jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Smutthullet

Smutthullet var betegnelsen på et 67 100 km² stort havområde i Barentshavet. Smutthullet var omgitt av Norges økonomiske sone, fiskevernsonen ved Svalbard og Russlands økonomiske sone. Området var således å betrakte som internasjonalt farvann eller «åpent hav». Det var journalist Gunnar Sætra som i sin tid ga dette havområdet navnet «Smutthullet».
Utgangspunktet for folkeretten har vært prinsippet om det åpne havs frihet. Etter at området for det åpne hav ble vesentlig innskrenket ved kyststatenes etablering av 200 nautiske mils økonomiske soner, ble dette tradisjonelle utgangspunktet bekreftet på FNs tredje havrettskonferanse og dessuten nedfelt i FNs havrettskonvensjon av 1982.
Etter konvensjonens artikkel 116 b) skal fiske på det åpne hav skje under hensyntagen til «kyststatenes rettigheter og plikter, såvel som deres interesser». Art. 63 nr. 2 pålegger kyststatene og andre stater som fisker i områder som grenser opp til kyststatenes økonomiske soner, å søke å bli enige om nødvendige tiltak for å bevare bestander som vandrer mellom de økonomiske sonene og det åpne hav.
Kyststatene har et særlig folkerettslig ansvar for å sikre en forsvarlig forvaltning av vandrende bestander. Den norsk-arktiske torskebestanden i Barentshavet er en slik bestand. Bestanden vandrer over hele Barentshavet, og det norsk-russiske forvaltningsregimet omfatter torskens totale utbredelsesområde. Dette regimet etterleves i dag av alle stater som tradisjonelt har fisket i Barentshavet, og derfor har fiskerettigheter der.
Havrettskonvensjonen gir ikke kyststatene adgang til å iverksette kontroll- og håndhevelsestiltak overfor andre staters fiskefartøyer på det åpne hav. Selv om torskebestanden er regulert, har Norge og Russland derfor ikke kunne gripe inn med fysiske midler. Norge arbeidet sammen med Russland aktivt for å få slutt på fisket i Smutthullet. Dette skjedde ved diplomatiske henvendelser til de berørte flaggstatene, dvs. til de statene der fartøyer som drev uregulert fiske var registrert.
Smutthullet opphørte ved delelinjeavtalen som trådte i kraft 7. juli 2011.


== Se også ==
Smutthavet


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lekve: Fiskerilovgiving ISBN 82-529-2388-7
Sandbæk: Kystsoneplanlegging ISBN 82-8090-001-2
Julie Walker

Julie Walker Colbert, (født 1852, død ?), er en tegneseriefigur fra bladet Fantomet. Hun var tvillingsøster til figuren det syttende Fantomet, kalt Kit for Christopher som alle fantomer.


== Biografi ==
Julie Walker fikk sammen med sin bror utdannelse i morens hjemland, Danmark fra 1862 til 1869. Da reiste hun til Bengal og sverget «Fantomets ed», siden broren var antatt død (han var innestengt i et fjell). På båtreisen til Bengal forelsker hun seg i Løytnant Nicholas Bridges, sønnen til den britiske guvernøren i Morristown, Sir Stamford Bridges. Nick fridde senere samme år og Julie sa ja, men Nick ble drept av et vådeskudd fra sin egen far.
Julie og tvillingbroren var med i en historie hvor de ble reddet av sin far fra slavehandlere, også denne er datert til 1868. Hun steppet også senere flere ganger inn for sin bror og tok over hans rolle som Fantomet når han selv ikke kunne utføre sine plikter.
En slik situasjon oppstod i 1870 da det syttende Fantomet ble stygt skadet i kamp mot elvepirater. I denne historien reddet hun en ung misjonær fra elvepiratene. Hun giftet seg senere med denne misjonæren Paul Colbert (født 18??, død 1886). Sangari-heksen spådde at Fantomet skulle dø og oppstå som en like gammel kvinne, Julie oppfylte spådommen og reddet samtidig sin bror.
En annen gang hun tok over rollen som Fantomet var i 1873 da hun bekjempet heksen Gargol mens broren var bortreist. Julie studerte under kjemikeren Dr. Louis Pasteur i Paris og ble dr. med i 1886. I 1885 eller 1886 var hun med å redde den første rabiespasienten med en rekke injeksjoner.
Julie returnerte til Bengal i 1886 som lege, og kjempet mot sykdom og overtro. Det er nevnt at Julie fikk fire barn, der navn og alder er ukjent, men dette er noe usikkert. Colbert døde av malaria. Julie fortsatte som lege ved misjonsstasjonen og levde sine siste år ved Hodeskallegrotten. Hun fikk se arven gå fra sin bror til sin nevø, og videre til hans sønn. Julie ble begravet i Hodeskallegrotten av sin brors sønnesønn, det nittende Fantomet. Når dette var er ikke kjent.


== Liste over historier med Julie Walker ==


== Kilder ==
«Det syttende Fantomet», fra Fantomet.org
Reguleringsrådet

Reguleringsrådet er et rådgivende organ for Fiskeri- og kystdepartementet for fastsettelse av de årlige reguleringsforskriftene for fisket.
Etter at Norge har ført forhandlinger med andre land, og det er klart hvilke kvantum Norge disponerer av de enkelte fiskeslag, skal det fastsettes bestemmelser om hvordan fisket på de norske kvotene skal gjennomføres. Fiskeridirektoratet fremmer da forslag overfor Reguleringsrådet om hvordan de norske kvotene skal fordeles på norske fiskere og hvordan fisket skal utøves.
På bakgrunn av behandlingen i Reguleringsrådet fremmer Fiskeridirektoratet forslag til regulering av fisket overfor Fiskeri- og kystdepartementet, som fastsetter de ulike reguleringsforskriftene. 


== Sammensetning ==
Reguleringsrådet har 16 medlemmer:

Fiskeridirektoratet – 2 (hvorav det ene er rådetrs leder)
Norges Fiskarlag – 5
Norges Kystfiskarlag – 1
Fiskeri- og Havbruksnæringens Landsforening – 2
Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbund – 1
Norsk Sjømannsforbund – 1
Norske Sjømatbedrifters Landsforening – 1
Sametinget – 1
Fylkeskommunene – 2Reguleringsrådets medlemmer utnevnes av Fiskeri- og kystdepartementet. Fiskeri- og kystdepartementet har observatørstatus i Rådet.
New Model Army

New Model Army var den fremste av parlamentarianernes styrker under den engelske borgerkrigen. Den bestod av profesjonelle soldater ledet av erfarne generaler, mens de fleste andre enheter bestod av utskrevne eller hastig vervede soldater ledet av aristokrater uten militær opplæring. I tillegg til sine militære fremganger ble New Model Army også kjent for sin fanatiske puritanisme.


== Grunnleggelse ==
Hæren ble opprettet i 1645 på grunn av misnøye blant parlamentarianerne med hvordan borgerkrigen ble utkjempet. Selv om de samlet sett hadde en klart større styrke enn rojalistene totalt sett var de fleste av enhetene av samlet av lokale grupperinger og kunne ikke flyttes over større avstander uten store mengder desertører og kraftig svekkelse av kampmoralen. Videre var mange av offiserene presbyterianere, som ble mistenkt for å ønske fred med kong Karl I. 
19. november 1644 annonserte de parlamentarianernes forsamling for de østlige grevskapene at de ikke lenger kunne finansiere sine styrker. Parlamentet gav komitéen som hadde ansvaret for krigføringen, Committee of Both Kingdoms, ordre om å gå gjennom hele militærvesenet. 9. desember samme år vedtok Underhuset Self-senying Ordinance, som forbød medlemmer av begge kamre å ha offisersstillinger. 
6. januar 1645 presenterte komitéen opplegget for New Model Army, og utnevnte sir Thomas Fairfax til generalkaptein og sir Philip Skippon som generalsersjantmajor for infanteriet. Oliver Cromwell fikk kommandoen over kavaleriet. Da Self-denying Ordinance trådte i kraft i april 1645 måtte han gi fra seg kommandoen, men Fairfax fikk ham inn igjen da en annen offiser ønsket å emigrere; allerede i juni var han tilbake etter å ha fått dispensasjon. 


== Tidlig periode ==
New Model Army hadde 22 000 soldater, fordelt på elleve kavaleriregimenter (6600), tolv infanteriregimenter (14 400) og ett dragonregiment (1000). Armeene som stod under jarlen av Essex, sir William Waller og jarlen av Manchester ble oppløst og soldatene ble innlemmet i New Model Army. Kavaleriet nådde raskt full styrke, men man måtte rekruttere hele 7000 infanterister fra områder i sør og øst. 
Regimentene ble utstyrt med røde uniformer, og hver soldat fikk en Soldatens katekisme som forklarte regulativer og drillprosedyrer. Standardlønnen var åtte pence pr. dag for infanteriet og to shilling pr. dag for kavalieriet. Administrasjonen ble i sterkere grad sentralisert, og det ble gitt bedre garantier for forsyninger av mat, klær og utstyr. Kavalieristene måtte stille med egne hester, hvilket er hovedgrunnen til at de hadde tre ganger mer betalt enn infanteriet. 
Cromwell satset sterkt på å rekruttere puritanere, og oppfordret til at man sang salmer før slagene. Hæren ble raskt sett på som et arnested for puritanismen, og flere presbyterianske offiserer nektet å gjøre tjeneste der.
Tidlig i hærens historie gav prins Rupert dem tilnavnet Ironsides («jernsidene»). Det blir ofte hevdet at dette skyldes deres rustninger, men soldatene var kun utstyr med beskyttelse i lær, og det viser egentlig til deres evne til å hugge seg gjennom motstandernes rekker; New Model Army ble raskt en formidabel styrke.
Martin Turner

Martin Turner (født 1. oktober 1947 i Torquay, Devon) er en engelsk musiker. Han begynte sin karriere som medlem av et semiprofesjonelt band i Torquay. I 1969 grunnla han og Steve Upton bandet som ble til Wishbone Ash, og som hadde sin første spillejobb i november samme år i rådhuset til Dunstable.
Martin hadde en særegen stil og spilte bass samt at han sang hovedvokalen. Han var flankert av Ted Turner og Andy Powell på gitarer og ble et meget populært rockeband hvor de opptråde på arrangementer over hele England. Turner var kjent som en «showman», mens Ted og Andy konsentrerte seg om det tekniske aspektet, med «doble gitarharmonier» som bandet ble så kjent for. Martin Turner forlot Wishbone Ash i 1980, men ble medlem igjen i 1988 for innspillingen av albumet Nouveau Calls og turnéen som fulgte.
I 1990 forlot han bandet igjen for å tilbringe tid med sin nye datter. Siden da har han produsert innspillinger hjemme i sitt eget studio i England. I 1994 produserte han et album med Roy Hollingsworth, hvor han i tillegg til å være lydtekniker spilte bass, keyboard, gitar, trommer og sang bakgrunnsvokaler på enkelte låter. I 1999 ga han ut albumet Walking The Reeperbahn, som av noen fans blir betegnet som et Wishbone Ash album, med klare elementer fra sitt tidligere band.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Martin Turner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Martin Turner på Discogs 
(en) Martin Turner på MusicBrainz 
(en) Martin Turner på Songkick
New Model Army (andre betydninger)

New Model Army kan vise til:

New Model Army, parlamentarianernes fremste styrke under den engelske borgerkrigen
Douglas Haigs kallenavn på British Expeditionary Force under første verdenskrig
New Model Army (band), et britisk punkband
Ferencváros

Ferencváros, som betyr «Franks by», er en bydel (IX) i Budapest. 
Bydelens største severdigheter er nasjonalteateret, bygget i 2002, og Kunstpalasset.  Bydelen er også hjemsted for Ungarns mest kjente fotballag, Ferencvárosi Torna Club.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Budapest District IX – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Norges Kystfiskarlag

Norges Kystfiskarlag er en fagorganisasjon for norske kystfiskere. Laget organiserer både eiere av fartøy og mannskap på disse. Kystfiskerlaget har hovedkontor på Ramberg i Lofoten. Organisasjonens hovedmålsetting er å «ivareta den tradisjonelle alminnelige kystfisker med passive redskaper».
Norges kystfiskarlag samarbeider med kystfiskerorganisasjoner i andre land gjennom Den nordatlantiske kystfiskeralliansen (ACFNA) og World Forum of Fish Harvesters and Fish Workers (WFF)


== Historikk ==
Norges Kystfiskarlag ble etablert i desember 1987 under navnet Kystfiskernes Forening. Bakgrunnen for etableringen var misnøye blant kystfiskerne over at den tradisjonelle kystflåten i stadig sterkere grad måtte gi tapt for den voksende havfiskeflåtens interesser. Dette gjaldt ikke minst internt i Norges Fiskarlag, der Fiskebåtredernes Forbund oppnådde en stadig sterkere posisjon. Målet var å danne en motvekt til denne utviklingen, og etablere en egen gruppeorganisasjon for kystflåten i Norges Fiskarlag. 
I 1990 brøt Kystfiskernes Forening med Norges Fiskarlag, etter at landsmøtet i Fiskarlaget hadde avslått søknaden om å bli tatt opp som en egen gruppeorganisasjon, og den nye organisasjonen tok navnet Norges Kystfiskarlag.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
World Forum of Fish Harvesters and Fish Workers

World Forum of Fish Harvesters and Fish Workers (engelsk) – Forum Mondial des Pêcheurs et Travailleurs de la Pêche (fransk) – Foro Mundial de Pescadores y Trabajadores de la Pesca (spansk) er en internasjonal organisasjon for kystfiskere. Forumets sekretariat ligger i Ottawa i Canada. Forumet ledes av en koordinerende komite med deltakelse fra 38 ulike land på alle kontinenter.
Forumet er et resultat av et møte i Québec by i 1995 mellom nasjonale organisasjoner for kystfiskere og fiskeriarbeidere. Den første generalforsamlinga i forumet fant sted i New Delhi i 1997, og en ny generalforsamling ble holdt i Lisboa i 2004.
Organisasjonens formål er å arbeide for et bærekraftig fiske og fremme interessene til fiskere som fisker kystnært med enkle redskaper. Et hovedmål er å påvirke avgjørelser i WTO i favør av småskalafiske.


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted
MSD

MSD er en forkortelse for enten:

Merck & Co. – et farmasøytisk selskap.
Moskva sommertid – en tidssone i Russland.
Qinghaisjøen

Qinghaisjøen (kinesisk: 青海湖, pinyin: Qīnghǎi Hú, «den blå/grønne sjø») er en av verdens største saltsjøer. Den ligger i den kinesiske provinsen Qinghai. Den ligger 3 194 moh, og dekker 4 267 km². Andre navn på sjøen er Koko-nor (mongolsk) og Tso-ngombo (tibetansk).
I 1960-årene hadde 108 større eller mindre elver sitt utløp i Qinghaisjøen. Men i 2004 var 85 % av elvemunningene uttørket, også munningen til den største elven, Buh. Siden 1959 har vannstanden gått stadig tilbake. Dermed har det oppstått mindre sjøer i isolerte kulper som tidligere var deler av Qinghaisjøen.  


== Litteratur ==
Katia Buffetrille: «The Blue Lake of Amdo and Its Island: Legends and Pilgrimage Guide.», in: The Tibet Journal Vol. XIX, No. 4, Winter, 1994.
Andreas Gruschke: «The realm of sacred lake Kokonor», i: The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Amdo vol. 1. The Qinghai Part of Amdo, White Lotus Press, Bangkok 2001; s. 93ff. ISBN 974-7534-59-2


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Qinghai Lake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 青海湖 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Qinghai Lake Protection and Utilization Administration Bureau Arkivert 26. desember 2018 hos Wayback Machine. (official)
Qinghai Lake Tourism and Culture Network (official)
More Birds in Qinghai Lake (Eastday.com.cn 07/17/2001)
Jonas Thomassen

Jonas Thomassen (født 13. mai 1988) er en norsk musiker som ble kjent i Norge da han kom på andreplass i Idol i 2006. I semifinalen fremførte han sangen «Hurt» av Johnny Cash (sangen «Hurt» er opprinnelig laget av Nine Inch Nails), og av de åtte deltakerne mottok Thomassen hele 42 % av stemmene for å komme med til finalen. Han endte altså til slutt på andreplass, etter å ha mottatt 45 % av de omtrent 740 000 stemmene som ble gitt i finalen. Vinneren ble Aleksander Denstad With.
Thomassen er oppvokst i Rygge utenfor Moss, og begynte å spille gitar som 5-åring. Han startet etterhvert bandet Wha' sammen med noen kamerater, og spilte også alene under aliaset Bare John Band.
Han gikk på Wang Toppidrettsgymnas i Moss, og spilte spiss for A-laget til fotballklubben Rygge IL. Han er per mai 2017 daglig leder for bolignettstedet Boligmani.no.Jonas har i dag et musikalsk samarbeid med Vidar Villa og er gitarist og låtskriver i bandet. Låtene har til sammen over 100 millioner streams. 


== Diskografi ==
Bold Street (2007) med Jt Scam


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jonas Thomassen på Internet Movie Database
Dødens farvann

Dødens farvann (originaltittel: The Island) er en amerikansk eventyrthriller fra 1980 regissert av Michael Ritchie. Filmen handler om en amerikansk journalist som drar med seg sin sønn på en reise til Karibia hvor han skal undersøke flere mystiske forsvinninger og angrep på lystbåter. Hovedrollen spilles av Michael Caine, mens andre sentrale roller spilles av David Warner, Frank Middlemass og Jeffrey Frank. Manus er basert på Peter Benchleys roman The Island (1979). Han skrev også manus.
Filmen fikk lunken mottakelse av amerikanske kritikere og ble ingen publikumssuksess.


== Handling ==
Journalisten Blair Maynard drar med seg sin unge sønn på reise til Karibia Hans egentlige oppdrag er å undersøke en rekke mystiske angrep på lystbåter samt forsvinninger av ferierende personer. Det viser seg at forsvinningene er forårsaket av pirater som fremdeles lever under en fanatisk tro på sitt grusomme og primitive levesett. Etterhvert blir både far og sønn lurt i en felle og tatt til fange. Piratenes leder forsøker å gjøre sønnen til en av dem og dermed sette ham opp mot faren.


== Om filmen ==


=== Popularitet og økonomi ===
Dødens farvann ble ikke den publikumssuksessen som var forventet. Den innbrakte $15,7 millioner i USA og havnet på 46. plass over de mest innbringende filmene i 1980.Produksjonskostnadene var på $22 millioner.


=== Kritikerne ===
Filmen ble dårlig mottatt av de amerikanske kritikerne. Den amerikanske kritikeren Leonard Maltin gav den BOMB.Den har i ettertid oppnådd en viss kultfilm-status hos en mindre gruppe.VGs anmelder gav den terningkast fire og skrev følgende: «Dødens Farvann er i utgangspunktet for usannsynlig, men slipper man fantasien løs, blir det spennende». Anmelderen i Aftenposten gav den middelmådig omtale.


=== Produksjon ===
Filmen ble innspilt på Antigua og Miami.


== I rollene ==
Michael Caine	 ... Blair Maynard
David Warner	... John David Nau
Angela Punch McGregor	... Beth
Frank Middlemass	... Windsor
Don Henderson	... Rollo
Dudley Sutton	... Dr. Brazil
Colin Jeavons	... Hizzoner
Zakes Mokae	... Wescott
Brad Sullivan	... Stark
Jeffrey Frank	... Justin Maynard
Suzanne Astor ... Mrs. Burgess
Susan Bredhoff ... Kate
Reg Evans	... Jack the Bat
Steve Gladstone ... Pirat
David Hart ... Attendant
Robert Hirschfeld	... Cook
Gary Hoffman	... Mr. Burgess


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dødens farvann på Internet Movie Database 
(no) Dødens farvann hos Filmfront 
(sv) Dødens farvann i Svensk Filmdatabas 
(da) Dødens farvann i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Dødens farvann på Allociné 
(nl) Dødens farvann på MovieMeter 
(en) Dødens farvann på AllMovie 
(en) Dødens farvann på Rotten Tomatoes 
(en) Dødens farvann på Box Office Mojo
Jill Moursund

Jill Moursund (født 3. november 1971 i Bodø) er en norsk illustratør og barnebokforfatter. 
Som avgangsstudent ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo i 2000 fikk hun oppmerksomhet ved å lage datamanipulerte bilder av Kronprins Haakon i lett erotiske motiver. Hun har siden arbeidet med bokomslag, barnebøker og illustrasjoner til magasiner og tidsskrifter. Illustrasjonene hennes er ofte i en computerbehandlet blandingsteknikk. 
Jill Moursund bor og arbeider i Oslo. Hun er yngre søster av illustratøren Gry Moursund.


== Bibliografi ==


=== Bøker med egen tekst og egne illustrasjoner ===
2006:  Kake, KAKE! – billedbok, Gyldendal forlag
2009: Gjemmestreker – billedbok, Cappelen Damm
2010: Lillebrors gaver – billedbok, Cappelen Damm
2011: Min venn reven og jeg – billedbok, Cappelen Damm
2013: Feber – billedbok, Cappelen Damm
2014: Vulkanøya – billedbok, Cappelen Damm
2015: Bella og Bob lager bøll – billedbok, Cappelen Damm
2017: Stormfugler – billedbok, Cappelen Damm
2018: Ester og hvalen – billedbok, Cappelen Damm
2019: Zombiene kommer! Slik overlever du – barnebok i serien Leseløve, Cappelen Damm
2021: Midt på treet – billedbok, Vigmostad & Bjørke


=== Illustrasjoner til andres tekster ===
2003: Helene Uri: Dråpen som fikk alt til å skje
2005: Jan Kjærstad: Jakten på de skjulte vaffelhjertene
2006: Jostein Gaarder: De gule dvergene
2007: Tone Gleditsch Stabell: Ulvedager – billedbok
2008: Helene Uri: Mamma morgenheks
2009: Øistein Hølleland: Den første hekken
2010: Guri B. Hagen: Friminuttet
2015: Ingvill Solberg: Mistesmykket – billedbok
2015: Camilla Otterlei: Kunsten å møte en bjørn – billedbok
2016: Ingvill Solberg: Kråkeslottet – billedbok
2017: Randi Fuglehaug: Papelina – billedbok


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jill Moursunds nettpresentasjon
Omtale på Store norske leksikon
(no) Publikasjoner av Jill Moursund i BIBSYS
Norges økonomiske sone

Norges økonomiske sone ble opprettet ved lov av 17. desember 1976 og med virkning fra 1. januar 1977. Den ble opprettet i medhold av FNs havrettskonvensjon, og etablerte et område på 200 nautiske mil fra grunnlinjen utenfor kysten av det norske fastland (NØS). Sonen grenser opp mot Danmarks, Tysklands og Storbritannias økonomiske soner, og her er midtlinjen delelinje. I 2010 kom det og istand en avtale med Russland om en delelinje mellom de to lands respektive økonomiske soner. Innenfor den økonomiske sonen har Norge eksklusiv rett til utvinning av naturressurser som fisk og petroleum.


== Fiskevernsoner ==
Norge har også opprettet to andre soner på 200 nautiske mil:

En fiskevernsone ved Svalbard, som ble opprettet med virkning fra 15. juni 1977.
En fiskerisone ved Jan Mayen, som ble opprettet med virkning fra 29. mai 1980.Disse ble opprettet med hjemmel i den samme loven. Formålet med soneloven var å skape den nødvendige hjemmel for å opprette sonen, og således gi grunnlag for en utvidet norsk fiskerijurisdiksjon. Dette var blitt nødvendig som følge av at fiskebestandene i farvannene ved norskekysten var blitt truet av en stadig større og mer effektiv utenlandsk fiskeflåte. Med loven ble det innført forbud mot utenlandsk fiske og fangst i sonen, med mindre unntak ble gjort i forskrifter gitt med hjemmel i loven. 
Det er inngått fiskeriavtaler som regulerer fiskeadgang og kvoter for Russland, EU, Færøyene, Grønland, og Island i Norges økonomiske sone mellom 12 og 200 nautiske mil fra grunnlinjene. Et visst antall fartøyer fra disse statene får utstedt en såkalt fisketillatelse (lisens) til å fiske i NØS. I praksis reguleres utenlandsk fiske som hovedregel i medhold av soneloven, mens utøvelsen av fiske med norske fartøy reguleres i medhold av saltvannsfiskeloven.


== Se også ==
Norsk kontinentalsokkel
Økonomisk sone


== Litteratur ==
Sandbæk: Kystsoneplanlegging ISBN 82-8090-001-2


== Eksterne lenker ==
Norges regjering om Norges økonomiske sone
Lov om Norges økonomiske sone
Waldensia

Waldensia, eller Valdenserdalene, er uformelle betegnelser på den del av Italia med høyest konsentrasjon av medlemmer av den protestantiske Valdenserkirken. Waldensia omfatter noen av i alpedalførene i provinsen Torino i regionen Piemonte. 
Valdenserkirken har sine sentrale institusjoner i Roma og i Torre Pellice (som ligger i Waldensia). Det gamle romanske språk oksitansk tales i Waldensia.
Torre Pellice

Torre Pellice (tidligere Torre di Luserna) er en kommune med  4 573 innbyggere (pr. 2001) i det italienske Storbyområdet Torino (TO) i regionen Piemonte.
Byen er hovedsete for den italienske valdensiske kirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Torre Pellice – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Torre Pellice – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Informasjoner i communi-italiani.it (italiensk)