jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Adolf Pedersen

Adolf Pedersen (født 24. oktober 1863, død 3. juli 1928) var formann for Landsorganisasjonen i Norge mellom 1901 og 1904, og igjen mellom 1905 og 1906, og er dermed så langt den eneste som har innehatt dette vervet i to perioder. Han var parallelt med dette også formann for Malerforbundet, og konflikter dette førte med seg bidro til begge gangene han gikk av.


== Referanser ==
Joh. Johansen

Joh. Johansen (født 25. mai 1869, død 7. oktober 1907) var formann for Landsorganisasjonen i Norge mellom 1904 og 1905. Han ble valgt inn i sekretariatet i 1900 og tok over som formann da Adolf Pedersen måtte gå av i 1904, et verv han hadde til Pedersen på nytt ble valgt til formann på kongressen året etter.


== Referanser ==
Partido Liberación Nacional

Partido Liberación Nacional (norsk: «Nasjonalt Frigjøringsparti»; forkortet PLN) er et politisk parti i Costa Rica. 
Partiet ble stiftet av José Figueres Ferrer i 1951 etter at den costaricanske borgerkrigen var slutt, og ble snart et av de viktigste partiene i landet. I 2002 tapte partiet for første gang sitt andre valg på rad. Partiet fikk i dette tilfellet kun 27,1 % av folkets stemmer og fikk med dette 17 av 57 plasser i Nasjonalforsamlingen. Ved presidentvalget samme året fikk partiets kandidat, Rolando Araya Monge, kun 31 % av stemmene, noe som var det dårligste resultatet ved et presidentvalg noensinne for partiet, og ble dermed slått ut av Abel Pacheco.
Noen av de mest dynamiske og populære ledere som landet har hatt, kommer fra PLN. Blant dem kan det nevnes borgerkrigshelten José Figueres Ferrer og Nobels fredspris-vinneren Óscar Arias Sánchez.
Partiet er medlem av Sosialistinternasjonalen.
I nasjonalforsamlingsvalget 5. februar 2006 fikk partiet 25 av 57 plasser. Partiets presidentkandidat Óscar Arias vant presidentvalget med 40,92 % av stemmene. Fra 2010 til 2014 satt Laura Chinchilla som president for PLN. Partiets kandidat Johnny Araya klarte ikke å vinne presidentvalget i 2014.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Lars Evensen

For skøyteløperen med samme artikkelnavn, se Lars Evensen (skøyteløper)Lars Samuel Myhrer Evensen (født 12. november 1896 i Drøbak, død 19. januar 1969) var en norsk politiker (Norges Kommunistiske Parti/Det norske Arbeiderparti) og fagforeningsmann.


== Liv og virke ==


=== Tidlig virke ===
Han var utlært pølsemaker, og fagorganisert fra 1915. Han hadde flere tillitsverv i fagforeningen, og ble medlem av Norsk Kjøttindustriarbeiderforbunds styre fra 1920. Han var sekretær i organisasjonen fra 1924 til 1927, da han ble formann og forretningsfører i forbundet.
Han ble medlem av AP i 1921. Ved partisprengningen i 1923 fulgte han det nye NKP og hadde flere tillitsverv i partiet. Han var formann for NKP i Oslo og Akershus i 1926 - 1927 og medlem av sentralstyret fra 1925 til 1930. Han brøt da med NKP og meldte seg inn i AP i 1931. Fra 1932 var han medlem i Oslo Arbeiderpartis representantskap.
Evensen var aktiv i kommunepolitikken og organisasjonslivet: Han satt i herredsstyret i Lørenskog fra 1923 til 1928. Han var medlem av Arbeidernes justisfonds styre, av Arbeidernes avholdslandslags sentralstyre og varamann i Kjøttindustriens idrettslag - som han var med å stifte i 1930. Han utarbeidet også Norsk kjøttindustriarbeiderforbunds jubileumsskrift i 1932 og Oslo kjøttindustriarbeiderforbunds 30-årshistorie.
Han ble sekretær i Landsorganisasjonen i Norge i 1934 og nestformann i 1939.


=== Annen verdenskrig ===
Sammen med formann Konrad Nordahl var Evensen blant de fremste talspersonene for å konfrontere okkupasjonsmakten under den andre verdenskrig og ble fratatt vervet sommeren 1940. Evensen deltok på det andre Grimelundmøtet den 25. august 1941.
Etter melkestreiken og forsøket på nazifisering som rammet LO høsten 1941 dro Evensen til Sverige der han var ansatt ved legasjonen i Stockholm 1941-1944 og sjef for Flyktningekontoret,  1944-1945.


=== Etterkrigstiden ===
Han spilte en ledende rolle i Arbeiderpartimiljøet og var også blant initiativtakerne til iverksettingen av etterkrigstidens overvåkning av norske kommunister, og rekrutterte blant annet i 1944 den da 18 år gamle Arne Hjelm Nilsen til å kartlegge norske kommunister i politileirer i Sverige.
Etter krigen ble han handelsminister i samlingsregjeringen, og mellom 1947 og 1953 var han industriminister. Mellom 1954 og 1957 satt han på Stortinget. Han var fylkesmann i Vest-Agder mellom 1954 og 1966.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lars Evensen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Lars Evensen hos Stortinget 
(no) Lars Evensen hos Norsk senter for forskningsdata
Piotrkowska-gaten

Piotrkowska-gaten (polsk Ulica Piotrkowska) er en berømt gate i Łódź, og med sine 4,9 kilometer samtidig den lengste handelsgaten i Europa. Den går i rett linje fra Frihetsplassen til Uavhengighetsplassen, og regnes for å være en av Łódź’ mest praktfulle gater. 
Piotrkowska-gaten utgjør byens hovedakse, og har opp gjennom historien spontant definert formen til byens sentrum. Navnet ble for første gang brukt i 1821, og gaten var i begynnelsen hovedsakelig en kommunikasjonsvei som forente gamlebyen med den nye bydelen Łódka. Med tiden ble den omdannet til et senter for handel og underholdning, og ble raskt byens varemerke. Gaten gikk i stor grad til grunne etter andre  verdenskrig. Først i 1990 begynte en gradvis, men omfattende revitalisering. I dag kan Piotrkowska-gaten sies å inneha samme funksjon som gammeltorgene har i andre byer. 
De vakre bygningene (reist i art nouveau), urbanistikken, institusjonene, restaurantene, klubbene og pubene ved gaten har bidratt til å gi den en nærmest kultisk stemning, hvis spennevidde strekker seg langt utenfor Łódź’ grenser. 
I dag er Piotrkowska-gaten Łódź-agglomerasjonens hovedakse. Det er her eller i nærheten de fleste viktigste statlige institusjoner, banker, butikker, restauranter og puber befinner seg. Gaten er byens kulturelle, politiske, sentimentale, forretnings- og handelssenter. Den nordlige delen av gaten er omdannet til gågate, og er mer tettbygd med mange vakre mursteinshus. Gatens sørlige del er derimot noe mer løstbygd og preget av fabrikkbygninger. Skillet mellom de to delene utgjøres i dag av Adam Mickiewicz’ og Józef Piłsudskis allé.
Fra 1999 er gaten blitt dekorert med utendørsstatuer i bronse av kjente personligheter med tilknytning til Łódź (den såkalte Galeria Wielkich Łodzian – «De store łodzianers galleri»). På Piotrkowska-gaten finnes også Łódź’ Walk of Fame – Aleja Gwiazd. 


== Kjente bygninger ==


=== Mursteinshus ===
Esplanada
Ludwik Geyers aksjeselskap
Szaja Goldblums mursteinshus
Huset under Gutenberg
Oskar Kons mursteinshus
Herman Konstadts mursteinshus
«Krusche i Ender» mursteinshus
Wilhelm Landaus bankhus
Hotel Grand
Poznański-familiens mursteinshus
Rådhuset
Henryk Sachs’ mursteinshus
Karol Scheiblers mursteinshus
Schycht-familiens mursteinshus
Dawid Sendrowicz’ mursteinshus
Siemens kontorhus
Skoens hus
Teodor Steigerts mursteinshus
Dawid Szmulewicz’ mursteinshus


=== Palasser ===
Maksymilian Goldfeders palass
Karol Haertigs palass
Juliusz Heinzels palass
Juliusz Kindermanns palass
Scheibler-familiens palass
Robert Schweikerts palass
Steinert-familiens palass


=== Kirker ===
St. Stanisław Kostkas katedral
St. Matteus kirke
Pinsens kirke


=== Fabrikker ===
Den hvite fabrikk
Markus Silbersteins fabrikk
Eufronius

Eufronius var biskop av Tours fra 555 til 573. Han ble etterfulgt av Gregorius av Tours.


== Referanser ==
Trønderlån

Trønderlån (lån kommer av norrønt lǫn, ‘lad, dunge, rekke’; jfr. færøysk lon, ‘lang bygning’), også noen ganger kalt nordmørslån (på Nordmøre) og namdalslån (i Namdalen), er det tradisjonelle våningshuset på mellomstore og større gårder i Trøndelag og på Nordmøre. Låna er smal og lang. Lengden på kortveggen er bestemt av lengden på tømmerstokken, ofte ikke mer enn 5–6 meter. Huset kan utvides ved å bygge på i lengden, og det finnes trønderlåner som er over 40 m lange.
Trønderlåna har normalt to etasjer og stående panel, og det er vanlig med flere boenheter der ulike generasjoner, og andre slektninger bor.

Foruten i Trøndelag og på Nordmøre finnes det også trønderlåner i grenseområdet til disse, inkludert på større gårder i Østerdalen. Låner i Romsdal og Nord-Norge kalles vanligvis henholdsvis romsdalslåner og nordlandslåner.
På Norsk Folkemuseum på Bygdøy finnes ei okergul trønderlån fra Verdal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Trønderlån – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Trønderlåna tronderskbyggeskikk.no. Besøkt 9. mai 2021
Arbeiderklassens samlingsparti

Arbeiderklassens samlingsparti var et norsk parti som stilte til valg i 1927. Partiet besto i all hovedsak av Norges Kommunistiske Parti, styrket med Mot Dag og Arbeideropposisjonen. Partiformann var Elias Volan.
I forbindelse med samlingsprosessen mellom Det norske Arbeiderparti og Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti ble det politiske grunnlaget for samlingen vedtatt på disse partiers landsmøter lagt til grunn. Kommunistene var uenige i dette og oppfordret fagforeningene til å velge delegater som ikke var bundet av dette grunnlaget. Dette ble imidlertid avvist av kongressen, og de omkring 400 representantene som dermed ble utestengt opprettet Arbeiderklassens samlingsparti.
Oppslutningen var imidlertid skuffende, og partiprosjektet ble lagt på is. I forbindelse med prosessen rundt Arbeiderklassens samlingsparti sluttet både Mot Dag og Arbeideropposisjonen seg til NKP, selv om en stor del av disse senere forlot partiet.
Arbeideropposisjonen

Arbeideropposisjonen var en gruppe som oppsto i Oslo i protest mot eksklusjonen av Mot Dag fra Det norske Arbeiderparti i januar 1925. Dette utviklet seg til å bli en organisert venstreopposisjon i partiet som satte seg fore å motvirke den høyredreiningen de opplevde i partiet generelt. Blant kravene de stilte var avskaffelse av fagforeningenes kollektive medlemskap i Arbeiderpartiet. Sommeren samme år ble tidsskriftet Mot Dag opposisjonens organ, og medlemmer av organisasjonen Mot Dag sluttet seg til. Den opprettet også Arbeidernes Aftenskole.
Arbeideropposisjonen ble ekskludert fra Arbeiderpartiet mot høsten 1925, og var en av drivkreftene bak forsøket på å skape Arbeiderklassens samlingsparti. Etter at dette mislyktes gikk en stor del av medlemmene av Arbeideropposisjonen inn i Norges Kommunistiske Parti.
Det mest fremtredende medlemmet av Arbeideropposisjonen var Rolf Hofmo.
Sailor’s Union of the Pacific

Sailor's Union of the Pacific (SUP) ble grunnlagt den 6. mars 1885 i San Francisco, California, USA.
 
SUP er en amerikansk fagforening for sjøfolk, fiskere og båtsmenn som seiler under amerikansk flagg.
Ved sitt fjerde møte i 1885 tok den fledgling organisasjonen navnet Coast Sailor's Union og valgte George Thompson som sin første president.  Andrew Furuseth, som hadde meldt seg inn den 3. juni 1885 ble valgt til leder i januar 1887. I 1889 reiste han til sjøs, men ble gjenvalgt til stillingen som union secretary i 1891.  Det var på denne tiden den 29. juli 1891 at Furuseth fusjonerte  Coast Seamen's Union med Steamship Sailor's Union og skiftet navnet på den nye organisasjonen til Sailor's Union of the Pacific.Med unntak av en to måneders periode da han mønstret på som fisker, var han secretary i SUP til 1935.  I 1908 ble Furuseth også president av International Seamen's Union og ble ved det kontoret til 1938.  I denne tiden klarte han å tvinge gjennom lovedringer som senere endte ut i Seamen's Act of 1915.SUP er tilsluttet Seafarers International Union of North America.  Hovedkvarteret ligger i San Francisco
.  and the union has branch offices are in Wilmington, California, Seattle, Washington, and Honolulu, Hawaii. SUP also has an office in Norfolk, Virginia.


== Fagforeningsledere ==
George Thompson (1885-1887]
Andrew Furuseth (januar 1887-1889)
Andrew Furuseth (januar 1891-1935)
Harry Lundeberg (1939–1957) (sekretær/kasserer)
Morris Weisberger (1957 -1979) (president/sekretær – kasserer)
Paul Dempster (1979 - 1990) (president/sekretær - kasserer)
Gunnar Lundeberg (1990- ) (president/sekretær – kasserer)


== Se også ==
Andrew Furuseth
American Maritime Officers
Seafarers International Union of North America
National Maritime Union
Paul Hall
Michael Sacco
United States Merchant Marine


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Election contributions at OpenSecrets
Ryukyuøyene

Ryukyuøyene (japansk: Nansei-shotō - 南西諸島; «sørvestlige øyer») er en japansk øygruppe som strekker seg i en bue fra Kyushu, den sørligste av de store, japanske øyene, til Taiwan. Øyene avgrenser det grunne Østkinahavet fra det mye dypere havet på østsiden. Den største øya er Okinawa.
De nordligste øyene tilhører prefekturet Kagoshima, mens de sørlige øyene utgjør prefekturet Okinawa.


== Navn ==
Japanernes bruk av navnet «Ryukyu» skiller seg fra Vestens bruk. I Japan brukes betegnelsen Ryukyuøyene (Ryūkyū-shotō - 琉球諸島) vanligvis bare om øyene som var en del av det historiske kongedømmet Ryukyu, mens Vesten bruker det om hele øykjeden. Hele øykjeden kalles på japansk Nansei-shotō.


== Språk ==
De opprinnelige innbyggerne snakker flere språk som er beslektet med japansk. De som taler standard japansk, forstår ikke uten videre disse språkene, og de er til dels heller ikke innbyrdes forståelige.


== Historie ==
I eldre tid var øyene et eget kongedømme, men de ble etter hvert et lydrike under både Kina og Japan. I 1879 annekterte Japan øyene, og innførte et brutalt styresett med undertrykkelse av den opprinnelige kulturen. Etter andre verdenskrig okkuperte USA prefekturet Okinawa fram til 1972, da Japan igjen fikk herredømme over hele øygruppen. Men det er fortsatt mange amerikanske militærbaser på Okinawa.


== Inndeling ==
Utdypende artikkel: Liste over øyer i JapanRyukyuøyene (Nansei shotō) er delt inn i flere grupper:

SatsunanøyeneOsumiene
Tokaraøyene
AmamiøyeneRyūkyū-shotōOkinawa-øyene
SakishimaøyeneDaitōøyene


== Eksterne lenker ==
(en) Ryukyu Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rødfigurvaser

Rødfigurpottemakeri var en type pottemakeri som ble utviklet mellom 530 f.Kr av Andokides-maleren i det antikke Hellas og ble brukt til slutten av det tredje århundret. Det avløste det tidligere svartfigurpottemakeriet. 
Da rødfigurpottemakeriet ble utviklet, var det en av flere teknikker hvor håndverkere eksperimenterte. Teknikkene og konvensjonene til rødfigurmaleriet ble utviklet av en gruppe håndverkere kjent som Pionér-gruppen (blant dem var Eufronios og Euthymides). Rødfigurpottemakeriet ble den dominerende teknikken og forble populært til sent i det fjerde århundre før Kristus.


== Se også ==
Greske vaser
Svartfigurvaser
525 f.Kr.


== Hendelser ==
Kambyses II av Persia, konge av Persia, erobrer Egypt og blir farao av Egypt.
Det 26. egyptiske dynasti opphører, Psamtik III siste farao av dynastiet.
Det 27. egyptiske dynasti etableres, Kambyses II første farao av dynastiet.
Benghazi etableres.


== Fødsler ==
Omtrentlig fødselsårAiskhylos, dramatiker fra det antikkens Hellas, sammen med Evripides og Sofokles en av de tre store greske tragikerne.


== Dødsfall ==
Anaximenes (født 585 f.Kr.), gresk filosof.
AlpTransit

AlpTransit er et sveitsisk prosjekt for å bygge raskere jernbaneforbindelser gjennom Alpene, for å bedre transporten gjennom landet. Når de ulike prosjektene er ferdig vil mye av dagens lastebiltrafikk kunne flyttes over på jernbane. Det første av prosjektene, Lötschberg Base Tunnel, åpnet for trafikk i 2007. Gotthard-Basetunnelen åpnet i 2016. Ceneri Base Tunnel skal åpne i 2019, mens Zimmerberg Base Tunnel mangler finansiering og er derfor ikke påbegynt.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Alptransit – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
NRLA factsheet from the Swiss Ministry of Environment and Transportation UVEK
Dossier 'Alptransit' at swisspolitics.org
Alpine-Initiative site with political background information
BBC News site
Pionér (uttrykk)

Andre betydninger: PionerPionér (fra fransk: «nybygger», av pion, «fotsoldat») er et begrep som på norsk først og fremst brukes om en person, en gruppe eller et selskap som har vært nyskapende, banebrytende og først ute på et bestemt område.
Ordet pionér på norsk kommer fra tysk pionier og fransk pionnier, som betyr «fotsoldat» eller «nybygger», et ord i slekt med det latinske pes, det vil si  «fot». Militære pionértropper  er ofte ingeniørsoldater som anlegger veier, broer, skanser og skyttergraver.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Eufronios-kratéret

Eufronios-kratéret, enkelte ganger kjent som Sarpedon-kratéret, er et antikt gresk kratér brukt til å blande vin med vann. Vasen er laget omkring 515 f.Kr. Den er betraktet å være en av de prektigste greske vasene som fremdeles eksisterer. Av de overlevde 27 vasene malt av den berømte Eufronios, er dette det eneste fullstendige eksempelet. Vasen har befunnet seg i samlingen til Metropolitan Museum of Art i New York by i USA siden 1972, men eierskapet er blitt overlevert til Italia under en avtale forhandlet i februar 2006.
Robert Hecht

Robert Emmanuel Hecht jr. (født 3. juni 1919 i Baltimore i Maryland, USA, død 8. februar 2012 i Paris i Frankrike) var den ledende antikvitetsforhandleren i sin generasjon. Han gjorde sine første viktige salg på 1950-tallet, inkludert spredningen av samlingen til Ludwig Curtius, tidligere leder av det tyske arkeologiske instituttet i Roma, og senere salget av en rødfigurvase fra sent i det sjette århundre før Kristus til Metropolitan Museum of Art. 
I 1972 solgte han Eufronios-kratéret til Metropolitan Museum of Art for én million dollar. Krateret viste seg å være plyndret og eksportert ulovlig, og ble overlevert til den italienske stat i 2008. I forbindelse med dette ble Hecht tiltalt av italienske myndigheter, men saken falt gjennom etter at et hovedvitne plutselig trakk tilbake sine uttalelser. I etterkant av dommen mot den kjente antikvitetssmugleren Giacomo Medici i 2005 ble Hecht igjen etterforsket og tiltalt for ulovlig eksport og handel med plyndrete oldsaker. Hecht benektet kjennskap til den ulovlige herkomsten til oldsakene. Saken ble senere henlagt grunnet foreldelse.


== Referanser ==
SOFF

SOFF kan ha flere betydninger:

Sentralorganet for fleksibel læring i høgre utdanning
Sikkerhetsopplæring for fiskere
Solstad Offshore
NOU 2006:18, Lavutslippsutvalget

NOU 2006:18 «Et klimavennlig Norge» er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalg oppnevnt ved kongelig resolusjon 11. mars 2005, også kjent som Lavutslippsutvalget. Utredningen ble avgitt til Miljøverndepartementet 4. oktober 2006. Utvalgets mandat var å utrede hvordan Norge kan oppnå betydelige reduksjoner i de nasjonale utslippene av klimagasser på lang sikt.
Utvalgets hovedkonklusjon var at en betydelig reduksjon i norske utslipp innen 2050 er nødvendig, gjennomførbart, og ikke prohibitivt dyrt. I et intervju med forskningsnettstedet forskning.no oppga utvalgets leder, Jørgen Randers, at prisen var 2 000 kroner pr. år, for hver innbygger i landet. Norge kan uten vesentlige forsakelser bli et klimavennlig land innen midten av dette århundret. Videre ble det konkludert med at det vil være billigere for samfunnet jo tidligere man starter.
Utvalget ble ledet av Jørgen Randers.


== Se også ==
NOU 1992: 3, Miljøavgiftsutvalget
NOU 1996: 9, Grønn skattekommisjon
NOU 2000: 1, Kvoteutvalget
NOU 2015:15, Grønn skattekommisjon
NOU 2018:17, Klimarisikoutvalget


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«NOU 2006: 18 Et klimavennlig Norge»
Antikvitet

En antikvitet er etter norsk språkbruk en gjenstand som er minst hundre år gammel.
Begrepet antikvitet blir av historikere, brukt om saker fra antikken, med grense ca. ved renessansen. Når ting er svært gamle, bruker man i Norge like gjerne ordet oldsak, som betegner gjenstander en intuitivt synes er museumsting som viser historien fra steinalder og vikingtid og dermed arkeologiske.
Antikvitetshandel er et yrke som i Norge bare krever skraphandlerbevilling. Mange ting blir solgt der som går under tittelen «brukt». Enkelte ting har imidlertid stor verdi, og selges gjennom kvalifiserte firmaer, da gjerne i form av auksjoner. Slike firmaer har gjerne et kontaktnett som kan bekrefte autentisitet og forventet prisnivå. Dette gjelder ikke minst for brukskunst og kunstverker fra noen år tilbake.
Ifølge norsk lov er det forbudt å la visse ting av nasjonal og/eller historisk verdi ut av landet – og svært mange land har tilsvarende regler. Smugling er derfor blitt en del av Interpols arbeidsfelt. Fra tidligere tider har flere nåværende museumsdirektører arvet konflikter vedrørende retten til et betydelig antall gjenstander som ikke stammer fra vedkommende land.
Antikviteter er ofte så populære at det er blitt et eget yrke å lage forfalskninger. Kina har forøvrig funnet en særegen løsning på problemet, ved å lage perfekte kopier av antikviteter – og regler som gjør disse til «ekte» som en får lov å ta med hjem.
Aleksandr Nevskij

For den russiske filmen fra 1938, se Aleksandr Nevskij (film)Sankt Aleksander Nevskij (Алекса́ндр Яросла́вич Не́вский på russisk; transkripsjon: Aleksandr Jaroslavitsj Nevskij) (født 30. mai 1220, død 14. november 1263) var storfyrste av Novgorod og Vladimir gjennom noen av de tøffeste tidene av russisk historie. Han fremstilles ofte som en frontskikkelse i middelalderens Russland, og er kjent for å ha, blant annet, ledet store militære seire over invaderende, tyske hærer og Den gylne horde.


== Store seire ==
Aleksander ble født i Pereslavl-Zalesskij som fjerde sønn av fyrst Jaroslav Vsevolodovitsj, og så ikke ut til å noen gang få kreve tronen. I 1236 ble Aleksander allikevel valgt av novgoroderne til å være fyrste og deres militære leder. Han største oppgave ble da å forsvare de nordvestlige delene av Vladimir mot svenskene og tyskerne.
Etter at den svenske hæren hadde kommet dithen hvor elvene Izjora og Neva møtes på den 15. juli 1240, angrep Aleksander med sin lille hær, og vant. Dette slaget kalles i dag slaget ved Neva, og pga. hans militære bragd, fikk den 19-årige Aleksander tilnavnet Nevskij, som betyr fra Neva. Denne seieren kom bare ett år etter den katastrofale, mongolske invasjonen av Kievriket, styrket Aleksanders politiske makt, men samtidig forverret den også hans forhold til bojarene. Han måtte snart forlate Novgorod og leve i eksil pga. denne konflikten.
Etter at Pskov hadde blitt invadert av de herjende, livlandske ridderne, sendte Novogorods autoriteter Aleksander. På våren 1241 kom han tilbake fra eksil, samlet en hær, og drev ut livonerne. Aleksander og hans menn kjempet mot det godt trente, livlandske kavaleriet, ledet av Hermann, bror av Albert av Riga. Aleksander og hans hær møtte fienden på isen av innsjøen Tsjudskoje, og knuste ridderne i slaget på isen den 5. april 1242.
Aleksanders seier er en betydelig hendelse i middelalderhistorien. Russiske infanterister hadde omringet og slått en hær av riddere med tykke rustninger og hester, lenge før vesteuropeerne lærte hvordan infanteri kunne slå kavaleri. De russiske krønikenes dødstall varierer kraftig fra bare noen få døde livlendere, til flere hundre.


== Politiker ==
Etter den livlandske invasjonen fortsatte Aleksander å styrke Novogorods posisjon i nordvest. Han sørget også for å sende diplomater til Norge, og som et resultat av dette ble den første fredsavtalen mellom Russland og Norge i 1251. Aleksander ledet sin hær til Finland, og dermed til svenskene som hadde prøvd å adskille Russland og Østersjøen i 1256.
Aleksander utmerket seg for å være en langsiktig politiker. Han avslo ethvert forslag fra Roma om at han måtte erklære krig mot Den gylne horde, fordi han forstod hvor meningsløs enda en krig mot tatarene var på en tid da tatarene stod i en så sterk posisjon.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Isoaho, Mari. The Image of Aleksandr Nevskiy in Medieval Russia: Warrior and Saint (The Northern World; 21). Leiden: Brill Academic Publishers, 2006 (innbundet, ISBN 90-04-15101-X).