Slagskip

Et slagskip er et stort pansret krigsskip med et hovedbatteri bestående av grovkalibrede kanoner. Slagskipene var større, bar det mest kraftfulle skipsartilleriet og hadde sterkere pansring enn kryssere og jagere. Deres oppgave var å beskyte fiendens krigsskip og bombardere mål på og nær fiendens kyster. Som de største armerte skipene i en flåte ble slagskip brukt til å få kontroll over havet, og skipene representerte toppen av en nasjons sjømakt fra det 19. århundre og frem til andre verdenskrig. Med fremveksten av luftmakt og styrte missiler ble store kanoner ikke lenger ansett som nødvendige for å oppnå sjømilitær overlegenhet, og følgelig er det ingen slagskip i aktiv tjeneste i dag.
Slagskipets design utviklet seg til å inkludere og tilpasse teknologiske fremskritt for å opprettholde et forsprang. Ordet battleship (engelsk for slagskip) ble først brukt rundt 1794 og er en sammentrekning av uttrykket line-of-battle ship, det dominerende orlogsfartøyet av tre i seilskutetiden. Begrepet kom i formell bruk sent på 1880-tallet for å beskrive en type panserskip, nå referert til som pre-dreadnoughts. I 1906 innledet HMS «Dreadnought» en revolusjon i slagskipets design da det ble satt inn i aktiv tjeneste. Etterfølgende slagskipsdesign som var influert av HMS «Dreadnought» ble henvist til som dreadnoughts.
Slagskipene var et symbol på sjømilitær dominans og nasjonal makt, og i flere tiår var slagskipet en viktig faktor i både diplomati og militær strategi. Det globale kappløpet om å bygge slagskip begynte sent i det 19. århundre og ble intensivert av dreadnought, og var også en av årsakene til første verdenskrig. Jyllandsslaget, som var det største sjøslaget under denne krigen, ble utkjempet mellom et stort antall britiske og tyske slagskip. flåteavtalene om begrensning av rustningene til sjøs i 1920- og 1930-årene begrenset antallet krigsskip, men avsluttet ikke utviklingen av skipsdesignet. Både de allierte og aksemaktene tok i bruk gamle og nye slagskip under andre verdenskrig.
Slagskipets betydning har vært omdiskutert, selv i den perioden da skipene var «havets konger» for fullt. Slaget ved Tsushima (1905) var det eneste avgjørende sammenstøtet mellom flåter av slagskip laget av stål, og bortsett fra slaget ved Jylland som endte med et uavklart resultat, var det få store slag mellom slagskip. Til tross for sin formidable ildkraft og beskyttelse ble slagskip i økende grad sårbare overfor mye mindre, billigere våpen og fartøyer: torpedoen og sjøminen til å begynne med, senere fly og guidede missiler. Etter hvert som sjøslag fant sted lenger ut på havet og det var snakk om større avstander, ble hangarskipet utviklet. Hangarskipenes store rekkevidde, slagkraft og mange bruksområder førte etterhvert til at de erstattet slagskip som den viktigste skipstypen under andre verdenskrig. Det siste slagskipet i verden ble sjøsatt i 1944, HMS «Vanguard». De fleste slagskip ble hugd opp etter andre verdenskrig. United States Navy beholdt likevel mange av sine slagskip i den kalde krigen, i all hovedsak for sjøbasert ildstøtte og missilplattform. De siste slagskipene ble tatt ut av tjeneste sent på 1990-tallet og fjernet fra det amerikanske Naval Vessel Register i mars 2006.


== Linjeskip ==

Et linjeskip er et stort seilskip uten pansring, laget av tre. Et slikt skip hadde påmontert et batteri med opptil 120 smoothbore-kanoner og -karronader. Linjeskipet var en gradvis utvikling av et grunnleggende design som kan dateres tilbake til 1400-tallet, og utenom å vokse i størrelse, skjedde det små endringer mellom innføringen av linjetaktikk tidlig i det 17. århundre til slutten på de seilende slagskipenes storhetstid i 1830-årene. Fra 1794 ble den alternative betegnelsen line of battle ship (først uformelt) endret til battle ship eller battleship.

Det store antallet av kanoner avfyrt ved en bredside betydde at et seilende slagskip kunne forlise ethvert treskip, knuse dets skrog og master og drepe dets mannskap. Imidlertid var den effektive rekkevidden til kanonene så lite som et par hundre yard, og seilskipenes kamptaktikk var derfor delvis avhengig av vinden.
Den første store forandringen til linjeskip-konseptet var innføringen av dampmaskinen som et støttende fremdriftssystem. Dampmaskinen ble tatt i bruk av marinen i første halvdel av det 19. århundre, til å begynne med i småbåter og senere i fregatter. Den franske marinen innførte i 1850 dampmaskinen i linjetaktikken med «Le Napoléon» – det første ekte, dampdrevne slagskipet i verden, med en bestykning på 90 kanoner. «Napoleon» var bestykket som et konvensjonelt linjeskip, men med hennes dampmaskiner kunne skipet komme opp i en fart på 12 knop (22 km/t), uavhengig av vindforhold: en mulig avgjørende fordel i et sjøslag. Innføringen av dampkraft akselererte økningen i størrelsen på slagskip. Frankrike og Storbritannia var de eneste landene som utviklet flåter bestående av dampdrevne skrueslagskip, selv om flere andre mariner opererte et lite antall skrueslagskip, inkludert Russland (9), Tyrkia (3), Sverige (2), Napoli (1), Danmark (1) og Østerrike (1).


== Panserskip ==

Introduksjonen av dampmaskinen var bare bare ett av en rekke teknologiske fremskritt som revolusjonerte orlogsfartøyets design i det 19. århundre. Linjeskipet ble innhentet av panserskipet: drevet av damp, beskyttet av metallpansring og bestykket med kanoner som avfyrer høyeksplosive granater.


=== Sprenggranater ===
Kanoner som fyrte av sprenggranater eller branngranater utgjorde en stor trussel for treskip, og disse våpnene ble raskt utbredt etter innføringen av 8-tommers kanoner som en del av standard bestykning på franske og amerikanske linjeskip i 1841. I Krimkrigen ødela seks skrueslagskip og to fregatter fra den russiske Svartehavsflåten syv tyrkiske fregatter og tre korvetter med sprenggranater under slaget ved Sinope i 1853. Senere i krigen brukte franske pansrede stykkprammer lignende våpen mot forsvarsverkene i slaget ved Kinburn.Likevel klarte treskipene seg relativt godt mot granatene, som vist i slaget ved Lissa i 1866, der den moderne østerrikske dampdrevne todekkeren «Kaiser» drev rundt i en uoversiktlig slagmark, traff et italiensk panserskip og tok i mot 80 treff fra italienske panserskip, hvorav mange var granater. Minst et skudd med 136 kg sprengstoff ble avfyrt mot «Kaiser» fra kloss hold. Til tross for at skipet mistet sitt baugspryd og sin formast, og ble satt i brann, var hun klar for aksjon igjen allerede neste dag.


== Utvalgte slagskip ==
Noen slagskip fra andre verdenskrig:

«Bismarck»
HMS «Prince of Wales»
«Tirpitz»
HMS «King George V»
«Gneisenau»
«Scharnhorst»
«Yamato»
USS «Iowa»(«Sharnhorst» og «Gneisenau» blir av britene klassifisert som battlecruisers – slagkryssere)


== Se også ==
Liste over slagskipsklasser
Slagskipene «Asbjørnsen» og «Moe»


== Referanser ==