Mary Astor

Mary Astor (født Lucile Vasconcellos Langhanke 3. mai 1906 i Quincy i Illinois i USA, død 25. september 1987 i Woodland Hills i California) var en amerikansk skuespiller. For sin rolle som «Sandra Kovak» i filmen Den store løgnen, (The Great Lie) vant hun en Oscar for beste kvinnelige birolle. Hun har en stjerne på Hollywood Walk of Fame.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Lucile Vasconcellos Langhanke var eneste barn av Otto Ludwig Langhanke (2. oktober 1871 – 3. februar 1943) og Helen Marie de Vasconcellos (19. april 1881 – 18. januar 1947). Begge var lærere. Faren var tysk, han var fra Berlin og hadde emigrert til USA i 1891 blitt amerikansk statsborger; hennes amerikanske mor var født i Jacksonville i Illinois og hadde irske og portugisiske røtter.


=== Karriere ===
Etter å ha vunnet en skjønnhetskonkurranse fikk Lucile kontrakt i Hollywood allerede som 14-åring. Hun gjorde raskt suksess med John Barrymore som motspiller i filmer som Den siste kavaler (1924) og Don Juan (1926). Enda mer populær ble hun da talefilmen slo igjennom på slutten av 1920-årene.
I 1936 begynte hennes karriere å dabbe av. Men i forbindelse med skilsmissen fra hennes daværende ektemann havnet deler av dagboken hennes i aviser over hele verden. Der beskrev hun et forhold til dramatikeren Georg Kaufman. Hun nektet be om unnskyldning for sitt utenomekteskapelige forhold, og skandalen førte til at hun på nytt fikk interessante rolletilbud.
Hun spilte blant annet i Dodsworth (1936) og The prisoner of Zenda (1937), som begge ble store kassasuksesser. Filmselskapene ble overbevist om at hun fortsatt var verdt å satse på.
I 1941 hadde Mary Astor sin mest kjente rolle, som Brigid O'Shaunessy i John Hustons Malteserfalken, med blant annet Humphrey Bogart som motspiller. Med litt hjelp fra Bette Davis fikk hun en rolle i Den store løgnen (1941), og denne innsatsen innbragte henne en Oscar.
I 1940-årene medvirket Mary Astor i filmer som The Palm Beach Story (1942), Panama i fare (1942), Møt meg i St. Louis (1944) og Unge kvinner (1949).
På 1950-tallet ble filmrollene færre; hun gjorde seg derimot desto mer gjeldende på teaterscenen og på tv. I 1959 publiserte hun sine memoarer, My Story. Der beskrev hun sine mange personlige problemer, blant annet alkoholisme. Boken ble en bestselger, selv om filmkarrieren hennes knapt nok nevnes i boken.
Mary Astor fikk god omtale for sin rolle i Tilbake til Peyton Place (1961). Hennes siste film ble Hysj, hysj, Charlotte (1964). 
På grunn av hjerteproblemer måtte Mary Astor på midten av 1960-årene slutte å arbeide som skuespillerinne. Hun begynte å skrive romaner, og 1971 i publiserte hun en ny memoarbok, A Life on Film, som også ble en bestselger.


== Filmer i utvalg ==
1923 – Bak kulissene
1923 – Den spanske danserinne
1924 – Den siste kavaler
1924 – Ubeskyttede kvinner
1924 – Den værste kvinde i Hollywood
1924 – I glædernes by
1925 – Fristeren
1926 – Don Juan
1927 – Arabiske eventyrere
1928 – Kunstryttersken
1936 – Dodsworth
1937 – Orkanen
1938 – Pappa søkes
1941 – Den store løgnen
1941 – Malteserfalken
1942 – Panama i fare
1944 – Møt meg i St. Louis
1946 – Du og jeg
1947 – Mitt liv er mitt eget
1947 – Ungdommen har livets rett
1947 – Den store fristeren
1949 – Æresordet
1949 – Unge kvinner
1959 – Fremmed i mine armer
1961 – Tilbake til Peyton Place
1963 – Hysj, hysj, Charlotte


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mary Astor på Internet Movie Database 
(sv) Mary Astor i Svensk Filmdatabas 
(da) Mary Astor på Filmdatabasen 
(fr) Mary Astor på Allociné 
(en) Mary Astor på AllMovie 
(en) Mary Astor hos Turner Classic Movies 
(en) Mary Astor hos Rotten Tomatoes 
(en) Mary Astor hos The Movie Database 
(en) Mary Astor hos Internet Broadway Database 
(en) Mary Astor på Internet Broadway Database
Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata