jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Maryknoll

Maryknoll, egentlig Catholic Foreign Mission Society of America, er et amerikansk katolsk misjonsforbund for menn som er presteviet i Den katolske kirken. Misjonsforbundet har som formål å drive kristen misjon «utenlands» (altså utenfor USA). Organisasjonen driver virksomhet i Øst-Asia (særlig i Kina, Japan og Korea), Latin-Amerika og Afrika.  


== Opprettelse ==
Stifterne var de to prestene Thomas Frederick Price og James Anthony Walsh. De traff hverandre på en kongress i Montreal i Canada i 1910, og innså at de hadde den samme visjonen om å stifte et misjonsforbund innen den katolske kirken. I 1911 samtykket det katolske bispefellesskapet i Prices og Walsh' planer, og de to prestene dro til Roma for å be om pavelig tillatelse. Den 29. juni 1911 ga pave Pius X tillatelse til å opprette misjonsforbundet.


== Maryknollsøstrene ==
Maryknollsøstrene er organisert som søsterkongregasjon med det offisielle navn Maryknoll Sisters of St. Dominic. Søsterkongregasjonen ble etablert i januar 1912.


== Legordenen ==
Det finnes også en gren for legfolk kalt Maryknoll Lay Missioners. Den første legmannen som tjente som misjonær for Maryknollordenen var legen Harry Blaber, som fra 1930 arbeidet i Kina. Først i 1975 ble imidlertid legordenen formelt etablert av Maryknollbrødrene og Maryknollsøstrene i fellesskap.


== Felles hovedkvarter ==
Hovedkvarter for alle tre grener av misjonsfellesskapet ligger i utkanten av småbyen Ossining i New York, ved Hudson-elva.


== Navnet Maryknoll ==
Opprinnelig ga grunnleggerne Price og Walsh ordenen navnet Sunset Hill. Sunset Hill var en fjellgård i delstaten New York som stifterne av ordenen kjøpte på begynnelsen av 1900-tallet, for å etablere en presteskole der. Da Price og Walsh dro til Roma i 1911 avla Walsh også det franske pilegrimsmålet Lourdes et besøk, for å sette seg inn i historien om hvordan jomfru Maria hadde vist seg for bondejenta Bernadette. Besøket i Lourdes førte til at Walsh staket ut en ny kurs for misjonsforbundet, der Maria (Mary på engelsk) stod enda mer sentralt. Derfor ble gården Sunset Hill omdøpt til Mary's knoll, som i tidens løp ble til Maryknoll.


== Martyrer ==
Maura Clarke, Maryknoll martyr  i 1980 i El Salvador
Francis Xavier Ford, en av de fire første maryknollere i Kina som døde for sin tro i et fengsel i Kanton i 1953.
Ita Ford, Maryknoll martyr i 1980 i El Salvador


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmesiden til brødrefellesskapet – Maryknoll.org Besøkt 9. januar 2021
Hjemmesiden til søsterfellesskapet Maryknoll Sisters – maryknollsisters.org Besøkt 9. januar 2021
Hjemmesiden til legordenen Maryknoll Lay Missioners - mklm.org Besøkt 9. januar 2021
Orbis Books Arkivert 14. februar 2022 hos Wayback Machine. Maryknolls forlag
Vatikanets nettsider om ulike ordener: Societies of Apostolic Life Besøkt 9. januar 2021
Mohikanere

Mohikanere (egentlig mahican) er et nordamerikansk, algonkin-språklig urfolk som inngikk i en stammekonføderasjon. Mohikanerne er blitt kjent gjennom James Fenimore Coopers bok Den siste mohikaner. Mohikanerne var bosatte i Hudsondalen i delstaten New York.
Da europeerne kom til Nord-Amerika ble mohikanerne presset nordover mot Lake Champlain og østover inn i Massachusetts og Connecticut. Der fikk de heller ikke være i fred på grunn av konflikter med mohawkene, og drev så videre til landområder vest for Mississippielven. Der forente de seg senere med lenape- og delawareindianerne. Det førte til at de mistet sin etniske identitet og gikk opp i dette nye fellesskapet.En liten gren (kalt stockbridge) av mohikanerstammen ble senere flyttet til et indianerreservat i Wisconsin ved Lake Winnebago og deres etterkommere bor der fremdeles.


== Litteratur ==
Bruce G. Trigger (utg.): Handbook of North American Indians. Vol. 15. Northeast. Smithsonian Institution Press, Washington D.C. 1978 ISBN 0-16-004575-4
William A. Starna: From Homeland to New Land: A History of the Mahican Indians, 1600-1830. University of Nebraska Press, 2013. ISBN 978-0-8032-4495-5
Malcolm Rifkind

Malcolm Leslie Rifkind (født 21. juni 1946) er en britisk konservativ politiker og representant i det britiske underhus. Han var kandidat ved valget av ny partileder for de konservative i 2005, men trakk seg før avstemningen. Han har hatt flere viktige ministerposter, blant annet forsvarsminister fra 1992 til 1995 og utenriksminister fra 1995 til 1997.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Malcolm Rifkind – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Malcolm Rifkind på Twitter 
(en) Malcolm Rifkind hos Hansards parlamentsdebatter
5. serierunde i Tippeligaen 2007

5. serierunde i Tippeligaen 2007 startet lørdag 5. mai klokken 19:00 med Brann mot Start. Runden fortsatte med fem kamper søndag 6. mai, fire kamper klokken 18:00 og én kamp 20:00. Runden avsluttet mandag 7. mai klokken 19:00 med Aalesund mot Lillestrøm.


== Fakta ==


== Eksterne lenker ==
Tippeligaen 2007: Terminliste og resultater på altomfotball.no
Tippeligaen 2007: Terminliste og resultater på nifs.no
David Owen

David Anthony Llewellyn Owen, baron Owen, (født 2. juli 1938) er en britisk politiker og en av grunnleggerne av det britiske sosialdemokratiske parti, et parti som ble dannet etter at deler av høyrefløyen i det britiske arbeiderpartiet forlot moderpartiet i 1981, som protest mot radikaliseringen som fant sted i sistnevnte parti i perioden. Etter at flertallet i det sosialdemokratiske partiet i 1988 gikk inn for sammenslåing med  de liberale og dannelsen av Liberaldemokratene, nektet Owen og enkelte andre å bli med i denne sammenslåingen og Owen ledet fram til 1990 en partidannelse som gjorde krav på å være fortsettelsen av det sosialdemokratiske partiet. 
Owen var britisk utenriksminister fra 1977 til 1979 og sto, sammen med Thorvald Stoltenberg sentralt i forsøkene på å skape fred under krigene på Balkan på 1990-tallet. Owen er en sterk tilhenger av Den europeiske union. 
Han mottok Order of the Companions of Honour for sitt arbeid for fred på Balkan i 1994 og har vært medlem av overhuset som baron Owen fra 1992.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) David Owen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) David Owen hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) David Owen hos The Peerage
Otto Valstad

Otto Valstad (født 11. desember 1862 i Asker, død 20. juni 1950) var en norsk maler og illustratør.
Otto Valstad ble født på Hvalstad, i området som kalles kunstnerdalen. Han utdannet seg til møbelsnekker og lærer, men begynte etter hvert å male. Som billedkunstner lagde han blant annet landskapsmalerier og flere portretter. Han dekorerte også Asker kirke og illustrerte bøker, deriblant naboen Arne Garborgs Kolbotn-Brev, utgitt i 1911, og konas gjendiktning av Æsops fabler, utgitt i 1919. Han ga dessuten ut fem barnebøker med egne illustrasjoner. 
I 1902 flyttet Otto Valstad tilbake til barndomshjemmet på Hvalstad. Der bygde han opp et hjem sammen med kona si, forfatteren og læreren Tilla Valstad (1871–1957). I 1949 testamenterte de eiendommen og en omfattende samling av  kunst og kulturhistoriske gjenstander til Asker kommune. Bygningene og samlingene er en seksjon av Asker museum, kalt Valstads samlinger. 
Tilla og Otto Valstad tilhørte den såkalte Askerkretsen, et tildels radikalt kunstner- og norskdomsmiljø med forfattere som Arne og Hulda Garborg, Rasmus Løland, Kristoffer Uppdal, Oskar Braaten og Johan Bojer. De hadde også kontakt med Lysakerkretsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Otto Valstad i Norsk kunstnerleksikon
Biografi i Kunstnere i Akershus
Valstads samlinger ved Asker museum
Grupo Áurea

Grupo Áurea er et brasiliansk selskap som eies av familien Constantino. Selskapet ble startet av Constantino «Nene» de Oliveira. Grupo Áurea opererer i underkant av 40 buss-selskaper i Brasil, men er kanskje mest kjent for å ha startet flyselskapet Gol Transportes Aéreos, som drives etter en lavprismodell.


== Buss-selskaper i Grupo Áurea ==
Viação Pluma
Empresa Cruz
Expresso União
Reunidas
Expresso Itamarati
Fylkesvei 6774

Fylkesvei 6774 i Trøndelag går mellom Steinmokorsen og Rotvoll i Meråker kommune. Veiens lengde er 4,9 km.


== Kommuner og knutepunkter ==

 MeråkerÅsveien 

Bjørneggen turisthytte
Endepunkt Rotvoll


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv6774
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 6956

Fylkesvei 6956 (Fv6956) går mellom Sørlia og Tuv i Steinkjer kommune. Veiens lengde er 7,9 km.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 260 (Nord-Trøndelag).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Steinkjer


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv6956
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 6964

Fylkesvei 6964 (Fv6964) går mellom Bruem og Auglbakken i Steinkjer kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 265 (Nord-Trøndelag).


== Kommuner og knutepunkter ==

 SteinkjerÅrholtvegen 

Brandseggvegen 


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv6964
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Gladys Raknerud

Gladys Raknerud (født White Nilssen 26. juni 1912 i Oslo, død 28. januar 1997) var en norsk billedkunstner som også jobbet med andre former for kunst. Hun var gift med pianist Amund Raknerud. Gladys Raknerud var elev av Axel Revold på Det Illegale Akademi «Fabrikken» 1940 – 42.
Raknerud hadde i sin levetid 3 separatutstillinger i Kunstnernes Hus, samt i kunstforeninger i hele landet. Hun var representert 22 ganger ved Høstutstillingen, 6 ganger innkjøpt av Nasjonalgalleriet, og representerer derigjennom Norge i Beijing og Addis Abeba. Hun ble innkjøpt en rekke ganger av Norges Bank, Utenriksdepartementet og et ukjent antall private.
Raknerud utførte på bestilling glassmosaikkutsmykningen av Radiumhospitalets vestibyle i 1967, og utsmykning av Alta gymnas m.m. Hun deltok dessuten med arbeider i kollektivutstillinger i hele Norden, Rostock, Vancouver og New York.


== Referanser ==


== Kilder ==
(no) Gladys Raknerud i Norsk biografisk leksikon
Asker Museum

Asker museum, Valstads samlinger, ligger i Hvalstaddalen,  Kunstnerdalen i Asker. Hjertet i museet er kunstnerhjemmet til Tilla og Otto Valstad, som ble donert til kommunen i 1949. 
Museet har en frodig, barokkinspirert hage med dyreskulpturer av Anne Grimdalen og en rik hus- og gjenstandssamling. Asker Museum er en avdeling av Akershusmuseet.
Museet består av:

Valstads samlinger; gjenstander, kunst og bygninger samlet av Tilla og Otto Valstad, inkludert deres hjem.
Labråten, Hulda og Arne Garborgs heim.
Barokkinspirert hage med fontener og sjeldne vekster.
Skulpturpark med Anne Grimdalens dyreskulpturer.Bygninger utenfor Kunsterdalen:

Vollen Kystkultursenter
Strandsitterhuset på Konglungen
Den gamle skolestua på Jansløkka
Albert Seheims Verksted
Sem sag og høvleri.


== Galleri ==

		


== Litteratur ==
Welle-Strand, Erling (1916-2013) (1974). Museums in Norway. Oslo: Royal Ministry of Foreign Affairs. s. 14. ISBN 8271770039. 


== Eksterne lenker ==
Asker museums nettsted
Anton Fredrik Klaveness (1874–1958)

Anton Fredrik Klaveness (født 29. april 1874 i Sandefjord, død 5. november 1958) var en norsk skipsreder.Han gikk inn i familierederiet A. F. Klaveness i 1898, der han etterfulgte sin far Anton Fredrik Klaveness (1839–1904) som direktør. Navnet ble da skiftet til A. F. Klaveness & Co. AS.
Familierederiet var grunnlagt i Sandefjord allerede i 1799 under navnet Klaveness & Co. AS, basert på seilskuter. Den nye rederen begynte overgangen fra seil til damp. Etterhvert disponerte rederiet en rekke dampskip som DS «Storstad», DS «Seierstad» og DS «Stiklestad». Rederiet ble etter hvert et betydelig dampskipsrederi etter norsk målestokk. I 1907 ble hovedkontoret flyttet til Lysaker i Bærum. Selskapet ble omdannet til aksjeselskap i 1916.
I 1918 tok han initiativ til stiftelsen av Filharmonisk Selskap og ga betydelige gavebeløp for driften. Ordfører i Filharmonisk Selskaps Orkesters representantskap 1919–1929.
Han innstiftet flere legater for kunstnere. Sønnene Anton Fredrik Klaveness (1903–1981) og Dag Klaveness (1913–1986) stiftet Anton og Therese Klaveness reise- og studiestipendium i deres navn.
Klaveness kjøpte i 1920 Lysebu i  Voksenkollen og utviklet stedet med Magnus Poulsson som arkitekt.  I 1946 solgte han eiendommen til svært generøse betingelser til Fondet for dansk-norsk samarbeid.etter en innsamling til en norsk nasjonalgave til Danmark som takk for Danskehjelpen med matvarer under andre verdenskrig.
Klaveness ble kommandør av St. Olavs Orden i 1952.


== Referanser ==
Lee Child

Lee Child, egentlig navn Jim Grant, (født 29. oktober 1954 i Coventry i England) er en britisk forfatter.
Child studerte juss i Sheffield. Etter eksamen begynte han å arbeide i fjernsyns-produksjon. Han var i nesten tyve år ansatt i Granada Television og jobbet blant annet med tv-serier som Brideshead Revisited, Jewel in the Crown, Prime Suspect og Cracker. Da han mistet jobben på grunn av en omorganisering, bestemte han seg for å forsøke seg som forfatter.I 1997 debuterte Child med thrilleren Killing Floor, den første i en serie med den tidligere militærpoliti-mannen Jack Reacher i hovedrollen. Childs senere bøker følger Reacher på hans vandringer i USA. Child har mottatt en rekke priser for sitt forfatterskap. I 2013 ble han belønnet med britiske Crime Writers' Associations høyeste utmerkelse, The Diamond Dagger for et kriminallitterært forfatterskap av særlig høy kvalitet.
Child ble i 2019 utnevnt til kommandør av Order of the British Empire (CBE) for sin innsats for litteraturen.


== Bibliografi ==
Killing Floor (1997)
Die Trying (1998)
Tripwire (1999)
The Visitor (2000) (også utgitt som Running Blind)
Echo Burning (2001)
Without Fail (2002)
Persuader (2003)
The Enemy (2004)
One Shot (2005)
The Hard Way (2006)
Bad Luck and Trouble (2007)
Nothing To Lose (2008)
Gone tomorrow (2009)
61 Hours (2010)
Worth dying for (2010)
The Affair (2011)
A Wanted Man (2012)
Never go back (2013)
Personal (2014)
Make Me (8. september 2015)
Night School (7. november 2016)
The Midnight Line (7. november 2017)
Past Tense (5. november 2018)
Blue Moon (29 oktober 2019)


=== Oversettelser til norsk ===


=== Priser og utmerkelser ===
The Anthony Award for Best First Novel 1997, for The Killing Floor
The Barry Award for Best First Novel 1998, for The Killing Floor
The Thumping Good Read Award (WH Smith) 1998, for Die Trying
The Bob Kellogg Good Citizen Award for Outstanding Contribution to the Internet Writing Community 2005
The Barry Award for Best Novel 2005, for The Enemy
Theakstons Old Peculier Crime Writing Award 2011, for 61 Hours
Specsaver's National Book Award, Thriller & Crime Novel of the Year 2012, for A Wanted Man
The Diamond Dagger for et kriminallitterært forfatterskap av særlig høy kvalitet 2013


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Lee Child – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Lee Childs offisielle nettsted
Lee Child, Reachercreatures.com
«Sacked at 40 and on the scrapheap. Now Brummie tops US book charts», The Guardian 22. juni 2008
Rekyl

Rekyl er i dagligtale oppfattet som den tilbakevirkende bevegelsesmengden (kraft ganger tid, SI-enhet newtonsekund) fra et våpen som avfyres.
I mer presise fysiske lover, grunnet bevaring av bevegelsesmengde, er den tilbakevirkende kraften fra et våpen lik kraften (i motsatt retning) til prosjektilet og kruttgassene. Integrert over tiden kraften virker vil man da få bevegelsesmengden.
Rekylen er blant annet avhenging av kulens masse og hastighet, samt kruttgassens masse, hastighet og retning.


== Se også ==
Power factor, kallenavn i skytesport brukt om kulens bevegelsesmengde
Labråten

Labråten er en tidligere boligeiendom i «Kunstnerdalen» i Hvalstad, Asker, og er nå en del av Asker museum. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatterparet Hulda (1862–1934) og Arne Garborg (1851–1924) bodde her i årene 1897–1934.
Våningshuset er bygt ca. 1850 i sveitserstil. Eiendommen var opprinnelig en del av gården Bruset, men ble skilt ut som eget bruk i 1844. Garborg kjøpte eiendommen av Rasmus Steinsvik, som bygde seg nytt hus i nærheten. I tillegg bodde forfatteren Rasmus Løland og kunstnerparet Tilla og Otto Valstad i området. Flere andre forfattere, kunstnere og kulturarbeidere tilhørte «Askerkretsen».
Ekteparet bodde her i den siste, etablerte delen av livet. Det var Hulda som styrte huset og satte sitt preg på det. 

Heimen er annleis enn alle andre heimar. Du blir ståanda i døra som framfor eit sprakande, vakkert bilete, so fullkommi i farge - ein symfoni i raudt med ein enkel akkord i svart og kvitt på golvet, eit skinn av zebra som systerdotter hennar - fru Matty Thams - har skoti i Afrika. Det er alltid lauv, blomar og frukt i fargerike krukker og skåler, bøker og bilete av Harriet Backer, Kitty Kielland, Eilif Peterssen - dei eldste av målarane - og så dei litt nyare

Huset er skildret i en rekke biografier og memoarverk fra Garborgs generasjon. Gustav Wentzels maleri «Tuften på ski» henger i huset. Arne Garborgs eget skjønnlitterære forfatterskap var langt på vei avsluttet da paret flyttet hit, og hans livslyst var varierende. Han arbeidet med gjendiktninger, og hans omfattende Dagbok 1905–1923, som ble utgitt 1925–27 av Hulda, er skrevet her. Hennes forfatterskap og øvrige kulturarbeid utfoldet seg særlig i perioden på Labråten. Hun skrev sju skuespill på ni år, skrev om folkeviser og bunader, og utga, anonymt, romanen Kvinden skabt af Manden.
Hulda og Arnes svigerdatter Dagny Garborg, som giftet seg med Arne Olaus Garborg i 1946, bodde på Labråten helt frem til sin død i 1994. I 1995 ble eiendommen en del av Asker Museum, og i 1996 ble det åpnet for publikum.  Huset og hagen var godt ivaretatt, men delvis modernisert i løpet av Dagny Garborgs eierskap. Museet ønsket at huset skulle fremstå slik det gjorde da ekteparet levde, og bestemte at eksteriør og interiør skulle tilbakeføres til slik det fremstod rundt 1915


== Litteratur og andre kilder ==
Norske kunstnerhjem; temanummer av Fortidsvern; nr 3, 2005
Finn Jor og Jiri Havran. Norske kunstnerhjem. Boksenteret, 1997 (bokhylla.no – fulltekst)
Riksantikvaren: Pressemelding om fredning, 1997
Asker Museum Arkivert 2. februar 2014 hos Wayback Machine.
Akershus Kulturnett: Labråten
Jon Peder Vestad: «Målkroken»
aasentunet.no: Askerkretsen


== Eksterne lenker ==
«Labråten». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Hortus Cliffortianus

Boka Hortus Cliffortianus (latin for «Cliffords hage») var et mesterverk innen tidlig botanisk litteratur og ble utgitt i 1738.
Utgivelsen var et samarbeid mellom Carl von Linné og Georg Dionysius Ehret, finansiert av George Clifford i 1735/1736. Clifford var en velstående bankier fra Amsterdam og var en ivrig botaniker med en stor plantesamling, han var også direktør for Det nederlandske ostindiske kompani. Med sin formue hadde Clifford anledning til å engasjere naturvitenskapsmenn som Linné og kunstnere som Ehret. På Cliffords sommersted Hartekamp ved Heemstede laget de den første vitenskapelige klassifiseringen av en engelsk hage.
Hagen i Hartekamp var ganske berømt allerede før George Clifford kjøpte stedet i 1709 og under hans eierskap vokste antallet planter kraftig. Han hadde fire oppvarmede veksthus for å ha de mange tropiske plantene som han fikk fra sine forretningsforbindelser over hele verden. Clifford var også en nær venn av botanikeren Herman Boerhaave, som han forsynte med frø; Boerhaaves sommerhus og hage lå ved Oud Poelgeest, ganske nær Hartekamp.
I 1736 ble George Clifford kjent for å ha dyrket det første innendørs banantreet og det var en av grunnene til at Carl von Linné var ivrig etter å arbeide for ham.
George Clifford døde i 1760 og forretningene og eiendommen ble overtatt av hans sønner. Bankvirksomheten som ble ledet av George Clifford jr. innstilte virksomheten i 1772 og eiendommen Hartekamp ble solgt ut av familien i 1788. Siden det har hagen forfalt og er idag i bruk av en skole. George Cliffords herbarium ble kjøpt av Joseph Banks i 1791 og han ga det videre til British Museum of Natural History, hvor det nå presenteres på nett.


== Kilder ==
Hortus Cliffortianus (engelsk) Arkivert 19. juni 2009 hos Wayback Machine.
George Clifford Herbarium [1]


== Eksterne lenker ==
«The George Clifford Herbarium», fra nettstedet til The Natural History Museum, London (engelsk)
Ute til lunch

Ute Til Lunch var et musikalsk prosjekt av Lars Kilevold og Torstein Bieler. Målet var å teste NRKs reklamegrenser og skape blest rundt reklamebyrået Ted Bates. Produsent bak platen var Birger Libell, sjef for Bates Film. Debutsinglen «Ute til lunsj» i 1987 ble spesialskrevet for Ted Bates og inneholdt reklame for alt fra Peppes Pizza og Manpower til banken DnC og Tiedemanns tobakk. Den gikk rett til topps på Ti i skuddet, solgte 15 000 eksemplarer og lå 14 uker på VG-lista. Det var dessuten den første norskspråklige rap-låten som ble gitt ut på plate; fem år før Ståle Stiil og sju år før Gatas Parlament. Prosjektet ble videreført med albumet «Dette er en kjempehit» (1988), som lå sju uker på VG-lista, fulgt opp av singlene «Gummi­sangen» (1988) og «Hagen ræpp» (1989) – med rap av Fremskrittspartiets Carl I. Hagen. Under navnet Betrand N sto Kilevold i 1998 bak nok et reklame-stunt, singlen «Varm & myk & rund», en reklame for Peppes Pizza, som fikk mye radiospilling. Debut-singlen inngår i dag i samlingen til musikkmuseet Rockheim.


== Diskografi ==
Dette er en kjempehit (1988)
Seier'n er vår (1989)


== Referanser ==


== Kilder ==
Ballade.no


== Eksterne lenker ==
(en) Ute til lunch på Discogs 
(en) Ute til lunch på MusicBrainz 
(en) Ute til lunch på Last.fm
Stormblåst

Stormblåst er det andre studioalbumet med det norske black metal-bandet Dimmu Borgir. 
Det ble utgitt i 1996 av Cacophonous Records og gjenutgitt i 2001 av Century Media. Det er det siste albumet hvor alle sangene er på norsk og ikke engelsk. I november 2005 ble en nyinnspilt versjon utgitt. Det fjerde sporet, «Sorgens kammer», var plagiert nesten helt fra en sang av Tim Wright, originalt skrevet som tittelsangen til Amiga-spillet Agony.Mange fans og kritikere mener at dette var Dimmu Borgirs beste og mest originale album. Det viste at bandet hadde potensial til å bli noe mer en bare enda en norsk black metal-klone. På dette albumet spilte keyboard en dominerende rolle, noe som også viser seg på bandets fremtidige album.
Albumet ble spilt inn på nytt og gitt ut i 2005 med bonussporet «Avmaktslave».


== Sporliste ==
«Alt lys er svunnet hen» (6:07)
«Broderskapets ring» (5:10)
«Når sjelen hentes til helvete» (4:33)
«Sorgens kammer» (6:21)
«Da den kristne satte livet til» (3:08)
«Stormblåst» (6:16)
«Dødsferd» (3:43)
«Antikrist» (5:30)
«Vinder fra en ensom grav» (4:28)
«Guds fortapelse – åpenbaring av dommedag» (4:24)
«Avmaktslave» (3:54) (bonusspor på 2005-versjonen)


== Personell ==
Shagrath – gitar, vokalist
Erkekjetter Silenoz – gitar, vokalist
Tjodalv – trommer
Brynjard Tristan – bass
Stian Aarstad – synthesizer, piano


== Eksterne lenker ==
(en) Stormblåst på Discogs 
(en) Stormblåst på MusicBrainz 
(en) Stormblåst på AllMusic
Georg Schnéevoigt

For den danske regissøren og fotografen: se George Schnéevoigt.Georg Lennart Schnéevoigt (født 8. november 1872 i Viborg, Finland (nå en del av Russland), død 28. november 1947 Malmö, Sverige) var en finsk dirigent og cellist. Han spilte cello i flere orkester rundt i Europa, og ble etterhvert også dirigent i orkestre som Münchner Philharmoniker, Stockholms Filharmoniska orkester og Helsingfors Filharmoniska orkester.
I 1919 ble han den første dirigenten i det nystartede Filharmonisk Selskaps Orkester, senere kjent som Oslo-Filharmonien. Dirigentrollen delte han med Ignaz Neumark og Johan Halvorsen fram til 1921.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Georg Schnéevoigt (conductor) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Georg Schnéevoigt på Discogs 
(en) Georg Schnéevoigt på MusicBrainz