jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Denis Kornilov

Denis Aleksandrovitsj Kornilov (russisk Денис Александрович Корнилов; født 17. august 1986) er en russisk skihopper som har konkurrert siden 2003.

Han deltok i OL i Torino, hans beste plassering individuelt ble en 33.-plass i stor bakke. Han var også med på det russiske laget som endte på 8.-plass i lagkonkurransen.
Hans beste plasseringer i verdenscupen er per 10. januar 2008 to femteplasser i henholdsvis i Kuopio i Finland i 2007, og i Bischofshofen i 2008. Best sammenlagt ble han i sesongen 2006/07 med en 19.-plass.
Hans personlige rekord er 232 m, satt i Vikersundbakken i 2012.


== Sammenlagtplasseringer i verdenscupen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Denis Kornilov – Olympics.com 
(en) Denis Kornilov – Olympic.org 
(en) Denis Kornilov – Olympedia 
(en) Denis Kornilov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Denis Kornilov – FIS (skihopping) 
(pl) Denis Kornilov – skijumping.pl
Fon kirke

Fon kirke (Foden kirke) er en langkirke fra  1100-tallet i Fon i Tønsberg kommune, Vestfold og Telemark fylke. Kirken er bygd i stein og er oppført i romansk stil. Den har 130 plasser. Kirken har klokketårn oppført 1839, men kirken har hatt klokketårn også tidligere.
Kirken har prekestol fra 1603 og altertavle fra 1633. Det er to kirkeklokker i Fon kirke, begge er støpt av Olsen Nauen Klokkestøperi på Sem. Tidlig på 1990-tallet ble det oppdaget en sprekk i en av kirkens gamle klokker, og en ny klokke ble støpt. Kirkens eldste klokke er å se i Olsen Nauens klokkemuseum.


== Litteratur ==
Gran, Erling (1992). Fon kirke gjennom tidene. Fon menighetsråd. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 566. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Fon kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Fon kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Vestfolds vakre middelalderkirker (PDF-bok)
Re kirkelige fellesråds presentasjon av kirken
Fon kirke i Store norske leksikon
Sikkerhetsteater

Sikkerhetsteater er et sikkerhetstiltak som har som formål å gi en følelse av sikkerhet mens det i realiteten gir liten eller ingen økning av sikkerhetsnivået.
Den engelske betegnelsen security theater ble første gang brukt av Bruce Schneier i boka Beyond Fear, men har oppnådd anerkjennelse i sikkerhetskretser, særlig for beskrivelsen av sikkerhetstiltak ved lufthavner. Den er også brukt av eksperter som Edward Felten i beskrivelsen av sikkerhetstiltak innført etter 11. september-ulykkene på Verdens handelssenter i New York. Sikkerhetsteatrene tjener sin hensikt ved både å tilfredsstille engstelig publikum og ved å utnytte gapet mellom registrert risiko og den faktiske risiko.
En analyse gjort i 2007 av det amerikanske Government Accountability Office (GAO), viste at det var mulig å smugle inn sprengstoff på fly tross strenge flyplasskontroller.Drepte som en følge av anslag mot flysikkerheten er internasjonalt årsaken til ca. 8 % av alle omkomne i moderne luftfart (1950–2004), mens dette tallet for norske innenlandsflyvninger er omtrent likt null. Til sammenligning forårsaker flyverfeil over halvparten av alle flyulykker med kjente årsaker. Avinors kostnader de siste årene i forbindelse med tiltak mot terror og sabotasje sammen med kostnadene sikkerhetskontrollene representerer overstiger i dag 1 milliard kroner, mens andre sikkerhetstiltak som kunne forhindret drepte ikke prioriteres like høyt.


== Referanser ==
Lars L. Ese d.y.

Lars Larsson Ese den yngre, ofte forkortet Lars L. Ese d.y., (født 30. mars 1922 i Balestrand, død 27. mai 1960) var en norsk bonde og skytter. Han ble skytterkonge hele fire ganger.Lars L. Ese d.y. er per 2017 den eneste skytteren i Norge som har klart bragden å bli skytterkonge 4 ganger. Han vant allerede på sitt første landsskytterstevne på Os ved Bergen i 1947, deretter i Bardufoss i 1951, og så to år på rad, i 1954 i Sandnes og 1955 i Kongsvinger. I tillegg vant han mange andre titler, han ble vinner av stangskytinga på landskytterstevnet i 1949 og 1952, og han vant felthurtigskytingen i 1950 og 1954. Ese var beste grunnlagsskytter og vant Officerspokalen i 1947 og 1955. Han vant også kongepokalen ved landsdelskretsstevnet i Fjordane krets i 1959, og fikk dermed en såkalt «småkongetittel» i tillegg til sine fire kongetitler. Han hadde også topplasseringer i skyting med armégevær og var med på å ta bronsemedalje under verdensmesterskapet i lagskyting med armégevær i 1952.
I 1955 ble han tildelt Aftenpostens gullmedalje.Det er reist en minnestøtte over Ese i hjembygda Balestrand.
Hans sønn Lars Hallvard Ese ble skytterkonge under landskytterstevnet i Oslo i 1980.


== Andre titler ==
Småkonge i Fjordanekretsen (1959)
Vinner av stangskytingen og dermed stangmedaljen på landsskytterstevnet (1949 og 1952)
Vinner av felthurtigskytingen på landsskytterstevnet (1950 og 1954)
Vinner av Officerspokalen for beste grunnlag (1947 og 1955)
Vinner av samlagsskytingen på landsskytterstevnet med Sogn Ytre skyttersamlag (1951)
Samlagsmester 12 ganger i baneskyting
Samlagsmester 5  ganger i feltskyting


== Referanser ==


== Kilder ==
Skytterboka 2005-2006, utgitt av Det frivillige skyttervesen
Jorsett, Per (1993). Norges skytterkonger gjennom 100 år (Revidert utgave av Norges skytterkonger utgitt i 1970 utg.). Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-21043-8.  [Utgitt i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen]


== Eksterne lenker ==
Det frivillige Skyttervesens hjemmesider
NRK.no Fylkesleksikon Sogn og Fjordane
Eos

Eos (gresk: Ἠώς) er i gresk mytologi gudinnen for morgenrøden, hennes tårer falt til jorden og ble til dugg. Hver morgen stiger hun opp av havet på en vogn som blir trukket av to hester.Hun var datter av titanene Theia og Hyperion, og søster av solguden Helios og månegudinnen Selene. Hun var gift med den temperamentsfulle vindguden Aiolos og sammen med ham fikk hun barna Boreas, Euros, Notos og Zefyros. Hun ble av Afrodite beskyldt for nymfomani og hun ble straffet for sin kjærlighet til Ares. Hun ble nødt å gifte seg med den trojanske prinsen Tithonus, en vanlig dødelig. De fikk to barn, Memnon som ble drept under den trojanske krigen av Akilles og Emathion som ble drept av Herakles. Eos ba Zevs om å gjøre sin nye mann udødelig men hun glemte å be om sin manns evige ungdom. Han ble eldre og eldre og etter hvert følte de andre gudene empati for Eos og skapte om Tithonus til en siriss. 
Eos' motstykke i den romerske mytologien er Aurora.


== Referanser ==


== Kilder ==
Eirik Vandvik (1963). Blant gudar på Olymp. Samlaget. 
Apollodorus (1997). The Library of Greek Mythology. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-953632-0.
Det Norske Nitridaktieselskap

Det Norske Nitridaktieselskap var et multinasjonalt industriselskap innen aluminiumsindustrien. Selskapet ble etablert i 1912 med fransk og norsk kapital. De viktigste initiativtakere var nordmannen Sam Eyde og franskmannen Adrien Badin. Selskapet hadde fabrikker på Eydehavn ved Arendal og i Tyssedal ved Odda. Fabrikkene ble nedlagt etter mer enn 60 års drift, først Eydehavn i 1975, deretter Tyssedal ca. 10 år seinere. 


== Nitriden på Eydehavn ==

Selskapets fabrikk på Eydehavn gikk under navnet Nitriden, og dette var den andre store fabrikken som ble anlagt på stedet, noen år etter Arendal Smelteverk. Stedet Eydehavn var anlagt som industristed med tanke på å utnytte elektrisk kraft fra fossefallene i Nidelva. En god havn og tilstrekkelige arealer var de andre lokaliseringsfaktorene. Arendals Fossekompani var kraftleverandør til begge industriselskapene på Eydehavn. Både Nitriden og Smelteverket var resultat av Sam Eydes samarbeid med utenlandske interesser med kapital og teknisk kompetanse. 
I 1912 startet anleggsarbeidene ved Nitridens fabrikk på Staksnes, og i mai 1914 sto 40 ovner klare til bruk, og stedet hadde nå fått navnet Eydehavn. 
I 1916 var Nitriden den største aluminiumsbedriften i landet med årsproduksjon på 5500 tonn.


== DNN Aluminium i Tyssedal ==
Selskapet ønsket å øke produksjonen av aluminium fordi det var stor etterspørsel. I Odda hadde man avsluttet et mislykket forsøk med jernverksdrift. Det var overskudd på elektrisk kraft; eieren av Tyssefaldene, Ragnvald Blakstad, sto uten kjøpere. Han tok opp forhandlinger med DNN og i 1916 startet planlegging av et aluminiumsverk i Tyssedal. Allerede i desember 1916 startet produksjonen. Tyssedal hadde som Eydehavn en god isfri havn. 


== Hovedkontor i Oslo ==
DNN hadde sitt hovedkontor med administrerende direktør i Oslo. 
Den franske aluminiumsgiganten Pechiney sikret seg snart 90 % av aksjene i selskapet. I 1923 inngikk de avtale med selskaper i USA og England der hver skulle ha 1/3 av aksjene i DNN. De inngikk også avtaler om innkjøp av råstoff og salg på markedet. DNN var nå blitt et ledende firma innen aluminium. 
I 1926 ble det produsert 14 000 tonn. 
Under 2. verdenskrig måtte også DNN produsere under okkupasjonsmaktens betingeleser. 
I årene etter 2. verdenskrig ble det bygd nye store aluminiumsfabrikker i Norge, blant annet i Årdal i Sogn og Fjordane. Denne ene nye fabrikken kunne produserte mer enn DNNs to fabrikker til sammen. 


== Litteratur ==
Bård Raustøl: Det Norske Nitridaktieselskap.


== Eksterne lenker ==
Eydehavnportalen
Norsk Teknisk Museum - DNN Aluminium, Tyssedal
Vivestad kirke

Vivestad kirke er en langkirke fra 1914 i Tønsberg kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 152 plasser.
Adkomst til stedet er via Fv312.


== Middelalderkirke ==
Dagens kirke ble reist 1914 til erstatning for en kirke bygd 1628 og som i sin tid erstattet en middelalderkirke. Samtlige skal være reist samme sted.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) «Vivestad kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Vivestad kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(de) Kirker i Norge (Kirchen in Norwegen)
Re kirkelige fellesråds presentasjon av kirken (arkiv)
Bekkestranda kapell

Bekkestranda kapell er et kapell fra 1902 i Holmestrand kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 100 sitteplasser.
Altertavlen fra 1924 har motivet «Tilbedelse ved korset» og er av Ole Garlaus. Prekestolen
er utført av Petter Chr. Johnsrud og er fra 1925. Døpefonten er i tre fra 1911.
Kirken har en kirkeklokke fra Olsen Nauen Klokkestøperi med inskripsjonen:«Søk Herren mens han finnes». Klokken er fra 1913.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Bekkestranda kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 551. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Bekkestranda kapell». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Bekkestranda kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Skoglar-Toste

Skoglar-Toste var en småkonge i vestlige Gøtaland på midten av 900-tallet. I henhold til Snorre Sturlason var han far til jarl Ulv Tostesson og Sigrid Storråde som etter sigende ble dronning i både Sverige og Danmark.Tilnavnet, skoglar, skauglar, skagul eller sköguls, er språklige variasjoner i norrønt språk og betyr «kamp» (Skogul er også navnet på en av valkyrjene i norrøn mytologi). Skoglar-Toste eller «Kamp-Toste» var således en hard og stridig mann, noe som blir bekreftet at han kan være den samme Toste som herjet i England og var en av de første som krevde danegeld (betaling for ikke å herje) en gang i 970.Heimskringla nevner at han ga beskyttelse til norske Harald Grenske, far til den kommende norske kongen Olav Haraldsson. Da Harald Grenske senere kom tilbake for å fri til Sigrid Storråde hadde han med seg et stort følge, blant annet stormannen Tore fra Bjarkøy, far til Tore Hund, men kun for å bli drukket fulle og brent inne. I henhold til Olav Tryggvasons saga var grunnen at Sigrid Storråde ville lære dem av med å tro at hun giftet seg med hvem som helst.Toste kan også være den samme som blir nevnt på en runestein i Sverige som står på Vallentuna i nærheten av Stockholm, Orkestasteinen (U 344):

in ulfr hafiR onklati * þru kialtakat þit uas fursta þis tusti ka – * ' þa – - – - þurktil * þa kalt knutr«Men Ulv har i England tatt tre gelder (danegeld). Den første var med Toste. Den andre med Torkel. Den tredje med Knut».Ulv refererer sannsynligvis til Ulv jarl, og Knut likeledes til kong Knut Sveinsson, også kalt for den mektige. Toste kan referere til Skoglar-Toste.


== Referanser ==
Memnon

Memnon i gresk mytologi konge i Etiopia sønn av Eos og Tithonus. Han hjalp sin onkel Priamos under den trojanske krigen men han ble felt av Akilles. 
Grekeren mente at den ene av Memnonstøttene ved Nilen i Egypt forestilte Memnon. Det ble påstått at den hver morgen ga fra seg en klingende tone og at det var en hilsen til hans mor Eos.   


== Kilder ==
New Larousse Encyclopedia of Mythology ISBN 0 600 02350 8 side 143
Bugården kirke

Bugården kirke er en arbeidskirke fra 1980 i Sandefjord kommune. Byggverket er i tegl og har 350 plasser.
Kirken er en arbeidskirke med mange kontorer og enda flere rom for aktiviteter, deriblant en gymsal, peisestue og en stor menighetssal med scene. Det er mulig å leie kirken til aktiviteter, konserter samt til selskaper slik som dåp og konfirmasjon eller minnesamvær.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Bugården kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 556. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Bugården kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Sandefjord kirkelige fellesråd
Europavei 60

Europavei 60 går mellom Brest i Frankrike og Irkeshtam i Kirgisistan. Veiens lengde er rundt 6590 km.
Trasé fastlagt av UNECE: Brest – Nantes – Tours – Orléans – Courtenay – Beaune – Besançon – Belfort – Mulhouse – Basel – Zürich – Winterthur –  St. Gallen – St. Margrethen – Lauterach – Feldkirch – Imst – Innsbruck – Wörgl – Rosenheim – Salzburg – Linz – Wien – Nickelsdorf – Mosonmagyaróvár – Győr – Budapest – Püspökladány – Oradea – Cluj-Napoca – Turda – Târgu Mureş – Braşov – Ploieşti – București – Urziceni – Slobozia –  Hârșova – Constanţa – Agigea ... Poti – Samtredia – Khashuri – Tbilisi – Gandja – Evlak – Baku ... Turkmenbashi – Gyzylarbat – Asjkhabad – Tedjen – Mary – Chardzhu – Alat – Buchara – Karshi – Guzai – Sherobod – Termis – Dusjanbe – Jirgatal – Sary Tash – Irkeshtam


== Knutepunkter ==


== Eksterne lenker ==
European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveiene
Dipylonmesteren

Dipylonmesteren var en gresk vasemaler som var aktiv i Athen ca. 760 f.Kr. til ca. 735 f.Kr. Hans tilnavn kommer fra gravlunden Dipylon, hvor man har funnet flere store gravurner malt av ham. 
Han arbeidet innenfor tidlig gemetrisk stil, og er særlig kjent for sine avbildninger av gravfølger, såkalte prothesisscener (πρόθεσις / prothesis er betegnelsen på fremvisning av den døde). Dette er blant de første eksemplene på figurativ dekorasjon etter at den mykenske kulturen kollapset. Omkring femti vaser er attribuert til Dipylonmesteren og hans verksted på stilistisk grunnlag. 


== Litteratur ==
John Boardman, Early Greek Vase Painting: 11th-6th centuries BC, 1998
Kilsfjorden

Kilsfjorden kan vise til:

Kilsfjorden (Volda) – en fjord i Volda kommune i Møre og Romsdal.
Kilsfjorden (Kragerø) – en fjord i Kragerø kommune i Telemark.
Kilsfjorden (Tinn) – en innsjø i Tinn kommune i Telemark.
Sophilos

Sophilos var en gresk vasemaler som virket i Athen omkring 590–580 f.Kr. Han er kjent som den første man vet om som signerte sine verker, som er i svartfigurstil. 
Hans mest kjente verk er en dinos med bryllupet mellom Peleus og Thetis som motiv. Mens senere attiske svartfigurvaser gjerne hadde kun en frise med motiv, minner Sophilos' verker om den korinthiske stilen, med flere friser hvor noen er dekorert med dyre- og blomstermotiver.
Olavskapellet Sandefjord

Olavskapellet Sandefjord er en langkirke fra 1962 i Sandefjord kommune, Vestfold fylke.
Kapellet er oppført i tilknytning til menighetshuset for Sandar menighet. Byggverket er i betong og har 70 plasser.


== Referanser ==


== Litteratur ==
I ditt lys ser vi lys. En orientering om kirkebygg i Sandefjord. Sandefjord. 1969. s. 10-12. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 556. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Olavskapellet Sandefjord». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Kleophonmaleren

Kleophonmaleren er tilnavnet som er gitt til en gresk vasemaler som virket i Athen fra midten av det 5. århundre f.Kr.. Han har fått sitt tilnavn fordi en av vasene som er attribuert til ham har en innskrift som hyller en yngling kalt Kleophon. Vasene som med høyest grad av sikkerhet er attribuert til ham er i rødfigurstil, men enkelte forskere har også attribuert noen svartfigurvaser til ham.
Han antas å ha blitt opplært i Niobidemalerens eller Polygnotos' verksted, og å selv ha lært opp Dinosmaleren. Det finnes også tre vaser som antyder et samarbeid med Akhilleusmaleren.
Jörg Ritzerfeld

Jörg Ritzerfeld (født 28. juni 1983 i Suhl) er en tysk skihopper.
Hans fremste plassering i verdenscupen er en sjetteplass i storbakkerennet i Hakuba i januar 2002. Den hittil beste sammenlagtplasseringen oppnådde han i sesongen 2006/07 (nr. 20).
Han har deltatt i verdensmesterskapet to ganger, i Oberstdorf 2005 og i Sapporo 2007. Hans beste plassering er en femteplass i laghoppingen i 2005. Individuelt har han som best en tolvteplass i normalbakkerennet i 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jörg Ritzerfeld – FIS (kombinert) 
(en) Jörg Ritzerfeld – FIS (skihopping)
Polyfemos

Polyfemos (gresk: Πολύφημος) var i den greske mytologien en kyklop. Han var Poseidons og Thoosas sønn, arbeidet som gjeter på Sicilia og var en menneskeeter med umåtelige krefter. 
Helten Odyssevs møtte denne menneskeetende kjempen på en av sine reiser. Odyssevs og hans menn ble sperret inne i Polyfemos' hule og flere av dem ble spist opp.  Til slutt lyktes Odyssevs med list å gjøre kyklopen blind gjennom å stikke en glødende påle i hans eneste øye. Odyssevs og hans gjenværende menn lyktes da å flykte ut av hulen, men han pådro seg Poseidons vrede og hans hjemkomst ble kraftig forsinket.


== Kilder ==
Homer (1922). Odysseen (Niende sang). Oversatt av Peder Østbye. Gyldendal. s. 115-124. 
Robert Graves. New Larousse Encyclopedia of Mythology. s. 129. ISBN 0 600 02350 8.
Vesterøy kirke

Vesterøy kirke er en arbeidskirke fra 1967 i Sandefjord kommune, Vestfold fylke. Bare ett byggetrinn er gjennomført av to tiltenkte.
Byggverket er i betong og tegl og har 180 plasser.


== Historie ==
Stedet der hvor Vesterøy kirke ligger idag var tidligere Huvik gård som Johan Bjørvik kjøpte i 1921. Gården hadde rundt 200 griser.I 1954 kjøpte Vesterøy kirkeforening, Huvik gård med 10 mål tomt. Kjøpesum var 96 000,- finansiert ved en gave på kr 54 000,- fra Framnæs mek. Værksted. De resterende 42 000,- ved lån i bank.
Kirken ble vigslet 14 mai 1967.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Elstad, Asbjørn; Møller, Vilhelm; Sandberg, Henrik, red. (1969). I ditt lys ser vi lys. En orientering om kirkebygg i Sandefjord. Sandefjord. s. 16-19. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 556. ISBN 82-7527-022-7. 
Møller, Vilhelm (1985). Sandar : grend og gård 1850-1970, med tidsbilder fra næringsliv og kulturhistorie. 3. Sandefjord: Sandefjord kommune. s. 153–155. 


== Eksterne lenker ==
Sandefjord kirkelige fellesråd
(no) «Vesterøy kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Vesterøy kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Kirkebakken (Møtested ved kirken)

Kirkebakken har i flere hundre år vært en sentral samlingsplass, både i religiøse, offentlig og private sammenheng.
Betydningen av kirkebakken er i dagens samfunn en helt annen enn i tidligere tider, da den både symboliserte kirkens og kongens nærvær i lokalsamfunnet.


== Historie ==
I tidligere tider hadde den også en sentral betydning i det offentlige liv. Kirkebakken ble da brukt til opplesing av offentlige kunngjøringer og der nyheter ble utvekslet i bygda. Det var også her som oftest gapestokken for offentlig avstraffelse var plassert. Gapestokken ble avskaffet ved lov i 1848, og lysning fra kirkebakken i 1920. Folk kom jo til kirken med hest, så en stall hørte også ofte med, noen få kirkestaller er det fremdeles intakt.
Noen steder var kirkebakken også ekserserplass med telthus for våpen og uniformer. Dette skyldtes at fra 1640-årene var den norske hær organisert på den måten at enkelte gårder skulle stille med og utruste en soldat. Han hadde plikt til å møte i kirken hver søndag, etter kirketid var det eksersis og våpenøvelser på kirkebakken. Kravet til soldaten var at han skulle være minst 22 år og 155 cm høy.


== Dagens kirkebakke ==
Den er nå samlingsplass for de kirkesøkende før og etter de kirkelige handlinger, både i glede og sorg. I vårt moderne samfunn settes det i dag også spesielle krav til kirkebakken. Området må tilrettelegges for dagens krav og standarder, både til transport og tilgjengelighet for blant annet funksjonshemmede. Som et samlingspunkt er kirkebakken i dag ikke lenger like viktig som før, men er viktig for mange av dagens kirkegjengere.
Arnadal kirke

Arnadal kirke er en langkirke fra 1882 i tettestedet Fossnes i Sandefjord kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 285 plasser.


== Eksterne lenker ==
(no) «Arnadal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Arnadal kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Sandefjord kirkelige fellesråd
Usynlig teater

Usynlig teater er en form for utøvende kunst der forestillingen foregår på et sted der man vanligvis ikke forventer å se en forestilling, for eksempel på gaten eller i et kjøpesenter. Denne kunstformen regnes vanligvis for å være utviklet av Augusto Boal, som en del av hans De undertryktes teater, som fokuserte på undertrykkelse og samfunnstemaer under sitt opphold i Argentina i 1970-årene. 
Usynlig teater kan gi mennesker som vanligvis ikke har muligheten til å oppleve teater, sjansen til å oppleve dette, eller, som ofte er tilfellet, det kan spilles uten at 'publikum' er klar over det. I et slikt scenario utgjør publikum de menneskene som tilfeldigvis oppholder seg i området. Hver 'forestilling' er tilpasset den sosiale sammenhengen den spilles i. Skuespillerne synliggjør for eksempel diskriminering på grunn av rase, kjønn eller alder.
Usynlig teater er også brukt som en samfunnsvitenskapelig forskningsmetode. Innen rusmiddelforskningen har Usynlig teater blitt brukt i studier av overskjenking i blant annet Norge, Sverige, Finland og USA. Skuespillere spiller overstadig beruset på skjenkesteder mens de bestiller øl. Ifølge det nasjonale lovverket skulle de ikke få servering. Metoden brukes her for å samle inn data som er vanskelig å få tilgang til på andre måter. Metoden reiser imidlertid forskningsetiske spørsmål siden den bryter med prinsippet om informert samtykke. 


== Eksterne lenker ==
Artikkel i Sosiologisk tidsskrift (2008) om Usynlig teater som forskningsmetode av SIRUS-forsker Bergljot Baklien og Kristin Buvik.
Melsomvikkirken

Melsomvikkirken i Stokke kommune, Vestfold fylke, ble oppført som bedehus i 1902 og innviet som kapell rundt 1965. I dag tituleres bygget som Melsomvikkirken.
Byggverket er i tre og har 70 plasser. Det er ikke kirkegård ved kirken.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Melsomvik kapell». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 568. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Melsomvikkirken». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Sandefjord kirkelige fellesråd