jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kolanordmenn

Kolanordmenn er en betegnelse på nordmenn som utvandret og bosatte seg langs kysten av den russiske Kolahalvøya på slutten av 1800-tallet.


== Historie ==
I 1860 bevilget den russiske tsaren tillatelse til norske bosetninger på Kola. Rundt 1870 dro flere norske familier fra Finnmark til Kolakysten, lokket av en fremtid med fiske og handelsprivilegier som ble gitt dem av russiske myndigheter. De fleste bosatte seg i Tsip-Navolok (russisk: Цыпнаволок) på østsiden av Fiskerhalvøya, like sydøst for Varangerhalvøya i Finnmark. Andre bosatte seg i Vajdaguba (russisk: Вайдагуба) på nordvestsiden av halvøya, på Kapp Nemetskij (russisk: мыс Немецкий), mens atter andre befolket Kildin. Det utviklet seg et levende norsk samfunn på halvøya med nær kontakt til hjemlandet, spesielt med Vardø. Selv om noen av nybyggerne returnerte til Norge etter den russiske revolusjonen i 1917, forble de fleste i Tsip-Navolok. Også etter revolusjonen flyttet også ytterligere noen finnmarkinger som sympatiserte med kommunismen hit.


=== Sovjettiden ===
I 1930 ble de norske fiskerne tvunget inn i arbeidskollektivet Polarstjernen (russisk: Poljarnaja Zvezda). Stalins forfølgelser i og etter 1936 rammet det lille norske samfunnet sterkt. Flere nordmenn ble skutt etter tvangsrettssaker eller sultet til døde i Sovjetunionens Gulagleire. Noen ble også anklaget, dømt og henrettet for å ha snakket norsk. 23. juni 1940 beordret Lavrentij Berija fra NKVD at Murmansk oblast (region), som omfatter hele Kolahalvøya, skulle renses for «utenlandske nasjonaliteter». Alle norske innbyggere ble da tvangsflyttet fra Kolahalvøya til Karelsk-Finsk SSR. De ble imidlertid ikke der lenge, de måtte flytte på grunn av den finske fortsettelseskrigen i 1941. Våren 1942 døde mange av nordmennene av sult og underernæring. Til tross for at mange nordmenn hadde kjempet hardt i Sovjet-hæren under den andre verdenskrig, fikk de ikke returnere til sine hjem på Kola etter krigen. De ble også nektet enhver realistisk sjanse til å nære sine kulturelle røtter, og det norske språket ble gradvis glemt.


=== Etter Sovjetunionens fall ===
Først etter 1990 våget mange av kolanordmennene igjen å betone sin bakgrunn. Kun få av dem hadde vært i stand til å beholde det norske språket sitt, en foreldet Vardø-dialekt. De fikk medieoppmerksomhet og det ble kjempet for at kolanordmenn og deres etterkommere skulle få norsk statsborgerskap. Noen av dem har emigrert tilbake til Norge.


== Se også ==
Bjarmeland
Pomorer
Russenorsk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Slekt og Datas nettutstilling om Kolanordmenn
Nørre Nebel

Nørre Nebel er en by i Sydvestjylland, Danmark med 1 318 innbyggere (2018).Byen ligger i Nørre Nebel sogn, mellom Varde og Tarm, i Varde kommune (til 2007 i Blaabjerg kommune) og tilhører Region Syddanmark.
Blaabjerg Egnsmuseum ligger i Kulturhuset i Nørre Nebel. I byen ses også Nørre Nebel kirke fra middelalderen. I Nørre Nebel kan man leie en sykkeldressin (skinnecykel) og kjøre langs den nedlagte jernbanelinjen. 


== Referanser ==
Oksbøl

Oksbøl er administrasjonssenter i Varde kommune (til 2007 i Blåvandshuk kommune) i Jylland, Danmark. Den har 2 877 (2013) innbyggere.Byen har ikke opplevd den eksplosive vekst som andre deler av kommunen har hatt i forbindelse med turisme, ettersom den ikke ligger ved havet. Den tiltrekker seg allikevel en del tilreisende, blant annet fordi man i Oksbøl finner Ravmuseet, som har en av verdens største samlinger av ravgjenstander og Blaavandshuk Egnsmuseum. I 2005 åpnet også Danmarks Brandbilmuseum i byen.
Aal kirke ligger midt i byen, og har navn etter et eldre sted som har blitt innlemmet i Oksbøl. Den er områdets største middelalderkirke.
Byen er kjent for Oksbølleiren, som er hovedleir for det danske artilleriet. Store deler av kommunen er øvingsområde for artilleriet. Leiren har et museum for panserkjøretøy, som er åpent for publikum åtte mandager i turistsesongen.


== Flyktningleiren i Oksbøl ==
I februar 1945 ble Flygtningelejren i Oksbøl opprettet, og ved krigens avslutning tre måneder senere, hadde leiren 9.000 flyktninger fra Tyskland. Senere vokste den til 35.000 mennesker, hvilket i en kort periode gjorde den til en av Danmarks større byer. 900 nye verdensborgere så dagens lys her. Leiren lukket våren 1949.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oksbøl (Varde) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Oksbøl bys hjemmeside. Besøkt 2. september 2013
Varde kommune

Varde kommune er etter regionreformen i 2007 en dansk kommune i Region Syddanmark, i Jylland. Den opprinnelige kommunen (1970–2007) hadde et areal på 251,4 km², og i alt 20 153 innbyggere i 2005. I Blåvandshuk ligger det danske artilleriets hovedøvingsområde.
Nye Varde kommune oppstod ved sammenslåing av Blaabjerg kommune, Blåvandshuk kommune, Helle kommune, Varde kommune og Ølgod kommune.Nye Varde Kommune beholder Danmarks eldste byvåpen, som er kjent fra segl fra 1422 og beskrives som «Et blåt skjold med en gående guldleopard med rød tunge».   
Forlikspartiene krevde folkeavstemning i Grimstrup sogn, over alternativet med tilslutning til Esbjerg kommune. Avstemningen 12. april 2005 avgjorde med 54,2 % mot 44,7 % at sognet skulle sluttes til nye Varde kommune.
Ved kommunevalget 15. november 2005 fikk kommunalbestyrelsen (kommunestyret) Venstre-flertall med 17 av 32 byrådsmedlemmer.


== Borgermestre ==
Mads Sørensen (V) 2022–
Erik Buhl Nielsen (V) 2014–2021
Gylling Haahr (V) 2007–2014


== Byer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Varde Kommune – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vejen kommune

Vejen kommune er en dansk kommune i Region Syddanmark, før 2007 tilhørende i Ribe amt i Jylland. Den var også en selvstendig kommune fra kommunalreformen i 1970 til kommune- og regionreformen i 2007. Administrasjonssenteret har hele tiden vært byen Vejen.
Vejen kommune oppstod ved sammenslåing av Rødding kommune, Brørup kommune, Holsted kommune og Vejen kommune.Kommunen inneholder således både områder fra Sydjylland (Ribe amt nord for den gamle grensen) og Sønderjyllands amt (sør for den gamle grensen). Ved kommunevalget 15. november 2005 fikk kommunalbestyrelsen Venstre-flertall, og ordfører Egon Fræhr fra Brørup kommune ble ny borgermester.


== Borgermestre ==
Frank Schmidt-Hansen (KF) 2022–
Egon Fræhr (V) 2007-2021


== Tettsteder i Vejen kommune ==
Vejen
Holsted
Brørup
Rødding
Store Andst
Andst Stationsby
Askov, med Askov højskole
Bække
Gesten
Læborg


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vejen Kommune – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Theodor Madsen

Hans Mathias Theodor Jacob Madsen (født 1858, død 1935) var en norsk forfatter.
Han debuterte med romanen I Drift i 1890. Det meste av produksjonen hans er av naturalistisk art. Han var far til skulptøren Sofus Madsen, og bror til operasangerinnen Ina Madsen.


== Verker ==
I drift (roman), 1890
Guds finger (roman), 1893
Marionetter (skuespill), 1895
Under kundskabens træ (roman), 1897
Per Gadd (skuespill), 1915


== Eksterne lenker ==
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Theodor Madsen
Radagast

Radagast den brune er en romanfigur fra J.R.R. Tolkiens univers.Han bor i utkanten av Myrkskog (engelsk: «Mirkwood»), og han er en av de fem istarene, akkurat som Gandalv, Sarumann og de to blå trollmennene Alatar og Pallando.               
Radagast er også en venn av dyrene i Midgard, spesielt fuglene. I romanen Ringenes herre blir Radagast lurt av Sarumann, som vil lokke Gandalv til Jarnagard og den fellen som venter han der. Men Radagast sender en fugl med beskjed til Gandalv i Jarnagard, og dette gjør at ørnen Gwaihir, Vindfyrsten, kommer han til unnsetning. Radagast har ingen fremtredende rolle i den senere romanen Ringkrigen, og det er uklart hva som blir hans endelige skjebne. Men det sies at han var en slags spion som formidlet viktige koordinater til Det hvite råd.                  
På språket Quenya, som Tolkien fant opp, er navnet hans Aiwendil, som betyr «fuglenes venn».
Aulum

Aulum er en stasjonsby på Vestjylland i Danmark. Den ligger i Herning kommune, Region Midtjylland, og har 3 244 (2018) innbyggere. Fra 1970 og frem til kommunalreformen i 2007 var den administrasjonssenter i daværende Aulum-Haderup kommune.


== Referanser ==
Tarm (by)

Tarm er en by i Ringkøbing-Skjern kommune med 4 126 innbyggere i 2008.  Frem til kommunalreformen (2007) var den administrasjonssenter i Egvad kommune i Danmark. Byen, som ligger om lag åtte kilometer øst for Ringkøbing Fjord litt sør for Skjern Å i Region Midtjylland, er første gang nevnt i skriftlige kilder på 1300-tallet. 
Tarm, som betyr lang og smal,  var lenge en stor landsby i konkurranse med nabobyen Skjern, som ligger fem kilometer nord for Tarm, om hvem som var størst og best. I 1958 ble Skjern købstad. Byen er kjent for sitt gymnas, Vestjysk Gymnasium, som før 1928 var Tarm Realskole, etablert i 1887. Byen har hatt sykehus siden 1886. Det fungerer i dag mest som dagkirurgisk senter og det er vedtatt å legge det ned når et eventuelt nytt sykehus ved Herning/Holstebro står klar. 
Tarm kirke fra 1912 ligger midt i byen, mens bygdekirken Egvad kirke fra 1200-tallet ligger om lag to kilometer sør for bygrensen.


== Eksterne lenker ==
Tarm på kart over Danmark
Hvide Sande

Hvide Sande er en fiskerby i Region Midtjylland i Vest-Jylland, Danmark. Den hører fra 2007 til Ringkøbing-Skjern kommune. Før Kommunalreformen (2007) var den administrasjonssenter i Holmsland kommune.Byen ligger midt på landtangen Holmsland Klit, som skiller Ringkøbing Fjord fra Nordsjøen og har 3 016 innbyggere. Folketallet vokste jevnt til omkring 1990, men har deretter gått litt tilbake. 
Hvide Sande vokste opp rundt slusene mellom fjorden og havet som ble bygget i 1931. Den er etter hvert blitt en av Danmarks største fiskerihavner med over 200 båter som er hjemmehørende i byen. Også mange båter som ikke er hjemmehørende i byen, bruker havnen i perioder. Det er også et par verft i byen.
I Hvide Sande avholdes det daglig en fiskeauksjon. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hvide Sande – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Natzweiler-Struthof

Natzweiler-Struthof var under andre verdenskrig en tysk konsentrasjonsleir. Natzweiler ligger i Alsace, ca. 50 km sørvest for Strasbourg, og var den eneste leiren som ble etablert på fransk territorium.


== Driften av leiren ==
Natzweiler-Struthof var i bruk fra 21. mai 1941 til begynnelsen av september 1944, da SS evakuerte leiren. Leiren ble frigjort av amerikanske styrker 23. november 1944. Totalt var det de tre årene leiren var i drift internert ca. 40 000 fanger med opprinnelse fra mange land, bl.a. Polen, Sovjetunionen, Nederland, Norge, Frankrike og Tyskland. Det var en leir for Nacht und Nebel-fanger, ofte fra motstandsbevegelsen i okkuperte land. Meningen var at fangene skulle gå under p.g.a. hardt arbeid og dårlige forhold, uten at slektninger eller andre fikk rede på deres skjebne. Dette var i hovedsak en arbeidsleir, men det var også gasskammer og krematorium i drift i leiren, selv om disse ikke ble brukt til massedrap.
Hardt arbeid, mangelfull ernæring og mishandling av SS-vaktene resulterte i at rundt 25 000 omkom i leiren.


== Norske fanger ==
Av de vel 500 norske Natzweiler-fangene omkom halvparten. En komplett oversikt over norske fanger i Natzweiler finnes på [1].
Blant kjente norske fanger i Natzweiler-Struthof er

Trygve Bratteli
Torvald Fiskå
Olav Skogen
Trygve Holst
Nils Onsrud
Kristian Ottosen
Asbjørn Halvorsen


== Rettsoppgjøret etter krigen ==
Kommandanten Fritz Hartjenstein døde i fengsel før dødsstraffen som var avsagt mot ham ble fullbyrdet. De to andre dødsdommene ble fullbyrdet ved hengning 11. oktober 1946.
De tiltalte var:

Franz Berg: Dømt til døden (henrettet)
Kurt Geigling: 10 års fengsel
Fritz Hartjenstein (kommandant): Dømt til døden (Død i fengsel før dommen ble fullbyrdet)
Josef Muth: 15 års fengsel
Peter Straub: Dømt til døden (henrettet)
Magnus Wochner: 10 års fengselNils Onsrud vitnet i Natzweiler-prosessen som en av de få overlevende. Vitneprovet varte i tre og en halv time.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Trygve Bratteli: Fange i natt og tåke, Tiden 1980


== Eksterne lenker ==
Om Natzweiler-Struthof Arkivert 13. november 2020 hos Wayback Machine. (engelsk)
En bauta mot likegyldighet og glemsel, artikkel
Per Joar Hansen

Per Joar «Perry» Hansen (født 17. august 1965 i Namsos) er en norsk fotballtrener. Han har vært hovedtrener for GIF Sundsvall, Aalesunds Fotballklubb, Ranheim Fotball, Rosenborg Ballklub og det norske U-21-landslaget.


== Spillerkarriere ==
Hansen vokste opp i den lille bygda Trofors i Nordland. Han spilte blant annet for klubbene Mosjøen IL og Steinkjer FK før han hadde et opphold i Rosenborg 1987–89. Han var med på å vinne serien og cupen i 1988.
Han spilte for flere klubber i lavere divisjoner i årene som fulgte, blant annet Umeå FC (Sverige), Idrettslaget Stjørdals-Blink, Idrettslaget Varden, Byåsen Toppfotball og Idrettslaget Fram. I 1995 spilte han hele sesongen for Strindheim Idrettslag, da laget hadde en gjestevisitt i toppserien. 


== Trenerkarriere ==
Hansen var juniortrener i Rosenborg på slutten av 90-tallet, og hovedtrener for Byåsen i sesongene 1999 og 2000. Høsten 2001 tok han over den svenske klubben GIF Sundsvall, hvor han som hovedtrener i sesongene 2001-2003 endte på 11., 8. og 12. plass. Han sa opp jobben etter at klubben berget plassen i Allsvenskan i 2003-sesongen via kvalifisering, og kom tilbake til Rosenborg som assistent for Ola By Rise foran 2004-sesongen, der Rosenborg med et nødskrik tok seriegullet i siste serierunde. Hansen ble forfremmet til hovedtrener i klubben foran 2005-sesongen, men trakk seg 7. august 2005, og ble erstattet av Per-Mathias Høgmo.
I desember 2005 ble Hansen ansatt som ny hovedtrener for Aalesunds Fotballklubb, der han førte klubben opp til Tippeligaen på første forsøk sammen med assistenttrener Sturla Voll. Før 2008-sesongen tok han igjen over som hovedtrener for GIF Sundsvall, men han fikk senere sparken i oktober 2008 etter at klubben rykket ned fra Allsvenskan.
Høsten 2008, ble han ansatt som hovedtrener i Ranheim Fotball. Han oppnådde målsettingen om å rykke opp på første forsøk. Ranheim har derfor spilt Adeccoliga-fotball siden 2010-sesongen. 
Allerede da, i 2010, yppet de seg i toppen, lå lenge på direkte opprykk, men endte på tredjeplass og spilte kvalifiseringskamp mot Hønefoss Ballklubb, som de tapte 2–1 etter ekstraomganger på AKA Arena.
Den 14. desember 2012 ble han ansatt som hovedtrener i Rosenborg til skuffelse fra fansen, som hengte opp bannere på lagets stadion med budskapet «inn med Perry — ut med ambisjonene». 21. juli 2014 fikk Hansen sparken i Rosenborg, begrunnet i svake prestasjoner og manglende utvikling.Per Joar Hansen ble 28. februar 2017 ansatt som Lars Lagerbäcks assistent for Norge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Per Joar Hansen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Per Joar Hansen på Internet Movie Database 
(en) Per Joar Hansen – Transfermarkt 
(en) Per Joar Hansen – Transfermarkt (manager) 
(no) Per Joar Hansen på rbk.no
(no) Per Joar Hansen på rbkweb.no
(en) Per Joar Hansen på footballzz.com
(en) Per Joar Hansen på worldfootball.net Wikiquote: Per Joar Hansen – sitater
Kongens kopp (drikkelek)

Kongens kopp, også kjent under tallrike andre navn som «Rose», «Ring av ild» (Ring of Fire), «Donat», «Heroes» og lignende, er en internasjonal drikkelek som også anvender et kortspill. Det spilles ofte blant universitetsstudenter i Vesten, som Canada, Mexico, Chile, New Zealand, Australia, USA, Sverige, og mange andre land. Opplegget er at de som deltar må drikke og dele ut drinker basert på de kortene som trekkes. Spillet kan også blandes med andre drikkeleker. Hvert kort har en regel som blir bestemt før drikkeleken begynner.


== Eksempel på regler ==
Ettersom spillet vanligvis blir utøvd i beruset tilstand, finnes det en rekke regler for spillet. I hovedsak går det ut på at man tildeles et visst antall «slurker» med øl, eller «shots» med sprit, når man får spesielle kort.


=== Eksempel 1 ===
Man forbereder spillet ved å legge 14 kort i en sirkel på bordet, og resten av stokken i midten av sirkelen. 
Når alle har satt seg rundt bordet, trekker en av spillerne et kort. Han gir så kortet til en av de andre (eller seg selv). Hvis kortet viser ess til 10, må den som mottok kortet ta en slurk øl. Hvis kortet er en konge, dame eller knekt, må man ta to slurker. Mottakeren trekker så et kort, og gir det til noen andre. Det er fullt lovlig å gi kort tilbake til den som ga deg kort, men dette kan føre til at alle de andre syns det blir kjedelig. Man kan også gi kort til seg selv. Denne delen av spillet fortsetter til stokken i midten er tom.
Nå sitter man igjen med sirkelen bestående av 14 kort. Man fortsetter på vanlig måte med å trekke et kort og gi det til noen, men nå er det verdien på kortet som avgjør antall slurker (1 for ess, 4 for en firer, 12 for en dame, og videre).


=== Eksempel 2 ===
Man legger kortene i en bunke midt på bordet. Spiller nr 1 trekker det øverste kortet, og teller antall plasser til venstre for seg som kortet viser. Hvis det er færre spillere enn nummeret på kortet, teller man seg selv, og fortsetter videre på spilleren til venstre igjen. Den man ender på må ta en slurk øl, og trekker så et nytt kort. Hvis man trekker et billedkort (knekt, dame eller konge), teller kortet to slurker, og man kan velge hvem man vil gi det til. Får man en ess må alle drikke, og den som trakk esset må trekke på nytt.


=== Regel-supplement ===
En variant av spillet kan også inkludere en flaske i midten og kortene i en sirkel rundt denne. Etter hvert trukket kort legger kortinnehaver sitt kort på toppen av flasken på en slik måte at minst to av kantene på kortet ikke berører andre kort. Den som til slutt velter kortstabelen med tømme sin enhet med drikke.


== Referanser ==
Carcharoth

Carcharoth (Ildvrede) var i Tolkiens univers den sterkeste av Morgoths ulver, og vokter av Thangorodrim. Da Beren og Lúthien tok en av Silmarillene fra Morgoths krone og flyktet fra Thangorodrim, våknet Carcharoth for tidlig av den søvnen Lúthiens tryllesang hadde skapt, og i kampen som fulgte bet han av Berens hånd som holdt Silmarillen. Av de smertene han fikk av Silmarillen, som har opphav i det rene lyset, som var i magen hans ble han drevet til vanvidd, og løper rundt og dreper alle som kom i hans vei, om det så var alver, mennesker eller orker. Til slutt blir han drept av hunden Huan, som var Berens og Lúthiens ledsager, men også Huan ble dødelig såret i den kampen.
Supachai Panitchpakdi

Denne artikkelen handler om en person fra Thailand; thailandsk navneskikk er slik at en person refereres til med fornavnet sitt (Supachai) og ikke slektsnavnet sitt (Panitchpakdi).Supachai Panitchpakdi (thai: ศุภชัย พานิชภักดิ์, født 1946 i Bangkok i Thailand) var generaldirektør i Verdens handelsorganisasjon fra 1. september 2002 til 1. september 2005. Fra 1. september 2005 har han vært generalsekretær for FN-konferansen om handel og utvikling.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografiske opplysninger oppført hos Verdens handelsorganisasjon
Cimbasso

En cimbasso er et musikkinstrument blant messingblåseinstrumentene. 
Den er nært beslektet med trombonen, og kan regnes som en bass- eller kontrabassvariant av ventilbasunen. Cimbassoen er stemt i F, Ess eller B en oktav under en vanlig trombone, og noteres i F-nøkkel. Den har 3-6 ventiler og er som regel bygget med en knekk – ventilseksjonen peker nedover, mens klokkeseksjonen står horisontalt som på en vanlig trombone. 
Cimbassoen brukes stort sett bare i noen operaer og andre større verk fra 1800-tallet, og brukes gjerne istedenfor ofikleide i verk skrevet for dette instrumentet (f.eks i Verdis rekviem). Som regel spilles cimbassoen av orkesterets tubaist.
Carlo Francesco Caselli

Carlo Francesco Caselli O.S.M.  (født 20. oktober 1740 i Alessandria i Italia, død 20. april 1828 i Parma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie. Han var senere erkebiskop av Parma 1804–1828.
Han ble kreert til kardinal in pectore i februar 1801 av pave Pius VII, utnevnelsen publisert i august 1802, med San Marcello al Corso som tittelkirke.
Han ble tvunget i eksil til Frankrike sammen pave Pius VII i 1809, og deltok ved Napoleons og Maria Louises bryllup og ved det gallikanske konsil i 1811. Etter Napoleons fall vendte han tilbake til sitt bispedømme, og var der også personlig rådgiver for hertuginne Maria Louise av Parma (Napoleons hustru).
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Liste over generaldirektører i Verdens handelsorganisasjon


== Se også ==
Verdens handelsorganisasjon
Alphonse-Hubert Latier de Bayane

Alphonse-Hubert Latier de Bayane (født 30. oktober 1739 i Valense i Frankrike, døde 27. juli 1818 i Paris) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal in pectore i februar 1801 av pave Pius VII, utnevnelsen ble publisert i august 1802.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giovanni Castiglione

Giovanni Castiglione  (født 31. januar 1742 i Ischia i Italia, døde 9. januar 1815 i Osimo) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal in pectore i februar 1801 av pave Pius VII, utnevnelsen publisert i januar 1803.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Liste over sanger i SingStar-spill

Dette er en liste over sanger i SingStar-spillene til PlayStation 2. Det første spillet i serien ble lansert 21. mai 2004, under tittelen SingStar.
De senere utgivelsene i SingStar-serien har som oftest vært løst basert på musikksjangre, som rock og popmusikk. Det har også kommet utgivelser tilknyttet spesifikke artister, som ABBA og Queen.


=== SingStar ===


=== SingStar '80s ===


=== SingStar '90s ===


=== SingStar Anthems ===


=== SingStar Legends ===


=== SingStar Norsk på Norsk ===


=== SingStar Norske Hits ===


=== SingStar Party ===


=== SingStar Pop ===


=== SingStar Pop Hits ===


=== SingStar R&B ===


=== SingStar Rock Ballads ===


=== SingStar Rocks! ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted Arkivert 22. oktober 2014 hos Wayback Machine.
Humber (bil)

Humber var et bilmerke under britiske Rootes.  De produserte hovedsakelig luksusbiler, slik som Humber Super Snipe, Imperial og Pullman.
Humber eksisterte som en sykkelfabrikk fra 1868.  I 1899 kom deres første bil, Phaeton, med en motor på 3,5 hestekrefter.
Under første verdenskrig måtte de konsentrere seg om produksjon av våpen og flymotorer.  Under andre verdenskrig ble flere pansrede kjøretøy produsert under Humber-navnet.
Humber og Hillman slo seg sammen i 1929, og i 1930 tok Rootes over kontrollen.  I 1932 ble Humber en heleid divisjon av Rootes.
Merkets siste bil var Humber Sceptre, en oppgradert versjon av Hillman Minx. Den ble produsert fra 1963 – 1976.  Merket ble nedlagt i 1975 eller 1976, da alle Humber-biler fikk Chrysler-navnet.  Chrysler hadde nemlig kjøpt opp Rootes-konsernet.


== I Norge ==
Humber var et av de første bilmerkene Bertel O. Steen tok inn i landet, rundt 1905–10 fram til andre verdenskrig.


== Eksterne lenker ==
(en) Humber Limited – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Reklame for 1961 Humber Super Snipe på Bilhistorie.no