jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Israel Jacobson

Israel Jacobson (født 17. oktober 1768 i Halberstadt, død 14. september 1828 i Berlin) tilhørte den jødiske reformbevegelsen, og spilte en viktig rolle innen pedagogiske reformer og gudstjenestereformer i tysk liberal jødedom.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Jacobson kom fra enkle kår. Da utdannelsen ved den offentlige skolen i Halberstadt var utilstrekkelig, gikk han hovedsakelig på jødiske religiøse skoler, og tilegnet seg kunnskaper på egen hånd. 19 år gammel forlovet han seg med Philip Samsons barnebarn. 


=== Karriere ===
Samson grunnla Samsonskolen i Wolfenbüttel, hvor bl.a. Leopold Zunz og Isaak Markus Jost var utdannet. Han reiste til Braunschweig, der han tjente en betydelig formue, og i 1801 åpnet han en skole i Seesen hvor 40 jødiske og 20 kristne barn fikk fri kost og fri undervisning sammen. Jacobsons skole ble fort berømt, og flere hundre elever fikk i årenes løp sin undervisning ved den. I de hundre årene skolen eksisterte hørte den til de fremste innen alle områder av sitt pedagogiske arbeid.
Kort etter grunnleggelsen av skolen fant Jacobson det nødvendig å gi ungdommene muligheten til dypere religiøse opplevelser. I 1810 bygget han en synagoge på skoleområdet, og utrustet den med et orgel, noe som innenfor jødedommen var nytt. Ved siden av hebraiske bønner innførte han også bønner og prekener på tysk. Etter opprettelsen av kongeriket Westfalen med Napoleons bror Jérôme som konge, ble Jacobson, som hadde slått seg ned i residensbyen Kassel, utnevnt til president for det jødiske konsistorium. I denne egenskap fortsatte han med øket kraft sine reformbestrebelser: Han åpnet et gudshus i Kassel med en ritus tilsvarende den i Seesen, og finansierte et seminar for utdannelse av jødiske lærere.
Etter at Napoleon ble styrtet i 1815 flyttet Jacobson til Berlin, og fortsatte der sitt reformarbeid. Han åpnet et bønnerom i sitt eget hus, hvor det ble holdt prekener av bl.a. Zunz og Berthold Auerbach. Den prøyssiske regjeringen, som ikke hadde glemt Jacobsons franske sympatier og dessuten fikk stadig flere klager fra ortodokse jøder på Jacobsons virksomhet, gav ikke tillatelse til videreføring av de reformerte gudstjenestene.
Jacobson gikk inn for å fremme forståelsen mellom jøder og kristne, og støttet trengende av begge konfesjoner. Takket være hans innflytelse ble den århundregamle «jødeskatten», Leibzoll, avskaffet i 1823 i hertugdømmet Braunschweig-Lüneburg. 
Han døde i 1828 i Berlin, og ble begravet på den jødiske gravlunden i Schönhauser Allee.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hochschule für Jüdische Studien
Union progressiver Juden
Jewish Encyclopedia
Salme

Salmer er sanger med kristent innhold som blir sunget ved gudstjenester og oppbyggelser. Ordet kommer fra det greske ordet ψαλμοί , psalmoi som betyr "musikk" eller "lovsang" mens det hebraiske ordet er תְּהִלִּים‎, tehillim som betyr å "prise".Det er vanlig å dele inn salmene i tre grupper: a) lovsanger og takkesalmer, b) bønnesalmer og c) betraktningssalmer, hvor dikteren drøfter kristen tro og gjør den nærværende.
Salmer autoriseres til bruk ved gudstjenester ved at de blir tatt med i offentlig godkjente salmebøker.


== Se også ==
Hymne
Salmenes bok
Norsk salmebok 2013


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
El Gran Carlemany

«El Gran Carlemany» er nasjonalsangen til Andorra. Den har tekst av samfyrste og biskop Juan Bautista Benlloch y Vivó til melodi av Enric Marfany. Nasjonalsangen ble til i 1914 og første gang offisielt framført 8. september 1921. Teksten er på katalansk. I sangen, som i dens tittel, krediterer nasjonen Andorra den frankiske kongen Karl den store (Carlemany) for sin frihet.


== Tekst ==


== Referanser ==
Joe Profaci

Joe Profaci (født 2. oktober 1897 i Villabate ved Palermo på Sicilia, død 7. juni 1962 i Bay Shore Miami i USA) var en av New Yorks mafiabosser. Han startet og ledet Profaci-familien (som senere ble og nå er kjent som Colombo-familien) fra 1931 helt til han døde av hjerteproblemer i 1962.
Han var mislikt av mange, mye på grunn av at han innførte et «fond» hvor alle medlemmene i Colombo-familien måtte betale et månedlig beløp på 25 dollar som visstnok skulle gå til et fond som ville hjelpe mafiamedlemmers familie hvis mafiaen kom i fengsel. De som nektet å betale ble som regel drept, det samme gjaldt de som var uenig med Profaci på andre områder også. Men disse pengene ble bare satt inn sammen med de andre enorme mengdene med penger som kom inn fra andre mafiaaktiviteter. Joe Profaci levde et luksuriøst liv da han var på sitt høyeste. Profacis hjem var bygd på en 13 300m² tomt (13,3 daa), med hans egen private flyplass.
Som de fleste andre mafiosoer drev Profaci også lovlige foretak, som import av olivenolje, noe som gjorde at han ble kalt for «Olive Oil King» (Olivenoljekongen). 
Colombo-familiens aktivitet var basert i Brooklyn. Det kan også nevnes at Profaci var en hengiven katolikk som donerte en god del penger til katolske veldedighet.
Colombo-familien gjennomgikk en intern krig i 1960, da de tre Gallo-brødrene ledet av Joe Gallo prøvde å ta over familien. Likevel klarte Profaci å beholde makten til han døde i 1962. Mer om dette i artikkelen om Colombo-familien.


== Se også ==
Om De fem familiene
Historien om Colombo-familien


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
www.carpenoctem.tvs artikkel om Joseph Profaci
Roger de Beaumont, 2. jarl av Warwick

Roger de Beaumont, 2. jarl av Warwick (født 1102, død 12. juni 1153), også kjent som Roger de Neubourg, var eldste sønn av Henry de Beaumont, 1. jarl av Warwick og hans hustru Marguerite. Han arvet tittelen jarl av Warwick etter sin far i 1123.
Han ble regnet som en gudfryktig og trofast mann, og i en samtidig krønike, Gesta Regis Stephani, omtales han som «en mann av mild innstilling». Han åpnet Hospital of S. Michael, et leprosarium i Warwick, og finansierte dette ved å overføre tienden fra Wedgnock og annen eiendom. Han gav også donasjoner til tempelriddernes hus utenfor Warwick. Under kong Stefan grunnla han også et kloster viet til St. Kenned ved Llangennilth i Glamorgan. Klosteret var tilknyttet St. Taurinus' kloster i Évreux i Normandie.
Roger besøkte Det hellige land flere ganger, og deltok i andre korstog. Det ser også ut til at han sluttet seg til Konrad III av det tysk-romerske rikes ekspedisjon etter beleiringen av Lisboa. 


== Familie ==
Roger giftet seg i 1130 med Gundred de Warrenne, datter av William Warenne, 2. jarl av Surrey og Elizabeth de Vermandois. De fikk seks barn:

William de Beaumont, 3. jarl av Warwick
Waleran de Beaumont, 4. jarl av Warwick
Henry de Beaumont, dekan i Salisbury i 1205
Agnes de Beaumont, gift med Geoffrey de Clinton, kongelig kammerherre
Margaret de Beaumont
Gundred de Beaumont, gift med 1) Hugh Bigod, 1. jarl av Norfolk og 2) Roger de Glanville


== Referanser ==
Walter Benjamin

Walter Bendix Schönflies Benjamin (født 15. juli 1892 i Berlin, død 27. september 1940 i Portbou) var en tysk marxistisk litteraturkritiker, filosof og oversetter. Tidvis ble han knyttet til Frankfurtskolen og var også inspirert av Bertolt Brecht og Gershom Scholems jødiske mystisisme.


== Liv ==
Han ble født i en jødisk familie i Berlin, og gjennom sitt liv var han kjent som essayist, oversetter og litteraturkritiker. Etter at en første utgave av hans samlede skrifter ble utgitt i 1955, har han vært gjenstand for stor interesse. Som sosiologisk- og kulturkritiker kombinerte han idéer fra jødisk mystisisme med historisk materialisme. Han oversatte også tekster av Marcel Proust og Charles Baudelaire, og Benjamins essay Oversetterens oppgaver er en av de mest kjente tekster om oversettelsesteori. Han begikk selvmord på flukt inn i Spania etter at situasjonen i Frankrike var blitt helt uholdbar under den nazistiske okkupasjonen.Broren Georg Benjamin døde i Mauthausen i 1942. Brødrene Benjamin kom fra en jødisk familie. Hilde Benjamin, Georgs enke, ble justisminister i DDR etter krigen.


== Bibliografi ==
På norskSkrifter i utvalg I & II, utgitt i Bokklubbens Kulturbibliotek 2014 oversatt av Arild Linneberg m.fl. med innledende essay av Arild Linneberg og Janne Sund ISBN 9788252583984
Kunstverket i reproduksjonsalderen: essays om kultur, litteratur, politikk. Oslo: Gyldendal. 1991. ISBN 8205193436.  originaltittel: Das Kunstwerk im Zeitalter seiner technischen Reproduzierbarheit
Det tyske sørgespillets opprinnelse. Oslo: Pax. 1994. ISBN 8253016611.  originalspråk: Ursprung des deutschen Trauerspiels
Enveiskjøring ; Barndom i Berlin - rundt 1900. Oslo: Aschehoug. 2000. ISBN 8203180027.  originaltittel: Berliner Kindheit um NeunzehnhundertTysk (utvalg)Goethes Wahlverwandtschaften, 1922
Ursprung des deutschen Trauerspiels, 1928
Einbahnstraße, 1928
Das Kunstwerk im Zeitalter seiner technischen Reproduzierbarkeit, 1936
Berliner Kindheit um 1900, 1950
Über den Begriff der Geschichte, 1939
Das Paris des Second Empire bei Baudelaire, 1938
Passagenwerk, uferdig verk om bylivet i Paris i det 19. århundre


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hansen, Jon Børge. «Benjamins død – og Anders Behring Breiviks kamp mot 'kultur-marxismen'», Gnist – Marxistisk tidsskrift  nr. 3 (2011).
Kazi, Richard. «Benjamin’s age of mechanical reproduction,» Jump Cut nr. 15 (1977), s. 23–25.
Abraham-Geiger-Kolleg

Abraham-Geiger-Kolleg er et rabbinerseminar i Potsdam i Tyskland, som ble grunnlagt i 1999. Det er reformjødisk og er åpent for både kvinner og menn. Seminaret er oppkalt etter Abraham Geiger, en av grunnleggerne av den reformjødiske retning innen jødedommen, og ble etablert av rabbinerne Walter Jacob og Walter Homolka. Homolka er dets rektor. Det har vært tilknyttet World Union for Progressive Judaism fra 2001, og fra 2005 er dets kandidater også godkjent av Central Conference of American Rabbis. Det første studiekullet ble ordinert som rabbinere den 14. september 2006.
Utdannelsen ved kollegiet tar fem år, og Abraham-Geiger-Kolleg samarbeider med Kollegium Jüdische Studien. Det er et «tilknyttet institutt» ved Universität Potsdam. Kandidatene får magistergrad i jødisk teologi.
Seminaret finansieres av den føderale regjeringen, Zentralrat der Juden in Deutschland og Leo Baeck-stiftelsen.
Hvert annet år utdeler seminaret Abraham-Geiger-prisen for «fortjenester for jødedommen i sin mangfoldighet» («Verdienste um das Judentum in seiner Vielfalt»).


== Eksterne lenker ==
[1] TV
Abraham-Geiger-Kolleg
Ansvar

Ansvar er et flertydig ord som kan brukes om forskjellige begreper, særlig:

oppgave, oppdrag, aktivitet, arbeidsområde og lignende
forpliktelse til å gjøre eller unnlate noe i moralsk, etisk og/eller juridisk forstand
risiko i betydningen å bære konsekvenser av en uventet utvikling: vanligvis om det negative, det vil si å bli bebreidet, gjøre merarbeid, dekke utgifter og annet, men også om det positive, å få ros og annet som er fordelaktig
erstatningsansvar (juridisk)
strafferettslig ansvar (juridisk)
konstitusjonelt ansvar (juridisk).Ofte brukes ordet ansvar i dagligspråket uten at det blir klargjort hva meningen er – eventuelt om avgiver sikter til flere av betydningene. Særlig forekommer dette i utsagn om at en person bærer ansvaret eller har ansvaret for en handling, unnlatelse, tilstand og lignende.
Petar Preradović

Petar Preradović (født 19. mars 1818 i Grabrovnica (daværende Stor-Østerrike), død 18. august 1872) var en kroatisk og tyskspråklig forfatter.
Han vokste opp i den serbisk-ortodokse kirke, men gikk senere over til katolisismen. Han var bestefar til Paula von Preradovic, som bodde i Østerrike.


== Referanser ==
Desimalgrader

Desimalgrader brukes ofte innen geografiske informasjonssystemer (GIS), kartprogrammer for web, som Google Maps samt GPS-mottakere for å uttrykke koordinater med bredde og lengde uten å bruke minutter og sekunder. En posisjon angitt med desimalgrader består av to desimaltall, der det første er bredden og det andre er lengden. For den sydlige halvkule brukes negative breddegrader; og for den vestlige halvkule brukes negative lengdegrader.
En bredde eller lengde angitt med grader, minutter og sekunder, som for eksempel x°y′z″, kan konverteres til desimalgrader med formelen x + y/60 + z/3600. Deretter endres fortegnet til − (minus) hvis det er den vestlige halvkule eller den sydlige halvkule det refereres til. For eksempel, de geodetiske koordinatene «38°53′23″ N  077°00′32″ V» uttrykkes i desimalgrader som «38,8897° −77,0089°» (sentrum av Washington D.C.)
De fleste håndholdte GPS-mottakere kan oppgi desimalgrader med fem desimalers nøyaktighet (dvs. 1°⁄100 000), f.eks. 61,63643°  8,31249° (WGS 84), som er et punkt på toppen av Galdhøpiggen. Selve posisjonsangivelsen har da en maksimal usikkerhet på ca. 56 cm i nord–syd-retning og ca. 26 cm i øst–vest-retning (hvilket er mange ganger bedre enn posisjonsnøyaktigheten til alle håndholdte GPS-mottakere).
Alle slags vinkler kan selvfølgelig også angis i desimalgrader, for eksempel 1⁄32 sirkelbue (én strek) er det samme som 11,25°.


== Se også ==
Grad (vinkel)
Bueminutt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Flere grad-konverteringer (eng.).
Ustekveikja

Ustekveikja er en elv, og en del av øvre Drammensvassdraget. Den har sitt utspring i Ustekveikvatnet (1260 moh) like ved Fagervatn i Ulvik kommune i Vestland, på Hardangervidda, rett nord for Hardangerjøkulen. Elven renner sørøstover, ned til det regulerte Finsevatnet (1215–1212 moh) ved Finse og derfra videre sørøstover gjennom en rekke regulerte og uregulerte vann, blant andre Nygardsvatnet (995–984 moh) i Hol kommune i Viken, Sløddfjorden (985–970 moh) og Ustevatn (985–968 moh) ved Ustaoset, også det i Hol. Nedenfor Tungevatn ligger Ustekveikja kraftverk.
Etter Ustevatn skifter elven navn til Usta og renner nordøstover til Ustedalsfjorden ved Geilo. Lenger ned i dalen blir Usta til Hallingdalselva.


== Annen bruk ==
Ustekveikja har gitt navn til Ustekveikja Energi AS, et energiselskap fra Geilo i Buskerud, Viken, grunnlagt i 1992. Tidligere hadde Ustekveikja Energi også to kraftverk, Ustekveikja og Ørteren.


== Se også ==
Ustekveikja kraftverk, et vannkraftverk i Hol kommune i Buskerud, Viken, startet i 1983
Sigbjørn Heie

Sigbjørn Heie (født 25. januar 1945 på Tysnesøya i Sunnhordland) er en norsk forfatter. 
Heie bor på Frekhaug i Meland kommune. Han har skrevet en rekke romaner, noveller og barnebøker. Fra 1978 til 1979 var han redaktør i Norsk Barneblad. Han er utdannet lærer.
Sammen med Ragnar Hovland, Per Olav Kaldestad og Einar Økland skrev Sigbjørn Heie under pseudonymet John Donner Sommerset-serien, en nynorsk krimserie for ungdom. Serien bestod i alt av 13 bøker.Heie har også bidratt i mange antologier og tidsskrift.


== Bibliografi ==
1972 – Bilete – diktsamling
1976 – Sommaren det hende – ungdomsbok
1976 – Sommar for Eli – ungdomsbok
1976 – Stillferdig landskap – diktsamling
1977 – Eple i måneskinn – novellesamling
1977 – Framfor det ukjende – barnebok
1977 – Køyr fortare! – ungdomsbok
1978 – Eli vårvon – ungdomsbok
1978 – Du drøymer draumen din – diktsamling
1979 – Utvist – ungdomsbok
1979 – Stilla kring oss – diktsamling
1980 – Ei gåte å løysa – ungdomsbok
1980 – Ein annan dans – ungdomsbok
1980 – Grøn leik – diktsamling
1981 – Kva gøymde Buhola? – barnebok
1982 – Saftig, salig sommar – roman
1983 – Blå fugl og kvite skyer – barnebok
1984 – Nedbør – diktsamling
1985 – På løynlege vegar – barnebok
1986 – Dogg – diktsamling
1987 – Stjerner i åkeren – barnebok
1987 – Morongmusikk – novellesamling
1989 – Full fart for fire – ungdomsbok
1990 – Barndom. Sol - Barndom. Måne – diktsamling
1991 – Mørkret set opp fellene sine – diktsamling
1993 – I solregn opnar andletet seg – diktsamling
1995 – Alle dei små bileta – diktsamling
1996 – Litt av ei jente – ungdomsbok
1997 – Inne i ein draum – diktsamling
1997 – Uventa fangst – ungdomsbok
1997 – Dikt i utval 1972-1997
1997 – Den ukjente mannen – barnebok
1998 – Nattsongaren – prosa
1998 – På isflaket – barnebok
1999 – Samling 99 – diktsamling
2000 – Skuggar og omriss – diktsamling


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Sigbjørn Heie i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Heie, Sigbjørnpå Aftenposten Arkivert 29. september 2006 hos Wayback Machine.
Sigbjørn Heie på Kulturnett
Digitaliserte bøker av Sigbjørn Heie i Nasjonalbiblioteket
Norsk Barneblad

Norsk Barneblad er et blad for barn på nynorsk. Det kommer per 2017 med 11 nummer i året og er beregnet på barn fra åtte år og oppover.
Bladet ble grunnlagt av Kristen Stalleland i 1887 og ble i begynnelsen kalt Sysvorti (dialektord for svarttrost), men ble omdøpt til Norskt Barneblad i 1891. Svarttrosten er fremdeles i bruk som maskot i bladet. Bladet ble utgitt i Grimstad 1887–1902, i Oslo 1902–64, i Larvik 1964–91, deretter i Oslo. Det utgis av en frittstående stiftelse og bringer variert stoff for barn, bl.a. tegneserier (mest kjent er Smørbukk som siden 1938 har hatt fast plass på baksiden av bladet).

Norsk Barneblad var på fleire måtar banebrytande for si tid. Ikkje berre var bladet tidleg ute med å gje barn lesestoff på nynorsk. Bladet markerte seg også ved å ta barn på alvor. Heilt sidan starten har barn fått skriva inn og få eigne ting på trykk. Eigne «skriftstykke» vart dei første innlegga kalla. Her sende barna inn brev og små forteljingar om korleis dei hadde det i kvardagen

Norsk Barneblad gir også ut juleheftene Juletre, Tuss og Troll og Smørbukk.
Nana Rise-Lynum er redaktør (per 2017). Blant tidligere medarbeidere kan nevnes Inger Hagerup og Aslaug Låstad Lygre. Vidar Lund (Noregs Ungdomslag) er styreleder i Norsk Barneblad. Kristian Fjellanger (Noregs Ungdomslag) er ordfører i rådet for bladet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
barneblad.no
Historia til Norsk Barneblad
Smørbukk på nett om Norsk Barneblad
Sunndal Flyklubb

Sunndal Flyklubb ble stiftet som Indre Nordmøre Flyklubb den 11. juli 1968. Flyklubben driver Vinnu flyplass i Sunndalen.


== Eksterne lenker ==
Sunndal Flyklubb
Sunndal Flyklubb hos Norges Luftsportsforbund/Norsk Aero Klubb
Medinah Country Club

Medinah Country Club er en golfbane i den amerikanske delstaten Illinois. Golfklubben ble grunnlagt i 1924 og disponerer et anlegg på 180 hektar, som inkluderer tre mesterskapsbaner. Medinah er best kjent for bane nr. 3, en bane på 6 865 meter som har vært arena for US Open tre ganger (1949, 1975 og 1990) og PGA-mesterskapet to ganger (1999 og 2006). I 2012 ble Ryder Cup arrangert på Medinah.
Mange golflegender har spilt på bane nr. 3, og Byron Nelson, Cary Middlecoff og Tiger Woods har vunnet turneringer på banen. Tommy Armour var head pro på Medinah i flere år.
I tillegg til den berømte nr. 3-banen, har Medinah to andre baner i et 54-hulls anlegg. Alle tre er tegnet av Tom Bendelow.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Waleran de Beaumont, 4. jarl av Warwick

Waleran de Beaumont, 4. jarl av Warwick (født 1153, død 1203), også kjent som Waleran de Neubourg var en yngre sønn av Roger de Beaumont, 2. jarl av Warwick og Gundred de Warenne. 
Ved farens død i 1153 arvet den eldre broren William tittelen jarl av Warwick. Han døde i 1184 uten å ha fått en sønn, og tittelen gikk da videre til Waleran. Det oppstod problemer i forbindelse med dette, ettersom en svindler utgav seg for å være William, og gjorde det vanskelig for Waleran å opprettholde sitt krav på tittelen. 
I motsetning til sine forfedre ser han ikke ut til å ha vært en særlig aktiv soldat; han betalte scutage for å slippe å tjenestegjøre i Wales. Som jarl av Warwick hadde han allikevel en fremtredende posisjon ved hoffet, og han bar det høyre statssverdet ved kroningen av Johan uten land den 27. mai 1199. 
Han var sjenerøs med støtte til Hospital of S. Michael, et leprosarium i Warwick som faren hadde grunnlagt, og han gav også nonnene ved Pinley en eiendom i Claverdon og nonnen ved Wroxall en eiendom i Brailes. 


== Familie ==
Før 1190 giftet han seg med Margaret, datter av Henry de Bohun, 1. jarl av Hereford og Maud av Essex. De fikk fire barn:

Henry de Beaumont, 5. jarl av Warwick
Waleran de Beaumont
Gundred de Beaumont, ble nonne i Pinley Abbey
Alice de Beaumont, gift med William de Maudit. Deres sønn William ble den åttende jarl av Warwick, mens datteren Isabel de Maudit var mor til den niende jarlen.


== Referanser ==
Malmedy

Malmedy er en by og en kommune i Ardennene, i Vallonia i provinsen Liège i Belgia. Kommunen har 11 829 Innbyggere (2006). Byens navn ble tidligere stavet med en apostrof: «Malmédy», men denne ble lagt til den perioden byen av en del av Preussen og Tyskland. Byens offisielle navn er nå uten denne apostrofen. Byens språk er vallonsk.
Kommunen har stor grad av selvstyre og er som en del av Eupen-Malmédy og sammen med Waimes og de tysktalende belgiske kommunene i øst.
Malmedy har siden 1700-tallet vært et sentrum for papirindustri og skinnvareindustri.
Deler av Circuit de Spa-Francorchamps går gjennom kommunen.


== Historie ==
Byen er kjent allerede fra 648, da det ble anlagt et kloster her.
Byen har tradisjonelt vært en del av provinsen Liège, men ble i 1815, etter Napoleonskrigene overført til Preussen. Etter første verdenskrig ble det avholdt folkeavstemning i Malmedy og Eupen for å avgjøre om dette området skulle skilles ut fra Tyskland og overføres til Belgia, noen som ble resultatet, og disse kommunene ble overført til Belgia 5. mars 1925.
Byen er kjent fra Ardenneroffensiven under andre verdenskrig for Malmedymassakren den 17. desember 1944 da SS-soldater fra Kampfgruppe Peiper (bestående av elementer fra 1. SS-panserdivisjon og 3. fallskjermdivisjon) under major Diefenthal angrep en amerikansk kolonne fra 258th Field Artillery Observation Batalion. 120 amerikanske soldater som overga seg ble ført ut på et nærliggende jorde hvorpå SS-soldatene åpnet ild mot dem med automatvåpen. Noen amerikanere klarte å flykte mens andre berget livet ved å spille døde, men totalt ble 85 amerikanske soldater drept. 
Til tross for at byen på dette tidspunktet var under amerikansk kontroll, ble den utsatt for omfattende bombing av United States Army Air Force i dagene 23. – 25. desember 1944 og rundt 200 sivile ble drept.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Malmedy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Oradour-sur-Glane

Oradour-sur-Glane er en kommune i departementet Haute-Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine sentralt i Frankrike, omtrent 20 km nordvest for Limoges.


== Massakre ==
Byen er kjent fra andre verdenskrig for massakren som fant sted den 10. juni 1944 da soldater fra 1. bataljon i SS-Panzergrenadier-Regiment 4 «Der Führer», 2. SS-divisjon «Das Reich» massakrerte 642 menn, kvinner og barn, under ledelse av Sturmbannführer Adolf Diekmann. Tyskerne brant landsbyen ned til grunnen som represalier for sabotasje fra Den franske motstandsbevegelsen.
Bakgrunnen for massakren var at Diekmann hadde fått informasjon om at Sturmbannführer Helmut Kämpfe, som var fra samme divisjon, ble holdt fanget i Oradour-sur-Vayres av motstandsbevegelsen. Diekmann omringet feil by, og samlet alle innbyggerne og andre tilstede i byen, på torget. Kvinnene og barna ble så låst inne i kirken, mens mennene ble ført til seks andre skur/låver. De ble så skutt og satt fyr på, 190 menn døde. Kirken ble satt fyr på, og alle som prøvde å unnslippe ble skutt. 247 kvinner og 205 barn døde. Det var kun fem overlevende fra massakren.
Landsbyen ble etter krigen ikke gjenoppbygd, men omgjort til et minnesmerke med kirkegård, museum og monument. Dagens landsby ble bygd like ved siden av ruinene av den opprinnelige. Byens skjebne ble skildret i den kritikerroste britiske dokumentarserien En verden i krig fra 1973. Ruinene vises helt i starten av serien som et eksempel på det spor krigen hadde satt på Europa.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Oradour-sur-Glane


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Oradour-sur-Glane – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Oradour-sur-Glane – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Informasjon om massakren i 1944 Oradour-sur-Glane
Minnemuseet i Oradour-sur-Glane