jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Dødelig kjemi

Dødelig kjemi er en skandinavisk kiminalserie som ble sendt på NRK som påskekrim i 1992. Handlingen var lagt til et høyfjellshotell under vinterferien. Hit kommer flere gjester med lyssky forretninger.


== Handling ==
Handlingen er lagt til det norske høyfjellet, nærmere bestemt Brageli Hotell. En rekke skandinaver kommer tilsynelatende til hotellet for å tilbringe vinterferien der. Men egentlig er flere av de involvert i lyssky affærer - både av finansiell og politisk art. Enkelte med internasjonale forgreninger. Flere dødsfall skjer og en dansk politimann på rekreasjon blir motvillig dratt inn i dramatiske begivenheter. Samtidig isoleres gjestene av en snøstorm. 


== Om serien ==
Serien ble dårlig mottatt av anmelderne. VGs anmelder som gav den terningkast to, med følgende kommentar: «Seriens svakhet ligger i
konstruksjonen av intrigen. Mordhistorien er banalt enkel. Som et tåketeppe over grunnmotivet kjærlighet/sjalusi/grådighet, flyter beretningen om kjemifabrikkens ledere og hvordan deres profittbegjær både skaper naturkatastrofe og lar Mossad-agenter opptre som kloninger av gutta på skauen».Serien hadde høye seertall. Blant annet så ble siste episode sett av 2,18 millioner.


== Rollebesetning ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Dødelig kjemi i NRK nett-tv
(en) Dødelig kjemi på Internet Movie Database 
(no) Dødelig kjemi hos Filmfront 
(no) Dødelig kjemi på NRK TV
Det 11te Bud

Det 11te Bud er en lavbudsjett spillefilm laget av filmskaperen Robert Hansen i 2006. Filmen er 87 minutter lang, og er spilt inn i fiskeværet Bud, i Kristiansund og på øya Bjørnsund i Møre og Romsdal. Dette er en kriminalkomedie. Den unge journalisten John Grande (spilt av Martin Langsjøen) kommer til det vesle fiskeværet Bud. Det skjer lite, helt til en tilreisende støvsugerselger blir funnet død i havnebassenget. Filmen handler om Grandes kamp for å finne sannheten sammen med sin eneste venn, fiskeren Sverre (spilt av Tormod Lien).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Det 11te bud på Internet Movie Database 
(no) Det 11te bud i Nasjonalbibliotekets filmografi
Robert Hansen

Skal ikke forveksles med den amerikanske massemorderen Robert Hansen eller den amerikanske spionen Robert HanssenRobert Hansen (født 8. september 1967) er en filmskaper oppvokst i Horten, men bosatt på Aukra i Møre og Romsdal. Hansen er utdannet ved Stockholms Filmskola og Høgskulen i Volda.


== Filmografi ==


=== Spillefilmer ===
2006: Det 11te Bud 
2007: Jakob – Mannen som elsker Jack Nicholson
2007: Jakob og campinglivets farerRobert Hansens spillefilmer lages lokalt på Vestlandet, med svært lave budsjetter. I 2007 fikk Hansen vist Jakob – Mannen som elsker Jack Nicholson under Tromsø Internasjonale Filmfestival (TIFF). Oppfølgeren Jakob og campinglivets farer ble ferdigstilt samme år.


=== Dokumentarfilmer ===
Geiranger – verdens vakreste fjord
Et lite stykke Norge i Afrika
2012: Start – Norges første flyFilmen Start – Norges første fly ble både produsert og regissert av Hansen. Den handler om ubåtløytnant Hans Fleischer Dons, som foretok den første flyvningen her til lands. Dons fløy fra Borre i Vestfold over Oslofjorden til Fredrikstad i Østfold, uten sertifikat og etter kun noen få ukers øvelsesflygning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Robert Hansen på Internet Movie Database
Det tekniske universitet i Warszawa

Det tekniske universitet i Warszawa (polsk Politechnika Warszawska) er en av de største og beste polytekniske høyskoler i Polen og Sentral-Europa. Det består av 17 fakulteter og har over 30 000 studenter og 5 000 ansatte.
Universitetets hovedkompleks befinner seg i sentrum av Warszawa, og består av flere bygninger – den viktigste er den representative Gmach Główny (Hovedbygningen).  


== Historie ==

Universitetets opprettelse dateres til 1915, skjønt dets tradisjoner strekker seg tilbake til 1826, da det i Warszawa ble opprettet en teknisk skole (Szkoła Przygotowawcza) etter initiativ av Stanisław Staszic. Denne skolen ble imidlertid stengt i 1831, som følge av russiske represjoner etter novemberoppstanden. 
Den russiske tsaren tillot å bygge et nytt polyteknisk institutt i Warszawa først mot slutten av 1800-tallet, i 1898 med russisk som obligatorisk forelesningsspråk. Dette var grunnen til at skolen ble delvis boikottet av polsk ungdom, og kravet om polsk som undervisningsspråk ved polske universiteter og skoler ble en av kildene til omfattende streiker i det delte Polen i 1905. Dette førte til at skolen ble stengt de neste fire årene. Under første verdenskrig og i mellomkrigstiden kunne man igjen undervise på polsk. 
Fra 1915 startet universitetets kontinuerende og voksende virksomhet frem til i dag, og det til tross for to verdenskriger, okkupasjon og delegalisering. 
Andre verdenskrig ble – som for så mange andre polske institusjoner – den mest tragiske delen av universitetets historie, og førte med seg enorme menneskelige og materielle tap. Undervisningssaler, laboratorier, teknisk utstyr og litteratursamlinger ble fullstendig ødelagt, og hundrevis av universitetets ansatte og studenter ble drept. Etter at høyskolens virksomhet ble delegalisert av tyskerne, virket det som undergrunnsskole, hvor det ble drevet med forskning og hvor studenter ble utdannet, tok sine doktorgrader og habiliterte seg. Under og etter Warszawaoppstanden i 1944 møtte universitetet samme skjebne som sin by.
Etterkrigstiden førte med seg først og fremst gjenoppbygning, og senere også utvidning av lokalene til det tekniske universitetet.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Warsaw University of Technology – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Max Müller (orientalist)

Friedrich Max Müller (født 6. desember 1823 i Dessau i Tyskland, død 28. oktober 1900 i Oxford i England) var en tysk filolog og orientalist, bedre kjent som Max Müller. Han var en av grunnleggerne av indiske studier og den som praktisk talt grunnla faget religionsvitenskap. Han skrev både vitenskapelige og populære verk om temaet, og hans 50 bind store verk Østens hellige bøker står som et varig monument over Victoriatidens lærdom.
Som student ved universitetet i Leipzig forlot han sin interesse for musikk og gikk over til filologi og sanskrit, det gamle Indias klassiske språk. Han lærte seg også arabisk og persisk. Han studerte under Franz Bopp, den første systematisk lærde innen indoeuropeiske språk, men i 1845 flyttet han til Paris for å studere under Eugène Burnouf og året etter flyttet han til England for å studere tekster på sanskrit i samlingene til Det britiske ostindiske kompani. Disse studiene førte til en karriere i Storbritannia, hvor han etter hvert fikk den første stillingen i komparativ teologi ved All Souls College i Oxford fra 1868-1875.


== Bibliografi ==
Noen av Müllers bøker er gitt ut i nye utgaver. 

The Saddharma-Pundarika Kessinger Publishing Co 2004 ISBN 1-4179-3022-5
Jaina Sutras in 2 Vols  Low Price Publications, India 1996 ISBN 81-7536-022-4
The Dhammapada : The Essential Teachings of the Buddha Duncan Baird Publishers, ISBN 1-84293-172-5


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nirad C. Chaudhuri: Friedrich Max Müller. Ein außergewöhnliches Gelehrtenleben im 19. Jahrhundert. Draupadi, Heidelberg 2008, ISBN 978-3-937603-28-5
Manfred Flügge: Heinrich Schliemanns Weg nach Troja: Die Geschichte eines Mythomanen. Dtv, München 2001, ISBN 3-423-24292-2
Sebastian Göschel: Friedrich Max Müller – der Luther Indiens. In: Leipziger Blätter, Herbst 2011, S. 54f.
(de) Hans-Wolf Jäger: «Müller, Friedrich Max.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 18, Duncker & Humblot, Berlin 1997, ISBN 3-428-00199-0, s. 322 f. (digitalisering).
Hans-Joachim Klimkeit: Friedrich Max Müller (1823–1900). In: Axel Michaels (Hrsg.): Klassiker der Religionswissenschaft: von Friedrich Schleiermacher bis Mircea Eliade. Beck, München 1997, ISBN 3-406-42813-4, S. 28–40 sowie 362–364.
Müller, Friedr. Max, In: Meyers Konversations-Lexikon. 4. Auflage. Band 12, Bibliographisches Institut, Leipzig 1885–1892, S. 57.
Friedemann Schlender: Traumflieger ohne Landeplatz: Max Müller – eine deutsche Legende in Indien. Vistas, Berlin 2000, ISBN 3-89158-284-6


== Eksterne lenker ==
 Wikiquote: Max Müller (orientalist) – sitater

Max Müller hos Gutenberg tekstsamling
Lourens P. van den Bosch,"Theosophy or Pantheism?: Friedrich Max Müller's Gifford Lectures on Natural Religion": engelsk tekst
Kort engelsk biografi om F. Max Mueller
Vedaer og Upanishader
Vivekananda om Max Müller
Andrea Jaeger

Andrea Jaeger (født 4. juni 1965 i Chicago, Illinois) er en tidligere profesjonell amerikansk tennisspiller.
Hun ble profesjonell som 14-åring og steg raskt i rankingen opp til nummer to i verden etter seire mot blant andre Chris Evert, Martina Navrátilová og andre toppspillere på den tiden. I 1982 nådde hun single-finalen i Grand Slam-turneringen French Open og året etter i 1983 var hun finalist i Wimbledon, hun tapte begge finalene mot Navratilova. 
I 2008 sa hun til den britiske avisen Daily Mail at hun tapte Wimbledon-finalen i 1983 med vilje, siden hun dagen før finalen hadde besøkt Navratilova i leiligheten hennes, og at hun var redd for at hun hadde ødelagt Navratilovas konsentrasjon så mye, at hun ikke orket å vinne finalen.I 2006 ble hun nonne i Den anglikanske kirke. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Andrea Jaeger – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Andrea Jaeger – Olympics.com 
(en) Andrea Jaeger – Olympic.org 
(en) Andrea Jaeger – Olympedia 
(en) Andrea Jaeger – WTA Tennis 
(en) Andrea Jaeger – ITF Tennis 
(en) Andrea Jaeger – FedCup
Multisportkonkurranse

En multisportskonkurranse er en konkurranse hvor flere forskjellige sporter er representert. Det best kjente eksempelet er De olympiske leker, og mange av multisportkonkurransene arrangeres etter modell av de olympiske leker. Konkurransene er gjerne store, internasjonale arrangementer som Verdenslekene og X Games, hvor konkurransene avholdes i løpet av flere dager, ofte mellom to til tre uker.
Det arrangeres multisportkonkurranser der deltakelse avgrenses av tilhørighet – nasjonal slik som NM-uka, Canada Games og National Games of India, eller regional som for eksempel Asialekene, Europalekene og De panafrikanske leker. Andre avgrenses ved annen overnasjonal tilhørighet, som blant andre Samveldelekene og De europeiske småstatslekene. Andre avgrensninger som benyttes er utdanning (Universiaden), språklig tilhørighet (Lusofoniske leker og Jeux de la Francophonie) og politisk (Spartakiaden). Flere multisportkonkurranser avgrenses ved alder, historisk tilhørighet, yrkesmessig tilhørighet, etnisk tilhørighet eller tilhørighet ved seksuell legnig. Det arrangeres også nasjonale, regionale og internasjonale multisportkonkurranser der den enkelte utøvers deltakelse avgrenses av forskjellige grader av funksjonshemming, slik som Paralympiske leker, Deaflympics og Special Olympics.  
Multisportkonkurransene arrangeres av et eller flere vertsland eller vertsregioner i en eller flere vertsbyer. I likhet med de olympiske leker deles det ut gullmedaljer, sølvmedaljer og bronsemedaljer til utøverne eller lagene som kommer på respektive første-, andre- og tredjeplass i hver enkelt øvelse. Noen multisportkonkurranser deler også ut et trofé til den nasjonen eller laget som vinner medaljestatistikken sammenlagt, slik som for eksempel Europamesterskapet. Siden disse arrangementene som oftest er store, kostbare og krevende å gjennomføre, blir de som regel arrangert med to eller fire års mellomrom. Det finnes også multisportkonkurranser som arrangeres årlig og med andre tidsintervaller.


== Multisportkonkurranser (utvalg) ==
Asialekene
Asiatiske vinterleker
Central American and Caribbean Games
Europalekene
Europamesterskapet
De panamerikanske leker
De panafrikanske leker
Olympiske sommerleker
Olympiske vinterleker
Paralympiske sommerleker
Paralympiske vinterleker
Samveldelekene
Verdenslekene


== Referanser ==
Årstein

For bygda i Troms, se Årstein (Gratangen)Årstein og Aarstein er norske mannsnavn som betyr «ørnestein». Navnene brukes også som etternavn.
Navnet har sitt opphav fra norrønt, og er en annen form av navnet Arnstein. «Arn» er norrønt og betyr «ørn», mens andre del betyr «stein».
Ca 60 personer i Norge har Årstein som fornavn.  (Kilde: Statistisk sentralbyrå, 2005.)


== Kjente personer med navnet ==
Årstein Svihus, bygdebokforfatter
Aarstein Lurås, børse- og spilloppmaker


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Årstein
(en) Think Baby Names: Årstein
Wimbledon-turneringen 1986

Wimbledon-turneringen 1986 


== Menn ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Kvinner ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Eksterne lenker ==
ITF Menn, Kvinner
Wimbledon-turneringen 1987

Wimbledon-turneringen 1987 


== Menn ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Kvinner ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Eksterne lenker ==
ITF Menn, Kvinner
Eriksteinen

Eriksteinen, også kalt for Hedebysteinen (DR 1), er en runestein som ble gjenfunnet i 1796 ved Danevirke (den danske forsvarsmuren i norrøn tid), det vil si i nærheten av den store danske handelsbyen Hedeby, og flyttet til en park i Slesvig by. Originalsteinen oppbevares på Vikingmuseet i Hedeby, mens en kopi er oppsatt på funnstedet. På samme måte som de såkalte Danevirke runesteiner (DR 3) antar man Eriksteinen ble reist en gang rundt 995 i løpet av den tid da Danmark ble angrepet av den svenske kongen Erik Seiersæl som dro fordel av danskekongen Svein Tjugeskjegg var opptatt på hærtokt i England. Muligens var Hedeby en kort periode kontrollert av svensker. 
Eriksteinen har norske eller svenske runer som er litt forskjellige fra de danske, men kan også ha vært skrevet av dansker med en yngre utgave av deres runealfabet. Vi kjenner navnet på han som ristet runene, han navngir seg selv som Torulf og noe av teksten kan leses:

A × þurlfr| × |risþi × stin × þonsi × ¶ × himþigi × suins × eftiR × ¶ erik × filaga × sin × ias × uarþ
B : tauþr × þo × trekiaR ¶ satu × um × haiþa×bu ¶ × i=a=n : h=a=n : u=a=s : s=t=u=r=i:m=a=t=r : t=r=e=g=R × ¶ × harþa : kuþr ×ÞorulfR resþi sten þænsi, hemþægi Swens, æftiR Erik, felaga sin, æs warþ døþr, þa drængiaR satu um Heþaby; æn han was styrimannr, drængR harþa goþrTorulf reiste denne steinen, en av Sveins huskarer, etter at Erik, våpenbroren hans, som døde da tapre menn omringet Hedeby, men han var båt...


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fotografi av side A 
Fotografi av side B
John Marshall

John Marshall (født 24. september 1755, død 6. juli 1835) var en amerikansk politiker og jurist.
Han var en av lederne for føderalistpartiet, som ville ha en sterk føderal regjering for å regulere det økonomiske livet i den nye nasjonen. Han var medlem av Representantenes hus 1799–1800. 1800–1801 var han USAs utenriksminister (Secretary of State). Han ble nominert av president John Adams til posten som justitiarius ved USAs høyesterett i 1801 etter Oliver Ellsworths avgang. Han innehadde posten til sin død og ble den lengstsittende justitiarius i amerikansk høyesteretts historie.
En av de viktigste domslutningene Marshall forfattet var Marbury vs Madison (1803), som avslo en paragraf i Domstolsloven fra 1789 (Judiciary Act of 1789) på grunnlag av at den i strid med konstitusjonen utvidet Høyesteretts jurisdiksjon for mye. Denne dommen anses som den viktigste i amerikansk rett da den slår fast at domstolene kan sette til side en lov som er i strid med konstitusjonen.
Hans tid som justitiarius varte under seks presidenter (John Adams, Thomas Jefferson, James Madison, James Monroe, John Quincy Adams og Andrew Jackson).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Marshall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Marshall – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Marshall hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) John Marshall hos American National Biography 
Supreme Court Historical Society: John Marshall
"John and Tom -- Rivals in Everything" by Georgia Bennett, Richmond Times-Dispatch, February 10, 1935
The John Marshall House, Richmond, Virginia
Pictures of US Treasury Notes featuring John Marshall, provided by the Federal Reserve Bank of San Francisco.
Pictures of large size Federal Reserve Notes featuring John Marshall, provided by the Federal Reserve Bank of San Francisco.
Trond Ingebretsen

Trond Ingebretsen (født 16. oktober 1948) er en norsk musiker, låtskriver, frontfigur i Oslo-gruppa Bjølsen Valsemølle og soloartist. 
Ingebretsens far, Trygve «Kremen» Ingebretsen spilte i en årrekke på Vålerengas A-lag i fotball. Trond Ingebretsen er forfatter av sangen «Vålerenga kjerke» (1982), som er skrevet til ære for faren. Faren og VIF-laget på hans tid hylles også i Ingebretsen-sangen «Fra Store Stå på Bislett» (1995). 
Ingebretsen deltar vanligvis i Østkanspellet som finner sted hver høst i Vålerengaparken og er en historisk og musikalsk reise gjennom deler av bydelens historie. Covidsituasjonen satte stopp for Østkanspellet i 2020 og 2021, og Ingebretsen medvirket i de videoene som ble produsert i stedet for sjølve Spellet.
Han har undervist i musikk og gymnastikk ved ungdomsskolen Hovseter skole.


== Diskografi ==
SinglerStolthet, respekt og kjærlighet (2013)


=== Med Casino Steel ===
Rødt kort (2002)


=== Bjølsen Valsemølle ===
Fem på midnatt (1982)
Vaterlands bru (1985)
På ørnevinger (1986)
Soria Moria (1996)
Danse på snø (1999)
Over elva (2007)
Mohammeds Cafe (2009)
Kong Vinter (2013)
Tider skal komme (2015)
Da taket til slutt forsvant (2017)
Sanger om kjærlighet (2019)SinglerMinnenes vei/For livet og for freden (1985)
Så lenge jeg lever/For fulle seil (1986)
På ørnevinger (1986)
Soria Moria (1996)
Over elva (2007)
91,72 (2009)
Mohammeds Cafe (2009)
Fatter'n og Gullfaks (2010)
Har ei tante (2012)
Kong Vinter (2012)
Psykedelisk jazz (2012)
Marit fra Rognes (2014)
Tider skal komme (2015)
Små ting (2019)
Sanger om kjærlighet (2019)
Løytnant Von Segebadens fly (2021)


=== Andre deltagelser ===
Tambourine: Go'biter (1975)
Home's Musikk: Norsk pop på topp Vol. 2 (1983)
Home's Musikk: Stjernekassetten 2 (1984)
Forente artister: Sammen for livet (1985)
Home's Musikk: Nytt & Norsk 2 (1985)
Non Stop Records: Radio Nonstop (1985)
Vazelina Bilopphøggers: Opphøgde potteter (1986)
VG: På gang 21 (1986)
RCA: Du gå'kke aleine i Vål'enga (1994)
Sony Music Entertainment: Vi er Vål'enga (1994)
Trond Granlund: Manglerud Manglerud (1995)
Arcade: God sommer (1995)
Trond Granlund: Tida er'e ingen som kan snu (1995)
Petter Sandberg: Petter Sandberg AS 1986–1996 Jubileums CD (1996)
A-Laget, Øsekara & Kampen Janitsjarorkester: Vi skal vinne alt på Ullevål (1997)
Vålerenga Fotball: Vålerengas beste (1997)
Trond Granlund: Bilder inni hue (1997)
Trond Granlund: Fra Manglerud til Manchester 1973–1998 (1998)
Vålerenga Fotball: Vålerenga Gla'mix 98 (1998)
Trond Granlund: Østkantfolk (2000)
Trond Granlund: På vei til rock'n'roll (2001)
Vålerenga Fotball: Super 'enga 2002 (2002)
Trond Granlund: Høyt, lavt og langt (2003)
Vålerenga Fotball: Klanen Vålerenga 2005 (2005)
Trond Granlund: En litt forvirra fyr (2005)
Trond Granlund: Kommer tid, kommer råd (2007)
EVA Records: Absolute Norsk (2007)
McMusic: Norsk visesang i 50 år (2008)
St. Thomas: St. Thomas (2008)
St. Thomas: St. Thomas: Walk With Me (2008)
Trond Granlund: Sangene langs veien (2014)
Trond Granlund: 50 år på veien (2014)
Trond Granlund: 50 år på veien Vol. 2 (2016)


== Referanser ==
John Newcombe

John David Newcombe (født 23. mai 1944 i Sydney) er en tidligere australsk tennisspiller. 
Som gutt prøvde seg Newcombe på mange ulike sporter før han valgte tennis. Han ble australsk juniormester i 1961, 1962 og 1963 og var med det australske laget som i 1964 vant Davis Cup. I 1965 vant han sin første Grand Slam-tittel da han sammen med Tony Roche vant Australske mesterskapet i double. Samme år vant de også double-turneringen i Wimbledon. De kom til å vinne ytterligere fire doubleseire i australske og fire i Wimbledon. De vant også double-turneringene i amerikanske mesterskapet i 1967 og  franske mesterskapet i 1967 og 1969. Roche og Newcombe vant totalt 12 Grand Slam-titler i double, mer enn noe annet lag i tennishistorien. 
Newcombe  var ranked nummer 1. som amatør i 1967 og som profesjonell var han verdenener på rankingen i 1970, 1971 og 1973. Han vant singelturneringen i Australian Open to ganger og Wimbledon tre og US Open to ganger. Totalt vant Newcomb 25 Grand Slam-titler i single, double og mixed-double.
Newcombe er sammen med sin landsmann Rod Laver de eneste som har vunnet single-titlene i US Open og Wimbledon både som amatører og profesjonelle.


== Grand Slam-titler ==
 Australske mesterskapet/Australian Open:
Mixed double: 1965 (sammen med Margaret Smith Court)
Single menn: 1973 (han beseiret Onny Parun med 6-3, 6-7, 7-5, 6-1 i finalen)
Single menn: 1973 (han beseiret Jimmy Connors med 7-5, 3-6, 6-4, 7-5 i finalen)
Double menn: 1965 (sammen med Tony Roche)
Double menn: 1967 (sammen med Tony Roche)
Double menn: 1971 (sammen med Tony Roche)
Double menn: 1973 (sammen med Tony Roche)
Double menn: 1976 (sammen med Tony Roche) Franske mesterskapet/French Open:
Double menn: 1967, 1969 og 1973
Mixed double: 1965 Wimbledon:
Single menn: 1967, 1970 og 1971
Double menn: 1965, 1966, 1968, 1969, 1970 og 1974 Amerikanske mesterskapet/US Open:
Single menn: 1967 og 1973
Double menn: 1967, 1971 og 1973
Mixed double: 1964


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) John Newcombe – Munzinger Sportsarchiv 
(en) John Newcombe – Sport Australia Hall of Fame 
(en) John Newcombe – ATP-touren 
(en) John Newcombe – ITF Tennis 
(en) John Newcombe – Davis-cupen 
(en) John Newcombe – International Tennis Hall of Fame 
(en) John Newcombe – Tennis Australia