Frank País

Frank Isaac Pais Garcia (født 7. desember 1934 i Santiago de Cuba; død 30. juli 1957 i Santiago de Cuba). Pais var student ved Universitetet i Santiago de Cuba, stod sentralt i undergrunnsarbeidet mot diktatoren Fulgencio Batista og var en av grunnleggerne av 26. juli-bevegelsen. I 26. juli-bevegelsen var han leder for bevegelsen i provinsen Oriente, Han ble også valgt til nasjonal leder for den gruppen av 26. juli-bevegelsen som skulle drive med sabotasjer og nøre opp under motstanden mot Batista.
Etter at Fulgencio Batistas soldater i dagene etter 5. desember 1958 hadde kraftig desimert Castros revolusjonære gruppe ved Alegria del Pio, overlevde de gjenværende takket være nettverket som Pais og Celia Sánchez hadde bygget opp i Oriente. 


== Organisatoren ==
Det fantes undergrunnsgrupper overalt på Cuba etter Batistas kupp 10. mars 1952, men ingen steder var de flere og sterkere enn i Oriente. Det kommer tydelig til syne når «New York Times» korrespondent Matthews i juni 1957 rapporterer at Santiago de Cuba er en by i åpent opprør mot Batista.
Frank País stiftet «ANR» (Acción Nacional Revolucionaria) etter Batistas statskupp i 1952, og deltok også aktivt i en rekke andre undergrunnsgrupper som for eksempel «Acción Libertadora» og «ARO» (Acción Revolucionaria Oriental). I likhet med de fleste Batista-motstandere, var Pais svært kritisk til det cubanske kommunistpartiet – PSP – (Partido Sosialista Popular) og Foss (2004) går så langt som å hevde at Pais var anti-kommunist.Che Guevara møtte Frank País kun en gang i januar 1957, men møtet gjorde inntrykk på Guevara og han fikk stor respekt for Pais (Guevara, 1968).


== Aksjonisten ==
Etter Fidel Castros mislykkede overfall på militærleiren Moncada 26. juli 1953 ble 26. juli-bevegelsen etablert i juni 1955. Like etter dro Fidel Castro og mange andre i eksil i Mexico. Pais deltok i stiftelsen og slo «ANR» (Acción Nacional Revolucionaria) sammen med M-26-7. Han ble bevegelsens leder i Oriente og fikk også et nasjonalt ansvar for sabotasjeaksjoner og motstand mot regimet til Fulgencio Batista. 
Den 30. november 1956 ledet País og 26. juli-bevegelsen en oppstand i Santiago de Cuba ut fra planen om at Granma med Fidel Castro og 81 andre revolusjonære skulle ha ankommet Niguero i Oriente. Granma ankom imidlertid først 2. desember 1956. Frank Pais var ennå uvitende om dette, og iverksatte derfor det planlagte overraskelsesangrepet. Sammen med 86 medlemmer av 26. juli-bevegelsen angrep de politiets hovedkvarter mens Moncada-garnisonen ble beskutt med 81mm bombekastere. Straks politiets hovedkvarter var blitt erobret, var planen å dele ut våpen til befolkningen og deretter angripe Moncada-garnisonen. 
Overraskelsesmomentet gikk imidlertid tapt ved at en av angriperne ble oppdaget. Politiet barrikaderte seg og forsterkninger ble fløyet inn til Moncada-garnisonen, trolig fra Bayamo. Om kvelden valgte derfor Frank Pais å avblåse angrepet. Medlemmene i 26. juli-bevegelsen trakk av seg sine olivengrønne uniformer og forsvant inn blant sivilbefolkningen i byen. Tre av dem lå igjen etter angrepet.
Etter oppstanden ga Batista politiet frie hender. I de påfølgende uker og måneder ble det vanlig at mange politifolk brukte lokale restauranter, butikker og kafeer uten å betale for seg. En del politifolk ble også beryktet for tortur, drap og voldtekter. Frank Pais og 26. juli-bevegelsen slo periodevis tilbake mot politiet og snikmyrdet de verste torturistene og voldtektsforbryterne. Dette økte ytterligere deres popularitet i befolkningen.


== Drapet ==
Frank Pais fortsatte å verve medlemmer for 26. juli-bevegelsen og utvide bevegelsens nettverk av informanter, kommunikasjonslinjer og skjulesteder over hele Oriente-provinsen. Den 11. mars 1957 ble han arrestert, mistenkt for sin deltakelse i oppstanden 30. november 1956. Dommeren i rettssaken var den opposisjonelle Manuel Urrutia Lleó som dømte Pais og andre mistenkte til 2 måneders fengsel (Sweig, 2002). Etter løslatelsen fortsatte Pais undergrunnsarbeidet, men etter mordet på broren, Josué País, 30. juni 1957 bestemte han seg for å forlate Santiago de Cuba og slå seg sammen med Fidel Castros geriljagruppe i Sierra Maestra. Idet han skulle forlate huset i Santiago 30. juli 1957 ble han skutt og drept av politioberst José Salas Cañizares.
Dagen etter fyltes gatene i Santiago de Cuba av 60 000 mennesker som deltok i begravelsen. Menneskemengden var for stor til at politiet kunne kontrollere den. Av den grunn ble det like etter begravelsen innført portforbud i tre dager. 
Frank País ble 23 år, og regnes som en av Cubas største revolusjonshelter. Etter hans død overtok René Ramos Latour lederskapet for den bybaserte delen av 26. juli-bevegelsen i provinsen Oriente.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bonachea, Ramón, og San Martín, Marta (1974) «Cuban Insurrection 1952-1959», Transaction Publishers, ISBN 0-87855-576-5
Cannon, Terence (1981) «Revolutionary Cuba», Olympic Marketing Corp., ISBN 0-690-01307-8
Foss, Clive (2004) «Fidel Castro», N.W.Damm&Sønn, ISBN 82-496-0531-4
Che Guevara (1968/2005) «Reminiscences of the Cuban Revolutionary War : The authorized and revised edition» (Che Guevara Publishing Project), Ocean Press, ISBN 1-920888-33-0 (Oversatt til svensk og utgitt under tittelen «Minnen från det revolutionæra kriget på Kuba», Wahlstrøm & Widstrand, 1968)
Sweig, Julia E. (2002) «Cuban Revolution: Fidel Castro and the Urban Underground», Harvard University Press, ISBN 0-674-00848-0
Suchlicki, Jaime (2002) «Cuba from Colombus to Castro», Potomac Books, ISBN 1-57488-436-0


== Eksterne lenker ==
Foto av Frank País på latinamericanstudies.org
Kort biografi om Frank Pais, (www.historyofcuba.com) (engelsk)
Che om Frank País, (www.marxists.org)