jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Timecode

Timecode er en amerikansk eksperimentell film fra 2000, regissert av Mike Figgis.
Filmen har ikke høstet særlig god kritikk, men har fått oppmerksomhet på grunn av at den er filmet i bare én tagning og at skjermen er delt i fire deler under hele filmen.


== Handling ==
Handlingen er lagt til nåtid i et filmproduksjonsselskap i Los Angeles.
Velstående Lauren (Jeanne Tripplehorn) sitter i limousinen sin. Hun har festet en mikrofon til sin lesbiske kjæreste Rose (Salma Hayek), som hun hører på. Rose skal møte Hollywood-produsenten Alex Green (Stellan Skarsgård), og det ender med at de har sex sammen.
Alex' kone kommer inn på kontoret til ektemannen og forteller at hun vil skilles. Deretter drar hun hjem sammen med en kokainavhengig skuespillerinne, og dette fører antagelig til at de også har sex.
Alex drikker, har lyst til å slutte i arbeidet og avviser at Rose kan få en filmrolle. En filmregissør oppdager Rose og bestemmer seg for å bruke henne i sin neste film. Rose blir beigeistret og ringer kjæresten Lauren. Sjalusien tar dermed over.


== Fakta ==


=== Stil ===
Filmen er satt sammen av fire 90 minutters lange opptak som ble filmet samtidig av fire ulike kameramenn. Skjermen er delt i fire deler, og de fire opptakene vises samtidig.


=== Innspilling ===
Filmen måtte spilles inn hele 15 ganger før filmskaperne ble fornøyde. Av disse 15 innspillingene plukket regissøren ut én som skulle redigerers til den ferdige filmen. Denne versjonen ble spilt inn 19. november 1999 klokken 3.00 pm og sluttet én og en halvtime senere.


=== Lyd ===
Dialogen i filmen er for det meste improvisert, og lyden er mikset slik at kun én av de fire sekvensene dominerer lydsporet om gangen. Lyden skifter siden fra bilde til bilde etter hvor den mest vesentlige handlingen foregår.


== Skuespillere ==
Xander Berkeley som Evan Wantz
Golden Brooks som Onyx Richardson
Saffron Burrows som Emma Green
Viveka Davis som Victoria Cohen
Richard Edson som Lester Moore
Salma Hayek som Rose
Glenne Headly som Dava Adair.
Kyle MacLachlan som Bunny Drysdale
Mía Maestro som Ana Pauls
Leslie Mann som Cherine
Suzy Nakamura som Connie Ling
Alessandro Nivola som Joey Z
Zuleikha Robinson som Lester Moore's assistent.
Julian Sands som Quentin
Stellan Skarsgård som Alex Green
Jeanne Tripplehorn som Lauren
Steven Weber som Darren


== Eksterne lenker ==
(en) Timecode på Internet Movie Database 
(no) Timecode hos Filmfront 
(sv) Timecode i Svensk Filmdatabas 
(fr) Timecode på Allociné 
(nl) Timecode på MovieMeter 
(en) Timecode på AllMovie 
(en) Timecode på Turner Classic Movies 
(en) Timecode på Rotten Tomatoes 
(en) Timecode på Metacritic 
(en) Timecode på Box Office Mojo
Limousin

Se også: Limousin (bil) og Limousin (storferase)Limousin er en historisk provins og en tidligere administrativ region i Frankrike. 
Regionen besto av departementene Corrèze, Creuse og Haute-Vienne. Med mindre enn 750 000 innbyggere i 2010 var det den minst folkerike regionen i Fastlands-Frankrike.
Regionene Aquitaine, Limousin og Poitou-Charentes ble fra 1. januar 2016 slått sammen til en ny region med det midlertidige navnet Aquitaine-Limousin-Poitou-Charentes. Det ble foreslått å kalle den nye regionen Nouvelle-Aquitaine, et regionnavnet som også ble offisielt vedtatt.


== Geografi ==
Limousin ligger sentralt i Syd-Frankrike i fjellregionen Sentralmassivet. Regionen grenser i nord mot Centre, i øst mot Auvergne, i syd mot Midi-Pyrénées og i vest mot Aquitaine og Poitou-Charentes. Høyeste punkt er Mont Bessou på 977 moh.


== Økonomi ==
Næringslivet består for det meste av husdyr, og dyrking av jordbruksprodukter som poteter og korn. Det blir fortsatt tatt ut eikeskog til produksjon av vin- og cognacfat. Samme eiken vokser og produseres også i andre deler av Frankrike, men begrepet Limousin-eik er blitt stående. 

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Limousin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Limousin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Hjalmar Dyrendahl

Hjalmar Dyrendahl (født 25. januar 1894 i Trondheim, død 22. april 1950) var en norsk politiker (Arbeiderpartiet). Han var formann for Venstrekommunistisk Ungdomsfylking fra 1925 til organisasjonen gikk inn i Arbeidernes ungdomsfylking i 1927 (AUF). Han var deretter AUFs første formann fram til 1931. 
Dyrendahl begynte i ung alder å jobbe som reservepostbud, og ble etter hvert postfunksjonær. Han ble imidlertid fradømt sin stilling ved den såkalte «Fjellseter-dommen» i 1925. Året etter ble han ansatt ved partikontoret i Oslo, der han, med unntak av krigsårene, arbeidet frem til sin død.
Under okkupasjonen ble Dyrendahl arrestert, og satt i Sachsenhausen som fange nr. 68107.Ifølge Lund-rapporten var Dyrendahl før sin død aktiv i forhold til å registrere kommunister i fagbevegelsen.
De senere årene var Dyrendahl preget av sykdom som resultat av krigen, og han døde i april 1950, 56 år gammel.


== Referanser ==
STS-118

STS-118 var en romferd til Den internasjonale romstasjonen, med den amerikanske romfergen Endeavour. Fergen ble skutt opp  9. august 2007 fra rampe 39-A ved John F. Kennedy Space Center, og landet 21. august 2007.
Hovedmålet med romferden var å transportere og installere segmentet S5 på styrbord side av romstasjonen. Segmentet ble montert ytterst på segmentet S3/S4 som var skutt opp og installert på romferden STS-117. STS-118 var den første romferden med Endeavour siden STS-113 i november 2002.
En av astronautene om bord var læreren Barbara Morgan, som deltok som en del av programmet Lærer i verdensrommet. Morgan var reserve for Christa McAuliffe på den fatale STS-51-L-ferden med Challenger i 1986.
På den ferden prøvde astronautene ut et nytt system, Station to Shuttle Power Transfer System (SSPTS), som gjør det mulig å overføre opptil 8 kW elektrisk kraft fra romstasjonen til romfergen. Dette systemet ble montert på romferden STS-116, og åpner for å utvide fremtidige romferder til Den internasjonale romstasjonen med to til tre dager.
Med på ferden til Den internasjonale romstasjonen var åtte frø av arten vårskrinneblom (arabidopsis thaliana). Frøene vil bli dyrket frem til planter ombord på romstasjonen, og det vil bli kartlagt hvilke gener som blir mobilisert under mikrogravitasjonen. Eksperimentet har navnet MULTIGEN-1, og skjer i regi av Plantebiosenteret ved NTNU.[trenger oppdatering]


== Mannskap ==
Scott J. Kelly (2) - kommandør - 
Charles O. Hobaugh (2) - pilot - 
Richard Mastracchio (2) - ferdspesialist 1 - 
Tracy Caldwell (1) - ferdspesialist 2 - 
Dafydd Williams (2) - ferdspesialist 3 - 
Barbara Morgan (1) - ferdspesialist 4 - 
B. Alvin Drew (1) - ferdspesialist 5 - Tall i parentes angir antall romferder den enkelte har vært med på, inkludert denne romferden.


== Filmer ==
2Play – Her kommer orkanen (Orkanen «Dean» sett fra rommet ifm STS-118)


== Se også ==
Den internasjonale romstasjonen
Liste over byggingen av ISS
Liste over bemannede romferder til ISS
Liste over besøkende til Den internasjonale romstasjonen


== Eksterne lenker ==
NASAs side om STS-118
Romfergetur med norske frø
Plantebiosenteret ved NTNU
Nagisa Oshima

Nagisa Oshima (大島 渚 Ōshima Nagisa; født 31. mars 1932 i Kyoto, død 15. januar 2013) var en japansk filmregissør.
Han ble verdenskjent la han lagde den meget kontroversielle filmen Sansenes rike i 1976. Denne ble fulgt opp av Lidenskapens rike som kom to år senere og gav Oshima prisen for beste regi i Cannes.


== Filmografi i utvalg ==
1960 – Cruel Story of Youth (Seishun Zankoku Monogatari)
1960 – Solens begravelse (Taiyô no hakaba)
1968 – Hengingen (Koshikei)
1968 – En shinjukutyvs dagbok (Shinjuku Dorobō Nikki)
1969 – Den lille gutten (Shonen)
1970 – Tokyo senso sengo hiwa
1971 – Seremonien (Gishiki)
1976 – Sansenes rike (Ai no corrida)
1978 – Lidenskapens rike (Ai no borei) (Gullpalme-nominert, vinner for beste regi)
1983 – Merry Christmas, Mr. Lawrence (Gullpalme-nominert)
1986 – Max, mon amour (Gullpalme-nominert)
1999 – Tabu (Gohatto) (Gullpalme-nominert)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nagisa Oshima på Internet Movie Database 
(sv) Nagisa Oshima i Svensk Filmdatabas 
(da) Nagisa Oshima på Filmdatabasen 
(da) Nagisa Oshima på Scope 
(fr) Nagisa Oshima på Allociné 
(en) Nagisa Oshima på AllMovie 
(en) Nagisa Oshima hos The Movie Database
Ringblom

Ringblomsten (calendula officinalis), også kjent som Morgenfrue, er en meget populær ettårig plante. Ringblomst har vokst i småhager i århundrer. De friske oransje og gule blomstene er en oppmuntrende fargeklatt i hagen.

Ringblomsten hører hjemme i India der den blir brukt av hinduene som pynt på tempelaltrene. Den er verdifull i medisin og kosmetikk, såvel som i mat.


== Dyrking og formering ==
Ringblomsten vokser lett fra frø sådd om våren i lett, god blandingsjord. Den liker seg best i solen. Tynn plantene med 45-60 cm mellomrom, slik at de kan bre seg. Ringblomst er ettårig, men den frør seg villig og kommer opp hvert år. Med sine muntre farger og sin tette form er den en velegnet beholderplante. Ringblomstene er tofrøbladete.
Plukk blomstene til bruk når de er fullt utsprunget. Klipp av blomsterhodene når de visner for å forlenge blomstringssesongen. Blad kan plukkes når som helst. 


== Bruk ==
Ringblomstavtrekk laget av friske blad lindrer trette og hovne føtter. En olje eller salve laget av kronblad svaler solbrenthet og den renser og bløtgjør huden. Ringblomst-te, laget av kronbladene og søtet med honning, er en svalende drikk. Et avtrekk drikkes for å klare huden og for å stimulere blodomløpet og mot åreknuter.
Friske eller tørkede ringblomster er en delikat farge- og smakstilsetning i ris-, oste- og eggretter. Ha dem også i puddinger. Nyplukkede kronblad tilsettes grønne salater som et fargestreif, og kan brukes som et rimelig alternativ til safran.


== Eksterne lenker ==
(en) Ringblom i Encyclopedia of Life 
(en) Ringblom i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Ringblom hos Artsdatabanken 
(sv) Ringblom hos Dyntaxa 
(en) Ringblom hos ITIS 
(en) Ringblom hos NCBI 
(en) Ringblom hos The International Plant Names Index 
(en) Ringblom hos Tropicos 
(en) Kategori:Calendula officinalis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Calendula officinalis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Calendula officinalis – detaljert informasjon på Wikispecies 
NIFAB – Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (UiT)
Samisk kirkeråd

Samisk kirkeråd ble opprettet av Kirkemøtet i Den norske kirke i 1992 for å fremme samisk kirkeliv på lokalt og nasjonalt plan.
Rådet består av 8 medlemmer og har representanter fra de tre store samiske språkgruppene i Norge. Leder er Sara Ellen Anne Eira og generalsekretær er Risten Turi Aleksandersen. Sekretariatet ligger i Tromsø. Rådet er et kompetanse- og rådgivende organ som skal stimulere til at samisk kirkeliv blir ivaretatt som en nødvendig og likeverdig del av Den norske kirke. Med opprettelsen av Samisk kirkeråd fikk Den norske kirke et representativt organ for samisk kirkeliv.


== Referanser ==
Schüco Arena

Schüco Arena (tradisjonelt Bielefelder Alm, Alm-Stadion) er en idrettsarena beliggende i byen Bielefeld i Tyskland. Arenaen er hjemmebanen til fotballklubben Arminia Bielefeld som spiller i den tyske Bundesligaen. 13. januar 2004 ble navnerettighetene til arenaen solgt til det tyske firmaet Schüco International KG, og arenaen skiftet av den grunn navn.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Schüco Arena – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Anders Zorn

Anders Zorn (født 18. februar 1860 i Mora, død 22. august 1920) var en svensk maler og grafiker. Han er særlig kjent for malerier og raderinger av kvinneakter i natur, portretter og motiver fra Dalarna.


== Liv og arbeid ==


=== Familiebakgrunn ===
Moren Grudd Anna Andersdottier (1838–1920) var fra Yvraden, en by i Mora sogn. Faren, Johann Leonhard Zorn (1831–1872) var tysk bryggermester, født i byen Reichenberg i nærheten af Würzburg. Johann Leonhard Zorns far Johann Philipp (1808–1849) var bl.a. bryggermester i Würzburg og stammet fra en landbruksfamilie, som siden 1600-tallet hadde vært bosatt i den bayerske by Uettingen. Johann Leonhard Zorn døde 26. desember 1872 i Helsingfors.


=== Utdannelse ===
Fra farens dødsbo fikk Anders Zorn 3000 kroner, som var oppbrukt etter tre års studier ved Kunstakademiet i Stockholm. Med sitt store talent kunne han imidlertid raskt underholde seg selv og familien, og flyttet inn i eget atelier i Stockholm som 20-åring. Her malte og tegnet han portretter og illustrasjoner. Hans kunstneriske gjennombrudd kom våren 1880, da han deltok i Kunstakademiets elevutstilling med akvarellen «I Sorg».


=== Reiser ===
I januar 1881 møtte han Emma Lamm (1860–1942), som kom fra en ansett familie fra Dalarö i nærheten av Stockholm, og inngikk en hemmelig forlovelse samme år. Frem til 1889, da Zorngården i Mora ved sjøen Siljan i Dalarna stod ferdig, foretok han flere reiser rundt i Europa, hvor han levde av å male portretter. I 1889 giftet han seg så med Emma Lamm. 
Zorn reiste mye, og besøkte blant annet Spania, Nord-Afrika og England. I 1893 reiste han til USA for å besøke Verdensutstillingen og for å male portretter av kjente politikere og andre fremtredende personligheter. Mest kjent fra denne reisen er portrettet av president Grover Cleveland.
Sommeren 1897 reiste Zorn til Russland, der har fikk en varm velkomst. Han besøkte St. Petersburg og Moskva, hvor han ble venn med kunstnerne Ilja Repin og Konstatin Korovin. Under oppholdet bodde han for det meste hos Korovin.


=== Renomme ===
Anders Zorn, hans nære venn Bruno Liljefors og Carl Larsson anses for noen av Sveriges største kunstnere. Zorn mestret oljemaling, akvareller, etsninger, tegninger og skulpturer, og var ut over portretter kjent for sine nakenstudier av kvinner ved Dalarö og sjøen Siljan. Zorn og Rembrandt regnes som verdens to fremste etsere.


== Verk ==


=== Malerier (utvalgte arbeider) ===

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


=== Grafikk (etsninger i utvalg) ===

		
		
		
		
		


== Samlinger ==
Zorn er representert på blant annet følgende samlinger; Nationalmuseum i Stockholm, Musée d'Orsay, Paris, Metropolitan Museum of Art, New York, Musée des beaux-arts de Boston og Zornsamlingene i Mora.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anders Zorn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Anders Zorn – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Zornsamlingene
Zorn Gallery
Petter Dyrkorn

Petter Dyrkorn (født 6. januar 1921, død 5. januar 2006) var en norsk bibliotekar og lokal tusenkunstner. 
Petter Dyrkorn var født på Dyrkorn i Stordal kommune i Møre og Romsdal, men bodde på Fjørtofta i Haram kommune. Han arbeidet som bygningsmaler, fisker og bibliotekar. På fritiden var han arkeolog, geolog, botaniker og rosemaler. 
Det var Petter Dyrkorn som i 1972 oppdaget den 8000 år gamle steinalderboplassen i Dysvika på Fjørtofta. Han deltok i en rekke arkeologiske utgravinger som Arkeologisk institutt ved Universitetet i Bergen gjennomførte på ulike lokaliteter på Sunnmøre. 
I et lite, privat museum i gamle Otterlei skule på Fjørtofta finnes noe av det han samlet av materiale om forhistoria på øyene på nordre Sunnmøre. 
I perioden 1969–1974 deltok Dyrkorn som feltassistent i Hardangerviddeprosjektet for tverrvitenskapelig kulturforskning som arbeidet med å kartlegge kulturminner på Hardangervidda.
I 1986 fikk Petter Dyrkorn Brattvåg Rotary sin kulturpris og i 1989 Møre og Romsdal fylkes kulturpris. I 1990 fikk han Haram kommunes kulturpris.


== Eksterne lenker ==
Steinalderboplassen i Dysvika
Petter Dyrkorn – samlinga på Fjørtofta
ESWT

ESWT (Extracorporal Shockwave Therapy) er tradisjonelt en metode/teknologi som anvendes innen medisinen mot steiner i urinveiene. Innenfor dette bruksområdet baserer man seg på den såkalt fokusert modus.  rESWT (Radial extracorporal shockwave therapy) er en metode basert på samme teknologi, men som er modifisert for behandling av kroniske lidelser i bløtdelene/bevegelsesapparatet.


== Historikk ==
Metoden ble tatt i bruk i Europa i 1990. I Norge ble den innført i 2001. I motsetning til resten av Europa, hvor dette ansees å være en legebehandling, er det her til lands flest fysioterapeuter i privat praksis som anvender metoden ved sine klinikker. Metoden har fått det dekkende navnet trykkbølgebehandling på norsk.
Innen fysikalsk medisin og rehabilitering startet det med å anvende ESWT ved behandling av helspore. Man skjønte etter hvert at helsporen sjelden er det store problemet, men derimot overbelastning av senen. Det var da man fant ut at man måtte endre modus fra ESWT, en fokusert intervensjon, til en rESWt, en radial intervensjon. Sistnevnte sprer energien inn i vevet i den hensikt å stimulere prosesser. Undersøkelser ved tysk universitet viste at suksessraten ved bruk av denne 3. generasjon apparater, ble radikalt mye bedre. Det er denne metoden som har fått sin utbredelse blant fysikalskmedisinere i privat praksis i Skandinavia. 


== Indikasjoner ==
Vanlige indikasjoner for denne type behandling kan i dag benevnes som kroniske senelidelser. Gjennomgående rapporterer norske klinikker om gode resultater ved bruk av metoden på denne type lidelser. En gjennomgåelse av studier som er publisert de senere år viser en suksessrate på rundt 80 % etter 3 behandlinger, noe som korrelerer godt med det norske klinikker rapporterer.


== Effekt ==
Effekt er i dag godt dokumentert ved flere universitet og sykehus i Europa. Den største undersøkelsen er gjort i forbindelse med FDA-godkjennelse for salg til spesialister innen ortopedisk medisin i USA. Denne undersøkelsen er en multisenterstudie der man behandlet et stort antall pasienter med plantar fasciitis, som også ble fulgt opp lenge etter avsluttet behandling. Konklusjonen er at metoden er sikker og effektiv. Metoden krever ikke bruk av smertedempende behandling, og er kostnadseffektiv.Studier har  også vist at trykkbølgebehandling ofte gir bedre effekt i kombinasjon med annen behandling som f.eks trening. Alvorlige bivirkninger er svært sjeldent og behandlingen regnes derfor som sikker. Noe smerte og hevelse kan oppstå i det behandlede området i timene etter behandlingen.


== Referanser ==
Yinxu

Yinxu (kinesisk: 殷墟; pinyin: Yīnxū = «Yin-ruinene») antas å være restene etter den siste hovedstaden under Shang-dynastiet i Kina, den periode som også kalles Yin-dynastiet. Beliggenheten er nord i provinsen Henan, i landsbyen Xiaotun i distriktet Yindu nær den moderne byen Anyang.
Her er en modell av en hovedhall, en imitasjon av et  keiserpalass, og en replika av gravkammeret til general Fu Hao. 
Funnene av mange store graver bekrefter at Yin var Shang-dynastiets åndelige og kulturelle senter. Noen av gravene var mer enn 20 meter dype. En av de mest bemerkelsesfulle graver var for Fu Hao (død ca. 1250 f.Kr.), hustru til den 21. Shang-herskeren, Wu Ding. Hun var den første kvinnelige general i kinesisk historie. Denne graven var, i motsetning til alle de andre, ikke vært utsatt for gravplyndring. Den hadde seks hundeskjeletter og minst 16 menneskeskjeletter ved siden av Fu Faos eget, mer enn 440 bronsegjenstander, nesten 600 utskjæringer av jade, stein eller bein, og rundt 7 000 pengeskjell. 
Det ble også funnet mange orakelbein i Yinxu, særlig i utgravningsfelt nr. 127, der 17 096 orakelinskripsjoner ble funnet.
Yinxu kom med på UNESCOs leste over verdensarven i 2006. 


== Eksterne lenker ==
UNESCOs beskrivelse av Yinxuutgravingene
Evanna Lynch

Evanna Lynch (født 16. august 1991) er en irsk skuespiller fra Termonfeckin i grevskapet Louth i Irland. Foreldrene til Evanna heter Marguerite og Donal, og hun bor sammen med dem. Hun har to eldre søstre, Mairead og Emily. Hun har også en yngre bror som heter Patrick. Evanna går på Our Lady's College Greenhills skole i sitt tredje år (2007).


== Roller ==
Hun spiller Lulla Lunekjær, eller på engelsk Luna Lovegood i den femte Harry Potter-filmen Harry Potter og Føniksordenen (Harry Potter and the Order of the Phoenix), som hadde premiere den 13. juli 2007. Hun var med i Harry Potter og Halvblodsprinsen som kom ut sommeren 2009. Hun ble også med i Harry Potter og Dødstalismanene del 1 og 2 som kom ut i november 2010 og sommeren 2011. 
Hun er selv en stor Harry Potter-fan, og kjøpte en signert utgave av The Order Of The Phoenix, og ble henrykt da auditionene til Luna Lovegood ble holdt i London, for «normale, vanlige» jenter. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Evannas Lynchs hjemmeside
(en) Evanna Lynch på Internet Movie Database 
(sv) Evanna Lynch i Svensk Filmdatabas 
(fr) Evanna Lynch på Allociné 
(en) Evanna Lynch på AllMovie 
(en) Evanna Lynch hos Rotten Tomatoes 
(en) Evanna Lynch hos The Movie Database 
(en) Evanna Lynch hos Behind The Voice Actors
San Donato Milanese

San Donato Milanese er en kommune i Storbyområdet Milano i den italienske regionen Lombardia, den ligger 10 km sør for Milano. Byen har 31 196 innbyggere (per 31. desember 2012), egen jernbanestasjon, og ingeniørselskapet Snamprogetti har sitt hovedkontor her.


== Historie ==
Selv om området har vært bosatt siden forhistorisk tid, går opprinnelsen til San Donato tilbake til 600-tallet da en pieve (rural kirke med baptisterium) ble opprettet her av hæren til Grimoald I, hertug av Benevento. Etter en periode under milanesisk familien De Advocati, havnet byen inn under besittelsene til erkebiskopene av Milano, noe som varte fram til 1500-tallet.
En rekke klostre ble opprettet i området av Bernhard av Clairvaux i løpet av 1000-tallet. Senere bodde Fredrik Barbarossa her for en tid etter at han hadde ødelagt Milano. Slaget ved Marignano ble også utkjempet i nærheten, og Frans I av Frankrike opprettet sitt hovedkvarter her etter slaget.
I dag er San Donato et moderne senter for industri og servicetjenester. Den mottok ærestittelen som by ved presidentvedtak den 30. desember 1976.


== Demografi ==
San Donato Milanese har 13 731 husstander.  Mellom 1991 og 2001 økte folketallet fra 31 331 til 32 354. Det representerer en prosentvis økning på 3,3%.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) San Donato Milanese – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) San Donato Milanese – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Stadion am Bruchweg

Stadion am Bruchweg er en idrettsarena beliggende i byen Mainz i Tyskland. Arenaen er hjemmebanen til fotballklubben 1. FSV Mainz 05 som spiller i den tyske Bundesligaen. Arenaen ble benyttet under U21-EM i fotball i 2004.
Copa América

Copa América er det søramerikanske fotballmesterskapet for landslag som tilhører CONMEBOL. Det avholdes normalt hvert andre år.
De deltakende landa er CONMEBOL-medlemmene Brasil, Argentina, Paraguay, Uruguay, Colombia, Venezuela, Ecuador, Bolivia, Peru og Chile.
Siden 1993 har man også invitert to land til å delta. Til nå har det vært Costa Rica (1997, 2001, 2004, 2011), Honduras (2001), Jamaica (2015), Japan (1999 og 2019), Mexico (1993, 1995, 1997, 1999, 2001, 2004, 2011, 2015), USA (1993, 1995) og Qatar (2019). Canada var invitert i 2001, men trakk seg av sikkerhetsmessige årsaker.
I 2016 ble 100-årsjubileet av turneringen feiret med Copa América Centenario.  USA var arrangør, og dette var første gang turneringen ble holdt utenfor Sør-Amerika.  Det ble også utvidet til 16 lag (normalt 12), og seks land fra CONCACAF var med. Chile endte med å vinne dette året.
Copa América ble første gangen arrangert 2.–17. juli 1916 i forbindelse med feiringa av 100-årsjubileumet for Argentinas uavhengighet. Turneringa het til 1975 Campeonato Sudamericano de Selecciones (Søramerikansk mesterskap for landslag), men skifta navn til Copa América i 1975.


== Resultater ==


=== Flest titler ===


=== Resultater gjennom tidene ===


== Arrangører ==