jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Skydeselskabet Christian Augusts Venner

Skydeselskabet Christian Augusts Venner var et skyteselskap i Kristiania.
Det ble etablert i 1810 med begrenset adgang, aller helst for byens skyttere, og hadde ukentlig skytetrening og sammenkomst på restauratør Helverschous løkke.  Den årlige «fuglekongen» var foreningens utmerkelse.  Krav om høy årlig kontingent og enstemmig godkjenning av nye medlemmer, gjorde at dette i praksis ble en venneklubb for byens rike, der Henrik Wergeland aldri ble godkjent, tross utallige søknader og hyldningsdikt til klubben.  Kjøpmann Thor Olsen var klubbens doyen, og etter dennes bortgang i 1868, avled også klubben ganske snart.  
Klubben er omtalt i Lars Kalvig, Skydeselskabet Christian Augusts venner, Arkivmagasinet, 1:1994


== Sang for Skydeselskabet «Kristian Augusts venner» ==
Av Henrik Wergeland, fra hans Digte, 2de bind (1833–1841).
Melodi: Svøm trygt paa Codans Bølge.O Fædreland, Du ejer / hver Normands Arm og Blod!
Tvivl ei da om din Sejer / saalidt som om hans Mod.
Han slumrer ei i Freden: / Paa Fienders Overmagt
saa vak som ørn i Reden / Han vaager paa sin Vagt.
Om Sværdet ved sin Hofte / Han end ei drager ud,
trofaste Rifle ofte / maa ned til Prøveskud.
Det Bly, som Maalet rammer, / vel rammede sin Mand,
om Krigens vilde Flammer / slog om vort Fædreland.
Selv Byens stille Borger / ei dæmpe kan den Lyst:
Han vælter Dagens Sorger / en Aften fra sit Bryst.
Han i det Grønne æve / vil Ungdomsdont igjen:
sin Rifle vil han prøve, / Den er hans ældste Ven.
Flyv sikkert da, vor Kugle! / Tør hænde, Du engang
kan træffe andre Fugle / end Glædens paa vor Stang.
Om Ørnesværmen bryder / engang fra mørken øst,
paany blandt Normænd lyder / Kolbjørnsenernes Røst.
Et Hurra, Skytter gjæve, / da for vor Kappedyst!
Et freidigt Hjerte leve / i hver en Skyttes Bryst!
Vort høie Hurra hvifter / fra Skjoldet Tidens Rust -- 
et Minni for vor Stifter, / for Kristian August!


== Referanser ==
Landsmøte (radioprogram)

Landsmøte er et direktesendt underholdningsprogram på radiokanalen NRK P1 som sendes fra mandag til torsdag mellom klokken 11 og 13. Programlederne er Rune Nilson og Elin Aandal-Herseth, mens Karoline Paulsen Årrestad er produsent. Torfinn Borkhus og Håvard Karlsen er medvirkende til programmet, og er ofte til stede i sendingene med bidrag. Landsmøte hadde premiere 2. januar 2020.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Mikhail Ivanov (langrennsløper)

Mikhail Petrovitsj Ivanov (russisk: Михаил Петрович Иванов; født 20. november 1977 i Ostrov) er en russisk langrennsløper. Han vant gull på 50 km klassisk i OL 2002 i Salt Lake City og bronse på 30 km klassisk i VM i Lahtis 2001. Han har 2 seire i verdenscupen, begge i klassisk stil. I tillegg tok han 2.-plassen på femmila i Holmenkollen i 2000.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mikhail Ivanov – Olympics.com 
(en) Mikhail Ivanov – Olympic.org 
(en) Mikhail Ivanov – Olympedia 
(en) Mikhail Ivanov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mikhail Ivanov – FIS (langrenn)
Mikhail Devjatjarov

Mikhail Talgatovitsj Devjatjarov (russisk: Михаил Талгатович Девятьяров; født 25. februar 1959 i Tsjusovoj) er en sovjetisk tidligere langrennsløper. Han tok gull på 15 km klassisk i OL i Calgary i 1988, og han har to verdenscupseire.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mikhail Devjatjarov – Olympedia 
(en) Mikhail Devjatjarov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mikhail Devjatjarov – FIS (langrenn)
Torleif Haugland

Torleif Haugland (født 12. desember 1953) er en norsk apoteker og politiker (KrF). Han var ordfører i Tvedestrand kommune 1995–2003 og kommunestyremedlem 2003–2007.
Firestone Tire and Rubber Company

Firestone Tire and Rubber Company ble etablert av Harvey Firestone sent i 1900 for å levere luftfylte dekk til vogner og andre hjulkjøretøy. Da bilen ble mer vanlig, så Firestone potensialet i dette nye markedet og sikret seg en kontrakt på leveranser av dekk til biler produsert av Ford Motor Company. 
Svake resultater over lang tid gjorde at selskapet ble solgt til den japanske dekkprodusenten Bridgestone i 1988. Virksomheten til Bridgestone og Firestone i Nord-Amerika er nå lokalisert til Nashville, Tennessee.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Firestone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sedelighetsdebatten

Sedelighetsdebatten er navnet på flere norske debatter rundt seksualmoral og sedelighet. De største ble avholdt på 1880- og 1950-tallet, men hadde sine konkurrenter, kanskje spesielt i debatten rundt målsaken.
På 1880-tallet var spesielt kunstnermiljøet og aktivister innen kvinnesaken, opptatt av begrepet likestilling mellom kjønnene og muligheten for fri omgang. Begge konsepter var radikalt forskjellig fra borgerskapets århundrelange ide om at familien var samfunnets hjørnesten. Den hadde ulmet en tid, men da Henrik Ibsen lanserte sin Nora i Et Dukkehjem (1879), med sin uregjerlige og individuelle opptreden, Samfunnets Støtter (1877), med kvinnen som dominerende, og en annerledes Fru Alving i Gengangere (1881), ja, da ble det virkelig debatt. Arne Garborg var noe negativ til Ibsens fremlegg, men han funderte også, i sin Mannfolk (1886) på hvorfor det skulle være mannen, og ikke andre, som satt med makt og oversikt i en familie og samfunnet ellers. Han mistet da jobben som statsrevisor.

Debatten fortsatte, inspirert av boken Christianiabohemen av Hans Jæger (1885), og boken om sypiken Albertine (1886) av Christian Krohg. Sistnevnte malte også, i sakens anledning, maleriet Albertine hos Politilegen. Andre benyttet også høvet til å publisere litt, blant annet Bjørnstjerne Bjørnson, som i sin En Handske (1883), skildret en mann som nettopp skulle være avholden før ekteskapet; altså hadde debatten i noe grad, endret hans syn i disse saker.
Amalie Skram lanserer i boka Lucie (1888), Lucie som var usikker på dette med aktivitet før giftermålet. Jonas Lie var i favør av kvinnenes selvstendighet, og noe av dette forårsaket splittelse mellom ham og Bjørnson, som siden sluttet seg til oppfatningen.
Alexander Kielland som skrev om tjenestepiken som ble utsatt for familiefaren, herr Garman & Worse, en dramatisk fremstilling på den tiden.
Rettsvesenets forskrift om den bimånedlige tvungne legekontroll og visitas for prostituerte ble lagt bort i 1888, men dannet også en basis for denne debatten.
Det ble ellers avholdt et møte i Det Norske Studentersamfund i Kristiania, der problematikken ble lansert som en «privatsak» mellom de involverte (kvinne og mann), at kvinnesakskvinnene stilte for store krav til menns sedelighet. Kvinnelegen Oscar Nissen anslo ti prosent av kvinnene som kjønnsdriftige, og utledet derved at de hadde meget lettere for å være sedelige.
En opprørt Norsk Kvindesagsforening var splittet i sitt syn på et motsvar. Der enkelte (anført av formann Ragna Nielsen) ville avholde protestmøte, mente andre og etterhvert generalforsamlingen, at debatten måtte holdes på et ordentligt nivå. Ny formann ble Anna Bugge.
På 1950-tallet avstedkom Agnar Mykles romaner en debatt knyttet til utgivelser av tekster der deler av innholdet er intimt. Sangen om den røde rubin (1956) endte Mykle i retten for, men ble frikjent 9. mai 1958. Jens Bjørneboe hadde utløste en lignende reaaksjon med den mer pornografiske fortellingen Uten en tråd (1966).
Preussens krigsministre

Det prøyssiske krigsministerium ble gradvis etablert mellom 1808 og 1809 som ledd i en rekke reformer initiert av den militære reformkommisjonen opprettet etter nederlaget som resulterte i Paris-traktaten. Krigsministeriet skulle bidra til å bringe hæren under konstitusjonell kontroll, og sammen med den tyske generalstab, systematisere krigføringen. Gerhard von Scharnhorst, den viktigste av forsvarsreformatorne, var den første krigsministeren og samtidig sjef for generalstaben.
Frem til 1919 hadde ikke Tyskland noen felles krigsminister. Preussens krigsminister hadde ansvaret også for de forbundsstatene som ikke hadde egen krigsminister (Bayern, Württemberg og Sachsen hadde også krigsminister).


== Preussens krigsministre ==
for videre suksesjon, se Tysklands forsvarsministre


== Litteratur ==
Curt Jany (1967). Geschichte der preußischen Armee – vom 15. Jahrhundert bis 1914. Osnabrück: Biblio. 
Laurenz Demps (1994). Wilhelmstraße – Eine Topographie preußisch-deutscher Macht. Berlin: Ch.Links.
Fylkesvei 543

Fylkesvei 543 går mellom Skjersholmane i Stord og Ølsvågen i Vindafjord. Veiens lengde er 18,9 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
2019 ble den tidligere ferjestrekningen fylkesvei 760 del av veien, sammen med ferjestrekningen fra den tidligere fylkesvei 62 (Hordaland).


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Vestland fylke ===

Stord

Kvinnherad


=== Rogaland fylke ===

VindafjordBjoavagen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv543
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 514

Fylkesvei 514 (Fv514) går mellom Ølen og Sandeid i Vindafjord. Veiens lengde er 8,6 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Rogaland fylke ===

Vindafjord


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv514
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Sachsens krigsministre

Sachsens krigsministerium eksisterte fra 1831 til 1919


== Liste over krigsministre ==
1831 – 1839 Johann Adolf Zezschwitz
1843 – 1846 Gustav von Nostitz-Wallwitz
1847 – 1848 Karl Friedrich Gustav von Oppel
1848 – 1849 Albrecht Ernst Stellanus von Holtzendorff
1849 Karl Friedrich August von Buttlar
1849 – 1866 Bernhard von Rabenhorst
1866 – 1891 Georg Friedrich Alfred von Fabrice
1891 – 1902 Karl Paul von der Planitz
1902 – 1914 Max Klemens Lothar von Hausen
1914 Adolf von Carlowitz
1914 – 1918 Viktor von Wilsdorf
1918 – 1919 Hermann Fleißner (USPD)
1919 Gustav Neuring (SPD)
1919 Bruno Kirchhof (SPD)For videre suksesjon, se Tysklands forsvarsministre
Sachsens innenriksministre

Sachsens innenriksministre har en omfattende portefølje. Stillingen eksisterer siden 1831. Den offisielle tittelen er statsminister for innenrikssaker. Innenriksminister siden 2005 er Albrecht Buttolo (CDU). Hans statssekretær er Jürgen Staupe.


== Liste over innenriksministre ==
1831 – 1843 Bernhard August von Lindenau
1843 – 1844 Eduard von Nostitz und Jänckendorf
1844 – 1848 Johann Paul von Falkenstein
1848 Ferdinand von Zschinsky
1848 – 1849 Martin Gotthard Oberländer
1849 Christian Albert Weinlig
1849 – 1852 Richard von Friesen
1852 – 1866 Friedrich Ferdinand  von Beust
1866 – 1891 Hermann von Nostitz-Wallwitz
1891 – 1906 Karl Georg Levin von Metzsch-Reichenbach
1906 – 1918 Christof Vitzthum von Eckstädt
1918 Walter Franz Koch
1918 Alfred von Nostitz-Wallwitz
1918 – 1919 Robert Richard Lipinski (USPD)
1919 Georg Gradnauer (SPD)
1919 – 1920 Otto Uhlig (SPD)
1920 Otto Kühn (SPD)
1920 – 1923 Robert Richard Lipinski (SPD)
1923 – 1924Hermann Liebmann (SPD)
1924 – 1927 Max Müller (SPD)
1927 Julius Dehne (DDP)
1927 – 1929 Willibald Apelt (DDP)
1929 – 1933 Friedrich Wilhelm Richter (-)
1933 Manfred von Killinger
1933 – 1945 Karl Fritsch (NSDAP)
1945 – 1948 Kurt Fischer (KPD/SED)
1948 – 1949 Wilhelm Zaisser (SED)
1949 – 1952 Artur Hofmann (SED)
1990 – 1991 Rudolf Krause (CDU)
1991 – 1995 Heinz Eggert (CDU)
1995 – 2002 Klaus Hardraht (CDU)
2002 – 2004 Horst Rasch (CDU)
2004 – 2005 Thomas de Maizière (CDU)
2005- Albrecht Buttolo (CDU)


== Eksterne lenker ==
Sächsisches Staatsministerium des Innern
Jens Lehmann

Jens Lehmann (født 10. november 1969 i Essen) er en tidligere tysk fotballspiller. 
Han har vært keeper for flere europeiske klubber, sist for Stuttgart (2008–2010) og Tysklands landslag (1998–2008). 
Jens Lehmann begynte sin karriere i hjembyen Essen, og spilte fra 1988 til 1998 for Schalke 04. I juli 1998 ble han solgt til AC Milan, men han spilte bare fem ligakamper i Italia før han vendte tilbake til tysk fotball og Borussia Dortmund. Fra 2003 til 2008 spilte han for Arsenal FC. 
Før VM 2006 ble han tysk landslagskeeper, ettersom Jürgen Klinsmann vraket Oliver Kahn. Tyskland vant bronse i dette mesterskapet. Arsene Wenger valgte Manuel Almunia som førstelagskeeper istedenfor Lehmann i hans siste sesong i klubben. Lehmann ble også med i Tysklands tropp i EM i fotball 2008 som førstekeeper. Tyskland vant sølv i dette mesterskapet. 
I mai 2008 ble det klart at Lehmann skulle spille for den tyske klubben VfB Stuttgart for 2008/2009-sesongen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jens Lehmann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jens Lehmann – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jens Lehmann på Internet Movie Database 
(fr) Jens Lehmann på Allociné 
(en) Jens Lehmann hos The Movie Database 
(de) Jens Lehmann – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jens Lehmann – FIFA 
(en) Jens Lehmann – UEFA 
(en) Jens Lehmann – Transfermarkt 
(en) Jens Lehmann – national-football-teams.com 
(en) Jens Lehmann – WorldFootball.net 
(en) Jens Lehmann – Soccerbase.com 
(en) Jens Lehmann – FootballDatabase.eu 
(de) Jens Lehmann – fussballdaten.de 
(en) Jens Lehmann – Soccerway
Sachsens utenriksministre

Det saksiske utenriksministerium eksisterte fra 1831 til 1882.


== Liste over utenriksministre ==
1831 – 1835 Johannes von Minkwitz
1835 – 1848 Heinrich Anton von Zeschau
1848 – 1849 Ludwig von der Pfordten
1849 – 1866 Friedrich Ferdinand von Beust
1866 – 1876 Richard von Friesen
1876 – 1882 Hermann von Nostitz-Wallwitz
Sachsens finansministre


== Sachsens finansministre siden 1831 ==
1831 – 1848 Heinrich Anton von Zeschau
1848 – 1849 Robert Georgi
1849 Karl Wolf von Ehrenstein
1849 – 1858 Johann Heinrich August von Behr
1858 – 1876 Richard von Friesen
1876 – 1890 Léonce Robert von Könneritz
1890 – 1895 Julius Hans von Tümmel
1895 – 1902 Werner von Watzdorf
1902 – 1910 Conrad Wilhelm von Rüger
1910 – 1918 Ernst von Seydewitz
1918 – Max Otto Schröder
1918 – 1919 Friedrich Geyer (USPD)
1919 – August Emil Nitzsche (SPD)
1919 – 1920 Emil Robert Nitzschke (DDP)
1920 – Peter P. Reinhold (DDP)
1920 – 1923 Max Wilhelm August Heldt (SPD)
1923 – Paul Herbert Böttcher (KPD)
1923 – 1924 Max Wilhelm August Heldt (SPD)
1924 – 1926 Peter P. Reinhold (DDP)
1926 – 1927 Julius Dehne (DDP)
1927 – 1930 Hugo Weber
1930 – 1933 Hans R. Hedrich (DDP)
1933 – Friedrich Johannes Kluge
1933 – 1945 Rudolf Kamps (NSDAP)
1945 – 1950 Gerhard Rohner (CDU)
1950 – Carl Ulbricht (CDU)
1950 – 1952 Wilhelm Adam (NDP)
1990 – 2001 Georg Milbradt (CDU)
2001 – 2002 Thomas de Maizière (CDU)
2002 – 2007 Horst Metz (CDU)
2007 – 2008 Stanislaw Tillich (CDU)
2008 – Georg Unland (CDU)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sächsisches Staatsministerium der Finanzen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
SMF
Sachsens justisministre


== Sachsens justisministre siden 1831 ==
1831 – 1846 Julius Traugott Jakob von Könneritz
1846 – 1848 Albert von Carlowitz
1848 – 1849 Alexander Karl Hermann Braun
1849 Gustav Friedrich Held
1849 – 1858 Gustav Friedrich Held
1858 – 1866 Johann Heinrich August von Behr
1866 – 1871 Dr. Schneider
1871 – 1890  Christian Wilhelm Ludwig von Abeken
1890 – 1901 Heinrich Rudolf Schurig
1901 – 1902 Conrad Wilhelm Rüger
1902 – 1912 Viktor Alexander von Otto
1912 – 1918 Viktor Alexander von Otto
1918 Karl Rudolf Heinze
1918 -1919 Georg Gradnauer (SPD)
1919 – 1921 Rudolf Harnisch (SPD)
1921 – 1923 Erich Zeigner (SPD)
1923 – 1924 Alfred Neu (SPD)
1924 – 1927 Wilhelm Robert Ferdinand Bünger (DVP)
1927 – 1929 Arthur von Fumetti (VRP)
1929 – 1933 Karl Emil Mannsfeld (-)
1933 - 1934 Otto Georg Thierack (Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei|NSDAP)
1935 – 1945 vakant
1945 - 1946 Reinhard Uhle (Liberaldemokratische Partei Deutschlands|LPD)
1946 – 1948 Hermann Kastner (LPD)
1948 – 1949 Johannes Dieckmann (LPD)
1949 – 1990 vakant
1990 – 2000 Steffen Heitmann (CDU)
2000 – 2002 Manfred Kolbe (CDU)
2002 – 2004 Thomas de Maizière (CDU)
2004- Geert Mackenroth (CDU)


== Eksterne lenker ==
SMJ
Lleyton Hewitt

Lleyton Glynn Hewitt (født 24. februar 1981) er en tennisspiller fra Adelaide i Australia.
Hewitt fikk sitt gjennombrudd som 17-åring da han vant ATP-turneringen Adelaide Invitational i 1998, som den yngste mannlige tennisspilleren som har vunnet en ATP-turnering. Han vant sin første Grand Slam-tittel i 2001, da han slo Pete Sampras i finalen i US Open. Han vant også Wimbledon-turneringen i 2002.
Hewitt giftet seg i 2005 med den australske skuespilleren Rebecca Cartwright og har en datter sammen med henne.
I 2016 ble Hewitt utnevnt til medlem av Order of Australia.


== Grand Slam-titler ==
 US Open:
Double herrer – 2000 (sammen med Max Mirnyi)
Single herrer – 2001 (han beseiret Pete Sampras med 7-6, 6-1,6-1 i finalen) Wimbledon:
Single herrer – 2002 (han beseiret David Nalbandián med 6-1, 6-3, 6-2 i finalen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lleyton Hewitt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons (de) Lleyton Hewitt – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Lleyton Hewitt – Olympedia 
(en) Lleyton Hewitt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Lleyton Hewitt – Australian Olympic Committee 
(en) Lleyton Hewitt – ATP-touren 
(en) Lleyton Hewitt – ITF Tennis 
(en) Lleyton Hewitt – Davis-cupen 
(en) Lleyton Hewitt – International Tennis Hall of Fame 
(en) Lleyton Hewitt – Tennis Australia
Fylkesvei 46

Fylkesvei 46 (Fv46) går mellom Knapphus i Vindafjord og Berge i Suldal.


== Historikk ==
Før 1992 fortsatte Rv 46 fra Berge i Suldal videre opp langs Suldalslågen og Suldalsvatnet til E134 i Røldal. Denne strekningen ble innlemmet i riksvei 13 fra 1992. Traséen langs Suldalsvatnet fra Solheim (Solheimsvik) til Nesflaten ble ferdigstilt rett før jul 1978. Fram til nyttårsaften 1978 ble strekningen trafikkert med ferge, MF «Suldalsporten».
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Ferjesambandet Sand–Ropeid var opprinnelig del av veien, det ble nedlagt 1. januar 2016 etter at Sandsfjordbrua ble tatt i bruk.


== Nasjonale turistveier ==


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Rogaland fylke ===

VindafjordSaudavegen 

Arm til Kvernavika (0,3 km)

SuldalSaudavegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv46
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldingerFergeinfo Ropeid-Sand
Stavangerske ferger
Kjetil Røed

Kjetil Røed (født 1973) er en norsk anmelder og kritiker som blant annet har skrevet i publikasjoner som Morgenbladet, Klassekampen, Billedkunst, Kunstkritikk.no, Film & Kino, Vinduet, Norsk Shakespeare- og teatertidsskrift og Le Monde Diplomatique. Han skriver om både film, litteratur og kunst. Røed er kunstkritiker i Aftenposten. Han har skrevet i kunstmagasinene Frieze, ArtReview og Artforum/Artforum.com. 
Røed har hovedfag i allmenn litteraturvitenskap og arbeider som frilansskribent og frilanskonsulent for forlag. Røed har sittet i styret i Norsk kritikerlag.
Propanol

Propanol C3H7OH betegner alkoholer avledet av propan. 


== Isomerer ==
Det finnes to propanoler som har den samme kjemiske formelen, men som har ulik strukturformel og molekyloppbygning.  


== Fysiske egenskaper ==
På grunn av ulikhetene i oppbyggingen har de to væskene ulikt kokepunkt. Vanlig propanol (n-propanol) koker ved 97°C, mens isopropanol koker ved 82°C. 


== Nomenklatur ==
Riktig navnsetting på de to forbindelsene ifølge de internasjonale IUPAC reglene er propan-1-ol og propan-2-ol etter hvilket karbonatom OH-gruppen er festet på. Slike forbindelser med like kjemiske formler, men med ulik struktur kaller vi for isomere forbindelser. 


== Bruk ==
Både propanol og isopropanol er fargeløse væsker med typisk alkoholaktig lukt. De brukes som blant annet i vindusspylervæske, kondensfjerner, fettløsende rensemidler, som desinfeksjonsmiddel og i andre sammenhenger som blant annet i enkelte forsvarssprayer.
Junius Brutus Booth

Junius Brutus Booth (født 1. mai 1796, død 30. november 1852) var en engelsk skuespiller og far til John Wilkes Booth og Edwin Booth som også ble skuespillere.


== Bakgrunn ==
Junius Brutus Booth var født i St. Pancras i London i England, som sønn av Richard Booth, en advokat, og Jane Elizabeth Game, og sønnsønn av John Booth, en sølvsmed, og Elizabeth Wilkes, en slektning av den radikale politikeren John Wilkes.
Booth viste et spesielt talent tidlig og bestemte seg for en karriere som skuespiller da han var 17 år. Han spilte på flere små teatre på kryss og tvers i England, gjennomførte en turné i Nederland i 1814, før han året etter hadde sin debut i London.


== Den største i sin tid ==
Booth fikk et nasjonalt gjennombrudd med sin tolking av tittelrollen i William Shakespeares Richard III i 1817 ved Covent Garden Theatre. Kritikerne fremhevet og sammenlignet hans framførelse med de som Edmund Kean hadde gjort tidligere. Kean var på denne tiden regnet som den fremste tragdiefortolker i Storbritannia. Tilhengere av begge skuespillere kunne tidvis komme i høylytt krangel når de to spilte sammen. Det stoppet dem ikke fra å fortsette å spille i samme stykke, noe de gjorde ved Drury Lane Theatre fra 1817 til 1821.
Booth emigrerte til USA i 1821, bosatte seg nær Bel Air i delstaten Maryland på en gård han kalte «Tudor Hall». Han hadde deretter en skuespillerkarriere som varte i over 30 år og som gjorde ham kjent over hele USA. Booth reiste til byer som Baltimore, Boston og New York. Han fikk spesielt mye ros i New Orleans, ettersom han også kunne spilte på fransk.


== De siste årene ==
I årene 1825–1826 og 1836–1837 turnerte Booth i sitt gamle hjemland, England. I løpet av 1831 hadde han blitt bestyrer av Adelphi Theatre i Baltimore. Berømmelsen fortsatte å vokse gjennom hans levetid. Walt Whitman beskrev ham som «den mest storslåtte historiker i moderne tid». Privat levde han i et mindre vellykket ekteskap, og led tungt under tapet av to barn, noe som førte til alkoholproblemer og ødelagt helse. Helsen ble stadig redusert med årene.
Gjennom hele 1852 turnerte Booth i California sammen med sin sønn, Edwin, spilte i San Francisco og Sacramento. I løpet av turnéen besøkte far og sønn igjen New Orleans, og her ble den eldre Booth syk og døde den 30. november om bord på en dampbåt på vei tilbake til Bel Air.
Booth opplevde derfor ikke familieskjenselen da hans andre sønn, John Wilkes Booth, myrdet den amerikanske presidenten i 1865.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Junius Brutus Booth hos Internet Broadway Database 
(en) Junius Brutus Booth hos American National Biography 
(en) Biografi
John Sentamu

John Tucker Mugabi Sentamu (født 10. juni 1949 i Kampala i Uganda) er en britisk-ugandisk jurist og teolog. 
Han var høyesterettsdommer under Idi Amin, men flyktet fra det blodige regimet til England i 1974. 
Den 30. november 2005 ble John Sentamu innsatt som erkebiskop av York, det er etter erkebiskopen i Canterbury erkebispedømme den nest høyeste geistlige stillingen i den engelske kirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Sentamu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
John Sentamu på Twitter 
John Sentamu på Facebook 
(en) John Sentamu hos Hansards parlamentsdebatter