jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jewel Kilcher

Jewel Kilcher (født 23. mai 1974 i Payson i Utah), også kjent som Jewel, en amerikansk komponist, musikkartist, skuespillerinne, filantropist og forfatterinne. 
Som oftes omtales hun kun ved hennes fornavn, Jewel. Hun har solgt over 30 millioner musikkalbum på verdensbasis. Debutalbumet, Pieces of You, ble utgitt i 1995. Da låten «Who Will Save Your Soul» fikk spilletid på amerikanske radiostasjoner, ble det solgt over 12 millioner kopier av albumet i USA alene.Jewel startet med å skrive låter da hun var 17 år. I denne tiden og frem til albumet Pieces of You bodde hun i bilen sin. Hun reiste rundt i USA og var gateartist samt at hun fikk små spillejobber. I en periode spilte hun på Innerchange Coffeehouse og Java Joe's in i San Diego. I 1993 spilte hun fortsatt på Innerchange Coffeehouse hver torsdag kveld. Det var her en representant fra Atlantic Records oppdaget hennes talent og senere ga henne en platekontrakt hos dem. I 1998 fikk hun utgitt en diktsamling; "A Night Without Armor".  Denne boken solgte over en million eksemplarer. I 2000 kom selvbiografien "Chasing Down The Dawn: Life Stories". I denne boken forteller Jewel blant annet om sine barneår og oppvekst i Alaska.


== Diskografi; ==
1995: Pieces of You
1998: Spirit
1999: Joy: A Holiday Collection
2001: This Way
2003: 0304
2006: Goodbye Alice in Wonderland
2008: Perfectly Clear
2009: Lullaby
2010: Sweet and Wild
2011: The Merry Goes 'round
2013: Let it Snow: A Holiday Collection
2015: Picking Up the Pieces


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Jewel (singer) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jewel Kilcher på Apple Music 
(en) Jewel Kilcher på Discogs 
(en) Jewel Kilcher på MusicBrainz 
(en) Jewel Kilcher på Spotify 
(en) Jewel Kilcher på Songkick 
(en) Jewel Kilcher på Last.fm 
(en) Jewel Kilcher på Genius — sangtekster 
(en) Jewel Kilcher på AllMusic 
(en) Jewel Kilcher på Internet Movie Database 
(no) Jewel Kilcher hos Filmfront 
(sv) Jewel Kilcher i Svensk Filmdatabas 
(da) Jewel Kilcher på Scope 
(fr) Jewel Kilcher på Allociné 
(en) Jewel Kilcher på AllMovie 
(en) Jewel Kilcher hos Rotten Tomatoes 
(en) Jewel Kilcher hos TV Guide 
(en) Jewel Kilcher hos The Movie Database
Steve Irwin

Stephen Robert Irwin (født 22. februar 1962 i Melbourne i Victoria, død 4. september 2006 utenfor Port Douglas i Queensland) var en australsk TV-personlighet, naturvitenskapsmann og miljøverner. Han var kjent fra TV-serien Krokodillejegeren, en ukonvensjonell naturdokumentar som han ledet sammen med kona Terri Irwin. Han hadde en særegen personlighet og ble beundret av mange tusen seere på Animal Planet.Han eide og drev også Australia Zoo i Beerwah i Queensland. Da han var ung, drev han en krokodillefarm med sin familie. Han hadde alltid vært tiltrukket av dyr, og særlig reptiler.


== Død ==
Irwin døde under innspillingen av en undervannsdokumentar 4. september 2006, etter å ha blitt stukket i hjertet av en piggrokke. 


=== Privat begravelsesseremoni ===
Familien ble tilbudt en statsbegravelse, men avslo, fordi de mente Steve selv ikke ville ha ønsket det, og i stedet bare ville bli husket som en «vanlig fyr». Han ble begravet under en privat seremoni for familie og venner 9. september i tettstedet Caloundra, en times kjøring nord for Brisbane.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Steve Irwin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Steve Irwin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Steve Irwin på Internet Movie Database 
(sv) Steve Irwin i Svensk Filmdatabas 
(da) Steve Irwin på Scope 
(fr) Steve Irwin på Allociné 
(en) Steve Irwin på AllMovie 
(en) Steve Irwin hos The Movie Database 
(en) Steve Irwin hos Behind The Voice Actors 
(en) Steve Irwin på Discogs 
(en) Steve Irwin på MusicBrainz
Louisiana Washboard Five

Louisiana Washboard Five er et jazzband fra Bergen som ble etablert 1997. Bandet spiller tradisjonell jazz i Chicago-stil. Bandet har vært spilt på en rekke nasjonale og internasjonale jazzfestivaler, deriblant Molde International Jazz Festival, Oslo Jazzfestival, Sildajazz, Riverboat Jazz Festival, Bude Jazz Festival, Keswick Jazz Festival og Whitley Bay Jazz Festival. Bandet er også representert med sin musikk i Netflix-serien Jupiter's Legacy (2021).


== Besetning ==


=== Per 2021 ===
Steinar Sætre (klarinett/saxofon)
Ketil Sæthre (trompet)
Rolf Seldal (vaskebrett)
Ben Milenkovic (banjo)
Arnulf Røkke (tuba)


=== Tidligere medlemmer ===
Petter Bakke (banjo/gitar)
David Arthur Skinner (piano)


== Diskografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
louisianawashboard.com Arkivert 5. september 2006 hos Wayback Machine.
myspace.com/louisianawashboard
Liste over fylker i Colorado

Delstaten Colorado i USA består av 64 fylker:


== Referanser ==
KKV

KKV er en forkortelse som blant annet kan vise til: 

Kirkelig Kulturverksted
Konkurrensverket
Ytre Suløens Jass-ensemble

Ytre Suløens Jass-ensemble (etablert 1973 i Langevåg) er et norsk jazzorkester, kjent for tradisjonell jazz fra New Orleans-området.


== Medlemmer ==


=== 2018 ===

Det består i mai 2018 av:
Einar Aarø, banjo (1973–, opprinnelig besetning)
Tricia Boutté, sang
David Gald tuba (1992–, med etter reorganiseringen)
Morten Gunnar Larsen, piano (fast 1987–90; senere av og på)
Andreas Rotevatn, trombone (2012–)
Sturla Hauge Nilsen, trompet (2011–)
Kristoffer Tokle, trommer (2013–)
Lars Frank, klarinett og saksofon (2014–)


=== Tidligere medlemmer ===
Jens Arne Molvær – klarinett (1973–1987, 1992–, opprinnelig besetning).
Ottar Anderson – trommer (1973 i opprinnelig besetning, til sin død i 2012)
Helge Førde – trombone (1973–1990, opprinnelig besetning)
Jarle Førde – trompet (1973–1990, opprinnelig besetning)
Stein Erik Tafjord – tuba (1973–1990, opprinnelig besetning)
Henning Johnsen – trombone (1990–92)
Georg Michael Reiss – klarinett (1987–90)
Runar Tafjord – waldhorn (1990–92)
Askjell Molvær – piano (1992–?)
Jan Inge Melsæter – trombone (1992–2011)
Kåre Nymark – trompet (1992–2010)


== Konserter og plateinnspillinger ==

Bandet opptrådte på Moldejazz 1974 og ga ut Y.S.J. (Phillips, 1974),  og Jass (ABM, 1975). Etter internasjonale turneer, bl.a. invitert til «New Orleans Jazz and Heritage Festival», utkom With friends from New Orleans med Wallace Davenport, Olivia C. Cook og Aline White (Sonet, 1976; Herman Records 1997) og Down to earth dixie med Morten Gunnar Larsen (Sonet, 1978).  
Et barbershop-tilsnitt er å finne på KKV-utgivelsene Til Oslo for å gjera seg feit! utgitt sammen med Det Norske Kammerkor og med tekster av Geirr Lystrup (1980), samt SKRUK-samarbeidsplatene Kvite som negrar (1981) og Hallelujazz (1984).  De ga ut A stone for Bessie Smith (1987) med Barbara Ann Shorts. På In different colors spilles mer moderne jazz (1984)
På Herman Records utkom så

Sacred concert av Duke Ellington med Oslo Kammerkor (1990),
Where the blue of the night meets the gold of the day med Aline White (1994), Art deco (1996),
The weary blues med Earle Hyman fra Sarpsborg kirke (1997),
Blue river (1999),
Gospel children of New Orleans (2001),
Way down yonder in New Orleans med Tricia Boutté og Lionel Batiste (2002),
Memories of New Orleans(2005),
Something old, something new, something borrowed, something blue (2005),
Memories of New Orleans  2005)
Oh Mahalia (2007)
Ytre Suløens Jass-ensemble & Tricia Boutté Langlo Live at Moldejazz 2010. (2011)
Some changes (2014)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Ytre Suløens Jass-ensemble – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ytre Suløens Jass-ensemble på MusicBrainz
Afrobolivianere

Afrobolivianere er en folkegruppe i Bolivia som er etterkommere etter afrikanske slaver som ble brakt til området i kolonitida. 


== Historie ==
Totalt ble et sted mellom 13 og 20 millioner afrikanere fraktet til det søramerikanske kontinent som slaver på 1500-tallet. I Bolivia måtte de til å begynne med arbeide i gruvene i Potosi i 4000 meters høyde over havet. Hardt arbeid og stor høyde tok livet av mange, så slaveeierne valgte å flytte mange av dem ned til sukkerrørsplantasjene i Yungas i La Paz (departement). De fleste afrobolivianere bor her fremdeles. Selv mener de at de er 30 000, men andre mener det er tale om 5 000. De nevnes ikke i Bolivias grunnlov og figurerer ikke i landets statistikker. 


== Næringsliv ==
I Bolivia kalles folkegruppen negritos og er bosatt i ellers indianske områder. En viktig næringsvei er jordbruk, der dyrking av koka, appelsiner og kaffe er sentralt. 


== Religion og språk ==
Religionen er katolsk kristendom, men med innslag av indiansk religion. De snakker spansk og delvis det indianske språket aymara.


== Kilder ==
Dagbladets MAGASINET om afrobolivianere
Afrobolivianere kræver anerkendelse
Stieg Trenter

Stieg Ivar Trenter (født 14. august 1914 i Stockholm, Sverige, død 4. juli 1967) var en svensk journalist og forfatter.  
Trenters døpenavn var Stig Johansson, men etter å ha blitt kjent under pseudonymet Stieg Trenter skiftet han navn til dette. Han var gift med forfatteren Ulla Trenter. Forfatteren Laura Trenter er deres datter.
Stig Johansson avsluttet sin skolegang etter middelskolen. Han livnærte seg blant annet som slakter og flymekaniker i det svenske luftforsvaret, før han på 1930-tallet begynte som journalist i Stockholms-Tidningen. I en periode var han krigskorrespondent i Etiopia.
Stieg Trenter debuterte i 1943 med kriminalromanen Ingen kan hejda döden. Han regnes sammen med Maria Lang, H-K Rönblom og Vic Suneson som en av de «fire store» fra svensk kriminallitteraturs gullalder. Likevel huskes han kanskje mest for de fine stockholmsskildringene som går igjen i hans bøker. Trenter regnes for å ha produsert noen av de beste portrettene av Stockholm i litteraturen. Stieg Trenters torg i bydelen Farsta strand i Stockholm er oppkalt etter ham.
Trenters faste etterforsker var fotografen Harry Friberg. Etter Trenters død i 1967 fortsatte hans enke Ulla å skrive bøker om Harry Friberg.


== Bibliografi ==
Ingen kan hejda döden (1943)
Som man ropar... (1944)
Farlig  fåfänga (1944)
I dag röd... (1945)
Lysande landning (1946)
Tragiskt telegram (1947)
Träff i helfigur (1948)
Eld i håg (1949)
Lek lilla Louise (1950)
Ristat i sten (1952)
Gamla stan (1953) (sammen med K.W. Gullers)
Aldrig Näcken (1953)
Roparen (1954)
Tiga är silver (1955)
Narr på nocken (1956)
Kalla handen (1957)
Springaren (1958)
Dockan till Samarkand (1959)
Skuggan (1960)
Färjkarlen (1961)
Sturemordet (1962)
Dvärgarna (1963)
Guldgåsen (1964)
Tolfte Knappen (1965)
Sjöjungfrun (1966)
Rosenkavaljeren (1967) (påbegynt av Stieg Trenter, ferdigskrevet av Ulla Trenter)


=== Oversettelser til norsk ===


== Priser og utmerkelser ==
1956 – Sherlock-prisen (avisen Expressen), for Narr på nocken


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Books and writers: Stieg Trenter
Project Runeberg: Stieg Trenter
Ulf Carlsson: Stieg Trenter – genren och samtiden (artikkel)
T.B. Hansen: Stieg Trenter (artikkel)
Bengt Eriksson: Trenter och Friberg guidar oss i det glömda Stockholm (artikkel)
Svenska deckare: Stieg Trenter (biografi og bokomtaler)
Cimarron County

Cimarron County er et fylke i den amerikanske delstaten Oklahoma. Det ligger nordvest i staten i området Oklahoma Panhandle og det grenser kun mot et fylke i Oklahoma; Texas County. Men det grenser, som det eneste fylket i USA, til hele fire delstater; Baca County i Colorado i nord, Morton County i Kansas i nordøst, Dallam County i Texas i sør og til Union County i New Mexico i vest.
Cimarron Countys totale areal er 4 769 km² hvorav 16 km² er vann. I 2006 hadde fylket 2 807 innbyggere, færrest av alle Oklahomas fylker, og administrasjonssenteret ligger i byen Boise City som også er fylkets største by.
Fylket ble grunnlagt 16. november 1907.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cimarron County, Oklahoma – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
NASA Earth Obseratory article about Cimarron County
Encyclopedia of Oklahoma History and Culture - Cimarron County
Oklahoma Digital Maps: Digital Collections of Oklahoma and Indian Territory
Tripp-trapp-stolen

Tripp-trapp-stolen (egentlig bare Tripp Trapp) er en stol som ble lansert i 1972. Stolen er designet av Peter Opsvik og produseres av Stokke Gruppen.
Tripp Trapp har et karakteristisk design og kjennetegnes ved to plater som kan plasseres i ulike høyder slik at barnet kan sitte på stolen i riktig høyde til bordet og føttene på den nederste platen. Siden begge platene er justerbare kan stolen stilles inn etter hvert som barnet vokser. Stolens mål er som følger: høyde 79 cm, lengde 49 cm og bredde 46 cm.Per 2022 er det solgt over 14 millioner eksemplarer av stolen siden 1972. Per 2007 var det solgt fem millioner.. Ifølge NRK Dagsrevyen den 2. juni 2007 ble stolen først populær i 1974 etter at den for første gang ble vist på TV.
Selskapet som har rettighetene til stolen ble i 2013 solgt til det sørkoreanske selskapet NXC.


== Piratkopiering ==
Stolen har vært gjenstand for over 500 kopisaker der andre bedrifter har laget en tilnærmet lik kopi av Tripp Trapp. 130 av disse sakene har blitt behandlet i rettsapparatet, hvor Stokke har vunnet de fleste sakene. Høyesterettsdommer i Norge (Rt. 2012 side 1062), Danmark og Tyskland har fastslått at Tripp Trapp er et åndsverk.


== Priser og utmerkelser ==
Norsk Designråds Klassikerpris i 1996.
Best i test fire ganger på rad i tyske Stiftung Warentest, senest i 2018.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i WikidataStokke Gruppen AS
Tripp Trapp®-stolen
Peter Opsviks hjemmeside
Nominert til Glassbjørnens økodesignpris 2003
Patentstyret om ulovlig kopiering Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine.
Tångaberg

Tångaberg er et tettsted i Varberg kommune i Hallands län i Halland i Sverige. Det ligger rundt 10 kilometer nord for Varberg. I 2010 hadde tettstedet 468 innbyggere.Den største virksomheten i Tångaberg er lampefabrikken Belid AB med 125 tilsatte. Utenfor Tångaberg ligger Balgö, Hallands største øy, med rikt fugleliv og naturreservat for sel. I Tångaberg finnes campingbyene Kråkeberg og Kärradal. Sykkelveien gjennom Halland, Gnistleden, går gjennom Tångaberg og Kärradal. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Belid AB
Flyndrefisker

Flyndrefisker (Pleuronectiformes) er en gruppe med piggfinnede rovfisker, der artene har en asymmetrisk kropp som er sterkt flattrykt.


== Beskrivelse ==
Når yngelen, som ser ut som en vanlig symmetrisk fisk, er mellom 5–120 mm lang begynner en forvandling der ett av øynene vandrer over til motsatt side av hodet. Også kroppen transformeres, i en prosess som kalles metamorfosen. Etter forvandlingen svømmer fiskene med øyesiden (dorsalsiden) opp og blindsiden (bunnsiden) ned. Blindsiden er flat og ofte hvit eller lite (mindre) pigmentert enn dorsalsiden, som gjerne er pigmentert i kamuflasjefarger i henhold til artens habitat og mer avrundet i formen.
Flyndrefiskene er rovgriske bunnfisker som ofte ligger stille på bunnen, delvis dekket av sand, grus eller mudder, og venter på at et bytte skal komme forbi som de kan sluke i et lynhurtig bakholdsangrep.
Mange flyndrefisker utnyttes som matfisk og enkelte arter har stor økonomisk betydning. Flyndrefisker fanges kommersielt for det meste med garn, trål, line og snurrevad, samt under fritidsfiske med stang, håndsnøre og spyd.
Det vitenskapelige navnet er gresk og betyr «sidesvømmere».


== Systematikk ==
Systematikken i denne gruppen er uavklart og antallet familier og arter kan variere ganske mye mellom ulike forskerne og i tid. Eschemeyer & Fong, 2011, hevder det er nærmere 800 arter fordelt i 11 familier.


== Grupper med arter i Norge ==
flyndrefamilien
tunger
tungevarer
varer


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nelson, Joseph S. (2006). Fishes of the World (4 utg.). Edmonton. ISBN 0-471-25031-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Flyndrefisker – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Flyndrefisker i Encyclopedia of Life 
(en) Flyndrefisker i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Flyndrefisker hos Artsdatabanken 
(sv) Flyndrefisker hos Dyntaxa 
(en) Flyndrefisker hos Fauna Europaea 
(en) Flyndrefisker hos Fossilworks 
(en) Flyndrefisker hos ITIS 
(en) Flyndrefisker hos NCBI 
(en) Kategori:Pleuronectiformes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pleuronectiformes – detaljert informasjon på Wikispecies
Oddmund Jensen

Oddmund Ingvald Jensen (født 26. september 1928 i Sørfold, død 6. mars 2011) var en norsk skiløper, senere langrennstrener. Han representerte Alvdal Idrettslag og Lillehammer Skiklub. Jensen var utdannet skogtekniker fra Evenstad skogskole og arbeidet i elleve år i Mjøsen Skogeierforening. Han avsluttet sin yrkeskarriere som disponent i Fjällräven Norge.
Jensen vant NM på 50 km i 1959. For denne prestasjonen ble han tildelt kongepokal. Han ble norgesmester i 3 x 10 km stafett i 1958 og 1959 og vant Birkebeinerrennet fem ganger. Han vant Monolittrennet i 1958, 1959 og 1964. Han deltok under vinter-OL for Norge i 1956 i Cortina d'Ampezzo med 14.-plass på 50 km og 17.-plass på 30 km og i 1960 i Squaw Valley med 10.-plass på 30 km og 11.-plass på 50 km.
Han var trener for herrelandslaget i langrenn i perioden 1964–1978. Han arbeidet deretter som smører og i diverse lederfunksjoner, og han var løypesjef under OL 1994 på Lillehammer. Han mottok Norges Skiforbunds gullmedalje og store plakett.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Gotaas (2003). Først i løypa: historien om langrenn i Norge. Oslo: Andresen og Butenschøn. ISBN 82-7694-139-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Oddmund Jensen – Olympedia 
(en) Oddmund Jensen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Blanche Lincoln

Blanche Meyers Lambert Lincoln (født 30. september 1960 i Helena, Arkansas) er en amerikansk politiker fra Det demokratiske parti som representerte Arkansas i USAs senat fra 1999 til 2011. Hun var den yngste kvinne noensinne valgt til senator, da hun ble valgt i 1998, 38 år gammel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Blanche Lincoln – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Blanche Lincoln – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Blanche Lincoln hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 

(en) Finansredegjørelse for valgkamp hos Federal Election Commission
(en) Valgkampbidrag hos OpenSecrets.org
(en) Opptredener på C-SPAN-programmer
(en) Biografi, stemmegivingsoversikt, og oppslutning hos interessegrupper hos Project Vote Smart
(en) Stilling i saker og relaterte sitater hos On The Issues
(en) Medarbeiderlønn, turer og personlig finans hos LegiStorm.com
(en) Current Bills Sponsored hos StateSurge.com
(en) Kongressprofil  hos GovTrack.us
(en) Profil, nyheter og kommentarer hos The New York Times
Kopp (mål)

Kopp er et tradisjonelt matlagingsmål for måling av volum. Kopp er ikke en SI-enhet. Måleenheten kopp er mer utbredt i USA og Canada enn i Europa.
Kopp er en enhet som hovedsakelig brukes til å måle opp mindre mengder i forbindelse med matlaging.
En kopp er vanligvis definert som 250 milliliter (2,5 dl), men dette kan variere etter hvor man er i verden (for eksempel i USA er en kopp definert som 240 ml). Vanlige kopper som ikke er kalibrerte som matlagingsmål kan også variere utover dette.
Man snakker alltid om strøkne kopper, hvis annet ikke er nevnt. Strøkne kopper betyr at innholdet i måleredskapet går helt opp til kanten men at innholdet ikke har en topp på oversiden av kanten.
1 kopp = 250 ml (2,5 dl)
1/2 kopp = 125 ml (1,25 dl)
1/3 kopp = 80 ml (0,8 dl)
1/4 kopp = 60 ml (0,6 dl)Man får kjøpt målekopper i forretninger som fører kjøkkenredskaper.


== Referanser ==
Garn

Garn har flere betydninger:

Fangstgarn er et trådnett med større eller mindre masker som brukes til å fange fisk, dyr og gjenstander. Et garn brukes på den måten at de kan vikles rundt det som skal fanges slik at det ikke kan komme seg løs. Et fiskegarn kan for eksempel brukes til å fange fisk.
Garn (tekstil) er fibre som er løst spunnet sammen til en tykk tråd til bruk som strikkegarn eller heklegarn.
Garn (tau) betegner også hamptråd som brukes til for eksempel sying av seil til skip, seilgarn.Søk etter garn i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
Eidsiva Arena

Eidsiva Arena, også Kristins Hall, er en ishall på Lillehammer som ble åpnet i 1988, som den 19. ishallen i Norge. Hallen er hjemmebanen for Lillehammer Ishockeyklubb og har en publikumskapasitet på 3 197, hvorav 1 500 er ståplasser.
Kristins Hall sto ferdig i 1988 og er ishall nummer 19 som ble bygget i Norge. Til tross for at tilskuerkapasiteten er nesten 3 200, er nok tilskuerrekorden høyere. Under NM-finalene mot Storhamar i 1994 (som endte med NM-gull til LIK) var det trolig over 4 000 tilskuere i Kristins Hall, takket være provisoriske tribuner. 
Foruten selve ishallen rommer Kristins Hall også en idrettshall, løpebane, styrkerom og curlingbane i tillegg til en mengde garderober og materialrom. I 2. etasje ligger hockey-kafeteriaen, mens Lillehammer Ishockeyklubb har sine kontorer i 3. etasje.
Hallen ligger på Stampesletta på Lillehammer. Fra europavei 6 følger man skilting til Lillehammer Olympiapark, der man finner både Håkons Hall og Kristins Hall, sistnevnte nå altså kalt Eidsiva Arena.
31. januar 2019 inngikk Lillehammer Ishockeyklubb, Lillehammer kommune og Eidsiva Energi en samarbeidsavtale verdt 1,2 millioner kroner årlig i 5 år (tilsammen 6 millioner kroner) for rettighetene til å bestemme hallnavnet, Eidsiva Arena.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kristins hall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Ishaller og baner i Norge hockey.no
Analplugg

Analplugger er sexleketøy som er laget for å skape seksuell nytelse når de føres inn i anus og rektum. De har fellestrekk med dildoer, men analpluggene er ofte kortere, og de har ofte en flat del på enden slik at de ikke glir så langt inn at man ikke får tak i dem igjen.
Analplugger brukes både av menn og kvinner, og uavhengig av seksuell orientering.
Futakuchi-onna

Futakuchi-onna (二口女) er en type yōkai. Navnet består av tre kanji:  二 (futa) som beyr «to», 口 (kuchi) som betyr «munn» og 女 (onna) som betyr «kvinne». Futakuchi-onna har en vanlig munn, og en ekstra munn plassert på baksiden av hodet, under håret.
I japansk mytologi, tilhører futakuchi-onna den samme type historier som rokurokubi, kuchisake-onna og yama-uba, kvinner som er rammt av forbannelser som gjør dem til yōkai. Kvinnenes overnaturlige evner blir ofte holdt skjult i disse historiene, til de avsølers i siste øyeblikk.
Munnen i bakhodet vil begynne å mumle trusler, og forlange mat. Hvis den ikke får mat, hyler den høyt og forårsaker kvinnen store smerter. Til slutt vil kvinnens hår begynne å bevege seg som et par slanger, og gi munnen muligheten til å forsyne seg selv av kvinnens måltider.
En futakuchi-onna blir ofte sett på som en kvinne som lar stebarnet sitt sulte til døde, mens hennes egne barn får mer enn nok mat. Det antas at ånden til det forsømte stebarnet bosetter seg i stemorens kropp for å ta hevn. En historie forteller om en slik gjerrig kvinne som fikk den ekstra munnen da hun ved et uhell ble hogd i hodet av en øks mens ektemannen hogde ved, og at såret aldri grodde.
Andre ganger er futakuchi-onna kvinner som aldri spiser, og er etterspurt av gjerrigknarker som koneemne. I disse tilfellene vil den ekstra munnen spise dobbelt så mye mat som den normale munne ville ha gjort.


== «Konen som aldri spiste» ==
Dette er en av de mest kjente og prototypiske historiene om en futakuchi-onna.
«I en liten landsby bodde det en gjerrig mann helt alene, etter som han ikke orket tanken på å måtte betale for mat til en eventuell kone.
En dag møtte han en kvinne som ikke spiste noe som helst, og han giftet seg umiddelbart med henne. Fordi hun aldri spiste noe, men allikevel arbeidet hardt, var den gamle gjerrigknarken ekstremt begeistret for henne. Men han begynte snart å lure på hvorfor rislageret stadig ble mindre.
Så en dag latet han bare som om han dro på jobb, mens han i virkeligheten ble han igjen hjemme for å spionere på sin nye kone. Til sin skrekk fikk han se konens hår dele seg og avsløre en ekstra munn i bakhodet hennes. Hun slo ut håret, som deretter strakk seg ut som fangarmer og skuffet risen inn i den griske munnen.»