jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Høvding

En høvding er en leder for en stamme, en ætt eller et hierarkisk oppbygd samfunn av slektsgrupper, for eksempel blant indianere eller vikinger. Høvdinger ble ofte begravet sammen med skatter og verdifullt utstyr som gull, smykker og våpen.
Ordet høvding henger etymologisk sammen med det norrøne ordet for «hode». En høvding kunne være både en politisk og en religiøs leder for en samfunns- eller slektsgruppe.


== I Norge ==
I Norge begynte samfunn styrt av høvdinger å vokse frem i yngre steinalder. Dette hang sammen med utviklingen av jordbruket, som førte til et mer hierarkisk samfunn. Bronsealderen har tradisjonelt vært sett på som en periode med stor sosial ulikhet, basert på de rike, velbevarte gravfunnene fra denne perioden. Slike funn bekrefter også at norske høvdinger hadde kontakt med resten av Europa. Mange av gjenstandene som er funnet i gravhaugene, er laget på kontinentet, for eksempel Blindheimsverdet.Høvdinger kunne i vikingtida også kalles herse, antakelig avledet av hær, flokk. Betegnelsen ble særlig brukt om en høvding uten et nærmere kjent maktområde. Ved inngangen til vikingtiden var det høvdingene som hadde makten. Trolig fantes det rundt 20 større og 60-70 mindre høvdingdømmer i Norge. Disse ble etterhvert nedkjempet under rikssamlingen.


== Se også ==
Leder
Jarl
Herse


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Høvding, definisjon hos Store norske leksikon
Høvdingdømmer vokser fram, om høvdinger i steinalderen, artikkel hos Norgeshistorie.no
For mange høvdinger og for få undersåtter?, om høvdinger i bronsealderen, artikkel hos Norgeshistorie.no
Fra høvdingdømmer til kongedømmer, om høvdinger i vikingtiden, artikkel hos Norgeshistorie.no
Lofotveggen

Lofotveggen er det populære navnet på rekka av bratte fjell på øyene i Lofoten slik de ser ut som en sammenhengende vegg når man ser dem på avstand. Det mest kjente av fjellene er Vågakallen på Austvågøya.
Blandeverk

Blandeverk er et anlegg eller en fabrikk som produserer ferdigbetong.Blandeverk kan deles inn i to typer, stasjonære og mobile. Stasjonære blandeverk produserer betong som brukes i lokalmiljøet, og leverer normalt betong til en lang rekke byggherrer og entreprenører. Mobile blandeverk er blandeverk som bygges på en anleggsplass, leverer betong kun til det ene anlegget, og fjernes når anlegget er ferdig bygget. Et blandeverk består av:

mottak- og lageranlegg for sement og tilslag
doseringsutstyr for vann, sement, tilslag og tilsetningsstoffer
betongblander
laboratorium for prøving og testing av betong


== Referanser ==
Kjølhaling (straffemetode)

Kjølhaling (fra nederlandsk kielhalen) var en avstraffelse og torturmetode brukt på skip. Offeret ble festet i et tau og dratt under skroget på tvers av kjølen av båten til vedkommende kom opp til overflaten på den andre sida. En kunne i enda alvorligere tilfeller også bli kjølhalt langsetter kjølen.
Kjølhaling langs kjølen var vanligvis en dødsstraff, siden det kunne ta så mye som tre minutter eller mer å trekke synderen under fartøyet. I de fleste tilfeller var kjølhaling en uoffisiell straff, ilagt av kapteinen som representerte loven ombord. Det skal ifølge mytene også ha vært straff for sjørøvere.
Kjølhaling var en lovlig straffemetode i den nederlandske marinen. Den som ble kjølhalt ble dratt tverrskips, raskt nok til at han ikke druknet, men langsomt nok til at det var en prøvelse da den som ble kjølhalt også ble oppskrapt av skjell og rur på skroget. Hvis skipets lege tillot det, kunne straffen gjentas. Den første offisielle beskrivelsen av kjølhaling er i en hollandsk forordning av 1560, og straffen ble ikke formelt avskaffet før 1853. Kjølhaling ble også praktisert i den britiske Royal Navy og den franske marinen inntil 1720–1750. Britiske krigsskip skal ha innført ordningen allerede på 1000-tallet. I tillegg til den britiske marine, skal også britiske handelskompanier som Det britiske ostindiske kompani og Afrikakompaniet ha brukt metoden.


== Se også ==
Gå planken
Kalfatring


== Eksterne lenker ==
Om gamle straffemetoder til sjøs (på engelsk)
Oppslagsordet «Kölhala» i Nordisk familjebok fra 1911 (på svensk)
Oppslagsordet «Kölhala» i Svenska Akademins ordbok (på svensk)
Oppslagsordet «Kølhale» i Ordbog over det danske sprog 1700-1950 (på dansk)
Sementpasta

Sementpasta eller sementlim er en blanding av vann og sement.
Betong består av en blanding av vann, sement, tilslag og tilsetningsstoffer. Når man produserer betong blander man alltid vannet med sementen før man tilsetter resten. Denne blandingen av vann og sement kalles sementpasta.
Vektforholdet mellom vann og sement kalles v/c-tallet. Dette er en meget viktig parameter ved betongproporsjoneringen fordi den har stor innvirkning på hvilke egenskaper den ferdige betongen vil få. Hvis man blander betong med v/c-tall som er lavere enn 0,4 risikerer man at ikke all sementen blir utnyttet fordi den ikke har vann nok å reagere med. Betong med v/c-tall på 0,4 er nær det optimale mht kvaliteten på den ferdige betongen. Ofte blandes det betong med v/c-tall opp mot 0,7 og i ekstreme tilfeller opp mot 0,9. Dette vil føre til redusert betongkvalitet, men fordelen er at betongen blir lettere å jobbe med fordi den blir mer flytende.
MD.45

MD.45 var et punk/heavy metal-band fra San Francisco, California. 
Bandet ble startet som et sideprosjekt av Dave Mustaine i 1996, etter å ha gått lei av Megadeth. Bandet rakk bare å gi ut en singel, Day The Music Died, og ett album, The Craving (1996), før det ble oppløst.
Navnet MD.45 kommer av Dave Mustaine baklengs som blir MD og Lee Ving som blir LV. LV baklengs blir VL, som er det romerske tallet for 45. Når man legger sammen dette blir det MD.45.
Da bandet skulle gi ut den remixede versjonen av The Craving i 2004 fikk de ikke tak i Lee Ving, så Dave Mustaine måtte synge sangene inn på nytt selv.


== Siste Line-up ==
Lee Ving – Vokal
Dave Mustaine – Gitar
Kelly Lemieux – Bassgitar
Jimmy DeGrasso – Slagverk


== Eksterne lenker ==
(en) MD.45 på Discogs 
(en) MD.45 på MusicBrainz 
(en) MD.45 på Encyclopaedia Metallum 
(en) MD.45 på Last.fm 
(en) MD.45 på AllMusic
Derwentside

Derwentside var et administrativt distrikt i Durham. Det har navn etter elven Derwent, og ligger vest for Chester-le-Street og nordøst for Wear Valley. Fra 2009 inngår Derwentside i Durham enhetlige myndighet. 
De viktigste byene er Consett og Stanley; førstnevnte var administrasjonsby. Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at de to byene samt Lanchester landdistrikt ble slått sammen. Resten av distriktet er landsbygd, med en rekke landsbyer omkring nedlagte gruver. 
Derwentside var tidligere kjent for stålindustri og kullgruvedrift. Etter å ha mistet begge industrier har distriktet hatt høy arbeidsløshet. I senere år har midler fra EU gitt en del nye arbeidsplasser innen andre næringer.
Sands kommuna

Sands kommuna er en kommune på Færøyene. Den er den største kommunen på Sandoy, men eneste bebyggelse er bygda Sandur. 1. januar 2009 hadde kommunene 585 innbyggere, mot 657 i 1985. Arealet er på 48 km². Borgermester siden 27. oktober 2009 er Brandur Sandoy.Skálavík, Húsavík, Skúvoy og Skopun ble utskilt som egne kommuner fra Sands kommuna i 1930.


== Politikk ==

Siste kommunestyrevalg ble gjennomført 11. november 2008, og valgte kommunestyre med virkning fra 1. januar 2009.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sands kommuna
Stockholmsutstillingen 1930

Stockholmsutstillingen 1930 ble arrangert av Svenska slöjdföreningen og var en arkitektur-, formgivnings- og kunsthåndverksutstilling. Utstillingen ansees som den viktigste enkeltbegivenhet for etableringen av den nye stilen, funksjonalismen i Skandinavia og for modernismens gjennombrudd i skandinavisk arkitektur. Stockholmsutstillingen var åpen mellom den 16. mai og den 29. september 1930 og registrerte i disse seks ukene nesten fire millioner besøkende.


== Lokalisering ==
Stockholmsutstillingen var lokalisert langs  Djurgårdsbrunnsvikens nordre strand. Utstillingens sjefarkitekt, Gunnar Asplund, fikk gjennom denne utstillingen sitt store internasjonale gjennombrudd. Utstillingens mest synlige arkitektoniske innslag var blant annet den store reklamemast som ble kronet med arkitekten Sigurd Lewerentz v-formede utstillingslogo.


== Utstillingens innhold ==
Inne på området kunne man se på funksjonalismens nye stilideal med industrielt framstilte – masseproduserte- varer. Der fantes også en restaurant som het Paradiset. Stockholmsutstillingen førte framfor alt fram radikale tanker omkring bolig og miljø. Man propaganderte for at man gjennom fornuftig utnytting av ressursene skulle kunne tilgodese det store boligbehov som fantes i Sverige i denne perioden. Man viste frem ideelle boligtyper som var billige og rasjonelle. Tanken var at man skulle bruke ressursene til å skape hygieniske og lyse boliger med plass for alle.


== Litteratur ==
Rudberg, Eva, Stockholmsutställningen 1930, Modernismens genombrott i Svensk Arkitektur, Stockholm 1999, ISBN 91-7031-079-3
Seelow, Atli Magnus, Reconstructing the Stockholm Exhibition 1930. Stockholmsutställningen 1930 rekonstruerad, Stockholm 2016, ISBN 978-91-86050-94-8


== Eksterne lenker ==
Modernismens huse pdf
Rebel Meets Rebel

Rebel Meets Rebel er et prosjekt startet av Pantera-medlemmene «Dimebag» Darrell på gitar, Rex Brown på bass og Vinnie Paul på trommer. De fikk med seg country-stjernen David Allan Coe og spilte inn et album sammen som ble gitt ut 2. mai 2006. Albumet har fått navnet Rebel Meets Rebel og krysser heavy metal med country.


== Eksterne lenker ==
(en) Rebel Meets Rebel på Discogs 
(en) Rebel Meets Rebel på MusicBrainz 
(en) Rebel Meets Rebel på AllMusic
Kamstål

Kamstål eller armeringsstål er en type stål som brukes i armerte betongkonstruksjoner.Fra man begynte å bruke armert betong som byggemateriale på slutten av 1800-tallet og fram til midten av 1900-tallet ble betongkonstruksjonene armert med stålstenger med glatt overflate, glattstål. For å være sikker på at glattstålet skulle sitte godt fast i betongen ble endene bøyd. 
Da kamstålet kom var det et stort framskritt for byggebransjen. Kamstål er stålstenger med knaster (kammer) på overflaten som sørger for at armeringsstålet får god forankring til betongen selv uten bøyde ender.
Kamstålet ble utviklet av stålbedriften Smedjebackens Valsverks AB i samarbeid med den norsk-svenske professor Erling Reinius ved Chalmers tekniska högskola og begynte å bli markedsført i 1941.


== Referanser ==
Tilslag

Tilslag er fellesbetegnelsen på sand og stein som er blandet i betong eller asfalt.
Tilslaget utgjør ca. 60–70 % av betongvolumet, og kvaliteten på tilslaget vil dermed ha stor betydning for kvaliteten på den ferdige betongen. Bergarter som egner seg godt som tilslag er granitt og gabbro. I asfalt utgjør tilslaget opptil 95 % av volumet. For å beskrive korngradering til tilslaget brukes en siktekurve.
Norge har gode forekomster av tilslag, og norsk grus og stein selges til Europa.Uttrykket brukes også ved auksjoner, der tilslaget er hammerslaget som markerer at noe er solgt, og at budgiver NN «har fått tilslaget», og i vektløfting, der tilsaget markerer slutten på det andre draget i både rykket og vendinga. Effekten av tilslaget er omstridt.


== Referanser ==
Bostrichiformia

Bostrichiformia er en gruppe biller.
I Norge forekommer rundt 80 arter. Gruppen tilsvarer «overfamiliene» bore- og hettebiller (Bostrichoidea), Derodontoidea og klannere (Dermestoidea). De fleste av disse billene lever av dødt organisk materiale, inkludert død ved. En del arter i familiene klannere (Dermestidae), hettebiller (Bostrichidae) og tyvbiller og borebiller (Anobiidae, inkludert tyvbiller – Ptininae) kan gjøre en del skade på treverk og lagrede matvarer. På den andre siden er én art i familien Derodontidae brukt til biologisk bekjemping av bladlus.


== Eksterne lenker ==
(en) Bostrichiformia i Encyclopedia of Life 
(no) Bostrichiformia hos Artsdatabanken 
(en) Bostrichiformia hos Fauna Europaea 
(en) Bostrichiformia hos Fossilworks 
(en) Bostrichiformia hos ITIS 
(en) Bostrichiformia hos NCBI 
(en) Kategori:Bostrichiformia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bostrichiformia – detaljert informasjon på Wikispecies
Cucujiformia

Cucujiformia er en stor delgruppe av billene. Over halvparten av alle kjente billearter hører til her. De fleste av artene lever på døde eller levende planter, eller sopp, men det finnes også noen få rovdyr, for eksempel marihønene. 


== Utseende ==
I størrelse varierer de fra mindre enn 1 mm til 18 cm (trebukken Titanus giganteus, som lever i Sør-Amerika). De varierer også svært mye i utseende, men mange har kølleformede antenner. 


== Levevis ==
Gruppen omfatter alvorlige skadedyr, særlig i familiene bladbiller (Chrysomelidae) og snutebiller (Curculionidae), hvor enkelte arter kan gjøre stor skade på planter. Men gruppen har også arter som er nyttige for mennesket, som mange marihøner (Coccinellidae), hvor flere arter lever av bladlus. 
De fleste av artene lever i tropene og er dårlig kjent, det finnes også trolig svært mange hittil ubeskrevne arter. Omtrent halvparten av norske biller, nærmere 2000 av artene forekommer i Norge.
Kjente representanter er bark-, blad-, glansbiller, marihøner, mugg-, snutebiller og trebukker.


== Bildegalleri ==

		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Cucujiformia i Encyclopedia of Life 
(en) Cucujiformia i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Cucujiformia hos Artsdatabanken 
(en) Cucujiformia hos Fauna Europaea 
(en) Cucujiformia hos Fossilworks 
(en) Cucujiformia hos ITIS 
(en) Cucujiformia hos NCBI 
(en) Kategori:Cucujiformia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cucujiformia – detaljert informasjon på Wikispecies
Elateriformia

Elateriformia er en gruppe biller.
Knappe 200 arter dokumentert i Norge.
Blant kjente delgrupper er bløtvinger, praktbiller og smellere. Disse billene varierer mye når det gjelder utseende og biologi, men de er ofte forholdsvis langstrakte. Antennene er temmeelig lange, trådformede, sagtakkede eller kamformede. Billene i denne gruppen er av liten økonomisk betydning bortsett fra larvene til noen smellere (Elateridae) som kan være brysomme skadedyr. Det kan også nevnes at alle biller som lyser i mørket tilhører denne gruppen, enten til familien smellere (Elateridae) eller til en av flere familier innen gruppen bløtvinger og lysbiller (Cantharoidea).


== Eksterne lenker ==
(en) Elateriformia i Encyclopedia of Life 
(no) Elateriformia hos Artsdatabanken 
(en) Elateriformia hos Fauna Europaea 
(en) Elateriformia hos Fossilworks 
(en) Elateriformia hos ITIS 
(en) Elateriformia hos NCBI 
(en) Kategori:Elateriformia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Elateriformia – detaljert informasjon på Wikispecies
Staphyliniformia

Staphyliniformia er en gruppe biller.
I Norge forekommer mer enn 1200 arter.


== Eksterne lenker ==
(en) Staphyliniformia i Encyclopedia of Life 
(no) Staphyliniformia hos Artsdatabanken 
(en) Staphyliniformia hos Fauna Europaea 
(en) Staphyliniformia hos Fossilworks 
(en) Staphyliniformia hos ITIS 
(en) Staphyliniformia hos NCBI 
(en) Kategori:Staphyliniformia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Staphyliniformia – detaljert informasjon på Wikispecies
Skoganvarre

Skoganvarre er ei bygd og en grunnkrets i Porsanger kommune, ved E6 midtveis mellom Lakselv og Karasjok. Navnet er en fornorskning av det nordsamiske Shuvvanvárri («susendefjellet»), som den har sitt navn fra.
Bygda var fra gammelt av et viktig kommunikasjonsknutepunkt i Finnmark, som krysningspunkt mellom reiserutene Lakselv – Karasjok og Alta – Tana, og bebodd av både samer, nordmenn og finlendere. I 1853 reiste staten fjellstue ved bredden av Øvrevann, og i 1870 telegrafstasjon.
I 1924 fikk bygda for første gang veiforbindelse, til Lakselv. Med tyskernes brente jords taktikk i 1944 gikk fjellstua tapt. Den ble ikke gjenreist, men på stedet ble det i 1969 åpnet campingplass, og Skoganvarre er fortsatt viktig i lokalturismen, særlig som utfartssted i vintersesongen.
Skoganvarre har 54 innbyggere pr. 2017. Stedet er sjekkpunkt i Finnmarksløpet.


== Referanser ==


== Se også ==
Gaggavann
Okkupasjonsmaktens fangeleirer i Norge


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside til Skoganvarre villmark Arkivert 14. mars 2013 hos Wayback Machine.
Geopolitikk

Geopolitikk er studiet av et lands politikk, historie og samfunn på grunnlag av dets geografi. Begrepet er mye i bruk i statsvitenskapelig litteratur om internasjonal politikk.


== Historie ==
Begrepet ble lansert på begynnelsen av 1900-tallet av Rudolf Kjellén, en svensk politisk geograf. Kjellén var inspirert av den tyske geografen Friedrich Ratzel, som ga ut sin bok  «Politische Geographie» i 1897.
Som forskningsretning betraktet kom geopolitikk i vanry etter at den tyske professoren Karl Ernst Haushofer brukte den i nasjonalsosialistisk propaganda 1924–1944. Geopolitikk ble igjen tatt i bruk av Henry Kissinger rundt 1970.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kristian Stokke (1999). Politisk geografi. Tano Aschehoug. ISBN 8251838207. 


== Eksterne lenker ==
Lene Vasland (april 2010). «Bringing Stability to the Continent? : En kvalitativ studie av de bakenforliggenden årsakene til opprettelsen av United States Africa Command» (PDF). Universitetet i Oslo.
Jens Christian Svabo

Jens Christian Svabo (født 1746 i Miðvágur, død 14. februar 1824 i Tórshavn) var en færøysk lærer, folkeminnesamler og den første som arbeidet med det færøyske språket på vitenskapelig vis.
Han var sønn av sogneprest Hans Christophersen Svabonius fra Mors og Armgarð Maria Sámalsdóttir Weyhe fra Lamba. Morfaren var lagmann Sámal Pætursson Lamhauge. Svabo gikk latinskolen i Tórshavn, tok filosofikum ved Københavns Universitet og studerte for det meste naturvitenskap og økonomi. Allerede som student påbegynte han sin færøyske ordbok, som han arbeidet med resten av livet. I 1781/1782 reiste Svabo med stipend rundt på Færøyene for å gi en topografisk-økonomisk beskrivelse av landet. Ingen av Svabos håndskrifter ble trykt og utgitt så lenge han levde. Sommeren 1800 vendte han tilbake til Tórshavn, hvor han som lærer vakte interesse for færøysk språk og færøyske folkeminner blant sine elever.Svabos grandnevø V.U. Hammershaimb ble den som skapte det moderne færøyske skriftspråket.


== Bibliografi ==
Dictionarium færoense – færøsk–dansk–latinsk ordbog. København, 1966-70, 2 Bd. (Færoensia, Textus & investigationes, 7-8)
Om den færøske marsviin-fangst / J. C. Svabo. – [15] s.. – [S.l.] : [S.n.] ; [1779]
Føroyaferðin 1781–1782 : úrval við fororði av M.A. Jacobsen. – Tórshavn : Felagið Varðin, 1924. – 144 s
Indberetninger fra en Reise i Færøe 1781 og 1782 / J. Chr. Svabo ; udgivet af N. Djurhuus. – Uforandret fotografisk genoptryk. – Kbh., 1976. – xxviii, [4], 497 s. – (Færoensia ; 11)
Svabos færøske visehaandskrifter / udg. for Samfund til Udgivelse af Gammel Nordisk Litteratur ved Christian Matras. – Kbh., 1939. – lxxxv, 535 s.. – (Samfund til Udgivelse af Gammel Nordisk Litteratur ; LIX)
Svabos glossar til færøske visehaandskrifter / udgivet for Samfund til udgivelse af gammel nordisk litteratur ved Chr. Matras. – Kbh., 1943. – 85 s.. – (Samfund til Udgivelse af Gammel Nordisk Litteratur ; 60)


== Referanser ==
Johan Henrik Schrøter

Må ikke forveksles med sin sønnesønn, folketingsmann Johan Henrik Schrøter d.y.Johan Hendrik Schrøter (født 25. februar 1771 i Tórshavn, død 14. november 1851) var prest på Suðuroy 1804–1826, og en av de første som forsøkte å utforme et færøysk skriftspråk.
Han var dattersønn av Lagmann Jørgen Frantz Hammershaimb. Lingvisten Venceslaus Ulricus Hammershaimb var således Schrøters morbror, og dertil hans svigerfar, idet Schrøter giftet seg med sin kusine Mariane Sophie. Gjennom sin uekte sønn Ole Jespersen var han farfar til Johan Henrik Schrøter d.y.


== Prøve på Schrøters og Hammershaimbs rettskrivning ==


== Utgivelser ==
1823 – Mathæi Evangelium
1832 – Færeyinga Saga


== Referanser ==


== Kilder ==
Dansk biografisk Lexikon
Janus Øssursson. Føroya biskupa, prósta og prestatal. Mentunargrunnur Føroya, 1963
N.F.S. Grundtvig

Nikolai Frederik Severin Grundtvig, best kjent som N.F.S. Grundtvig, (født 8. september 1783, død 2. september 1872) var en dansk prest, forfatter, filosof, historiker, salmedikter, folkeopplyser og politiker. 
Han er en av de mest betydningsfulle personer i dansk historie, og for utviklingen av dansk identitet og nasjonalfølelse på 1800-tallet. I Norge er han særlig kjent som salmedikter og som mannen bak folkehøgskolen.


== Folkehøgskolebevegelsen ==
Folkehøgskolen er på mange måter Skandinavias bidrag til verdenspedagogikken. Grundtvig selv kalles ofte for «Folkehøgskolens far» (særlig i folkehøgskolebevegelsen), selv om han selv ikke grunnla noen skoler. Men han stod bak det tankegods som skolene ble etablert med som grunnlag. Den første folkehøgskolen ble etablert i Danmark i 1844, 20 år senere i Norge. I dag er det 80 folkehøgskoler i Danmark, like mange i Norge og 150 i Sverige.
Grundtvigs idé var en skole for livet, annerledes fra datidens latinskole. Han mente at menneskene skulle opplyses og var motstander av samtidens kirkefilosofi om at mennesket skulle ledes inn i lyset. Han mente at opplysning i seg selv var noe annet enn oppdragelse.
Han mente at den nye skolen ikke skulle påtvinge folk flest de ledende klassers kultur og synspunkter. Han mente at samtaler var det viktigste, at kommunikasjonen mellom lærer og elev skulle være levende. Læreren vet mer enn eleven, men når det gjelder viten om det som er viktig for et menneskeliv, er elev og lærer likestilte.
Grundtvig utarbeidet en plan for opprettelse av et skolesystem som skulle bestå av to adskilte institusjoner: Folkehøgskole og universitet. Bærebjelken for de to institusjonene skulle være henholdsvis Folket og Mænneskeslægten. Folkehøgskolen skulle ha Høyskolen i Sorø som modell, mens Universitetet i Göteborg skulle være modell for universitetene.


== Grundtvigbevegelsen i Norge ==

Enkelte norske lærere og folkeopplysere gikk på seminar i Danmark og tok med seg Grundtvigs ideer til Norge.
Ole Vig kom i kontakt med Grundtvigbevegelsen i Trøndelag. Sommeren 1851 fikk Ole Vig mulighet til å komme til Sorø Akademi i Danmark, hvor han møtte Grundtvig. Senere reiste han rundt i norske bygder og talte om hans ideer, og han var med på å starte folkehøgskolebevegelsen.
Grundtvigs tanker preget åndslivet i Norge i annen halvdel av 1800-tallet. Spesielt var Venstre pådriver for disse frilynte og folkelige ideene.


== Kulturkanonen ==
«De levendes Land» er tatt opp i den danske kulturkanonens lyrikkantologi.


== Se også ==
Danne-Virke
Danskeren
Nyaars-Morgen
Kirkens Gienmæle
Grundtvigianismen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Grundtvig på nettet
Grundtvig-Byen
Kalliope: Grundtvigs originaldigte
Ugle.dk: Gamle Danske Sange – med tekst af N. F. S. Grundtvig
Lønne Højskole: Grundtvig i Højskolesangbogen
Arne Lægaard, 3g i 1991: Skolen for livet! om Grundtvig
Grundtvig i den globale grøft Sitat: «...Højskolerne brød med den traditionelle Grundtvig omkring 1945...siger Ole Vind...»
Forskning.no: Grundtvig ble dømt til livsvarig sensur
Digitaliserte bøker av Grundtvig hos Nasjonalbiblioteket.
Grundtvigianismen på norsk, artikkel hos Norgeshistorie.no
Tippeligaen 1997

Tippeligaen 1997 startet 12. april og sluttet 19. oktober. Det ble spilt 26 runder. 
Haugesund, Sogndal og Lyn rykket opp fra 1. divisjon før denne sesongen. Etter sesongen rykket Lyn og Skeid ned, Tromsø beholdt plassen i Tippeligaen etter å ha slått Eik-Tønsberg 6–1 sammenlagt i kvalifiseringen.


== Tabell ==


== Kvalifisering ==
26. oktober: Tromsø – Eik-Tønsberg 4-0
2. november: Eik-Tønsberg – Tromsø 1-2 (sammenlagt 1-6)


== Toppscorere ==
Sigurd Rushfeldt, Rosenborg, 25 mål
Harald Martin Brattbakk, Rosenborg, 23 mål
Mons Ivar Mjelde, Brann, 16 mål
Kjetil Løvvik, Brann, 15 mål
Jostein Flo, Strømsgodset, 15 mål
Odd Inge Olsen, Molde, 13 mål
Daniel Berg Hestad, Molde, 12 mål
Jahn Ivar «Mini» Jakobsen, Rosenborg, 12 mål
Stig Johansen, Bodø/Glimt, 12 mål


== Se også ==
Liste over toppscorere i eliteserien
Kvalifisering til Eliteserien i fotball