jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tord Larsen

Tord Larsen (født 26. januar 1945) er en norsk sosialantropolog og professor emeritus ved Sosialantropologisk institutt ved NTNU.


== Karriere og faglig arbeid ==
Larsen har en B.A. med fordypning i filosofi fra Dartmouth College i USA (1967) og han tok magistergraden ved Universitetet i Oslo i 1977 med avhandlingen Negotiating identity: ethnic incorporation among the Nova Scotia Micmacs. Han arbeidet ved Universitetet i Oslo (1977–1983) og ved Universitetet i Bergen (1983–1990) før han kom til NTNU i 1991. Der var han førsteamanuensis og siden professor. Han er nå professor emeritus ved Institutt for sosialantropologi, NTNU..
Han har særlig har arbeidet med de idehistoriske og kritiske aspektene ved eget fagområde.


== Utmerkelser ==
Han fikk Universitetsforlagets pris Årets tidsskriftartikkel i 2005 for artikkelen «Om historisering av forskjeller».


== Utvalgte publikasjoner ==
Den globale samtalen. Om dialogens muligheter. Scandinavian Academic Press, 2009.  ISBN 9788230400500
«Acts of Entification. On the Emergence of Thinghood in Social Life», i: Rapport, Nigel (ed): Human Nature as Capacity. An Ethnographic Approach, Berghahn, 2008.
«Melankoli og retorisk heroisme. Om former for antropologisk gjenstandsdannelse», Rhetorica Scandinavica, nr. 40, 2006.
«Om historisering av forskjeller», Norsk Antropologisk Tidsskrift, 2005.
«Synd og tilblivelse», i: Siri Meyer og Gressgård, Randi: Fanden går i kloster. Elleve tekster om det andre, Spartacus, 2002.
«Antropologienes kulturbegrep», i: Melby, Kari, Pål Repstad og Siri Gerrard (red.): Kulturforståelser i fagene, Høyskoleforlaget, 1999.
«Den globale samtalen. Modernisering, representasjon og subjektkontruksjon», i: Eriksen, Thomas Hylland og Oscar Hemer (red): Fundamentalisme og ambivalens. Seks Essays om kulturens globalisering, Spartacus, 1999.
«I begynnelsen var Amerika. Den amerikanske indianer, kontraktteorien og den industrielle revolusjon», i: Bagge, Sverre (red): Det europeiske menneske. Individoppfatninger fra middelalderen til i dag, Ad Notam, Gyldendal, 1998.
«Action, Morality and Cultural Translation», i Journal of Anthropological Research, 1987.
«Negotiating Identity: The Micmac of Nova Scotia», i: Tanner, Adrian (ed): The Politics of Indianness, ISER, St. John’s, 1983.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Tord Larsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Tord Larsen i BIBSYS
Herwa

Herwa Plast AS var  blant de aller første plastbåtprodusentene i Norge, stiftet i Grimstad, 1. april 1956. Ingeniør Herbert Waarum, som sto bak firmaet hadde 3 år tidligere laget Norges første plastbåt, mens han jobbet i firmaet Nordisk Formstoff i Lillestrøm.
Nordisk Formstoff AS og Ancas Træskipsbyggeri på Tromøy inngikk et samarbeid om et produksjonsopplegg av plastbåter med Herbert Waarum som produksjonsleder. Dette resulterte i Norges aller første båt laget av plast. Waarum fortsatte i Nordisk Formstoff frem til 1. januar 1954, da han tok ansettelse i Ancas for å begynne plastbåtproduksjon der. Her jobbet han til Herwa ble opprettet 1. april 1956. Denne nye bedriften ble pådriveren for den raskt voksende plastbåtindustrien på Sørlandet. I 1970 ble Herwa Plast solgt til Fjord plast AS. I løpet av Herwas 13 år ble det lansert 23 modeller og bygget totalt 5052 båter.


== Herwa Plast modeller ==
Kanadisk kano, lansert 1956
Herwa 9 "Katamaran", lansert 1965
Herwa 10 "Perla", lansert 1956
Herwa 12 "Landstedsbåten" lansert 1961
Herwa 12 ½  "Quick", lansert 1968
Herwa 13 "Standard", lansert 1956
Herwa 13 "Deluxe" m/ tredekk, lansert 1959
Herwa 13 "Deluxe" m/plastdekk, lansert 1964
Herwa 14 "Trim", lansert 1967
Herwa 15 "Deluxe", lansert 1957
Herwa 15 "Familiebåt", lansert 1963
Herwa 15 "Speed", lansert 1968
Herwa 15 "Star", lansert 1962
Herwa 16 "Familiebåt", lansert 1968
Herwa 17 "Deluxe", lansert 1961
Herwa 17 "Cabin", lansert 1961
Herwa 18 "Grimsø", lansert 1966
Herwa 18 Hardtopp lansert 1966
Herwa 19 "Terje Vigen", lansert 1960
Herwa 20 "Sørlandssnekka", lansert 1967
Herwa 22 "Grimsholm", lansert 1965
Herwa 23 "Grimsfjord", lansert 1963
Herwa 27 "Cabincruiser", lansert 1968


== Eksterne lenker ==
Herwa plast i bilder
Herwa modeller
Den norske fjordklubben, eget forum for Herwa
Martin Thomassen

Hans Martin Thomassen (født 1958) er en norsk sosialantropolog som er førsteamanuensis ved NTNU. Han har gjort forskning på jordbrukssamfunn i Nord-Norge og i Øst-Afrika, noe som kommer til uttrykk i hans «Mwethya. selvhjelpsgrupper hos kambafolket i Kenya: en studie av sosial endring» fra 1992. Thomassen har også arbeidet omfattende med mer teoretiske problemstillinger som tangerer hovedstrøms sosialantropologi, slik som fargeteori, Jean Baudrillards forfatterskap, Gregory Bateson, kjønnsproblematikk (inkludert seksuell trakassering) og evolusjonslære.
Thomassen disputerte i 2008 til graden ph.d. i sosialantropologi.Thomassen var 2009–2013 instituttstyrer ved Sosialantropologisk institutt (NTNU).


== Referanser ==
Fjæreheia

Fjæreheia er et gammelt steinbrudd hvor den karakteristiske røde fjæregranitten ble brutt. Siden 1993 har Fjæreheia vært skueplass for både Ibsens dramatikk og moderne rockemusikaler. 
Agder teater kjøpte steinbruddet i 1995, og sommeren 1999 sto et nytt tribuneanlegg med 1000 sitteplasser ferdig. Steinbruddet er en utendørs scene med god akustikk, og ligger ca. 2 km fra Fjære kirke.
Siden åpningen i 1999 har det vært flere typer arrangementer i Fjæreheia. Alt fra musikaler som Jesus Christ Superstar til filmfremvisning av den gamle stumfilmen Terje Vigen og rockekonsert med blant andre A-ha, Vamp og Bjørn Eidsvåg.


== Teateroppsetninger ==
1993 – Catilina
1994 – Catilina
1996 – Når vi døde vågner
1998 – Peer Gynt
1999 – Peer Gynt
2000 – Peer Gynt
2001 – Jesus Christ Superstar
2002 – Jesus Christ Superstar
2004 – Antigone
2005 – Emma
2006 – Brand
2008 – Hamlet
2009 – Blomster & Blod
2011 – Verdensballett
2013 – Carmen
2014 – PULS, a tribute to Pink Floyd
2015 – Skyfri Himmel
2016 - Nasareeren
2017 - Terje Vigen


== Eksterne lenker ==
Fjæreheia
Agder Teater
Steinbrudduka
Fornes kirke

Fornes kirke ligger på Fornes på Hinnøy-delen av Andøy kommune i Nordland og hører til Dverberg sogn i Vesterålen prosti.
Kirken er ei langkirke i tre. Den ble innviet i august 1965 og har 120 sitteplasser.


== Litteratur ==
Alf Henry Rasmussen, red. (1993). «Fornes kirke, Fornes (Hinnøya)». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 158. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Fornes kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Lokalt om Fornes kapell
«Fornes kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Gordon Cooper

Leroy Gordon Cooper (født 6. mars 1927 i Shawnee i Oklahoma, død 4. oktober 2004) var en amerikansk testpilot og astronaut. Han var en av de opprinnelige «Mercury Seven» utvalgt i 1959 til det amerikanske Mercury-programmet.
Cooper var med på tre ulike NASA-prosjekter, henholdsvis Mercury-programmet, Gemini-programmet og Apollo-programmet. Han fløy imidlertid kun i Mercury og Gemini, men var backup for Gemini 12 og Apollo 10. Han pensjonerte seg fra NASA i 1974.


== Romferder ==
 Mercury 9 – Den siste og lengste ferden i Mercury-programmet.
 Gemini 5 – ny rekord for opphold i verdensrommet.Schirra var backup for Mercury-Atlas 8 i Mercury-programmet.


== Bilder ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gordon Cooper – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gordon Cooper på Internet Movie Database 
(en) Gordon Cooper hos The Movie Database 
(en) Gordon Cooper hos American National Biography
Store Saltsjø

Store Saltsjø (engelsk: Great Salt Lake) er en endorheisk innsjø i Utah. Den dekker ca. 4 400 km², men vannstanden varierer fra år til år. I 1963 var vannstanden på sitt laveste, og sjøen dekket da bare ca. 1 529 km². I 1987 dekket sjøen derimot hele 5 311 km², og dette var en ny rekord. Innsjøen har ikke utløp slik at vannstanden bare reguleres av fordamping fra overflaten, fordampingen skjer hovedsakelig om sommeren. Fordi den ikke har utløp og fordampingen etterlater salt har den fått kallenavnet «America's Dead Sea» (Amerikas dødehav). 
Innsjøen er svært grunn, det dypeste stedet er vanligvis omkring 10 meter (34 fot) og største dybde har siden mormonene ankom i 1843 variert mellom 7 meter (24 fot) og 14 meter (45 fot). Saltinnholdet har ved lav vannstand vært opp i 20 %, men ved sterk tilførsel av ferskvann har tynnet vannet ut til 6 % salt sør for jernbanefyllingen (vanlig havvann har omkring 3,5 % salt). I løpet av de siste 8 000 årene har innsjøen to ganger steget til 1 289 moh. (4 230 fot). Salt Lake City flyplass ligger på 1 287 moh. I historisk tid har innsjøen bare nådd 1 284 moh. (4 212 fot) i 1873. Brigham Young foreslo da å pumpe vannet ut i ørkenen for å holde vannstanden nede. På slutten av 1600-tallet nådde den 1 285 moh. (4 217 fot) og oversvømte saltflatene der dagens Bonneville Speedway ligger.
I 1959 anla Southern Pacific jernbane på en fylling tvers over innsjøen. Ved dette inngrepet ble tilsiget av ferskvann fra elvene Bear, Weber og Jordan utestengt fra innsjøens nordlige ende. Den nordlige delen blir på denne måten saltere mens den sørlige blir mindre salt. Tidlig i 1980-årene steg vannstanden så mye at jernbanen og motorveien på sørlig bredde (Interstate 80) ble oversvømt og måtte heves. Ved høy vannstand kommer vannet også inn i noen gater i Salt Lake city.Fra saltet i sjøen utvinnes store mengder magnesium og kaliumsulfat.


== Bakgrunn ==
Store Saltsjø var en gang i tiden en del av Bonnevillesjøen, som var på størrelse med Michigansjøen og mye dypere. Bonnevillesjøen var rundt 10 ganger større og rundt 305 meter dyp. Den dekket store deler av dagens Utah og små deler i Idaho og Nevada i istiden for mellom 32 000 og 14 000 år siden. Da klimaet forandret seg begynte den store Bonnevillesjøen å tørke opp, og det eneste som ble igjen etter den enorme sjøen var Store Saltsjø, Utahsjøen, Seviersjøen, Rushsjøen og Lille Saltsjø. Forhistoriske strandlinjer er synlige i fjellsiden rett bak Salt Lake City.


== Øyer ==
Antelope Island er den største øya i Store Saltsjø og er en egen nasjonalpark.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Great Salt Lake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gjenbruk

Gjenbruk angir bruk mer enn én gang. Konseptet er sterkt knyttet til miljøvern som det andre nivået i avfallshierarkiet, men gir utvidet mening i alle situasjoner der en eksisterende gjenstand eller et konsept brukes på nytt, etter å først ha blitt brukt i den tiltenkte hovedanvendelsen. Den nye anvendelsen kan være den samme som første gang eller brukt som noe annet, i motsetning til gjenvinning der gjenstanden blir plukket fra hverandre til råvarer for ny anvendelse. 
Gjenbruk er et energiøkonomisk og ressursbesparende element i beste miljøpraksis.
Eksempel på gjenbruk omfatter også bruktsalg, oppussing og gjenbruk av kode i høynivåprogrammering.
Hensynet til ressursknapphet er hovedgrunnene til å bruke gjenstander og konsepter på nytt, men i svært mange tilfeller er det også økonomisk lønnsomhet i å gjenbruke gjenstander eller konsepter.
I Miljødirektoratets omtale av sirkulær økonomi er begrepet gjenbruk blitt delt i tre:

Ombruk, ny bruk til samme formål som før
materialgjenvinning, avfall omdannes til nye produkter
energiutnyttelse, avfall som brennes for varme


== Se også ==
Returtjeneste


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Gjenbruk i Store norske leksikon
Bjørnskinn kirke

Bjørnskinn kirke ligger på Bjørnskinn i Andøy kommune i Nordland og er sognekirke for Bjørnskinn sogn i Vesterålen prosti.
Kirka er ei langkirke i tre. Den ble innviet 29. april 1885 og har 250 plasser. Arkitekt for kirka var Johan Kunig.
Dagens kirke erstattet ei tidligere kirke på stedet, som var blitt for lita. Den ble bygd rundt 1740. Den gamle kirka ble revet for å gi plass til den nye kirka. Tidligere sto ei enda eldre kirke nærmere fjellet. Den ble tatt av et snøras på 1700-tallet.
Orgelet i Bjørnskinn kirke er bygd i 1860 og har stått i kirka siden 1936.


== Eksterne lenker ==
Lokalt om Bjørnskinn kirke
Om prestene i Dverberg sokn
Om den gamle kirkegården ved kirken
(no) «Bjørnskinn kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Bjørnskinn kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Pete Conrad

Charles «Pete» Conrad jr. (født 2. juni 1930, død 8. juli 1999) var en amerikansk testpilot og astronaut. Han var den tredje personen til å gå på månen under Apollo-programmet.


== Karrière ==
Conrad var med på tre ulike NASA-prosjekter, henholdsvis Gemini-programmet, Apollo-programmet og Skylab-programmet. Han pensjonerte seg fra NASA i 1973.


=== Romferder ===
 Gemini 5 – Ny rekord for opphold i verdensrommet
 Gemini 11 – Rekordhøyde over Jorden med bruk av Agena
 Apollo 12 – Andre månelanding, gjennomførte to månevandringer på til sammen 7 t 45 min 18 s
 Skylab 2 – Første besetning ombord på den første amerikanske romstasjonen SkylabConrad var reserve for Gemini 8.


=== Romvandringer ===
 Apollo 12 – To månevandringer.

19. nov 1969: 3 timer, 56 minutter, 3 sekund
20. nov 1969: 3 timer, 49 minutter, 15 sekund. Skylab 2 – 2 romvandringer.

7. juni 1973: 3 timer, 25 minutter.
19. juni 1973: 1 time, 36 minutter.


== Død ==
Conrad døde 8. juli 1999 på sykehus i Ojai i California av skadene han pådro seg i en motorsykkelulykke. Han var på vei til byen Monterey, sammen med sin kone og noen venner, da han mistet kontrollen i en sving og ble kastet av Harley-Davidsonen. Han ble fraktet til sykehus men døde fem timer senere. Han ble 69 år gammel.
Lyndon B. Johnson Space Center i Houston i Texas har en lund med trær plantet for å hedre minnet om astronautene som har dødd. NASA plantet et tre til minne om Conrad etter hans død. Under seremonien fortalte Conrads kollega Alan Bean at Conrad ønsket at treet hans skulle bli pyntet med fargerike lys hver jul istedenfor hvite. Dette i tråd med mottoet hans, «when you can't be good, be colorful.» NASA har hver jul siden pyntet alle trærne i lunden med hvite lys, unntatt Conrads som får røde.


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pete Conrad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pete Conrad på Internet Movie Database 
(en) Pete Conrad hos The Movie Database 
(en) Pete Conrad hos American National Biography 
Pete Conrads røde tre i Johnson Space Centers minnelund
Dverberg kirke

Dverberg kirke ligger på Dverberg i Andøy kommune i Nordland og hører til Dverberg sogn i Vesterålen prosti.
Kirka er ei åttekantet tømmerkirke med detaljer i empire. Den ble innviet 17. oktober 1843 og har 350 plasser. Koret er inne i selve åttekanten og det pyramideformede taket toppes av en takrytter. Den tidligere kirka på stedet hadde langplan. Befolkningen ønsket en åttekantet kirket og Hadsel kirke i nærheten var oppført slik noen år tidligere. Opprinnelig var det tenkt å bygge kirken uten tårn, men den fikk tårn blant annet fordi tårnet ble brukt som seilingsmerke på kysten. Det ble også foreslått å plassere prekestolen over alteret slik det var vanlig i åttekantede kirker, sognepresten gikk mot denne løsningen. Arkitekt for kirka var Christian H. Grosch. Sørreisa kirke, som ble ødelagt av brann i 1987, ble trolig oppført etter samme tegninger.Foran kirka er det en minnestein «til minne om bortkomne fiskere i Dverberg».
På kirkegården ved kirka ligger stortingsmannen og dikteren Augustinus Johannessøn Sellevold begravet. Han har òg fått sin bauta ved kirken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalt om Dverberg kirke
Om den gamle kirkegården ved Dverberg kirke
Fiskerbautaen ved kirken
Bauta over Augustinius Sellevold ved kirken
(no) «Dverberg kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Dverberg kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Andenes kirke

Andenes kirke ligger på Andenes i Andøy kommune i Nordland og hører til Andenes sogn i Vesterålen prosti. Kirka er ei langkirke i tre med 400 plasser. Den ble innviet 30. juni 1876 og påbygd i 1966. Imidlertid har kirkene avløst hverandre på Andenes siden middelalderen.
Andenes var et rikt fiskevær i seinmiddelalderen, og mye hanseatisk kirkekunst fant veien til Andenes kirke. Da forgjengeren til den nåværende kirka ble revet, ble dette rike utstyret solgt på auksjon. Kjøperne var fra Tromsø Museum, og i dag utgjør utstyret fra Andenes en stor del av den verdifulle kirkekunstsamlingen på dette museet. Blant gjenstandene er et fargerikt alterskap fra omkring år 1500. Alterskapet fremstiller lidelselshistorien og har dessuten en fremstilling av Hellig Olav.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalt om Andenes kirke
Lokalt om prestene i Andenes
(no) «Andenes kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Andenes kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Svein Halvard Jørgensen

Svein Halvard Jørgensen (født 8. april 1965 i Mosjøen) er en norsk sosialantropolog og musikkviter som forsker i grenselandet mellom musikk, kulturkunnskap og improvisasjon. Han er dr.art. fra Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet i 2004 på avhandlingen «På sporet av improvisasjonens potensial» under veiledning av filosofen Stein Erik Johansen. Dette var del av et større prosjekt med Bjørn Alterhaug, John Pål Inderberg og andre rundt samhandling og improvisasjon.
Jørgensen arbeider som professor i etnomusikkologi ved Nord universitet. Tidligere var han professor ved Høgskolen i Nord-Trøndelag og Høgskolen i Nesna.


== Artikler ==
World Music og den Globale Diskurs i Studia Musicologica Norvegica, Årgang 2004, Nr 30
"Energiflyt i organisasjoner" (2004)Kan nedlastes:
https://web.archive.org/web/20070929132107/http://www.e-guiden.no/getfile.php/106723.69/KUNNE%20Energi%20nedtegning.pdf
Hydrogenbinding

En hydrogenbinding er en svak kjemisk binding mellom et hydrogenatom bundet i et molekyl sammen med et elektronegativt atom, og et annet elektronegativt atom i et annet molekyl.
En hydrogenbinding er en spesiell form for dipolar binding. Den er derimot mye sterkere enn vanlige dipolare bindinger, altså krever det mye mer energi å bryte en slik binding. Det fører med seg et høyere kokepunkt i stoffer som har hydrogenbindinger.
Navnet kommer av Hydro som betyr vann, som er et stoff med karakteristiske egenskaper som følge av hydrogenbinding. Blant annet har vann relativt høyt kokepunkt og sterk overflatehinne i forhold til andre lignende stoffer.
Hydrogenbindinger spiller en viktig rolle i biokjemi. Proteiner og DNA er to eksempler på funksjonelle biokjemiske substanser hvor hydrogenbindinger er ansvarlig for en uunnværlig del av strukturen.


== Se også ==
Hydrofil
Tian Sørhaug

Hans Christian «Tian» Sørhaug (født 5. juli 1949 i Oslo) er en norsk sosialantropolog, sosiolog og arbeidsforsker. Han har særlig forsket på endring i organisasjoner og ledelse. Han var forsker ved Arbeidsforskningsinstituttet (AFI; Arbeidspsykologisk institutt før 1987) fra 1977 til 1999, og var AFIs direktør 1989–1993. Han var leder for Senter for teknologi, innovasjon og kultur (TIK) ved Universitetet i Oslo 1999–2003. Etter det var han forsker I ved TIK og senere professor i sosiologi ved Institutt for sosiologi og samfunnsgeografi. Han er nå professor emeritus.


== Bakgrunn ==
Sørhaug ble cand.mag. i 1973 og cand.polit. i sosialantropologi ved Universitetet i Oslo i 1977.Han ble ansatt som vitenskapelig assistent ved Arbeidspsykologisk institutt (fra 1987 Arbeidsforskningsinstituttet, AFI) i 1977, ble forsker III i 1980 og forsker II (seniorforsker) i 1985. I 1986 ledet han forskningsprogrammet «Work and Learning Processes» ved AFI. I 1987 var han kortvarig ansatt ved Sosialantropologisk institutt ved Universitetet i Oslo. Han var fast ansatt som seniorforsker ved AFI fra 1988, og var direktør ved samme institutt 1989–1993. Han sluttet ved AFI i 1999 etter 22 år som forsker ved instituttet, og var deretter leder for Senter for teknologi, innovasjon og kultur (TIK) ved Universitetet i Oslo 1999–2003. Etter det var han forsker I ved TIK og senere professor i sosiologi ved Institutt for sosiologi og samfunnsgeografi. Han er nå professor emeritus.Han var gjesteforsker ved Stanford University og Massachusetts Institute of Technology 1993–1994 og ved Bristol University 2002–2003. Vinteren og våren 2010 har han vært medlem i ekspertpanelet i NRK-programmet Lyngbø og Hærlands Big Bang.


== Bibliografi i utvalg ==
Managementalitet og autoritetens forvandling. Ledelse i en kunnskapsøkonomi (Fagbokforlaget, 2004) ISBN 9788276745726
Fetisjerte relasjoner: arbeid, autoritet og kjønn (2002)
Om ledelse: magt og tillid i moderne organisationer (2001)
Fornuftens fantasier: antropologiske essays om moderne livsformer (1996)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tian Sørhaug på Internet Movie Database 
(no) Publikasjoner av Tian Sørhaug i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Tian Sørhaug i BIBSYS
Albert Kesselring

Albert Kesselring (født 30. november 1885 i Marktsteft i nærheten av Würzburg i Bayern, død 16. juli 1960 i Bad Nauheim, Hessen) var en tysk flyver og generalfeltmarskalk som hadde kommendoen over Armegruppe C under andre verdenskrig. Dette medførte ansvar for hele middelhavsområdet, inklusive kampene i Nord-Afrika og Italia. I Italia gjennomførte han plan Achse etter at landet kapitulerte i september 1943. Han deltok også i første verdenskrig.


== Bakgrunn og virke ==
Kesselring hadde en normal oppvekst som sønn av skoleinspektøren i Bayreuth. Etter grunnskole og videregående skole i 1904 gikk han først et år på militærakademiet, deretter 18 måneder på artilleriskolen i München. Han ble løytnant i 1906. Under første verdenskrig tjenestegjorde vesentlig i stabsfunksjoner. I 1919 ble han hauptmann i Reichswehr, i 1923 major og i 1931 oberstløytnant. Fram til 1933 var han artillerioffiser i luftforsvaret, men fra 1933 ble han med grad som oberst utdannet til flyger og ble overført til det som skulle bli Luftwaffe. I 1935 ble han generalløytnant og i 1937 general i Luftwaffe. 19. juli 1940 ble han utnevnt som en av Tysklands 20 generalfeltmarskalker.
Kesselring var en meget dyktig og kompromissløs kommandant i felt. Både måten å organisere forsvaret av Italia og ikke minst hans dyktighet i å utnytte de fordelene terrenget ga, gjorde at de allierte hadde store problemer under fremrykking nordover. Særlig forsvarslinjene Gustavlinjen omtrent 10 mil sør for Roma og Goterlinjen lenger nord i Italia var særdeles vanskelig å trenge igjennom for de allierte, og kampene ved hver av disse frontlinjene tok flere måneder.
Pga sitt utseende ble han kalt «smilende Albert» eller «smilende Kesselring».
Han kapitulerte med Armégruppe Syd til sjefen for den amerikanske 101. luftbårne divisjon, Maxwell D. Taylor 4. mai 1945 og ble deretter satt i amerikansk krigsfangenskap i Braunschweig.


=== Etter krigen ===
I 1947 ble han anklaget for drap på partisaner utført av soldater under hans kommando. Han ble funnet skyldig og dømt til døden, men dommen vakte store protester på grunn av tvil bevisene for hans kjennskap og deltakelse i drapene. Han ble benådet og løslatt fra fengsel i 1952 på grunn av helseproblemer.
Kesselring ble i 1952, før han ble løslatt fra fengselet, valgt til leder av det gjenopprettede Stahlhelm, Bund der Frontsoldaten, et verv han hadde fram til sin død i 1960.
Han ga ut memoarene Soldat bis zum letzten Tag og Gedanken zum 2. Weltkrieg. Han distanserte seg aldri offentlig fra Hitler eller sin lojalitet til ham, men han var aldri medlem av det nasjonalsosialistiske partiet NSDAP.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Albert Kesselring 1885-1960» (tysk), fra Deutsches Historisches Museum


== Eksterne lenker ==
(en) Albert Kesselring – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pigghaier

Pigghaier eller tagghaier (Acanthodii) (av gresk: akantha – «torn», «pigg») er en utdødd klasse av fisker som levde fra silur til perm. Pigghaiene synes å ha felles forfedre med dagens beinfisker, selv om de var mer primitive. Klassen hadde både ferskvanns- og saltvannsarter.


== Eksterne lenker ==
(en) Pigghaier i Encyclopedia of Life 
(en) Pigghaier hos Fossilworks 
(en) Pigghaier hos Fossilworks 
(en) Kategori:Acanthodii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Acanthodii – detaljert informasjon på Wikispecies