jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Drest IX av pikterne

Drest IX (skotsk-gælisk: Drest mac Caustantín) var konge av pikterne (i dagens Skottland) fra omkring 834 og fram til 836 eller 837. Han var sønn av kong Caustantín og etterfulgte sin onkel, Óengus, til tronen.Lengden av hans regime er basert på ulike piktiske kongelister hvor han er assosiert med «Talorgan, sønn av Uuthoil». Noen kilder, som John av Fordun, slår sammen de to kongene til «Durstolorger», kanskje påvirket av tidligere «Dubthalorc».
Det var en tid man ment at piktiske konger i denne perioden også var konger av Dalriada, men denne oppfattelsen blir ikke lenger støttet av historikerne.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anderson, Alan Orr ([1922] 1990): Early Sources of Scottish History A.D 500–1286, bind1. Opptrykk med rettelser. Stamford: Paul Watkins, ISBN 1-871615-03-8
Broun, Dauvit (1998): «Pictish Kings 761-839: Integration with Dál Riata or Separate Development» i Foster, Sally M., red.: The St Andrews Sarcophagus: A Pictish masterpiece and its international connections. Dublin: Four Courts Press, ISBN 1-85182-414-6
Eogán mac Óengusa

Eogán mac Óengusa (stundom referert til som Eóganán) var konge av pikterne eller av Fortriu, et oldtidskongedømme i dagens Skottland.
Eogán var en sønn av Óengus II mac Fergusa (død 834) og etterfulgte sin fetter Drest mac Caustantín som konge av pikterne i 836 eller 837. Den eneste nedtegnelse av Eogán i irske annaler er hendelsen om hans død som skjedde sammen med hans Bran og «Áed mac Boanta, og andre bortimot tallrike» i et slag som ble utkjempet av menn fra Fortriu mot vikinger. Dette nederlaget synes å ha avsluttet et århundrelang dominans av Piktland av etterkommerne til Óengus I av pikterneOm annalene om Eogán er kortfattete er det andre tradisjoner knyttet til Eogán. Han er navngitt i fortellinger om grunnleggelse av det religiøse stedet St Andrews som en av sønnene til Óengus som møtte sankt Regulus ved Forteviot da helgenen brakte med seg de påståtte relikviene til Sankt Andreas til Skottland. Sammen med sin onkel Caustantín synes Eogán å ha opptrådt som en patron av klostre i Northumbria hvor han er navngitt i Liber Vitae Dunelmensis som inneholder en liste over de som det ble lest bønner for, datert til en gang rundt 849.Eogán, hans far og hans fetter Domnall opptrer i Duan Albanach, et hyldningsdikt fra regimet til Máel Coluim mac Donnchada (Malcolm III av Skottland) som lister Máel Coluims forløpere som kongene av skottene, av Alba og av Dalriata fra Fergus Mór og hans brødre og framover. Deres inkludering i denne kilden er antatt å være for deres betydning i grunnleggen av Dunkeld og St Andrews.Ved Eogáns død har Den piktiske krønikes kongeliste latt ham bli fulgt av de korte regimene til Uurad og Ferats sønner Bridei, Cináed og Drust, av Brideis, sønn av Fochel og, sluttelig, seierherre og grunnleggelsen av en ny herskende familie, ved Cináed mac Ailpín (Kenneth I av Skottland).


== Referanser ==


== Litteratur ==


== Eksterne lenker ==
Annals of Ulster, part 1, at CELT  Ulster-annalene (oversatt til engelsk)
Duan Albanach, hos CELT (oversatt til engelsk)
The Pictish Chronicle – Den piktiske krønike
Alpin II av Dalriada

Alpin mac Eochaid (død ca. 840) var konge av Dalriada i dagens Skottland fra ca. 839 til sin død.Hans far skal ha vært Eochaid IV, som i noen kilder ble kalt konge av Skottland. Dette var antagelig en seremoniell tittel, dersom den i det hele tatt var i bruk.
Alpins eldste sønn Kenneth ble den første kongen av det forente Skottland, og han ble i sin tur etterfulgt av Alpins yngre sønn Donald. Hans kone skal ha vært en skotsk prinsesse; hennes navn er ikke kjent.
Hans navn ble gitt til dynastiet som startet med Kenneth I, huset Alpin.


== Referanser ==
Kaldea

Kaldea (assyrisk Kaldu, hebraisk Kasdim, latin Chaldæa, gresk Χαλδαία) var betegnelsen på et område i det sørlige Mesopotamia. Kaldeerne var semitter og sto trolig arameerne nær. Stammer av bosettere som kom til regionen i tiden 625–539 f.Kr. ble kjent som kaldeere. Kaldea er nevnt som patriarken Abrahams hjemland. Kasdim nevnt i Det gamle testamente var et hebraisk uttrykk for kaldeer eller babyloner.
Kaldea omfattet egentlig fra begynnelsen sørlige Babylonia, dagens sumpete, myrlendte område lokalisert i sørlige Irak og Kuwait, men ble etter hvert synonymt med hele Babylonia. Det 11. dynasti av Babylonias konger (500-tallet f.Kr.) er av tradisjon blitt kjent av historikerne som «det kaldenske dynasti». Deres kongedømme i sørlige Babylonia lå hovedsakelig på høyresiden av Eufrat. Selv om navnet etter hvert ble brukt om hele Babylonia, var det egentlige Kaldea den store sletten eller deltaet i sør som var blitt dannet av avsetninger fra Eufrat og Tigris, og strakte seg rundt 640 km  langs disse elvene og rundt 160 km i gjennomsnittlig bredde. Landet ble kalt på deres eget språk for mat Kaldi, det vil si «Kaldeas land» men det ble også benyttet, tilsynelatende synonymt, uttrykket mât Bit Yakin. 
I 652 f.Kr. brøt det ut en rekke kriger i Assyria over hvem som skulle herske. Disse store krigene svekket riket. Da kaldeerne merket denne svakheten førte de mederne med seg på et angrep på assyrerne. I år 612 f.Kr. ødela de byen Ninive. Det assyriske riket gikk i oppløsningen da de siste restene av assyrerne ble beseiret i Harran i år 609 f.Kr. og Assyrias besittelser i Syria og Israel tilfalt kaldeerne som bygde opp sitt eget rike på ruinene av Assyria. 
I Habakkuks bok 1:6 i Det gamle testamente beskrives kaldeerne som «det harde og voldsomme folket som farer vidt omkring på jorden og tar andres boliger i eie.» 
I det antikke Hellas satte man pris på kaldeernes kunnskaper innen astrologi. Grekerne brukte denne kunnskapen og koblet sol, måne og planeter med sine guder. Navnene på våre ukedager vitner fortsatt om denne tankegangen. 
I antikkens Roma ble navnet kaldé (chaldæus) likestilt med astrologer, stjernetydere, spåmenn, såkalte «klarsynte» og andre bløffmakere ettersom astrologien hadde sitt hjemland i Babylonia og de som drev på med dette i Roma var som regel menn fra Asia.


== Referanser ==
Trådløst personlig datanett

Et trådløst personlig datanett (engelsk wireless personal area network, forkortet WPAN) er et personlig datanett der komponentene er koblet sammen ved hjelp av trådløs teknologi i stedet for ledninger, for eksempel med ZigBee, Bluetooth (Blåtann) eller IrDA.


== Se også ==
Trådløst lokalt datanett
Trådløst sensornettverk
Olje

Olje er en væske, (organisk væske) som ikke er oppløselig i vann. Ordet olje er et ikke-vitenskapelig ord for alle væsker med omtrentlig samme viskositet, uten å ta hensyn til væskens kjemiske innhold. I vitenskapen brukes ofte væskens alkaniske egenskaper i navnet, for å presisere hva man snakker om.
Olje er også både en energikilde og en energibærer. Dette vil si at den kan både holde på og frakte energien slik at det kan brukes på et annet tidspunkt (slik som hydrogen og kull) og være en kilde vi kan høste energi fra (som vindkraft og vannkraft).
Olje har ingen eller liten elektrisk polarisering, som gjør at den ikke enkelt kan blandes med eller løses i polariserte væsker (som vann). Men derimot er det lett oppløselig i andre upolariserte væsker.
I likhet med andre væsker har olje ingen elastisitet, som gjør det anvendelig i hydrauliske systemer. 
Oljer deles inn i noen grunntyper, som defineres ut fra opphavet til oljene, eller anvendelsen av oljen:

Mineralolje, råolje og petroleum
Matolje
Oljer legemiddelform
Fete oljer, se fett og «droge»
Eteriske oljer


== «Olje» som symbol ==
«Olje» som del av ordene oljegren, oljekvist og oljeblad, er ofte brukt i stedet for ordet oliven - se nærmere om dette under: Olivengren.
Disputasen i Leipzig

Disputasen i Leipzig var en teologisk diskusjon om Martin Luthers reformatoriske idéer fra den 27. juni til den 16. juli 1519. Det fant sted på Pleissenburg (Pleißenburg) i Leipzig i Tyskland, som var  en del av universitetsområdet. Først var det bare en disputasjon mellom Johann Tetzel og Andreas Karlstadt, men den tredje dagen tok også Luther del. Luthers «feil» var denne gang at han ikke dømte de hussitiske idéene.


== Referanser ==


== Se også ==
Martin Luther
Limburg bispedømme

Bispedømmet Limburg er et katolsk bispedømme i Tyskland med setet i Limburg an der Lahn. Det strekker seg i dag over de tyske delstatene Rheinland-Pfalz og Hessen. Det bor omkring 700 000 katolikker i bispedømmet (2004), og de er fordelt på 329 menigheter (det totale innbyggertallet er 2,3 millioner). Bispedømmet er underlagt erkebispedømmet Köln.


== Historie ==
Bispedømmet ble opprettet i 1827 for det daværende hertugdømmet Nassau ved at et område ble utskilt fra Trier bispedømme. Sennere ble området til det nye bispedømmet utvidet med landgrevskapet Hessen-Homburg, den frie riksbyen Frankfurt am Main og det prøyssiske distriktet Kreis Wetzlar. Deler av området hørte i praksis ikke til noen katolsk jurisdiksjon, fordi de ved freden i Westfalen ble protestantiske.


== Domkirken ==
Katedralen, viet St. Georg, ligger i byen Limburg, og ble konsekrert i 1235. Kirken ble grunnlagt som stift. Etter grunnleggelsen til bispedømmet og oppnevnelsen av byen Limburg til bispesete ble kirken reist til katedral i det nye bispedømmet.
Utenfor domkirken i Limburg finnes det i Limburg bispedømmet tre ytterlige domkirker, og det i Frankfurt (St. Bartholomäus), i Wetzlar (Marienstift) og i Geisenheim (Rheingauer Dom).


== Biskoper ==
Jakob Brand (1827–1833)
Johann Wilhelm Bausch (1834–1840)
Peter Josef Blum (1842–1884)
Christian Roos (1885–1886)
Karl Klein (1886–1898)
Dominikus Willi (1898–1913)
Augustinus Kilian (1913–1930)
Antonius Hilfrich (1930–1947)
Ferdinand Dirichs (1947–1948)
Wilhelm Kempf (1949–1982)
Franz Kamphaus (1982–2007)
Franz-Peter Tebartz-van Elst (2008–2013)
Wolfgang Rosch (fung. fra 2013)


== Litteratur ==
Bröckers, Walter (red.): Unser gemeinsamer Weg. 150 Jahre Bistum Limburg, Frankfurt 1977. ISBN 3-7820-0399-3


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Roman Catholic Diocese of Limburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Boutique

Boutique er en liten forretning som selger eksklusive klær og tilbehør. Ordet er fransk for «butikk», og stammer fra det greske ἀποθήκη (apothēkē), «varehus».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Boutique – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bretwalda

Bretwalda var en tittel som ble brukt av noen av de angelsaksiske kongene i England mellom 6. og 9. århundre. En bretwalda ble ansett som overherre over flere av de angelsaksiske kongedømmene. Som det framgår av listen under, fantes det ikke til enhver tid en bretwalda.
Bretwalda var ikke en arvelig tittel, og den ble heller ikke gitt til kongen i et spesielt kongedømme; den ble oppnådd ved at man markerte seg som den dominerende av kongene, spesielt militært. Posisjonen ble også styrket gjennom ekteskap mellom kongehusene.
Ordet kommer fra angelsaksisk bretanwealda, som enten betyr «Britannias herre» eller «vidtherskende». En av de viktigste kilder til perioden, Beda den ærverdiges kirkehistorie, bruker ikke ordet. Dette skyldes helst at han skrev på latin og ikke følte at det passet inn, for han nevner de som er kjent som bretwalda, og sier at de hadde imperium. 
Den Angelsaksiske krønike bruker Beda som kilde for de syv første bretwaldaer, og legger til senere konger av Wessex. Dette kan skyldes at krøniken er av vestsaksisk opprinnelse. I tillegg har man lagt til Ethelbald av Mercia og Offa av Mercia. Førstnevnte var en samtidig av Beda, og Offa levde etter ham; andre kilder viser at de hadde en posisjon som tilsier en plass på listen.
En typisk form for maktutøvelse som tillå en bretwalda, var utdeling av jord i andre kongedømmer. Hva han ellers kunne gjøre, varierte sterkt; han var helt avhengig av å kunne støtte sine handlinger med militær makt for å sikre sin posisjon.


== Liste over bretwaldaer ==
Ælle av Sussex (477–ca. 514)
Ceawlin av Wessex (560–591)
Æthelbert av Kent (591–616)
Raedwald av East Anglia (616–627)
Edwin av Northumbria (627–632)
Oswald av Northumbria (633–641)
Oswiu av Northumbria (641–670)
Ethelbald av Mercia (ca. 735–757)
Offa av Mercia (757–796)
Ecgberht av Wessex (829–839)
Æthelwulf av Wessex (839–855)
Ethelbald av Wessex (855–860)
Ethelbert av Wessex (860–866)
Ethelred av Wessex (866–871)
Alfred den store av Wessex (871–899)
Stuart Sutcliffe

Stuart Sutcliffe (født 23. juni 1940 i Edinburgh, død 10. april 1962 i Hamburg) var en britisk kunstmaler som ble musiker en kort tid. Under påvirkning fra kompisen John Lennon fungerte han som bassist i The Beatles fra julen 1959 til 1961, selv om han aldri bidro på noen av gruppens innspillinger. 
Han ble overtalt av de øvrige Beatlesmedlemmene til å kjøpe bassgitar etter at han hadde solgt et bilde for 75 pund. 
Siden det etter hvert ble klart for alle, ikke minst ham selv, at han aldri ville bli noen god bassist, forlot han gruppen i Hamburg i 1961 for å vie seg til videre studier i malekunst og forloveden, Astrid Kirchherr. Det var Kirchherr som tok de første fotografiene av Beatles og formet deres visuelle stil i tiden i Hamburg. På de fleste fotografier fra denne tiden står han med ryggen til publikum.
Stuart Sutcliffes historie blir fortalt i filmen Backbeat (1994) med Stephen Dorff, Sherilyn Fenn, Sheryl Lee og Ian Hart.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Stuart Sutcliffe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Stuart Sutcliffe på Internet Movie Database 
(en) Stuart Sutcliffe på Discogs 
(en) Stuart Sutcliffe på MusicBrainz 
(en) Stuart Sutcliffe på AllMusic
London Calling

Se også sangen «London Calling»London Calling er et dobbelt musikkalbum av The Clash. Det ble gitt ut i desember 1979 og var en stor kunstnerisk og kommersiell suksess. Dette var bandets tredje album. 
Albumet ble kåret til 1970-tallets beste album i England, og siden det kom ut i januar 1980 i USA, ble det kåret som 1980-tallets beste album i USA. Albumet regnes som en klassiker av musikkavisen Panorama.
London Calling kom på 8.-plass på musikkmagasinet Rolling Stones liste over «Tidenes 500 beste album».


== Sporliste ==
Alle skrevet av  Mick Jones og Joe Strummer unntatt hvor annet er oppgitt.

«London Calling» (3:20)
«Brand New Cadillac» (Taylor) (2:08)
«Jimmy Jazz» (3:54)
«Hateful» (2:44)
«Rudie Can't Fail» (3:29)
«Spanish Bombs» (3:18)
«The Right Profile» (3:54)
«Lost in the Supermarket» (3:47)
«Clampdown» (3:49)
«The Guns of Brixton» (3:09) (Simonon)
«Wrong 'Em Boyo» (3:10) (Alphanso)
«Death or Glory» (3:55)
«Koka Kola» (1:47)
«The Card Cheat» (3:49) (The Clash)
«Lover's Rock» (4:03)
«Four Horsemen» (2:55)
«I'm Not Down» (3:06)
«Revolution Rock» (5:33) (Edwards/Ray)
«Train in Vain (Stand by Me)» (3:09)


== Litteratur ==
Dimery, Robert m.fl. (2006). 1001 album du må høre før du dør. Oslo: Orion Forlag AS. s. 436. ISBN 82-458-0759-1. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) London Calling på Discogs 
(en) London Calling på MusicBrainz 
(en) London Calling på Spotify 
(en) London Calling på AllMusic
Espen Bredesen

Espen Odd Bredesen (født 2. februar 1968 i Oslo) er en norsk tidligere skihopper som representerte Oppsal IF/Kollenhopp.


== Karriere ==
I VM i Falun i 1993 vant han gull i storbakken og i laghopp. I sesongen 1993/1994 hadde Bredesen beregnet formen godt, og vant den tysk-østerrikske hoppuka. Senere tok han gull under OL på Lillehammer i normalbakken (K90), og sølvmedalje i storbakken (K120) på tampen av sesongen fulgte han opp med sølv i VM i skiflyging. 
To ganger forbedret han verdensrekorden i skihopping, til 209 og 210 meter, i henholdsvis 1994 og 1997. I 1993 ble han tildelt Stiftelsen Morgenbladets gullmedalje (Aftenpostens gullmedalje) og i 1994 ble han tildelt Holmenkollmedaljen sammen med Ljubov Jegorova og Vladimir Smirnov.
Bredesen var norsk flaggbærer i vinter-OL 1998 i Nagano.
Bredesen la opp samme år grunnet en nakkeskade han hadde pådratt seg under trening fire år før.
I 13 år til 2014 var han engasjert av NRK som ekspertkommentator i skihopping.


== Verdenscupseire ==


== Sammenlagtplasseringer i verdenscupen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Espen Bredesen på Internet Movie Database 
(de) Espen Bredesen – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Espen Bredesen – Olympedia 
(en) Espen Bredesen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Espen Bredesen – FIS (skihopping) 
(en) «Nagano 1998 - Athlete profile: Espen Bredesen». CNN/SI. A Time Warner Company. 3. februar 1998. Arkivert fra originalen 14. juli 2012. Besøkt 15. oktober 2014.
Mark Hoppus

Mark Allan Hoppus (født 15. mars 1972 Ridgecrest i California, USA) er amerikansk musiker, produsent og en av grunnleggerne av bandet Blink 182. Han er mest kjent som bassist og vokalist i punkbandet Blink 182. I februar 2005 dannet han og Travis Barker fra Blink 182 bandet +44. På gitar er også tidligere Transplants medlem Craig Fairbaugh og også på gitar Shane Gallagher, som spilte i bandet The Nervous Return. De ga ut debutalbum i oktober 2006.
Blink 182 startet i 1992 med Mark Hoppus, Tom DeLonge og daværende trommis Scott Raynor. Men Scott Raynor sluttet i 1998 pga. alkoholproblem. Travis Barker, som da spilte i The Aquabats, fikk da ny jobb. I 2005 ga Blink 182 ut Greatest Hits, men bandet sluttet i februar 2005, den offisielle grunnen er at de ønsket mer tid til familien. Men mye tyder på at Tom DeLonge ville ha sitt eget band der han bestemte ene og alene. I februar 2009 ble de venner igjen, og bandet holder på å lage et nytt album.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mark Hoppus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mark Hoppus – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mark Hoppus på Internet Movie Database 
(en) Mark Hoppus hos Rotten Tomatoes 
(en) Mark Hoppus hos The Movie Database 
(en) Mark Hoppus på Discogs 
(en) Mark Hoppus på MusicBrainz 
(en) Mark Hoppus på SoundCloud 
(en) Mark Hoppus på Spotify 
(en) Mark Hoppus på Songkick 
(en) Mark Hoppus på Last.fm 
(en) Mark Hoppus på AllMusic 
Mark Hoppus på Twitter 
Mark Hoppus på Twitter 
Mark Hoppus på Facebook 
Mark Hoppus på Instagram 
Mark Hoppus på Myspace 
Mark Hoppus på Twitch
Berit Berthelsen

Berit Berthelsen (født Tøien; 25. april 1944 i Oslo, død 13. februar 2022 i Bærum) var en norsk friidrettsutøver som på 1960-tallet satte 33 norske rekorder i sprint og lengdehopp, tok fire kongepokaler og vant to EM-gullmedaljer. I 1968 var hun den første norske kvinnelige flaggbæreren i en OL-parade. På 1980-tallet var hun landslagssjef for de norske, kvinnelige friidrettsutøverne.


== Idrettskarriere ==


=== Klubber ===
Hun representerte Hakadal Idrettslag og Idrettslaget Tyrving.


=== Kongepokaler ===
I løpet av karrieren vant hun fire kongepokaler; i 1963, 1964, 1966 og 1968. 


=== NM-medaljer ===
Berthelsen vant 35 individuelle norgesmesterskap, fordelt på fem på 100 meter, ni på 200 meter, fire på 400 meter, én på 100 m hekk, elleve i lengde, én i femkamp samt fire i terrengløp.


=== Norske rekorder ===
Berthelsen satte 33 norske rekorder. Lengderekorden fra 1968 på 6,56 m var norgesrekord frem til august 2009, da Margrethe Renstrøm hoppet 6,64 m.


=== Hederspriser ===
I 1964 mottok hun Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris. Året etter ble Berit Berthelsen tildelt Morgenbladets gullmedalje.


=== Nordiske mesterskap og EM-medaljer ===
Hun dominerte sprint- og hoppøvelsene i Norden på 1960-tallet. I Nordisk mesterskap i 1965 vant hun fem gullmedaljer (100 m, 200 m, 400 m, lengde og stafett). Hun vant innendørs-EM i lengde i 1967 og 1968, og tok bronse i utendørs-EM 1969 i Athen.


=== OL-deltagelser ===
Berthelsen ble Norges første kvinnelige flaggbærer da hun deltok i Sommer-OL 1968 i Mexico by. I dette mesterskapet kom hun på syvendeplass i lengde og 18.-plass i femkamp. Hun deltok også i Sommer-OL 1964 i Tokyo, hvor hun fikk niendeplass i lengde.


== Familie ==
Hun var gift med Roar Berthelsen, som også var lengdehopper. Han ble etter hvert treneren hennes.


== Se også ==
Norske rekorder i friidrett
Mestvinnende utøvere i NM i friidrett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Berit Berthelsen – Olympics.com 
(en) Berit Berthelsen – Olympic.org 
(en) Berit Berthelsen – Olympedia 
(en) Berit Berthelsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Berit Berthelsen – World Athletics 
(en) Berit Berthelsen – Track and Field Statistics
Kristi himmelfartsdag

Kristi himmelfartsdag (gresk: ἀνάληψις τοῦ Κυρίου; latin: ascensio Domini) er en kristen bevegelig helligdag som feires torsdagen 39 dager etter første påskedag. I 2023 faller dagen på 18. mai. Kristi himmelfartsdag feires til minne om at Jesus Kristus, ifølge Lukasevangeliet, skal ha fart opp til himmelen 39 dager etter sin oppstandelse.Festen ble antagelig innført på 300-tallet, da enkelte kristne kirker begynte å feire den som en egen fest. Det første kjente eksempel på at denne finnes i en liturgisk kalender, er fra begynnelsen av 300-tallet, da synoden i Elvira avviste en skikk med å begynne en ny fasteperiode etter den førtiende dag. Begrunnelsen for en slik faste ser ut til å ha vært at man ville markere at Kristus var tatt bort fra jorden. Feiringen nevnes også i prekener av St. Johannes Khrysostomos og andre.
I Norge er Kristi himmelfartsdag en helligdag etter loven. Men dagen er ikke offisiell flaggdag i Norge.
I krisepakken fra Gro Harlem Brundtlands tredje regjering i desember 1992 skulle Kristi himmelfartsdag flyttes til nærmeste lørdag og opphøre som helligdag, men dette ble nedstemt.


== Når faller Kristi himmelfartsdag? ==
Kristi himmelfartsdag feires 39 dager etter første påskedag (altså førtiende påskedag), det vil si den sjette torsdagen etter påskedag som også er torsdagen ti dager før første pinsedag. Kristi himmelfartsdag faller dermed som regel i mai, men den kan også falle på en av de tre første dagene i juni. Dette skjedde sist i 1943, 2000 og 2011, og skjer neste gang i 2038. Den kan også falle på den siste dagen i april, men dét skjedde sist i 1818 og vil ikke skje igjen før i 2285.

I 2023 faller Kristi himmelfartsdag på 18. mai.
I 2024 er datoen 9. mai.
I 2025 er datoen 29. mai.


== Referanser ==


== Se også ==
Påskeformelen
Inneklemt arbeidsdag


== Eksterne lenker ==
(en) Feast of the Ascension – kategori av bilder, video eller lyd på Commons