jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pontypridd

Pontypridd (kalles lokalt Ponty) er en by i Rhondda Cynon Taf i det sørlige Wales, omkring 20 km nord for Cardiff. 
Navnet er walisisk, og betyr «broen ved jordhuset». Broen det vises var en gangbro over elven Taff. Byen er dog mer kjent for en nyere bro, nemlig Old Bridge fra 1755. Den ble bygget av William Edwards, og var hans tredje forsøk på stedet. Da den ble åpnet var den Europas lengste enkeltspennsbro i stein. Den utgjør et perfekt segment av en sirkel, 43 meter lang og 11 meter over elven. Gjennom hver ende går tre hull av forskjellig diameter, som ble laget for å redusere vekten, men som viste seg å få en interessant estetisk effekt som en bonus. Den kraftige stigningen gjorde det vanskelig å kjøre en hestekjerre over, og i 1857 finansierte befolkningen en ny bro, Victoria Bridge, ved siden av. I perioden etter konstruksjonen av Old Bridge og frem til 1860-årene var byen kjent som Newbridge.Byens historie preges av kull- og jernindustri. Den ligger på stedet for dalene Rhondda og Taff krysser hverandre, og ble derfor et viktig sted for transporten av kull fra Rhondda og jern fra Merthyr Tydfil, først via Glamorganshirekanalen og senere over Taff Vale Railway til havnene i Cardiff og Barry, Glamorgan. Den hadde en periode verdens lengste togplattform. 
University of Glamorgan, som ble grunnlagt som en høyskole for gruvearbeidere, ligger i byen.
Pontypridd har et at de fremste rugbylagene i Wales, og mange av spillerne derfra har vært på landslaget. 
Blant kjente personer fra Pontypridd finner man sangeren Tom Jones (som ble født i Treforest like ved); Evan og James James, forfatterne av Wales nasjonalsang «Hen Wlad fy Nhadau»; William Price, den første som utførte en kremasjon i moderne tid i Storbritannia; operasangerne Stuart Burrows og Geraint Evans; bokseren Freddie Welsh; rugbyspilleren Michael Owen og bandet Lostprophets. 
Pontypridd var vertskap for det nasjonale Eisteddfod i 1893.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pontypridd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Punktøye

Punktøye (ocellus, lat.: "lite øye") er en type enkeltøyne som finnes hos flere arter leddyr. Punktøyne oppfatter bare lys eller mørke. De brukes derfor ikke til å se med, men mer som ekstraøyne. 
Fasettøyne er store øyne, sammensatt av mange små sekskantede enkeltøyne.
Mange insekter har slike punktøyne oppå hodet eller på pannen. De danner ofte en trekant. 
Disse øynene kan også finnes plassert på andre måter som for eksempel blant plantesugerne (Homoptera) der de opptrer foran på hodet, nemlig midt på pannen og mellom fasettøynene.
Fasettøye

Fasettøyne forekommer hos de fleste insekter samt hos krepsdyr, dolkhaler og den fossile gruppen trilobitter. Noen insekter har også punktøyne / medianøyne. Fasettøyne mangler hos noen arter maur og termitter (arbeidere), noen parasittiske arter, samt hos noen hulelevende insekter.

Fasettøyne er to «store» øyne litt foran, på siden av hodet. De består av mange små enkeltøyne (ommatidier) samlet i ett «stort øye». Hvert slikt ommatidium er sekskantet. Det enkelte fasettøye kan inneholde fra noen få til opp imot 30 000 små sekskantete fasetter. Øynene er enten hårløse eller forsynt med mengder av små korte og rett utstående hår mellom fasettene. Fasettene øverst på øyet kan hos noen arter være større enn fasettene nederst. 
Hos noen arter er fasettøynene metalliske og lysreflekterende, som hos kleggene (se bilde). Andre arter har mindre fargesprakende fasettøyne.  
Hos enkelte fluer dekker de store øynene nesten hele hodet. Ganske ofte har hannen større øyne enn hunnen, øyne som møtes på toppen av hodet (holoptiske). Vanligvis er øynene skilt med en pannestripe (dioptiske).

Noen arter av insekter kan se farger, særlig blå og fiolette farger. Noen, særlig bier og veps, kan oppfatte ultrafiolett lys. Dette gjør det lettere å finne blomster med nektar. Dagflygende insekter har generelt et skarpere syn enn de som er skumrings- eller nattaktive. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Compound eye – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
The Compound Eye
Make Your Own Compound Eye by Stephanie Bailey
Jostedal

Jostedal er en tidligere selvstendig kommune i Sogn og Fjordane fylke, opprettet som Jostedal formannskapsdistrikt i 1837.
1. januar 1963 ble Jostedal kommune, som da hadde et innbyggertall på 796, slått sammen med Hafslo og Luster kommuner til den nye Luster kommune.


== Se også ==
Breheimsenteret
Jostedalen
Gildet paa Solhoug

Gildet paa Solhoug er et drama av Henrik Ibsen som hadde premiere ved Det norske Theater i Bergen den 2. januar 1856. Det ble også hans første suksessfulle stykke. Dermed ble det litt senere samme år også utgitt av Christian Tønsberg. 


== Rollene ==


== Handlingen ==
Margit, fruen til Solhaog, er ulykkelig gift og drømmer fortsatt om sin første kjærlighet, Gudmund Alfsøn. Hennes søster Signe har en beiler i Knut Gjæsling, men han er ustadig, og Margit ønsker å skjerme søsteren fra en dårlig allianse. Da Gudmund dukker opp i festlig lag på Solhoug, har han vært involvert i farlige intriger og hadde klart å forhindre et kongemord. Møtet mellom Margit og Gudmund blir vanskelig, og hun innrømmer at hun har ektet Bengt av ren resignasjon.
Gudmund forelsker seg i stedet i Signe, som også har passet på lyren for ham mens han var i utlandet. Dermed blir Knut Gjæsling sjalu. Han truer med å røpe for kongens fiender hvor Gudmund befinner seg dersom han ikke gir avkall på Signe. Margit har fått tak i en gift som Gudmund hadde med seg, som opprinnelig var bestemt for kongen. Denne forsøker hun å ta livet av husbonden Bengt med. Imidlertid rekker ikke Bengt å tømme begeret, før Knut Gjærsling vender tilbake og dreper ham i et basketak.
Gudmund får melding om at kongens onde kansler er død, og at han igjen kan ferdes fritt. Dermed kan han ekte Signe, mens Margit, lettet over ikke å ha fått et liv på samvittigheten, velger å gå frivillig i kloster.


== Visningshistorie ==


== Sitater ==


== Trivia ==
Stykket ble parodiert av Olaf Skavlan [1] (under pseudonymet Jokum Pjurre) med Gildet paa Mærrahaug eller Den fortryllede Agurk (1857), først fremført 1858, utgitt 1876.
Ibsen forsynte dramaet med et fyldig forord da han i 1883 fikk gjenutgitt dramaet hos forleggeren Frederik Hegel på danske Gyldendal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fakta om Gildet på Solhaug - Ibsen.net
Gildet paa Solhoug, gratis tilgjengelig i Prosjekt Runeberg
Utgaven fra 1898 | 1993 hos Nasjonalbiblioteket.
Blaenau Ffestiniog

Blaenau Ffestiniog er en liten by i Gwynedd i det nordlige Wales. 
Den ligger i fjellene i Snowdonia, og var tidligere et sentrum for skiferbrudd. Det gikk kraftig nedover for denne industrien i første del av det 20. århundre, og byen er nå først og fremst avhengig av turisme. Den ligger i midten av Snowdonia National Park, men byen og skiferbruddene er ikke definert som del av parken. 
Blant severdigheter finner man Ffestiniog Railway og Llechwedd Slate Caverns, en skifergruve som er åpen for tilreisende. 
Blaenau Ffestiniog var vertskap for det nasjonale Eisteddfod i 1898. 
Den formelle uttalen av byens navn på walisisk er [ˈblaɪnaɪ fesˈtɪnjɒg], men lokalt uttales første ledd oftest som [ˈblaɪna], mens engelsktalende ofte uttaler det [ˈblaɪnaʊ].
Jelsa

For den tidligere kommunen, se Jelsa kommuneJelsa er et lite strandsted som ligger ved Jelsafjorden i Suldal kommune i Rogaland. Stedet har om lag 250 innbyggere, og her finnes barneskole, barnehage, dagligvarebutikk, bensinstasjon, bo- og omsorgssenter og Europas største steintak. Tidligere var det også en tønnefabrikk på stedet, men denne blei lagt ned vinteren 2009. Hver sommer strømmer det folk til for å feriere i sommerhus, hytter eller båt.
Jelsa har ferjeforbindelse med Foldøy, Hebnes (Suldal), Nedstrand (Tysvær), Helgøy, Eidssund (Ombo), Halsnøya, Fogn og Judaberg (Finnøy). Ferja går to ganger daglig. Fra Jelsa går fylkesvei 517 til riksvei 13 Lovraeid og Fv686 til riksvei 13 Vik.


== Eksterne lenker ==
Regional statistikk Suldal kommune
Fru Inger til Østeraad

Fru Inger til Østeraad er et drama forfattet av Henrik Ibsen. Det fikk sin premiere på Det norske Theater (Bergen) den 2. januar 1855.
Stykket er en forholdsvis uhistorisk dramatisering av begivenheter i norsk og svensk historie rundt 1530, med den historiske personen Inger Ottesdotter Rømer (ca. 1474-1555) på Austråttborgen som hovedperson. Dramaet ble først utgitt som føljetong i Illustreret Nyhedsblad No. 22, 24, 27, 30 og 31 i tidsrommet 31. mai til 23. august 1857, hvorpå forleggeren Hans Jacob Jensen også utga det som særtrykk i ca. 250 eksemplarer (Schøyen 2022:61-62). Denne utgaven regnes som Ibsens mest sjeldne bok.


== Rollene ==
Fru Inger Ottisdatter Rømer, rigshovmester Nils Gyldenløves enke
Eline Gyldenløve, hendes datter
Rigsråden Nils Lykke, dansk ridder
Olaf Skaktavl, en fredløs norsk adelsmand
Nils Stenssøn
Herr Jens Bjelke, svensk befalingsmand
Bjørn, kammersvend på Østråt
Hustjeneren Finn
Gårdsfogden Ejnar Huk
Husfolk, bønder og svenske krigsknægte


== Visningshistorie ==
Forlegger Hans Jacob Jensen som både satte førstetrykket som føljetong i Illustreret Nyhedsblad, og utga dramaet som særtrykk, forsøkte senere å gjøre penger på å trykke et nytt opplag av Hærmendene paa Helgeland og var i gang med å utgi Fru Inger. Erik Henning Edvardsen skriver i et «Bok- og publikasjonshistorisk forord» til Martin Schøyens bibliografi at Jensen «i 1871 sendte Ibsen en pakke med opptrykket av Hærmændene paa Helgeland og korrekturark til Fru Inger. Ibsen reagerte spontant og remitterte forsendelsen uåpnet» (Schøyen 2022:13). En revidert utgave ble utgitt i november 1874.
Stykket ble sendt i Fjernsynsteatret 9. februar 1961, i regi av Toralf Sandø, og med Aase Bye i tittelrollen.Filmen Fru Inger til Østråt (1975) hadde regi av Sverre Udnæs og Ingerid Vardund i tittelrollen.


== Bakgrunn ==
Ifølge Olav Dalgard er tittelen og åpningslinjene i Fru Inger til Østeraad «ei tydelig parafrase» av visen Stolt Anne, som presten Hans Paus skrev rundt 1700 om Anne Clausdatter på Borgestad: Som vi ser har Ibsen skrive av dei fyrste linone så temmeleg ordrett. ... likskapen avgrensar seg til dei tvo typiske hovdingkvinnone, som sit på si borg og regjerar si bygd, — og så tittelen: «Fru Inger paa Østeraad» — «Fru Anne på Borgestad».


== Referanser ==


== Litteratur ==
(en) Fru Inger til Østråt, gratis tilgjengelig i Prosjekt Gutenberg
(en) Henrik Ibsen's Prose Dramas Vol III Lady Inger of Ostrat, gratis tilgjengelig i Prosjekt Gutenberg (engelsk)
Utgaven fra 1898 hos Nasjonalbiblioteket.
Schøyen, Martin 2022: Henrik Ibsen. Norske og danske trykte utgaver 1850-1906. Tekst- og bindvarianter. Oslo: Bibliofilklubben. ISBN 978-82-692654-3-9


== Eksterne lenker ==
NRK TV: Fru Inger til Østeraad Fjernsynsteatret (1961)
Olaf Liljekrans

Olaf Liljekrans er et drama av Henrik Ibsen utgitt i 1857. Stykket hadde
premiere på Det norske Theater den 2. januar 1857. Stykket tar utgangspunkt i sagnet om Jostedalsrypa.


== Litteratur ==
HTML- og PDF-versjon av Olaf Liljekrans basert på 1898-utgaven
(en) Catiline, the Warrior's Barrow, Olaf Liljekrans, gratis tilgjengelig i Prosjekt Gutenberg (engelsk)
Hærmændene paa Helgeland

Hærmændene paa Helgeland er et drama av Henrik Ibsen utgitt i 1858. Stykket hadde
premiere på Kristiania norske Theater 24. november 1858.


== Rollene ==
Ørnulv fra fjordene, landnåmsmann på Island
Sigurd hin sterke, sjøkonge
Gunnar Herse, rik bonde på Helgeland
Torolv, Ørnulvs yngste sønn
Dagny, Ørnulvs datter
Hjørdis, hans fosterdatter
Kåre Bonde, en helgelending
Egil, Gunnars sønn, fire år gammel
Ørnulvs seks eldre sønner
Ørnulvs og Sigurds menn
Gjester, huskarer, terner, fredløse menn, osv.


== Handlingen ==

Handlingen foregår i Eirik Blodøks' tid på og i nærheten av Gunnars gård på Helgeland i Nord-Norge.


== Visningshistorie ==


== Filmatisering ==


== Sitater ==


== Trivia ==


== Litteratur ==
(en) Hærmændene på Helgeland, gratis tilgjengelig i Prosjekt Gutenberg
Utgaven fra 1894 (PDF) hos Nasjonalbiblioteket.


== Referanser ==
Digte

Digte er Henrik Ibsens eneste diktsamling, utgitt 3. mai 1871. Samlingen inneholdt enkeltdikt skrevet fra 1847 til 1870. Det mest kjente av diktene er Terje Vigen.
En replikk av førsteutgaven ble utgitt i 2010.En utvidet utgave ble utgitt i desember 1875, supplert med fire dikt.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Runeberg.org Elektronisk fulltekstversjon
Henrik Ibsens skrifter om Ibsens Digte


== Eksterne lenker ==
Mountain Ash

Mountain Ash (walisisk: Aberpennar) er en by i Rhondda Cynon Taf i det sørlige Wales. Den ligger i Cynon Valley.
Jernbanelinjen Merthyr Line betjener byen.
Mountain Ash var vertskap for det nasjonale Eisteddfod i 1905 og 1946.
Sgwd Henrhyd

Sgwd Henrhyd er det høyeste fossefallet i det sørlige Wales, med en høyde på 27,4 meter. Det ligger i Brecon Beacons nasjonalpark i Neath Port Talbot, og området eies av National Trust. 
Fossen ligger i dalen som dannes av elva Nant Llech. Den nærmeste landsbyen er Coelbren, som ligger ved veien mellom Glynneath og Abercraf. Man når fossen via en bratt sti ned i dalen, og den er et populært turistmål.


== Eksterne lenker ==
(en) Henrhyd Falls – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Cilgerran Castle

Cilgerran Castle er et slott ved elven Teifi i Pembrokeshire, Wales. 
Det eldste slottet, i jord og tømmer, antas å ha blitt reist omkring 1100. Dette slottet ble inntatt av William Marshal den yngre, jarl av Pembroke, i 1223, og han bygde et nytt i stein. Det er Marshals slott man nå kan se rester av. To tårn er godt bevart, men ellers ligger det i ruiner. 
Det går flere turstier fra slottet ned til elven Teifi.
Ruinene eies av National Trust


== Eksterne lenker ==
Cilgerran Castle
Primærradar

Primærradar (også kalt PSR, engelsk for primary surveillance radar) er en type radar som baserer seg på refleksjoner/ekko fra objekter. En primærradar sender ut radiosignaler, og når dette signalet treffer et objekt, reflekteres det og radarantennen oppfatter det returnerte signalet.
Radaren tar tiden fra den sender ut signalet til den mottar svaret, og deler dette på 2 (frem og tilbake). Utfra dette regner radaren ut avstanden til objektet.
Innen lufttrafikktjenesten beskrives dette svaret/ekkoet fra radaren som et primærtarget når det vises på radarskjermen.
The Cocoanuts

The Cocoanuts (1929) er den første filmen som Brødrene Marx spilte i. Den har alle de fire brødrene Marx på rollelisten, foruten Oscar Shaw, Mary Eaton og den person som noen ganger blir referert til som «den femte bror», Margaret Dumont.
Filmen ble produsert av Walter Wanger og regissert av Joseph Santley, den ble overført til lerretet av Morrie Ryskind fra George S. Kaufmans Broadway-skuespill..
Filmen har sangen «When My Dreams Come True», skrevet av Irving Berlin og sunget av Oscar Shaw og Mary Eaton.


== Handling ==
Handlingen finner sted ved Hotel de Cocoanut, et feriested i Florida, på 1920-tallet. Mr. Hammer driver stedet, assistert av Jamison - som helst ønsker å sove i resepsjonen enn å faktisk arbeide og hjelpe Mr. Hammer med å få hotellet til å gå rundt. To gjester, Chico og Harpo, ankommer hotellet med tomme kofferter - som de tilsynelatende planlegger å fylle opp ved å plyndre og svindle de andre gjestene. 
Fru Potter er en av få betalende kunder ved hotellet. Datteren hennes Polly blir forelsket i en ung arkitekt Bob Adams. Han jobber for å forsørge seg selv som kontorist ved hotellet, men har planer om utvikling av hele området under navnet Cocoanut Manor. Fru Potter ønsker at datteren hennes snart skal gifte seg med Harvey Yate, som hun mener har høyere sosial status i samfunnet enn en hotell-ansatt. Men denne frieren er egentlig en svindler som forsøker å få tak i et kostbart diamant-kjede ved hjelp av sin partner Penelope. 


== Skuespillere ==
Groucho Marx som Mr. Hammer
Harpo Marx som Harpo.
Chico Marx som Chico.
Zeppo Marx som Jamison.
Mary Eaton som Polly Potter.
Oscar Shaw som Bob Adams
Margaret Dumont som Mrs. Potter.
Kay Francis som Penelope.
Cyril Ring som Harvey Yates
Basil Ruysdael som etterforsker Hennessy


== Musikk-nummer i The Cocoanuts ==
Første akt
Florida By The Sea
The Bellhops
With A Family Reputation
Lucky Boy
Why Am I A Hit With The Ladies?
A Little Bungalow
Reprise: Florida By The Sea
The Monkey-Doodle-Doo
FinelettoAndre akt
Five O'clock Tea
Everyone In The World Is Doing The Charleston
Always
Tango Melody
The Tale Of A Shirt
FinaleTagline: Paramount's All Talking-Singing Musical Comedy Hit!


== Eksterne lenker ==
(en) The Cocoanuts på Internet Movie Database 
(no) The Cocoanuts hos Filmfront 
(sv) The Cocoanuts i Svensk Filmdatabas 
(da) The Cocoanuts i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) The Cocoanuts på Allociné 
(nl) The Cocoanuts på MovieMeter 
(en) The Cocoanuts på AllMovie 
(en) The Cocoanuts på Turner Classic Movies 
(en) The Cocoanuts på Rotten Tomatoes 
(en) The Cocoanuts på Box Office Mojo
Sundøybrua

Sundøybrua er ei fritt frambygg-bru i Leirfjord kommune i Nordland. Brua forbinder stedet Sundøya på øya Alsten med fastlandet. Brua har en lengde på 538 meter og et hovedspenn på 298 meter. Seilingshøyden er 43,5 meter. Brua ble åpnet for trafikk den 9. august 2003 og er en del av fylkesvei 220.


== Historikk ==
Sundøybrua ble bygget av entreprenørene NCC og Reinertsen Anlegg i et arbeidsfellesskap. Prosjektleder var Kurt-Eirik Dishington Johnsen, Reinertsen Anlegg. Byggeleder for Statens vegvesen, Nordland var Hallgeir Skog. Brua kostet 176 millioner kroner.
Beslutningen om å bruke så mye penger på en bruforbindelse til et sted med færre enn 150 innbyggere skjedde ikke uten diskusjon. Det avgjørende argumentet var at Sundøya fikk ikke fastlandsforbindelse sammen med resten av Alsten da Helgelandsbrua ble åpnet i 1991, siden fjellene på Alsten gjør at veiene på øya ikke er knyttet sammen. Befolkningen på Sundøya mente derfor at det var rett og rimelig at de også fikk sin fastlandsforbindelse.


== Byggematriale ==
Det ble ved byggingen av Sundøybrua brukt betong av typen C65 og LC60. Det er ved prosjektet pumpet lettbetong i en avstand på over 120 meter.
Det ble importert tilslag for lettbetong fra Stalite i USA. Sundøybrua ble i august 2003 åpnet av daværende samferdselsminister Torild Skogsholm. Det ble på Sundøya holdt en stor fest for den lokale befolkningen som var veldig glad for etter en lang kamp å få sin bru ferdig.


== Trivia ==
I januar 2008 hadde Sundøybrua en birolle i episode 2 i serien Uti vår hage 2 på NRK1. Brua var avbildet i panorama og illustrerte forbindelsen mellom Ødøy og fastlandet.


== Se også ==
HelgelandsbruaListe over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Eksterne lenker ==
Structurae om Sundøybrua
Bilde av brua sett fra sør.
Ferdinand Bertelsen

Karl Ferdinand Bertelsen (født 6. november 1873, død 5. april 1963) var en norsk forretningsmann fra Skien.  
Fra 1892 var han medinnehaver av selskapet I.H. Beck. Han var også styremedlem i Skiens Aktiemølle, og i 13 år selskapets styreformann.Bertelsen var også formann i Skiens Telefonforening, styremedlem i Norges Handelsstands Forbund, og styremedlem i Norges Sykkelfabrikanter og Grossisters Forening. Han var æresmedlem av Skiens Handelsstand og Industriforening, Confektionsfabrikanternes Landsforbund, Skien-Telemark Turistforening og Idrætsforeningen Odd.Politisk tilhørte Bertelsen partiet Høyre, og han var i flere perioder valgt inn i Skiens bystyre. Fra 1919 var han finsk visekonsul.I 1956 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, for samfunnsnyttig virke.Bertelsen ble aktuell høsten 2005 i forbindelse med at hans etterkommere solgte det store naturområdet Vestre Vollane på Hardangervidda til Folke Hermansen. Sammen med to venner hadde han i 1904 kjøpt dette området av Telemarkens Rensdyrselskab for 4000 kroner.


== Referanser ==
Ulrich Wilhelm

Ulrich Wilhelm (født 1961) er regjeringstalsmann for Angela Merkels regjering og sjef for Presse- und Informationsamt der Bundesregierung. 
Etter abitur (artium) avtjente Wilhelm verneplikten hos Deutsche Luftwaffe. Deretter studerte han jus og avla etter åtte semestre sin juridiske statseksamen. I tillegg er han utdannet journalist ved den tyske journalistskolen. Han har arbeidet som journalist ved den bayerske kringkastingen.
Fra 1992 var han medarbeider for Edmund Stoiber. Mellom 1998 og desember 2003 ledet han presse- og offentlighetsavdelingen ved det bayerske statskanselli.
I januar 2004 ble han ansatt som ministerialdirektør i det bayerske vitenskapsdepartement under vitenskapsminister Thomas Goppel, som yngste person i denne stillingen.Wilhelm ble i 2007 utnevnt til kommandør med stjerne av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.Wilhelm er gift og har to barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ulrich Wilhelm
Wilhelm Bölsche

Wilhelm Bölsche (født 2. januar 1861 i Köln i Tyskland, død 31. august 1939 i  Oberschreiberhau/Riesengebirge) var en tysk forfatter og naturforsker. Han var en ivrig forkjemper for den materialistiske monisme, og presenterte og populariserte Charles Darwins og Ernst Haeckels tanker for det tyskspråklige publikum. Han var også medlem av Det tyske selskap for rasehygiene fra stiftelsesåret 1905, og således med på å fremme den form for rasisme som nasjonalsosialismen senere skulle dra nytte av.


== Liv og virke ==
Han var sønn av redaktøren Carl Bölsche i Köln, studerte filosofi, kunsthistorie og arkeologi fra 1883 til 1885 i Bonn, bodde fra 1885 i Berlin. Etter 1890 bosatte han seg i Berlins bydel Friedrichshagen. Der ble han snart den sentrale skikkelse i «den friedrichshagenske dikterkrets».
Som forfatter av «Das Liebesleben in der Natur» (1898) gjelder Bölsche som skaper av den nyere tyske fagbok. Dessuten var han initiativtager til Tysklands første folkehøyskole og gav viktige impulser til levnedsreformbevegelsen.
Han var tilhenger av naturalismen og redigerte fra 1890 til 1893 «Freie Bühne», som den gang gikk for å være Tysklands viktigste kulturtidsskrift.
I dusinvis av bøker og andre skrifter populariserte fritenkeren og evolusjonstilhengeren Blösche fremfor alt Charles Darwins og Ernst Haeckels tanker.
En fjellrygg i Riesengebirge, en øy i øygruppen Svalbard og en rekke tyske gater og skoler ble oppkalt etter ham. I januar 2001 ble også en asteroide oppkalt etter Wilhelm Bölsche [1].


== Online bibliografi ==
Bölsche forfattet over hundre bøker: Se 

https://web.archive.org/web/20050527195115/http://www.niederelbe.de/boelsche/wilhelm2.htm


== Referanser ==


== Litteratur ==
Antoon Berentsen: Vom Urnebel zum Zukunftsstaat. Zum Problem der Popularisierung der Naturwissenschaften in der deutschen Literatur (1880-1910). Berlin: Oberhofer. 1986. (= Studien zu deutscher Vergangenheit und Gegenwart; 2) ISBN 3-925410-02-3
Wolfram Hamacher: Wissenschaft, Literatur und Sinnfindung im 19. Jahrhundert. Studien zu Wilhelm Bölsche. Würzburg: Königshausen und Neumann. 1993. (= Epistemata; Reihe Literaturwissenschaft; 99) ISBN 3-88479-775-1
Rolf Lang: Wilhelm Bölsche und Friedrichshagen. Auf dem "Mußweg der Liebhaberei". Frankfurt an der Oder: Kleist-Gedenk- u. Forschungsstätte. 1992. (= Frankfurter Buntbücher; 6)
Rudolf Magnus: Wilhelm Bölsche – ein biographisch-kritischer Beitrag zur modernen Weltanschauung. Berlin. 1909.


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Wilhelm Bölsche i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Projekt Wilhelm Bölsche ved Berlins Frie Universitet
Kort biografi
Wilhelms Welt – Wilhelm Bölsche