jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Knauskoret

Knauskoret er et blandet kor bestående av tyve sangere fra Trondhjems studentersangforening (TSS) og Trondhjems kvinnelige studentersangforening (TKS). Koret har øvingslokaler i Studentersamfundet i Trondhjem. 
Repertoaret består av musikk fra mange sjangre, blant annet pop, filmmusikk og jazz, omarrangert for kor. En stor andel av korets arrangementer er skrevet av korets nåværende og tidligere medlemmer.


== Historie ==
Knauskoret ble stiftet i 1975, i forbindelse med Trondheimsstudentenes kulturfestival UKA. Noen medlemmer fra TSS og TKS dannet da et mindre kor som skulle holde konserter på Knaus, et av lokalene i Studentersamfundet. Slik ble det også de neste UKEne, og Knauskoret – som koret ble hetende – ble et fast innslag under UKA. Etter noen år begynte Knauskoret å synge på helårsbasis, og har fortsatt med det. I dag holder Knauskoret konsert minst én gang i semesteret, samt at det opptrer på bestilling i private selskap, for næringslivet og for det offentlige. Under UKA framstår koret som regel i ny drakt, og presenterer en serie konserter med helt nytt repertoar.


== Uniformering ==
I likhet med de andre korene tilknyttet Studentersamfundet i Trondhjem, har Knauskoret uniformer. Uniformen består av sort- og hvitstripete bukser og sorte dressjakker, som blir omtalt striper. De vanlige uniformene byttes ut med en ny uniform for anledningen under konsertseriene deres under UKA.
Frem til høsten 1984 besto uniformen av en vinrød storskjorte. Dagens uniform ble for første gang brukt under UKA i Ås høsten 1984.


== Meritter ==
Vant Midt-norsk korkonkurranse i 1996.


== Diskografi ==
Knauskorets konsertrepertoar fra konsertene under UKA ble frem til 2011 gitt ut som CD-album. I nyere tid brukes YouTube for å dokumentere konsertene. 

1993 – Knauskoret UKA-93
1995 – Stars in Stripes – ev. Et liv i striper
1997 – Night and Day
1999 – Faking Movies
2001 – Home and away
2003 – Kind of Black
2005 – Zero to Hero
2007 – Klassebildet
2009 – Can you feel it?
2011 – 2011: A space oddity


== Dirigenter ==
Kåre Torvanger (1975 og 1977)
Gjermund Andreassen (1979 og 1981)
Morten Kvalheim (1983)
Eli Helland (1984–1985)
Svein Sunde (1986–1988)
Tone Løvik (1988–1989)
Svend Østmo (1990–1991)
Erland Horten (1992–1994)
Lars Henrik Morset (1995–1996)
Sigurd Engesnes (1997)
Birgitte Sandve (1998–1999)
Morten Mikkelsen (2000)
Marit Synnøve Ørsjødal Gjeset (2000–2001)
Siv Trine Haldaas (2002)
Rikart Nyheim (2003)
Marit Synnøve Ørsjødal Gjeset (2004–Vår 2006)
Erlend Os (Høst 2006–2007)
Martin Koren Nesheim (2008–2010)
Marit Arnesen Bergendahl (2011–2012)
Martin Eikeset Koren (Høst 2012)
Geir Marius Skrede (2013-2014)
Janne Kristin Schanke (2014-2015)
Håkon Teigen Lund (2016-2017)
Astrid Grimstad Valheim (2018-2019)
Kristian Arntsen (2019-2020)
Emma Maja Løken (2021-2022)
Iver Bogen Griffiths (2022-)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Jan Broberg

Jan Broberg (født 9. desember 1932, død 1. april 2012) var en svensk litteraturkritiker.
Broberg var en av Sveriges fremste eksperter på kriminallitteratur og en av grunnleggerne av Svenska Deckarakademin. 


== Bibliografi ==


=== Bøker om krim ===
Mord för ro skull (1964)
Meningar om mord (1968) (intervjusamling)
Mordisk familjebok (1972)
Spionen i spegeln (1973)
Ord om mord (1974)
Lilla deckarguiden (1975)
Korsförhör (1976) (intervjusamling)
Mord i minne (1976)
Brottsliga sidor (1979)
Spänning och spioner (2001)


=== Andre bøker ===
Ruinstäder och sagofolk (1968)
Modern amerikansk prosa (1968)
Flygande tigrar och ökenråttor (1970)
Möten med utländska författare (1970)
Djungeltempel, ökenstäder... (1970)
1900-talets värld i diktens spegel (1971) (sammen med Josef Rydén)
Riddar Blåskägg och Mannen med Järnmasken (1973)
Inkaguld och revolvermän (1974)
Sindbad Sjöfararen och Robin Hood (1983)
I fantasins världar (1985)
Den heliga Graal och Zorro (1990)
Skräckens ansikte (1992)
På fantasins vingar (1994)


=== Krimantologier redigert av Broberg ===
Tretton kring mordet (1966)
Spionage (1966)
Mord i slutna rum (1967)
Brott och skratt (1969)
De stora detektiverna (1971)
Flera stora detektiver (1972)
Upp i rök (1973)
Ett koppel blodhundar (1974)
Hårdkokta herrar (1975)
I sista sekunden (1976)
Århundradets brott (1978)
I ett nötskal (1980)
Pusselbitar (1982)
Svarta rosor (1983)
Ingenting är omöjligt (1985)
Åklagarens vittne och andra noveller (1985)
En fråga om motiv (1986)
Kvinnans list (1997)
Det är från polisen... (1999)


=== Andre antologier redigert av Broberg ===
En ros åt Emily och andra noveller (1990)
Mister Evening (1992)
Tolv prisvärda (1992)
Tolv prisvärda poeter (1995)


== Priser ==
Svenska Deckarakademins Grand Master-diplom 1982
Svenska Deckarakademins Special Grand Master-diplom 2010


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jan Broberg Index
John McClane

John McClane er en fiktiv figur og hovedfiguren i Die Hard-filmene. Han er spilt av Bruce Willis. McClane er løst basert på den fiktive detektiven Joe LeLand fra Roderick Thorps roman Nothing Lasts Forever. Han er fremstilt som en cowboy, noe som er en stadig tilbakevendende spøk i filmene, og som i tillegg til McClanes favorittsitat «yippee-ki-yay, motherfucker» ofte får skurkene til å sammenligne ham med John Wayne.


== Historie ==
John McClane er en politimann i New York City Police Department. I den første filmen har han vært offiser i 11 år. I begynnelsen av den første Die Hard-filmen, som hadde handling fra 1987, var han separert fra sin kone, Holly Gennero McClane (spilt av Bonnie Bedelia), som nå brukte pikenavnet sitt. De ble separert på grunn av at Holly hadde fått en jobb som ble en karriere da hun ble forfremmet. Forfremmelsen krevde at hun flyttet til Los Angeles. John mente at Holly ikke ville takle Los Angeles, og at hun ville komme krypende tilbake til ham i New York. Han fant dermed ut at det ikke var noe vits i å pakke sammen tingene sine og flytte til Los Angeles. De har to barn sammen, John junior og Lucy McClane.
På julaften bestemmer John seg for å besøke sin kone på arbeidsplassen hennes i Nakatomi Plaza. Hun blir sint da han krangler med henne. Det paret ikke vet er at den kriminelle mesterhjernen Hans Gruber nettopp har satt igang sin plan om å stjele 600 millioner amerikanske dollar, og at han tar kontorbygningen som gissel. McClane kommer seg unna de kriminelle og bekjemper dem til slutt ved hjelp av store fysiske påkjennelser.
Kone og mann finner sammen igjen etter den tøffe natten, og John flytter til Los Angeles for å bli med i byens politistyrke. Den neste julen finner McClane seg imidlertid i en liknende situasjon som tidligere (i Die Hard 2), da han oppdager at leiesoldater har tatt kontroll over en stor flyplass i Washington D.C., og truer med å sende fly i bakken med et smell, inkludert flyet der hans kone sitter. McClane greier å lure leiesoldatene og redder sin kone.
Innen film nummer 3 (Die Hard i New York) finner sted har de to tatt ut skilsmisse, noe som gjør Johns forsøk på å stoppe hevntankene til Hans Grubers bror vanskeligere. 
Selv om han er en ultimat helt, er det ingen ende på McClanes personlige problemer; hans ekteskap er stadig i vanskeligheter, hans vigilanteoppførsel og ignorering av autoriteter har satt ham i fare for å miste jobben mer enn èn gang, og han er en kjederøyker som blir beskrevet som «to skritt unna å være en fullverdig alkoholiker».


== Annet ==
John McClane ble valgt ut som nummer 46 av de 100 beste filmfigurene igjennom tidene, en liste som ble laget av Premiere Magazine.
Han blir ofte sammenlignet med filmfiguren «Ash Williams» fra Evil Dead-filmene på grunn av de fysiske påkjennelsene begge figurene må gjennomgå.
I videospill er det Jamey Scott som har stemmen til McClane.


== Eksterne lenker ==
Kays Die Hard-side
John McClane på DieHardMovies.com
Storebjørn

For stjernebildet, se Store bjørn.Storebjørn er et fjell i Lom kommune i Innlandet fylke. Det er en av Smørstabbtindan i Jotunheimen, og ligger sør for fjellet Veslebjørn og øst for breen Smørstabbrean. Fjellet har en høyde på 2 222 meter over havet.Storebjørn ble besteget første gang 14. august 1884 av Carl Christian Hall og Matias Soggemoen.


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Beskrivelse av Storebjørn på fjelltopper.no
Visitnorway.no - Til Storebjørn - Naturopplevingar
Jørgen Tengesdal

Jørgen Tengesdal (født 5. april 1979 i Stavanger) er en tidligere norsk fotballspiller, som også har vært assistenttrener i Egersunds Idrettsklubb. Tidligere har Tengesdal spilt 228 kamper på ti sesonger for Viking FK.
Han har tidligere spilt i Vibemyre FK, Egersunds Idrettsklubb, Tromsø IL, Skeid, FC Lyn Oslo og Randaberg IL.
Han er nå daglig leder i Eikund i Egersund, som produserer klassiske norske møbler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Jørgen Tengesdal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Profil hos viking-fk.no
Lystløgneren

Lystløgneren (1997) er en amerikansk filmkomedie med Jim Carrey i hovedrollen. Den ble regissert av Tom Shadyac etter manus skrevet av Paul Guay og Stephen Mazur. Carrey ble nominert til en Golden Globe-pris i 1998 for beste mannlige skuespiller i en komedie/musikal for filmen.


== Handling ==
Fletcher Reede er en veldig karrierefokusert advokat og fraskilt far. Han har som vane å bryte løfter om å være sammen med sin unge sønn Max hvis jobben kommer i veien, og deretter bruker han å lyve til sin eks-kone Audrey og Max om grunnen til at han er for sen til avtaler. Fletcher skuffer Max en gang for mye da han går glipp av fødselsdagsfesten, og han må møte konsekvensene da Max ønsker at faren ikke kan lyve mens han blåser ut lysene på kaken. Følgen er at Fletcher ikke kan lyve de neste 24 timene. 
Fletcher havner raskt i pinlige situasjoner der han buser ut med det han tenker istedenfor det han har lyst til å si, siden han ikke er i stand til å lyve. Dette skjer på et dårlig tidspunkt siden han har en sak i retten som han bør vinne, siden det vil hjelpe ham godt på vei med karrieren. Hovedvitnet hans er villig til å begå mened for å vinne saken, men Fletcher finner ut at han ikke engang kan stille et spørsmål hvis han vet at svaret er en løgn. I mellomtiden truer Audrey med å flytte til Boston med sin nye kjæreste Jerry, og å ta Max med seg.
Igjennom handlingen i filmen finner Fletcher ut hva som virkelig er viktig for ham, og på slutten strever han med å stoppe sønnen fra å reise så langt fra ham. Han greier også å vinne saken ved hjelp av ærlighet da han finner et smutthull i loven, og dette fører til at han får full forståelse for hva han er i ferd med å miste.


== Rolleliste ==
Cheri Oteri og Randall Cobb har cameoopptredener


== Eksterne lenker ==
(en) Lystløgneren på Internet Movie Database 
(no) Lystløgneren hos Filmfront 
(no) Lystløgneren på NRK TV 
(sv) Lystløgneren i Svensk Filmdatabas 
(da) Lystløgneren i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Lystløgneren på Allociné 
(nl) Lystløgneren på MovieMeter 
(en) Lystløgneren på AllMovie 
(en) Lystløgneren på Turner Classic Movies 
(en) Lystløgneren på Rotten Tomatoes
Brenningen av det røde lotustempelet

Huo shao hong lian si (火燒紅蓮寺, Brenningen av det røde lotustempelet) er en stumfilm fra 1928 om en kommandant som blir holdt fanget i et tempel fullt av feller. Regissøren, Zhang Sichuan, gjorde om romanen The Tale of the Extraordinary Swordsman til en film. Filmen var utsolgt i 23 dager på rad.
Filmen er den lengste noensinne laget, og varer i over 27 timer totalt. Den ble lansert i 18 deler, hver av dem en helaftens spillefilm, mellom 1928 og 1931.


== Eksterne lenker ==
(en) Brenningen av det røde lotustempelet på Internet Movie Database 
(fr) Brenningen av det røde lotustempelet på Allociné
Rachiceridae

Rachiceridae er en liten familie av primitive fluer som ikke finnes i Norge. De fleste artene kjennes lett på de kamformede antennene. De er ganske mygglignende, særlig kan de ligne på vindusmygg. Larvene lever i død ved.


== Utseende ==
Middelsstore (4 – 14 mm), slanke, mygglignende fluer, lette å kjenne på de kamformede antennene hos de fleste artene. Brystet (thorax) er uten børster og sparsomt dekket av korte hår. Bakkroppen er ganske  lang og tynn, mer eller mindre sylindrisk. 
Hodet er ganske lite, med en tydelig "hals" og store fasettøyne som ikke møtes i pannen. Vanligvis har forkanten av fasettøyet en vinkelformet innskjæring rett over antennefestet. På hodet er det ingen børster, 
bare fine hår. De tre punktøynene er ganske små og sitter forholdsvis langt framme i pannen. Antenne|Antennene er karakteristiske og ulike alle andre fluer. De består av 12 eller flere ledd, opptil 41. De to innerste leddene (scapus og pedicellus) er normalt utseende, kort sylindriske, men de andre leddene (til sammen kalt flagellum) er tydelig sagtakkede eller med lange, bladformede utvekster som gjør hele antennen kamformet. Lignende antenner finnes hos en del stankelbein som rachiceridene kanskje kan forveksles med, men disse er mye mer langbeinte. Antenneleddene mangler hår. Munndelene er puteformede og ikke forlengede. 
Vingene har ofte mørke felter eller bånd. Det er fem lukkede celler inne i vingen rundt midten.
Beina er ganske slanke og forholdsvis lange, uten børster, men med tydelige sporer på leggene (tibiae), én på det forreste beinparet og to på de to bakerste. 
Larvene er lange og slanke, sylindriske, hode-enden er mørk, hard og kjegleformet tilspisset. Bakkroppsspissen bærer et par korte kroker.


== Levevis ==
Larvene lever i råtten ved, der de gjerne er rovdyr som spiser andre vedlevende smådyr. De voksne finnes gjerne i skog. Ellers er lite kjent om biologien til denne familien.
Rachiceridene trives best i varme klima og er i Europa bare kjent fra Spania.


== Systematisk inndeling ==
Rachiceridae blir av og til regnet som en underfamilie av vedfluene.

Orden Tovinger, (Diptera)
Underorden Fluer, (Brachycera)
Lavere fluer (Orthorrhapha)
Ovefamilien Xylophagoidea
Familien Rachiceridae
Slekten Gymnorachicerus Frey  – én art fra Burma
Slekten Lophyrophorus Meunier, 1902  – bare én fossil art kjent, fra baltisk rav
Slekten Paleorachicerus Nagatomi  – én fossil art og én nålevende fra Filippinene
Slekten Rachicerus Walker  – totalt 67 arter, én av disse finnes i Spania


== Kilder ==
Nagatomi, A. 1997. Family Rachiceridae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red.): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. 2: 379-386. Science Herald, Budapest.


== Eksterne lenker ==
(en) Rachiceridae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Rachiceridae hos Fauna Europaea
Milliardær

En milliardær er en person med formue på en milliard valutaenheter eller mer. Begrepets betydning varierer altså kraftig avhengig av hvilken valuta det gjelder.
Tidsskriftet Forbes publiserer en liste over verdens milliardærer i dollar hvert år. I 2006 var det 793 milliardærer, med en gjennomsnittlig formue på 3,3 milliarder dollar og en samlet formue på 2,6 billioner. Antallet dollarmilliardærer i verden mer enn tredoblet seg på 15 år, til 2755 i 2021. 86 % var rikere enn året før, og 660 personer kom til listen fra året før, ifølge Forbes.


== Verdens ti rikeste milliardærer ==
(Alle tall i amerikanske dollar fra 2021)


== Norske milliardærer (i 2019) ==
(Alle tall i millioner norske kroner fra 2019)
Olav Thons formue ble i 2013 anslått til rundt 26 milliarder kroner; imidlertid bestemte Thon seg for å plassere den i en stiftelse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Verdens milliardærer – Forbes
X-3

X-3 kan ha flere betydninger:

Den amerikanske filmen fra 2006: X-Men: The Last Stand
Det amerikanske eksperimentflyet Douglas X-3
GMP

GMP kan sikte til:

Greater Manchester Police
IATA-koden til Gimpo internasjonale lufthavn i Sør-Korea
Kjempevedfluer

Kjempevedfluer er en liten familie av til dels meget store fluer som bare finnes i den neotropiske region som omfatter Sør- og Mellom-Amerika. 


== Utseende ==
Overflatisk ligner de mye på klegger, men kan skilles fra disse på at munndelene er små og ikke bitende. De er gjerne mørke på farge. 
Brystet (thorax) har tre lengdestriper. Vingene er forholdvis små med flere lukkede celler, ofte mer eller mindre mørkfargede. 
Bakkroppen er stor, flat og gjerne firkantet sett ovenfra. Hunnene har et spisst eggleggingsrør. Noen arter blir opptil 5 cm lange, og siden de også er kraftig bygd er de mellom de største fluene.
Hodet er stort, bredere enn langt, med store fasettøyne. Antennene er ganske smale og tilspisset ytterst.
Larvene er korte og tykke, sylindriske, tilspisset i begge ender.


== Levevis ==
Hunnene legger små eggklumper i sprekker i bark og larvene ganger seg inn i veden. Man vet ikke hva de spiser der, men larveutviklingen tar mer enn ett år.


== Systematisk inndeling ==

Orden Tovinger, (Diptera)
Underorden Fluer, (Brachycera)
Lavere fluer (Orthorrhapha)
Overfamilien Stratiomyioidea
Familien Kjempevedfluer, (Pantophthalmidae)
Slekten Opetiops Enderlein  – bare én art
Slekten Pantophthalmus Thunberg


== Kilder ==
McGavin, G.C. 2001. Insekter. N.W. Damm & Søn.


== Eksterne lenker ==
(en) Kjempevedfluer i Encyclopedia of Life 
(en) Kjempevedfluer i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kjempevedfluer hos ITIS 
(en) Kjempevedfluer hos NCBI 
(en) Kategori:Pantophthalmidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pantophthalmidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Stratiomyoidea

Stratiomyioidea eller «våpenflue-lignende» fluer er en gruppe av primitive fluer som omfatter flere familier. 
Av disse er det bare familien våpenfluer som er artsrik. Av de andre familiene finnes vedfluer i Norge. Xylomyidae og Rachiceridae finnes i Europa, men er ikke funnet i Norge, mens kjempevedfluer bare finnes i Sør- og Mellom-Amerika.
De er små til store fluer, som oftest lite hårete og uten børster på kroppen. Antenne|Antennene er mange-leddete og de ytre leddene skiller seg forholdsvis lite fra de innerste. Hodet er nesten alltid tydelig bredere enn langt. Vingene har mange lukkede celler.
Larvene til alle familiene unntatt våpnefluene lever i råtten ved. Våpenfluenes larver finnes i vann, i mudder, eller i kompost.


== Systematisk inndeling ==

Orden Tovinger, (Diptera)
Underorden Fluer, (Brachycera)
Lavere fluer (Orthorrhapha)
Overfamilien Stratiomyioidea
Familien Vedfluer, Xylophagidae
Familien Rachiceridae
Familien Xylomyidae
Familien Kjempevedfluer, Pantophthalmidae
Familien Våpenfluer, Stratiomyidae


== Eksterne lenker ==
(en) Stratiomyoidea – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(sv) Stratiomyoidea hos Dyntaxa
Wong Kar-wai

Wong Kar-wai (kinesisk: 王家衛 / 王家卫, pinyin: Wáng Jiā Wèi, kantonesisk: Wòhng Gà Waih, født 17. juli 1958 i Shanghai) er en kinesisk regissør oppvokst i Hongkong. Han er kjent for sin unike visuelle filmstil, mest kjent for filmene In the Mood for Love og 2046. I 1997 fikk han prisen for beste regissør under Cannes filmfestival for Happy Together.


== Filmografi ==
My Blueberry Nights (2007)
2046 (2004)
In the Mood for Love (Hua yang nian hua) (2000)
Happy Together (Cheun gwong tsa sit) (1997)
Fallen Angels (Duoluo Tianshi) (1995)
Ashes of Time (1994)
Chungking Express (Chonqing senlin) (1994)
A Fei jing juen  (Days of Being Wild) (1991)
As Tears Go By (1988)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Peter Brunette: Wong Kar-Wai, Illinois 2005, ISBN 0-252-07237-5
Wimal Dissanayake & Dorothy Wong: Wong Kar Wai's Ashes of Time, Hong Kong 2003, ISBN 962-209-585-2
Jean-Marc Lalanne et al. (utg.): Wong Kar-Wai, 1997, ISBN 2-906571-67-9
Tony Rayns (utg.): Wong Kar-Wai on Wong Kar-Wai, 2006, ISBN 0-571-19397-8
Jeremy Tambling: Wong Kar Wai's Happy Together, Hong Kong 2003, ISBN 962-209-588-7
Stephen Teo: Wong Kar-Wai. Auteur of Time, Berkeley 2005, ISBN 1-84457-029-0
Josef Schnelle & Rüdiger Suchsland: Zeichen und Wunder. Das Kino von Zhang Yimou und Wong Kar-Wai. Schüren Verlag, Marburg 2008, ISBN 978-3-89472-438-2.


== Eksterne lenker ==
(en) Wong Kar-wai på Internet Movie Database 
(sv) Wong Kar-wai i Svensk Filmdatabas 
(da) Wong Kar-wai på Filmdatabasen 
(da) Wong Kar-wai på Scope 
(da) Wong Kar-wai på Scope 
(fr) Wong Kar-wai på Allociné 
(en) Wong Kar-wai på AllMovie 
(en) Wong Kar-wai hos The Movie Database
Etterhengende bonde

I sjakk er en etterhengende bonde en bonde som står på en halvåpen linje (det vil si: ingen motstanderbønder på linjen) og der bøndene av samme farge på nabolinjene har gått lengre frem. I diagramstillingen er svarts bonde på d6 etterhengende.
Siden etterhengende bønder ikke forsvares av andre bønder og ikke kan flyttes frem ved støtte andre bønder, er etterhengende bønder gjerne regnet som en svekkelse i stillingen. Det at etterhengende bønder står på halvåpne linjer gjør dem særlig utsatt for angrep fra tårn som angriper dem forfra. Dessuten er feltet foran en etterhengende bonde et hull som ikke kan angripes av noen bonde. Spilleren med en etterhengende bonde strever ofte etter en mulighet for å skyve den frem.
Selv om etterhengende bønder gjerne er svake finnes det varianter der spillere villig påtar seg disse. Diagramstillingen er i nyere tid blitt en av de mest populære variantene av siciliansk fordi svart oppnår ganske fritt spillerom, rask utvikling, muligheter for å få spilt ...d5, og sjanser til motangrep.
Meg Tilly

Meg Tilly (født Margaret Elizabeth Chan 14. februar 1960) er en Oscar-nominert amerikansk skuespillerinne. Hun er datter av en kinesisk-amerikansk far og en mor som var lærer i Long Beach i California. Hun vokste opp i Britisk Columbia i Canada med sin mor og sin stefar. Hennes søster er skuespillerinnen Jennifer Tilly.
Som tenåring var Tilly  involvert i Connecticut Ballet Company og Throne Dance Theatre, og hun gjorde sin debut på den store skjermen i Alan Parkers film Fame i 1980.
En ryggskade tvang Tilly til å slutte med dansen, og hun ble skuespiller på heltid. Hun opptrådte i Hill Street Blues, Gjenforeningen og Psycho II før hun fikk rollen hun ble Oscar-nominert for i filmen Agnes of God. Senere har hun også opptrådt i Valmont, Piken i husken og Leaving Normal.
Tilly har også skrevet en roman som heter Singing Songs, og en roman nummer 2, Gemma, skal gis ut i oktober 2006.Tilly har vært gift to ganger og har tre barn. Hennes første ekteskap var med filmprodusent Tim Zinnemann, og tok slutt i 1989. De fikk to barn sammen.
Senere fikk Tilly en sønn med den britiske skuespilleren Colin Firth i 1990, men de to giftet seg ikke. Hennes andre ektemann var John Cally, tidligere president i Sony Pictures. De tok ut skilsmisse den 2. februar 2002.
Tilly har ikke opptrådt i noen filmer siden 1995, og har bestemt seg for å trekke seg tilbake for å oppfostre barna sine.


== Utvalgt filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Meg Tilly – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Meg Tilly på Internet Movie Database 
(sv) Meg Tilly i Svensk Filmdatabas 
(da) Meg Tilly på Filmdatabasen 
(da) Meg Tilly på Scope 
(fr) Meg Tilly på Allociné 
(en) Meg Tilly på AllMovie 
(en) Meg Tilly hos The Movie Database 
«Meg Tilly Homage Page» – fanside