Johannes Bugenhagen

Johannes Bugenhagen, også kalt Doktor Pomeranus, (født 24. juni 1485 i Wollin, Pommern, Tyskland, død 20. april 1558 i Wittenberg) var en medarbeider av Martin Luther som spilte en ledende rolle ved organiseringen av de lutherske kirker i flere tyske byer og fyrstedømmer, i Pommern og i Danmark. Hans kontakt med Danmark innebar at han også hadde vesentlig innflytelse på lutherdommens tidlige utvikling i Norge.


== Liv og virke ==
Johannes Bugenhagen ble involvert i reformasjonen via humanismen, som han var blitt kjent med under sine studiedager i Greifswald. Han virket etter dette i humanismens ånd fra 1504 ved byskolen i Treptow, og fra 1517 ved klosterskolen i Beluck. 
Som humanist strebet han mot det som han identifiserte som sin tids kirkelige misbruk. I utgangspunktet mente han at Martin Luthers standpunkter var alt for radikale, men ble etterhvert bragt til å forandre mening og ble overbevist. I 1521 begav han seg til Wittenberg og stod deretter trofast ved Luthers side, og han ble en av hans mest betrodde venner. Det var Bugenhagen som i 1525 forrettet ved Luthers ektevigsel og i 1546 holdt liktalen over ham. Fra 1523 var han sogneprest i Wittenberg, og fra 1535 var han også fast lærer ved universitetet i Wittenberg. 
Johannes Bugenhagen ble ved atskillige anledninger kalt til andre steder for å lede det nye kirkevesenets organisasjon. Han er alene eller hovedsakelig forfatter til en lang rekke kirkeordninger: Braunschweig fra 1528, Hamburg fra 1529, Lübeck fra 1531, Pommern fra 1534, Holstein fra 1542, Braunschweig-Wolfenbüttel fra 1543. 
Bugenhagen kom fra Wittenberg til København i juli 1537 og ble i Danmark i to år. I den tiden ledet han kroningen av kong Christian III av Danmark (august 1537) og innsatte lutherske biskoper (kalt superintendenter) september samme år. Han hadde også en siste avgjørende hånd med utarbeidelsen av en luthersk kirkeordinans, en samling kirkelige lovtekster, som strukturerte det reformatoriske kirkeliv i Danmark og dermed også i Norge. Den nye ordinansen (kirkeordningen) var en revisjon av den noe eldre som var blitt utarbeidet av Hans Tausen. Dessuten arbeidet han ivrig med å omorganisere Københavns Universitet. 
Mot slutten av sitt liv ble Bugenhagen utsatt for de strengeste lutheranernes mistanker og anklager. Dette var blitt foranlediget av noen ettergifter som han hadde foretatt overfor  hertug Moritz, kurfyrst av Sachsen. 
Bugenhagens fremste styrke lå på det praktiske område. Hans kirkeordninger satte i høyst vesentlig grad sitt preg på den nordtyske lutherdommen. De er gjennomgående sterkt konservative, men ikke uten pragmatiske innslag. Bugenhagen deltok også i tidens teologiske strider og var en av de flittigste medarbeiderne ved det store bibeloversettelsesverket som til slutt ble hele Lutherbibelen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Johannes Bugenhagen: Sendebrev til Den danske Kirke. Sabro: Jørgen Glenthøj, 1986. 19 sider. DK5=20.8Johannes Bugenhagens sendebrev til de danske superintendanter, skrevet kort før hans afrejse fra Danmark, efter at han i to år havde været hovedmanden bag kirkeordinantsen af 2. september 1537. Oversat fra latin. Udgivet i anledning af 450-året for reformationen i Danmark 30. oktober 1536. Originalmanuskript: 1539.Kirkeordinansen 1537/39 : Det danske Udkast til Kirkeordinansen (1537), Ordinatio Ecclesiastica Regnorum Daniæ et Norwegiæ et Ducatuum Sleswicensis Holtsatiæ etc. (1537), Den danske Kirkeordinans (1539). Tekstudgave med indledning og noter ved Martin Schwarz Lausten. Forlag: Akademisk. 1989. 270 sider. Bidrag på dansk og latin. DK5=20.8. ISBN 87-500-2782-4
Martin Schwarz Lausten: Johann Bugenhagen – Luthersk reformator i Tyskland og i Danmark, Anis, 2011. ISBN 978-87-7457-567-2.
Martin Schwarz Lausten: Christian d. 3. og kirken (1537-1559). Nr. 1 i serien Studier i den danske reformationskirke. Akademisk Forlag, 1987. 246 sider. DK5=27.62. ISBN 87-500-2687-9Om reformationskongen Christian d. 3's (1503-1559) overvejelser om forholdet mellem stat og kirke, og om den fremgangsmåde man fulgte, da den nye lutherske kirke skulle organiseres og administreres.H. F. Rørdam: "Om Superintendenternes Stilling efter Reformationen", i: Kirkehistoriske Samlinger, 2. række, I, København 1857-1859, s. 350-351.