbase.com 
(en) Steve Coppell – Soccerbase.com (manager) 
(en) Steve Coppell – EU-Football.info 
(en) Steve Coppell – FBref
Auggedalen

Auggedalen er en liten bygd i Vestre Gausdal, og strekker seg fra tettstedet Forset til Lillehammer grense - en strekning på 10 km. Elva Augga renner gjennom dalen og er en av få elver i området som renner nordover. 
Forfatteren Hans Aanrud (1863–1953) ble født her, og gården han vokste opp på, finnes fortsatt. Store deler av hans forfatteskap omhandler dagliglivet i Auggedalen i siste halvdel av 1800-tallet. Nær Ånrud ligger gården Ulsrud, som etter en testamentarisk gave ble overtatt av Gausdal historielag i 2001. Gården er nå et bydgdemuseum.
Auggedalen har omtrent 300 innbyggere. Det var en skole der før, men den ble nedlagt rundt 1960. Alle barn i Auggedal går på Forset barneskole. 


== Litteratur ==
Randi Andersen (1989). Gausdal bygdehistorie, bind 2: Mellomalderen. Gausdal kommune. ISBN 82-90439-35-0. 
Finn Erhard Johannessen (1990). Gausdal bygdehistorie, bind 3: Folkevekst og levekår 1530–1830. Gausdal kommune. ISBN 82-90439-43-1. 
Arnfinn Engen (1988). Gausdal bygdehistorie, bind 4: Endring og oppbrot 1830–1914. Gausdal kommune. ISBN 82-90439-29-6. 
Gudmund Moren (1991). Gausdal bygdehistorie, bind 5: Mot vår egen tid 1914–1980. Gausdal kommune. ISBN 82-90439-51-2. 


== Eksterne lenker ==
Visit Gausdal: Ulsrud Gardsmuseum Arkivert 20. september 2016 hos Wayback Machine.
Gausdal historielag: Ulsrud – ei gave til framtida
Gausdal kommune om kommunens grunnskoler
Joseph Aspdin

Joseph Aspdin (født 1788, død 20. mars 1855) var en britisk murer og oppfinner som patenterte en prosess for å lage portlandsement 21. oktober 1824.


== Referanser ==
Séraphin Olivier-Razali

Séraphin Olivier-Razali (født 1538 i Lyon i Frankrike, død 10. februar 1609 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han arbeidet i mange år i den romerske kurie, og ble i 1600 tilbudt å bli erkebiskop av Rennes (han avslo). I stedet ble han utnevnt til titularerkebiskop av Alexandria, og bispeviet i 1602.
Han ble kreert til kardinal i 1604 av pave Klemens VIII.
Han deltok ved de to konklavene i 1605 som valgte pave Leo XI og Paul V.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi var:

Kardinal Agostino Valier (Valeri, Valieri) (1531-1606) *bispeviet ca 1535
Kardinal Arnaud d'Ossat (1537-1604) *1596
Kardinal Séraphin Olivier-Razali (1558-1509) *1602


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Domenico Ginnasi

Domenico Ginnasi (født 19. juni 1550 i Castel Bolognese nær Imola i Italia, død 12. mars 1639 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han arbeidet i mange år i den romerske kurie, og ble i 1586 erkebiskop av Manfredonia.
Han ble kreert til kardinal i 1604 av pave Klemens VIII, og innehadde senere en rekke ledelsesverv i kurien, blant annet som dekan for kardinalkollegiet.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han ble født som den tredje i en barneflokk på sju barn. Hans far var Francesco Ginnasi, pavelig arkivart, og moren var Caterina Pallantieri. En av hans yngre brødre, Achille Ginnasi (1553-1594), fungerte som apostolisk protonotar, utnevnt i 1593 som guvernør av grevskapet Venaissin av pave Klemens VIII. Dette området var en pavelig enklave nær Avignon i Provence, helt omgitt av Frankrike.
I 1585-86 ble Domenico nominert som guvernør av territoriet Campagna, som i dag er hovedsakelig provinsen Frosinone.


=== Biskop ===
Domenico ble valgt til biskop av Manfredonia (1587-1600) i konsistorium den 14. juni 1587 holdt av pave Sixtus V. Han opprettet i 1592 i Manfredonia klosteret St Clair og instituerte et presteseminar. Han virket deretter som apostolisk nuntius (pavelig sendebud) i Toscana (1598-1600) og deretter i Madrid i Spania (1600-1605).


=== Kardinal ===
Klemens VIII eleverte ham til kardinal den 9. juni 1604, med San Pancrazio som tittelkirke (senere vekslet han til Santi XII Apostoli og så til San Lorenzo in Lucina. Han deltok ikke i det første konklavet i 1605, som valgte den 69 år gamle kardinal Alessandro Ottaviano de' Medici til pave Leo XI, men var med på det andre bare noen uker senere, som valgte pave Paul V (kardinal Camillo Borghese, 52 år).
Det er sagt at Domenico ga viaticum («vandringsbrødet») til den døende presten Camillus de Lellis den 2. juli 1614. Camillus ble saligkåret i 1742.
I 1630 restaurerte kardinal Domenico Ginnasi middelalderkirken Santa Lucia alle Botteghe Oscure som sto i nærheten av hans families palass i sentrale Roma. Kirken ble dekorert med malerier av hans niese, Caterina Ginnasi. Niesen var blitt foreldreløs i ung alder, og kardinalen tok seg av henne fra da av. Han arrangerte også at hun skulle fiftet seg med en fjern slektning, men hun hadde valgt å forbli ugift og hengav seg selv til malerkunsten.
Kardinal Ginnasi døde fra et anfall fra podagra (ekte gikt) og ble gravlagt i kirken Santa Lucia alle Botteghe Oscure.


== Eksterne lenker ==
Biografi, Castel Bolognese (italiensk)
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Nettverksklasse

En nettverksklasse er en gammel form for inndeling av IPv4 nettverk. Denne formen for inndeling har blitt erstattet med CIDR.
Det finnes fem forskjellige adresseformater i IPv4. Disse benyttes for 5 klasser av nettverk, klasse A, B, C, D og E.
IP-adressen er bygget opp av en del som angir nettverksnummeret og en del som angir nodenummeret. Hvilken del som er nettverksnummer og hvilken som er nodenummer avgjøres av nettverksmasken.
Eksempel:

IP-adresse: 10.1.5.48
Nettverksmaske: 255.255.255.0Nettverksmasken viser at enheten med adressen 10.1.5.48 tilhører nettverket 10.1.5.0 og har nummer 48. Hvis masken endres til 255.255.0.0, vil enheten med adressen 10.1.5.48 tilhøre nettverket 10.1.0.0 og ha nummer 5.48. 
Dette er et forenklet eksempel med desimale tall. I dataverdenen brukes to-tall-systemet og man angir adressene med binære tall.
Konvertert til binære tall vil adressene ovenfor bli som følger:

IP-Adresse: 00001010000000010000010100110000
Nettmaske : 11111111111111111111111100000000I nettmasken angir 0-ene hva som er nodenummeret og 1-erne hva som er nettverksnummeret i IP-adressen.
IP-adresser kan tildeles av en DHCP-server (dynamisk tildeling). DHCP-serveren sørger for at alle maskiner i nettverket får unike adresser.
IP-adresse kan også settes manuelt av en administrator (statisk tildeling). Det er vanlig å sette IP-adressen manuelt på servere og andre enheter hvor det ikke er ønskelig at adressen endrer seg.
Klasser innen IP-adresser:
Private IP-adresser (RFC-1918)
10.0.0.0 --- 10.255.255.255 (10/8 prefix)
172.16.0.0 --- 172.31.255.255 (172.16/12 prefix)
192.168.0.0 --- 192.168.255.255 (192.168/16 prefix)
Prefiks er antall bit som er satt til enere i subnet masken.
Prefiksen forteller oss hvordan nettverksmasken er.
Prefiksen 8 blir da 255.0.0.0 ( 11111111.00000000.00000000.00000000)
Mens prefiksen 16 blir 255.255.0.0 (11111111.11111111.00000000.00000000)


== Klasse A ==
Mellom (og inkludert) 0 og 127.
0.0.0.0/255.0.0.0 er første A nett.
1.0.0.0/255.0.0.0 er ett A-nett.
127.0.0.0/255.0.0.0 er siste A-nettet.
Det første og siste A nettet er reserverte adresser til lokalt bruk.
10.0.0.0/255.0.0.0 er også reservert (RFC-1918)
A-nett har 255.0.0.0 som standard nettverksmaske.


== Klasse B ==
Klasse B-nett er nett hvor første oktett er mellom (og inkludert) 128 og 191.
Innen B-nettet er det også reserverte IP-er.
172.16.0.0 til 172.31.255.255 er reservert.
Klasse B har 255.255.0.0 som standard nettverksmaske.


== Klasse C ==
Et klasse C-nett er ett nett hvor første oktetten er mellom (og inkludert) 192 og 223.
Innenfor C-nettet har vi RFC-1918 supernettet 192.168.0.0/16
Supernettet er satt sammen av 256 C-nett.
Et C-nett inneholder 254 IP-er og har standard netmaske er 255.255.255.0


== Klasse D ==
Et klasse D-nett har 224 til og med 239 som første oktett.
Hele klasse D-nett er definert som 224.0.0.0/240.0.0.0 ( 224.0.0.0/4 ).
Adresser i klasse D-nett skal normalt ikke forekomme på internett.
Brukes blant annet til «multicast»-trafikk.


== Klasse E ==
Et klasse E-nett er fra 240 til og med 255 som første oktett. E-nettet er definert som 240.0.0.0/4.
E-nettet brukes normalt til global «broadcasting».
78-plate

78-plate, også omtalt som «skjellakkplate» og «steinkake», er en grammofonplate med riller som inneholdt en analog representasjon av lyd og musikk. 78-platene ble/blir avspilt med 78 omdreininger i minuttet — derav navnet 78-plate. Noen av de eldste 78-platene hadde bare lydopptak på én side, men de fleste hadde lydopptak på begge sidene. Platene ble spilt fra ytterst og innover. De ble vanligvis framstilt av en blanding av det harpikslignende stoffet skjellakk og ulike mineraler.


== Materialer ==
De første platene ble framstilt av mange forskjellige materialer, som hard gummi, en blanding av voks og eter. I 1896 oppdaget Fred Gaisberg at skjellakk-baserte plater fungerte bedre enn hardgummi og fra 1897 ble det gått over til en blanding av ca. 1/3 skjellakk og resten mineraler som skifer, kalk, bomullfiber og lignende. Fra da av dominerte skjellakk-baserte plater markedet. Grunnen til at man blandet skjellakk med mineraler var at plater framstilt av skjellakk alene ikke var stabile nok. Det er disse tilsetningsmineralene som fører til at støy ved avspillingen av skjellakkplater. Det reduserte også prisen ved å blande inn andre materialer. Disse platene ble kalt for «skjellakkplater» eller «steinplater», og de gikk lett i stykker, eksempelvis ved å miste en på gulvet.
Platene ble opprinnelig spilt av med en stift av stål. For at stiften skulle passe til formen på rillene ble den framstilt av mykt stål og platene hadde innblandet et slipemiddel som endret stiftens form og stiften måtte derfor skiftes ut etter et visst antall avspillinger. Det ble solgt ekstra stifter i små pakninger, og enkelte platespillere hadde en liten skuff i hjørnet for ekstra stifter, som vist på bildet fra His Master's Voice.
78-platene ble som regel produsert med 10 " diameter, men 12 "-plater fantes også – særlig for klassisk musikk. Men i den tidligste perioden fantes også 7" diameter.
I 1904 forsøkte man å framstille plater av cellulose, men dette materialet genererte enda mere støy under avspillingen enn de skjellakk-baserte platene og ble derfor ingen suksess. Skjellakk ble framstil sørøstlige Asia, men på grunn av japansk okkupasjon av denne delen av verden under andre verdenskrig ble det vanskelig å få tak på skjellakk. Det ble derfor på nytt lett etter andre materialer, som ikke alltid var like holdbare som skjellakk. Skjellakkplater ble produsert for det norske markedet fra begynnelsen av 1900-tallet helt fram til 1958, da grammofonplater produsert i vinyl ble introdusert. Fra da av overtok vinylplatene og skjellakkplatene var historie. Da tok etter hvert vinylplatene med 45 eller 33 omdreininger per minutt over som medietype for lydopptak.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gramophone records – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Framstilling og produksjon av skjellakkplater, undervisningsvideo fra 1942.
Robin Hahnel

Robin Hahnel (født 25. mars 1946) er en amerikansk professor i økonom ved American University. Han er best kjent for sitt arbeid med deltagende økonomi. Hahnel er en radikal økonom, politisk aktivist og er medlem av Green Party.


== Bøker ==
Unorthodox Marxism med M. Albert (1978)
Socialism Today and Tomorrow med M. Albert (1981)
Marxism and Socialist Theory med M. Albert (1981)
Looking Forward med M. Albert (1990)
The Political Economy of Participatory Economics med M. Albert (1991)
Panic Rules (1999)
ABC's of Political Economy (2003)
Economic Justice and Democracy: From Competition to Cooperation Arkivert 12. mars 2007 hos Wayback Machine. (2005)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
American University om Robin Hahnel
Beyond Reaction, Thinking Ahead
Winnowing Wheat from Chaff
Francisco Lagos Cházaro

Francisco Lagos Cházaro (født 20. september 1878, død 13. november 1932) var en meksikansk politiker.
Han var Mexicos president for en kort periode; fra 10. juni til 10. oktober 1915.


== Eksterne lenker ==
 (en) Francisco Lagos Chazaro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Folkvid lagmann

Folkvid lagmann var en svensk lovmann fra Värmland på siste halvdel av 1100-tallet. Han er kun kjent fra de såkalte baglersagaene hvor han kun nevnes i forbindelse ved hans ekteskap med Cecilia Sigurdsdatter, ei datter utenfor ekteskap til kong Sigurd Munn.
Ekteskapet ble arrangert av Erling Skakke i 1177. Straks kong Sverre Sigurdsson kom til makten i Norge forlot Cecilia sin mann Folkvid i 1184 i Värmland og reist tilbake til Norge – fordi hun «elsket ham lite». Cecilias halvbror, kong Sverre Sigurdsson, krevde at ekteskapet med Folkvid skulle annulleres. Da erkebiskop Øystein Erlendsson i Nidaros gjorde innvendinger, hevdet hun at hun aldri hadde vært virkelig gift med Folkvid, men bare vært hans frille. Cecilia ble da samme år giftet bort til lendmannen Bård Guttormsson på Rein. 
Med seg fra Sverige hadde Cecilia med seg Håkon Folkvidsson, senere kjent som Håkon Galen, som ble birkebeiner under kong Sverre og senere jarl og med kongskrav til Norges trone.
De fleste svenske historikere, som tradisjonelt har gitt sagalitteraturen liten historisk kildeverdi, har hatt vanskeligheter med å akseptere eksistensen av Folkvid lagmann, noe som sannsynligvis er grunnet i mangelen av bekreftelse i det sparsommelige svenske kildematerialet fra denne tiden. Fra norsk side er det ingen grunn til å mistro at Håkon Galens far var svensk ettersom det ble benyttet mot ham senere.