jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kepi

Kepi er en lav eller mellomhøy, sylinderformet, stiv eller halvstiv militær skyggelue. Lua er ofte merket med den militære gradens distinksjoner.


== Historikk ==
Kepien er en mindre, lavere variant av den eldre sjakoen. Forskjellige typer kepier har blitt brukt blant annet under den første slesvigske krigen og den andre slesvigske krigen av den danske hæren, den amerikanske borgerkrigen, av tyske, nasjonalsosialistiske stormtroppavdelinger, fransk politi og Fremmedlegionen (képi blanc). I Norge har kepi vært brukt både som politilue og som militært hodeplagg.


== Navn ==
Ordet kepi kommer fra fransk képi som stammer fra sveitser-tysk Käppi, det vil si «liten lue». Betegnelsen Käppi brukes på tysk og svensk. På engelsk kalles uniformslua kepi, bummer´s cap eller forage cap.

		
		
		


== Se også ==
Sjako
Kaskett
Høylue, uniformslue med skygge og rund, flat pull som er høyreist foran


== Eksterne lenker ==
(en) Kepis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«DigitaltMuseum: Søk:  'kepi'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012. 
Historisk uniformsterminologi på tysk, engelsk og fransk
Søkbar digitalkopi av Hærens uniformer i vårt århundrede : et billedhefte (1995)
Shinya Terachi

Shinya Terachi, bedre kjent som Shinya, (født 24. februar, 1978 i Hirakata) er trommeslager i den japanske gruppa Dir en grey. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Shinya (musician) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Shinya Terachi på Discogs 
(en) Shinya Terachi på MusicBrainz 
Shinya Terachi på Instagram
Tropopause

Tropopausen er en grense i atmosfæren mellom troposfæren og stratosfæren.Troposfæren er det laveste av lagene i atmosfæren og er det laget der det meste av været oppstår. Laget strekker seg fra overflaten til en høyde på omtrent 17 km over ekvator og 7 km over polene. Stratosfæren strekker seg fra der troposfæren slutter til en høyde på omtrent 50 km over jordoverflaten. Tropopausen er altså høyere over ekvator enn over Nordpolen og Sydpolen, og derfor er også tropopausen på sitt kaldeste over ekvator.
Ved å måle den adiabatiske temperaturendringen i troposfæren og stratosfæren finner man nivået der tropopausen ligger. I troposfæren faller temperaturen i snitt med 6,5 °C per km. I stratosfæren stiger derimot temperaturen med høyden igjen på grunn av oppvarmingsprosesser i forbindelse med ozonlaget som ligger i stratosfæren. I den høyden der temperaturen går fra å falle til å stige finner vi tropopausen. Den eksakte definisjonen fra Verdens meteorologiorganisasjon er:  

det laveste nivået der temperaturendringen minker fra 2°C/km eller mindre, så lenge den gjennomsnittlige temperaturendringen mellom dette nivået og alle høyere nivå innenfor 2 km ikke stiger over 2°C/km.En alternativ, dynamisk definisjon på tropopausen har en ved å bruke potensiell virvling i stedet for den vertikale temperaturgradienten. Det finnes ingen universelle grenseverdier, men den mest vanlige er at tropopausen ligger i nivået der den potensielle virvlingen er 2 PVU eller 1,5 PVU høyere enn ved overflaten. PVU står for potential vorticity unit (potensiell virvlingsenhet). Denne grenseverdien har positive eller negative verdier (f.eks. 2 og -2 PVU) alt etter om overflaten er på den nordlige eller sørlige halvkule. Ved å definere tropopausen på denne måten, med en positiv og negativ grenseverdi, må de to flatene møtes nær ekvator ved å bruke en annen type flate som f.eks. flaten for konstant potensiell temperatur.
Det er også mulig å definere tropopausen ut fra kjemiske sammensetninger. Den lavere stratosfæren har for eksempel mye høyere konsentrasjon av ozon enn den øvre troposfæren, men mye lavere konsentrasjon av vanndamp.
Tropopausen er ikke en "hard" grense. Kraftige tordenskyer, særlig i tropiske strøk, kan trenge inn i den lavere stratosfæren, og skape lavfrekvente vertikale svingninger. Slike svingninger starter lavfrekvente atmosfæreiske bølgetog som kan påvirke både atmosfæren og havstrømmer i området.


== Referanser ==
Louise av Mecklenburg-Strelitz

Louise Augusta Wilhelmine Amalie, hertuginne til Mecklenburg-Strelitz (født 10. mars 1776 i Hannover, død 19. juli 1810 på Schloss Hohenzieritz) var som Louise av Preussen dronning av Preussen gjennom sitt ekteskap med kong Fredrik Vilhelm III av Preussen.
Hun var datter av hertug Karl II av Mecklenburg-Strelitz (1741–1816) og prinsesse Friederike Caroline Luise av Hessen-Darmstadt (1752–1782), og ble født i Hannover, hvor faren, en yngre sønn fra en sidelinje av fyrstehuset i Mecklenburg, var General en chef og senere feltmarskalk og guvernør. Charlotte av Mecklenburg-Strelitz, gift med kong Georg III av Storbritannia, var hennes tante.
I 1793 møtte hun kronprins Fredrik Vilhelm av Preussen i Frankfurt am Main. Han ble så fascinert av hennes skjønnhet og noble karakter at han ba henne bli hans kone. De ble gift 24. desember samme år. Som dronning av Preussen nøt hun stor respekt og var høyt elsket av folket, og få begivenheter i prøyssisk historie er mer beundret enn med hvilken verdighet og mot hun bar lidelsene som ble voldt henne og hennes familie under Napoleonskrigene.
Etter slaget ved Jena reiste hun med mannen til Königsberg, og etter at slagene ved Eylau og Friedland hadde overlatt Preussen til Napoleons nåde, bønnfalt hun personlig Napoleon i Tilsit om å vise nåde, men forgjeves. Tidlig i 1808 ledsaget hun kongen fra Memel til Königsberg, og i slutten av året besøkte hun St. Petersburg, før hun kom tilbake til Berlin 23. desember 1809.
Under krigen forsøkte Napoleon å ødelegge dronningens rykte, men dette førte bare til at hun ble enda mer populær og elsket. 19. juli 1810 døde hun i sin manns armer mens hun besøkte sin far i Strelitz. Hun ble begravet i slottshaven i Charlottenburg, hvor et mausoleum med en vakker statue av Rauch ble bygget over hennes grav. I 1840 ble hennes mann begravet ved siden av henne.
Hun var bl.a. tippoldemor til kong Haakon VII av Norge.


== Bildegalleri ==

		
		
		


== Barn ==
Dødfødt datter (1794)
Kronprins Fredrik Vilhelm, senere kong Fredrik Vilhelm IV (1795–1861)
Prins Vilhelm, senere kong Vilhelm I, keiser av Tyskland (1797–1888)
Prinsesse Charlotte (1798–1860), gift med tsar Nikolaj I av Russland
Prinsesse Friederike (1799–1800)
Prins Carl (1801–1883)
Prinsesse Alexandrine (1803–1892), gift med storhertug Paul Fredrik av Mecklenburg
Prins Ferdinand (1804–1806)
Prinsesse Louise (1808–1870), gift med Prins Fredrik av Nederland
Prins Albrecht (1809–1872)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Louise of Mecklenburg-Strelitz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Luise von Mecklenburg-Strelitz – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Johan Wanloo

Johan Wanloo (født 16. juli 1972 i Göteborg) er en serieskaper fra Sverige. Han tegner mest vitsetegninger, og seriene hans har blant annet vært å lese i det norske Erniebladet og i M.
Superheltserien Rock Manlyfist publiseres ukentlig på egen nettside.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Wanloos serie Rock Manlyfist
Fastlandssperringen

Fastlandssperringen også benevnt kontinentalblokaden eller kontinentalsperren (fransk blocus continental) var en økonomisk blokade av Storbritannia som Napoléon Bonaparte forsøkte å etablere under Napoleonskrigene (1801–1815). Blokaden ble kunngjort den 21. november 1806 i det franskokkuperte Berlin, og vedvarte inntil Frankrikes nederlag i 1814. 


== Bakgrunn ==
Målet med blokaden var å stenge hele det europeiske kontinentet for handel med Storbritannia, både gjennom å forhindre britene i å selge varer i Europa og ved å forhindre britene i å få forsyninger fra kontinentet. Slik ville Napoléon tvinge britene i kne, og fastlandssperringen ble hans fremste utenrikspolitiske mål i perioden frem til 1812. 
En rekke land ble tvunget av Napoléon til å slutte seg til fastlandssperringen. Da Sverige nektet å slutte seg til fastlandssperringen ble landet angrepet av Frankrikes forbundsfelle Russland i 1808 og den såkalte finskekrigen endte med at Sverige mistet Finland til Russland i 1809.Storbritannia ble hardt rammet av blokaden, og var på randen av økonomisk sammenbrudd i 1811–1812. Samtidig var det stor etterspørsel i det kontinentale Europa etter varer som sukker, kakao og tobakk, som kun britene leverte, og de franske myndighetene var nødt til å overse en del av smuglingen, så noe import fant sted.Storbritannias svar på blokaden var dels å forsøke å unngå den gjennom å handle med nøytrale land, dels ved å straffe de land som sluttet seg til blokaden. Danmark-Norge ble tvunget til å slutte seg til fastlandssperringen i 1807, etter å ha mistet det meste av krigsflåten i Slaget om København og Norge ble sterkt rammet, med sterkt redusert kornimport og hungersnød som resultat. Det kjente diktet Terje Vigen av Henrik Ibsen beskriver nettopp forholdene rundt den britiske «motblokaden».


== Referanser ==


== Kilder ==
Hobson, Rolf, Europeisk politisk historie 1750–1950, Cappelen Damm Akademisk, 2015, ISBN 978-82-02-24316-6


== Eksterne lenker ==
Om kontinentalsystemet fra Nordisk familjebok (svensk)
«Documents upon the Continental System», fra napoleon-series.org (eng)
Leif Vetlesen

Leif Vetlesen (født 7. august 1921 i Kristiania, død 18. mai 2003 i Oslo) var en norsk sjømann, organisasjonsmann og forfatter.
Faren var ingeniør, moren lærer, etter examen artium ved Oslo katedralskole dro 17 år gamle Vetlesen i 1939 til sjøs. Under andre verdenskrig seilte Vetlesen på en rekke skip som underordnet mannskap (der han avanserte til matros). Han ble politisk og organisatorisk aktiv og ble mot slutten av krigen redaksjonssekretær i Norsk Sjømannsforbund i London. Ved fredsslutt fortsatte han ved forbundets kontor i Oslo.
Liksom NSFs mann i Liverpool, Oskar Hedin, engasjerte Vetlesen seg spesielt i saken om Nortraships hemmelige fond, i opposisjon til forbundsledelsens linje.
Vetlesen mistet stillingen i forbundet, ble ekskludert og hadde i årene en rekke organisatoriske stillinger for NKP. I 1950 ble han ekskludert i kjølvannet av Furubotn-oppgjøret, men han ble tatt til nåde igjen noen år senere. Etter Sovjets invasjon av Ungarn i 1956 brøt han med NKP og meldte seg inn i DNA, fra 1966 var han informasjonssjef i Norad.
Sammen med Thore Horve og Oskar Hedin fikk Vetlesen mot slutten av 1960-årene reist saken om krigsseilerne og sørget for at de fikk en «ex gratia» utbetaling. I 1982-1985 var han generalsekretær i Amnesty International i Norge.
Vetlesen mottok Krigsmedaljen og Kongens fortjenstmedalje i gull i 1997. Han var gift med Vesla Vetlesen.


== Bibliografi ==
Oktober-eksplosjonen i NKP : årsaker og omstendigheter i forbindelse med sprengningen av Norges kommunistiske parti i oktober 1949 (1980) Ebok fra bokhylla.no)
Reis ingen monumenter : kampen om Nortraships hemmelige fond (1981) Ebok fra bokhylla.no)
Det norske fredskorps : fra Trollvasshytta til Afrika (1987) Ebok fra bokhylla.no)
Med døden i kjølvannet (av en krigsseillers dagbok) (1989) Ebok fra bokhylla.no)
Hard tørn : streiftog i en broket fortid	(1991) Ebok fra bokhylla.no)
Syv fortellinger fra Norges krig på havet  (1993) Ebok fra bokhylla.no)


== Referanser ==


== Kilder ==
«Leif Vetlesen», fra Norsk biografisk leksikon


== Eksterne lenker ==
«En raus radikaler», minneord om Vetlesen i avisen Klassekampen 21. mai 2003
Megafauna

Megafauna blir generelt definert som dyr som veier mer enn 500–1000 kg, selv om noen også inkluderer dyr med en vekt ned mot 50 kg. Terminologien blir også benyttet til å beskrive spesielle grupper med eksepsjonelt store dyr, og da spesielt utdødde arter som levde i forhistorisk tid og døde ut omtrent ved slutten av siste istid. Eksempler på slike dyr er mammut og sabeltanntiger. Det største landpattedyret som noen gang har levd på vår klode var imidlertid Paraceratherium, som kunne bli nærmere 5 meter i skulderhøyde og veie nærmere 16 tonn. Paraceratherium døde imidlertid ut for omkring 23 millioner år siden. Hyenoide hunder er et eksempel på overdimensjonerte forhistoriske hundedyr som regnes med i Nord-Amerikas megafauna. Mange inkluderer også den prehistoriske skrekkulven, selv om denne trolig ikke veide mer enn rundt 68 kg i snitt. Tannsettet (som hadde beinknusende egenskaper) tyder imidlertid på at den jaktet på store pattedyr og dødde ut sammen med mange av disse, trolig som følge av ernæringsmessig spesialisering.Megafauna er generelt dyr med spesielt lang levetid, lav populasjonsvekst, lav dødsrate, og få naturlige fiender som kan drepe voksne individer. Dette gjør megafauna spesielt utsatt for menneskelig rovdrift. Mange arter har forsvunnet i løpet av den siste million år og mange legger skylden på spredning av mennesker, selv om dette fortsatt er omdiskutert.Dagens skandinaviske megafauna kan sies å bestå av dyr som elg, bjørn, hjort og rein, og kanskje også vanlig gråulv. I tillegg kan vi regne med noen arter av hval og hvalross fra havområdene utenfor kysten av Norge.


== Bruk av uttrykket ==
Uttrykket megafauna kan brukes på flere måter. Eksempelvis kan man si «europeisk megafauna» og mene «alle store dyr som lever i Europa i dag». Likeledes kan man si «amerikansk megafauna» og mene «alle store pattedyr som fantes i Amerika i tiden før siste istid».
Uttrykket megafauna kan også brukes i sammenheng med andre uttrykk. Et eksempel er uttrykket «karismatisk megafauna», med hva man mener å uttrykke dyr med spesielt vidstrakt popularitet og interesse; eksempelvis kjempepanda, tiger, løve eller blåhval.


== Referanser ==
Karyotype

Karyotype er en beskrivelse av kromosomene i en celle eller en hel organisme. 
På den måten beskrives antallet kromosomer og de forskjellige typene av kromosomer som en organisme har. 
Hos et normalt menneske vil karyotypen være 44 autosomer og to kjønnskromosomer.
Bestemmelse av en karyotype settes vanligvis opp ved å dyrke celler, og så stoppe dem mens de er i metafase, en av fasene under celledelingen.
Bestemmelse av karyotyper er særlig viktig ved diagnostisering av enkelte typer kreft. Ofte er det numeriske endringer i kreftceller. Det betyr at enkelte kromosomer finnes i for få eller for mange kopier. Det kan også være strukturelle kromosomavvik i kreftceller. Dette kan være tap eller gevinst av visse deler av kromosomer. Det kan også være translokasjoner mellom kromosomer, som kan føre til dannelse av fusjonsgener. Sistnevnte er særlig vanlig i blodkreft (leukemi), lymfekreft og kreft fra bindevev (sarkomer).
Lindøy

Lindøy ligger i Byfjorden i Stavanger, rett øst for Vassøy. Turmulighetene er gode, og strekker seg på en ca. 2,8 km lang turvei fra Sørvik, hvor det også er et stort bryggeanlegg, med stupebrett, badestiger og grillplass. Det er også god plass til å fortøye båten. 
Per april 2018 hadde Lindøy 6 innbyggere og tilhører Storhaug kommunedel.


== Barnevernsinstitusjon ==
Utfyllende artikkel: Barnevern i Norge – et tilbakeblikkLindøy har i mange år blitt brukt som barnevernsinstitusjon, hvor barn og unge har gått på skole. Et lokalt munnhell i Stavanger, som foreldre skal ha sagt til sine viltre barn er «pass deg, ellers sende eg deg te Lindøy!» 
Bakgrunnen for institusjonen på Lindøy var da presten og politikeren Lars Oftedal kjøpte den 280 dekar store øya i 1887. Året etter åpnet det såkalte «Redningshjem og Oppdragelsesanstalt» som hadde plass til 30 «vanartede og fordervede gutter». Også andre steder ble slike institusjoner åpnet på isolerte øyer rundt om i landet, som Bastøy i Oslofjorden og Ulvsnesøy fem mil øst for Bergen. De første årene var virksomheten knyttet til Waisenhuset i Stavanger og ble skolehjem for gutter som var uskikket til å bo der.
I 1896 kom «Lov om behandling av forsømte børn», Vergerådsloven, og denne introduserte begrepet skolehjem. I 1900 ble øya kjøpt av kommunen og fra 1907 fantes det to institusjoner på øya, skolehjemmet «Håpet» på nordsiden i Nordvik og tvangskolen «Tvangen» i Sørvik. «Håpet» var eldst,og skulle vise seg å være lengst i drift. For å bli sendt til «Tvangen» var ofte årsaken utstrakt skulking, mens det var verre tilfeller som ble sendt til «Håpet». Dette skolehjemmet hadde plass til 30 gutter, mens «Tvangen» hadde plass til tolv, og disse virksomhetene eksisterte sammen fram til «Tvangen» brant i 1946.
Vergerådene ble avskaffet ved den nye Barnevernloven av 1953 og disse ble erstattet av barnevernsnemnder. Skolehjemmet ble da kalt for «spesialskole». Fra 1995 ble Lindøy en ren barnevernsinstitusjon.
I dag er Lindøysenteret en omsorgsinstitusjon for ungdommer som er 18 år og yngre. Senteret ble planlagt nedlagt i 2010. Vedtaket ble endret og institusjonen har i dag seks plasser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Lindøy – skremselsbilde og skolehjem», Kulturminneåret 2009s artikkel om Lindøy
Stavanger Barnevernsenter
Jacobsoniidae

Jacobsoniidae (før ofte kalt Sarothriidae) er en liten familie av knøttsmå biller. Veldig lite er kjent om biologien deres, og deres systematiske stilling er også usikker. De finnes ikke på fastlandet i Europa, men Kanariøyene og Madeira har én art hver. De fleste av de kjente artene lever på øyer.


== Utseende ==
Knøttsmå (0,65 – 0,9 mm), spinkle biller, glatte. Hodet er temmelig stort og bredt med små fasettøyne. Antennene består av 10 ledd, enten med en en-leddet kølle eller sylindriske. Brystskjoldet (pronotum) er lengre enn bredt, bredest ved forhjørnene. Det bakre brystsegmentet (metathorax) er forlenget. Dekkvingene er blanke, bredest i midten, med dype lengdefurer. Beina er ganske korte, føttene er tynne og to- eller tre-leddete.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Overfamilien Bore- og hettebiller, Bostrichoidea (usikker plassering)
Familien Jacobsoniidae Heller, 1926
Slekten Derolathrus Sharp, 1908
Derolathrus anophthalmus (Franz, 1969)  – Kanariøyene
Derolathrus atomus Sharp, 1908
Derolathrus cavernicolis Peck, 2010
Derolathrus ceylonicus (Sen Gupta, 1979)
Derolathrus insularis (Dajoz, 1973)
Derolathrus parvulus (Rücker, 1983)  – Madeira
Derolathrus sharpi Grouvelle, 1912
Derolathrus troglophilus (Sen Gupta, 1979)
Slekten Jacobsonium Heller, 1926 - trolig synonym med Sarothrias
Slekten Saphophagus Sharp, 1886
Saphophagus minutus Sharp, 1886  – New Zealand
Slekten Sarothrias Grouvelle, 1918
Sarothrias amabilis Silpinski & Löbl, 1995  – Malaysia
Sarothrias audax Silpinski & Löbl, 1995  – Molukkene
Sarothrias crowsoni Löbl & Burckhardt, 1988
Sarothrias fijianus Löbl & Burckhardt, 1988
Sarothrias hygrophilus Pal, 1998
Sarothrias lawrencei Löbl & Burckhardt, 1988
Sarothrias morokanus Poggi, 1991
Sarothrias pacificus Silpinski & Löbl, 1995  – Ny-Caledonia


== Eksterne lenker ==
(en) Jacobsoniidae i Encyclopedia of Life 
(en) Jacobsoniidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Jacobsoniidae hos Fauna Europaea 
(en) Jacobsoniidae hos Fossilworks 
(en) Jacobsoniidae hos ITIS 
(en) Jacobsoniidae hos NCBI 
(en) Kategori:Jacobsoniidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Jacobsoniidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Holocen

Holocen (fra 11 700 år før vår tid) er den andre og yngste epoken i kvartær. Den omfatter den nåværende mellomistiden og etterfulgte pleistocen som omfatter tiden fra de store istidene begynte for 2,588 millioner år siden.
Holocen er kjennetegnet av jevne, milde temperaturer over store deler av kloden. I holocen oppstod jordbruksrevolusjonen, fremveksten av byer, stater, skriftspråk og andre uttrykk for sivilisasjon. Holocen regnes dermed som perioden hvor varig befolkningsvekst og relativt konstant klima og vegetasjon la grunnlag for en unik utvikling og vekstperiode i menneskehetens historie.
I moderne arkeologisk forskning hvor fokuset på klimatiske variasjoner er mer framtredende enn det tidligere fokuset på kulturelle «typer» og «perioder», går et viktig skille i den aktuelle perioden mellom istiden pleistocen og varmeperioden holocen, hvor jordbruket er den kulturelle hovedskillelinjen og yngre dryas er den ytre klimatiske. Begreper som mesolitikum om overgangsperioden mellom steinalderen (paleolitikum) og jordbruksalderen (neolitikum), samt annen «fininndeling» av epokene (PPNA, PPNB), er omstridt i moderne arkeologi og fokuset på kulturelle «perioder» er i økende grad i ferd med å utgå fra faglitteraturen.


== Kilder ==
T.O. Vorren, J. Mangerud, L. Blikra, A. Nesje og H. Sveian (2006). «Norge trer fram».  I I.B. Ramberg, I. Bryhni og A. Nøttvedt. Landet blir til: Norges geologi. Trondheim: Norsk Geologisk Forening. s. 532–555. ISBN 978-82-92344-31-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
«Internasjonal kronostratigrafisk tabell v. 2013/01» (PDF). Den internasjonale stratigrafiske kommisjon. Arkivert fra originalen (PDF) 28. mars 2016. Besøkt 31. januar 2016.
Thore Horve

Thore Horve (født 6. oktober 1899 i Stavanger, død 15. august 1990 i Oslo) var en norsk sjøoffiser og viseadmiral. Horve utdannet seg i marinen og etter fullført sjøkrigsskole i 1920 tjenestegjorde han på mange av marinens viktigste fartøy.
Under den tyske invasjonen av Norge i april 1940 lyktes Horve ved bruk av torpedojageren «Draug» å overmanne et tysk transportfartøy og føre det til Storbritannia. Under resten av andre verdenskrig tjenestegjorde Horve i den norske marinen i Storbritannia, dels som skipssjef og dels i stabsstjeneste.
Fra 1946-1949 var Horve sjef for Sjøforsvaret, men var kritisk til det han oppfattet som nedbyggingen av våpengrenen og gikk i 1951 over i sivilt arbeid. En periode i 1950-årene bisto han, sammen med andre norske offiserer, Etiopia med oppbyggingen av landets marine. Etter dette fortsatte han sivilt som direktør i Norsk Philips. Thore Horve engasjerte seg sterkt for handelsflåtens og marinens veteraner. Sammen med Leif Vetlesen og Oskar Hedin var han en drivende kraft bak den «ex gratia»-utbetaling Stortinget til sist vedtok i 1972, knyttet til Nortraships Sjømannsfond, for mannskap i Nortraship.


== Utmerkelser ==
For bragden med «Draug» og senere innsats ble Horve i desember 1942 tildelt Krigskorset med sverd.Horve ble videre utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden og tildelt Krigsmedaljen, Deltakermedaljen med rosett og Haakon VIIs 70-årsmedalje.Britene gjorde Horve til Commander of the Order of the British Empire og tildelte ham Distinguished Service Cross og han ble Mentioned in Despatches.  Av videre utenlandsk heder ble Horve tildelt Storkors av Dannebrogordenen, gjort til kommandør av Æreslegionen og tildelt det franske Croix de Guerre.


== Annet ==
I fødebyen Stavanger er han hedret med statue på Thore Horves plass.


== Referanser ==
Elektronikkbransjen

Stiftelsen Elektronikkbransjen er Norges største interesseorganisasjon for leverandører og forhandlere av alle typer elektronisk utstyr, og utgiver av Fagbladet Elektronikkbransjen. Elektronikkbransjen har alle typer medlemmer - fra store el-kjeder til små enkeltmannsforemanntak, og jobber for at medlemmene skal få best mulige kår i Norge. 
Elektronikkbransjen leverer den eneste årlige offisielle salgsstatistikken over solgt elektronikk Norge, og fungerer dermed en som en sentral aktør i kartleggingen av nordmenns teknologiske vaner.
I 2006 har Elektronikkbransjen gjort seg bemerket i media gjennom å kåre Nintendo Wii til årets julegave, kjempe for 2 års reklamasjonsrett på mobiltelefoner, samt at de har fungert som kilde for media i spørsmål og digital-TV, DAB og trender innen teknologi .


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
www.elektronikkbransjen.no – Elektronikkbransjens nettsted