jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rainier III av Monaco

Rainier III (Rainier Louis Henri Maxence Bertrand Grimaldi) (født 31. mai 1923, død 6. april 2005) var fyrste av Monaco.
Rainier ble formelt omtalt som Hans Høyvelbårenhet.
Rainier ble født i Monaco, og var av fransk, tysk, skotsk, engelsk, spansk og italiensk opprinnelse. Han ble gift med den amerikanske filmskuespillerinnen Grace Kelly i 1956, og fikk tre barn:

Prinsesse Caroline av Hannover, gift med prins Ernst August av Hannover
Fyrst Albert II av Monaco
Stephanie av MonacoI årene etter sin kones død skal Rainier ha hatt et forhold til sin slektning prinsesse Ira von Fürstenberg, en tidligere filmskuespiller som senere har blitt smykkedesigner og også er en av Fiat-arvingene. I likhet med Rainier var Ira oldebarn av lady Mary Victoria Hamilton, den skotsk-tyske hustruen til fyrst Albert I av Monaco.


== Helsetilstand og dødsfall ==

De siste årene av sitt liv hadde fyrsten alvorlige helseproblemer. Tidlig i 2004 ble han innlagt på sykehus for hjerteproblemer. 26. oktober 2004 ble han igjen innlagt med lungeinfeksjon, og det samme 8. mars 2005. Rainier ble flyttet til sykehusets intensivavdeling 21. mars 2005. To dager senere, 23. mars, ble det klart at han lå på respirator og led av nyre- og hjertesvikt. Han døde 6. april 2005. Kardinal Joseph Ratzinger sendte folket i Monaco sin kondolanse på vegne av den katolske kirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rainier III, Prince of Monaco – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rainier III av Monaco hos The Peerage 
(en) Rainier III av Monaco – Olympedia
Kind of Blue

Kind of Blue er et jazzalbum av Miles Davis som ble utgitt 1959.
Etter Somethin' Else var Kind of Blue det andre albumet som resulterte av samarbeidet mellom Miles Davis og Julian Cannonball Adderley. 
Opptakene ble gjort på to dager: 2. mars og 22. april 1959. Som vanlig ga Davis de andre bandmedlemmene beskjed svært kort tid før opptakene skulle finne sted. Selv hadde han bare noen få idéer, som besto av akkorder, skalaer og bruddstykker av melodier. Før hvert stykke ble innspilt ga Davis bare noen knappe instruksjoner til musikerne. Bortsett fra «Flamenco Sketches», der to opptak var nødvendig, var han tilfreds med resultatet allerede etter ett opptak.
Albumet blir sett på som ett av de viktigste innenfor jazzen. Låten «So What» regnes kanskje som en av tidenes mest kjente jazzlåter. I 2003 kom Kind of Blue på 12.-plass i musikkmagasinet Rolling Stones liste over «Tidenes 500 beste album».


== Sporliste ==
«So What» (Davis) – 9:25
«Freddie Freeloader» (Davis) – 9:49
«Blue in Green» (Davis) – 5:37
«All Blues» (Davis) – 11:35
«Flamenco Sketches» (Davis) – 9:25
«Flamenco Sketches» (alternativ versjon) (Davis) – 9:32 (var ikke med på originalalbumet)


== Musikere ==
Miles Davis – trompet, leder
Cannonball Adderley – altsaksofon
John Coltrane – tenorsaksofon
Bill Evans – piano, Covertekst
Wynton Kelly – piano på "Freddie Freeloader"
Paul Chambers – bass
Jimmy Cobb – trommer


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ashley Kahn: Kind of Blue: The Making of the Miles Davis Masterpiece, forord av Jimmy Cobb, Da Capo Press, USA (2001), ISBN 0-306-81067-0


== Eksterne lenker ==
(en) Kind of Blue på Discogs 
(en) Kind of Blue på MusicBrainz 
(en) Kind of Blue på Spotify 
(en) Kind of Blue på Spotify 
(en) Kind of Blue på Spotify 
(en) Kind of Blue på AllMusic
Tyristrand

Tyristrand er ei bygd og et tettsted i Ringerike kommune i Viken. Tettstedet har 934 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger ved vestbredden av Tyrifjorden. Tyristrand var egen kommune fra 1916 til 1964.


== Historie ==
Fra 1837 var bygda en del av Hole formannskapsdistrikt, som siden Tyristrand kirke ble bygget i 1857 besto av Hole kirkesogn og Tyristrand kirkesogn. Da gikk bygda også under navnet Vestre Hole en tid. Den 1. juli 1916 ble imidlertid Skjærdalen (som bygdesentrumet ble kalt før 1916) med Nakkerud skilt ut fra Hole som egen kommune, under navnet Tyristrand. Siden har dette navnet også heftet ved bygdesentrumet, spesielt etter at poståpneriet også byttet til dette navnet i 1918. Kommunen grenset i sør til Modum og i nord til Strandefjerdingen i Norderhov.
Da Randsfjordbanen ble bygget fikk Tyristrand egen stasjon. Strekningen fra Drammen til Tyristrand stasjon ble åpnet den 25. november 1867, mens strekningen mellom Tyristrand og Hønefoss åpnet den 13. oktober 1868. Over Skjærdalselva ble det opprinnelig bygget ei trebru, men denne ble erstattet av ei praktfull steinbru i 1923. Stasjonen er nå nedlagt.
Fra 1. januar 1964 ble Tyristrand kommune slått sammen med bykommunen Hønefoss og de tidligere landkommunene Hole, Norderhov og Ådal, samt en mindre del av Flå, til den nye storkommunen Ringerike. Tyristrand hadde ved sammenslåingen 1 714 innbyggere. Tidligere Tyristrand kommune utgjorde da et areal på ca. 108 km², hvorav ca. 64,21 km² var produktiv skog, 17,83 km² ferskvann, og 9,27 km² jordbruksarealer. Kommunens siste ordfører var Jonas Tangen (1946-1963).


== Stedet ==
Hønefoss er naturlig handelssentrum, ca. 13 km nord for Tyristrand sentrum, 20 minutter bil. Både Rv35 og Randsfjordbanen passerer gjennom Tyristrand. I dag finnes det en matbutikk (Coop Extra) og en bensinstasjon (YX) , samt Ringerike fengsel, et av Norges største og sikreste fengsler, Ringerikes største kombinerte barne- og ungdomsskole, barnehage, idrettshall, fotballbaner, håndballbaner, Tyristrand kirke, en papirfabrikk og noen andre små fabrikker, samt en god del gårder med mer. Tyristubben er navnet på idrettsforeningen.
Skjærdalselva, som tidligere het Skjerva (som betyr liten), renner ut i Tyrifjorden ved Skjærdalen, gården som opprinnelig ga navn til bygda og senere til sagbruket og (siden også) papirfabrikken Skjærdalen Brug.


== Se også ==
Liste over ordførere i Tyristrand
Nakkerud
Tyristrand kirke
Ringerike fengsel
Ringerikes Nikkelverk
Skjærdalsvassdraget


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Historiske arkiver etter Tyristrand kommune på Arkivportalen
Manfred Wörner

Manfred Hermann Wörner (født 24. september 1934 i Stuttgart, død 13. august 1994 i Brussel) var en tysk konservativ politiker (CDU) og diplomat. 
Han var forsvarsminister i Tyskland fra 1982 til 1988 og generalsekretær i NATO fra 1988 til sin død i 1994. Den kalde krigens avslutning fant sted i hans embedsperiode. Han fikk kreftdiagnosen i perioden som generalsekretær, men han valgte å bli i stillingen til få dager før han døde av sykdommen.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Wörner var barnebarn av Luftwaffe-generalen Hermann Aldinger, sjef for 1. tunge luftvernbatteri i Legion Condor under den spanske borgerkrigen. Han vokste opp i bestefarens hus i Stuttgart-Bad Cannstatt og gikk på Johannes-Kepler-gymnasiet der. Etter at han tok abitur i 1953, studerte han rettsvitenskap i Heidelberg, Paris og München. Han tok sin første juridiske statseksamen i 1957 og sin andre i 1961, og tok samme år den juridiske doktorgraden med et arbeide innen internasjonal rett. 


=== Karriere ===
Han gjorde deretter karrière som embedsmann, og var dessuten jagerpilot og reserveoffiser i Luftwaffe. Han ble innvalgt i det tyske parlamentet i 1965, og var viseformann for den konservative fraksjonen og dessuten formann for forsvarskomitéen. I 1982 ble han utnevnt til forsvarsminister i Helmut Kohls regjering. Han gikk av som forsvarsminister den 18. mai 1988 og ble generalsekretær i NATO den 1. juli samme år.
Siden 1996 har det tyske forsvarsministeriet utdelt en Manfred Wörner-medalje til offentlige personer som har gjort en særlig innsats for fred og frihet i Europa. Mottagere av medaljen inkluderer Richard Holbrooke, Ewald von Kleist, Javier Solana, Christian Schwarz-Schilling, Martti Ahtisaari, Jörg Schönbohm og Klaus Naumann.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Manfred Wörner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Manfred Wörner på Internet Movie Database 
(en) Manfred Wörner på Discogs 
(en) Manfred Wörner hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
www.nato.int
Melis

Melis er finmalt, raffinert sukker. Melis blir ofte tilsatt et par prosent stivelse som antiklumpemiddel. Melis brukes blant annet i glasur på kaker, i marsipan og i kransekakedeig.
Sergio Balanzino

Sergio Balanzino (født 20. juni 1934 i Bologna i Italia, død 25. februar 2018 i Roma) var en italiensk diplomat. 
Han studerte jus i Roma, og trådte inn i den italienske etterretningstjenesten i 1958. 
Han var ambassadør til Canada fra 1990 til 1994, og ble deretter visegeneralsekretær i NATO under Manfred Wörner. Da Wörner lå på dødsleiet som følge av kreft tjenestegjorde han kortvarig som fungerende generalsekretær fra 13. august 1994 til 17. oktober samme år. Da Willy Claes måtte gå av som generalsekretær på grunn av korrupsjonsanklager, tjenestegjorde Balanzino, som i mellomtiden hadde gått tilbake til å være visegeneralsekretær, igjen som fungerende generalsekretær, fra Claes' avgang den 20. oktober 1995 frem til han ble etterfulgt av Javier Solana den 5. desember samme år.


== Referanser ==
Qi (Shandong)

Qi (tradisjonell kinesisk: 齊; forenklet kinesisk: 齐; pinyin: Qí) var en relativt liten, men mektig stat i vår- og høstannalenes tid og de stridende rikers tid i tidlig kinesisk historie, i Zhou-epoken. Qis hovedstad var Linzi, som nå ligger nær den moderne storbyen Zibo i Shandong-provinsen. 

Qi-riket ble regjert av Jiang-familien i hundrevis av år, til de med vold ble feid til side og erstattet av Tian-familien i 384 f.Kr.. Qi-rikets evne til å nedkjempe sine egentlig mektigere fiender, som Chu-riket og Qin-riket, gjorde det til et rike å regne med. I 288 f.Kr. ble Minwang utropt til keiser over Østen, mens Qin-herskeren ble betraktet som hersker over Vesten. 
I 221 f.Kr. ble Qi-riket erobret av Qin, og denne erobringen innebar Kinas endelige samling i Qin-dynastiet. 


== Litteratur ==
Michael Loewe, red. (2006). The Cambridge history of ancient China: from the origins of civilization to 221 BC. Cambridge: Cambridge Univ. Press. ISBN 978-0-521-47030-8. 
Glessner Creel, Herrlee (1979). The birth of China: a study of the formative period of Chinese civilization. New York: Ungar Publ. ISBN 0-8044-6093-0.
Ruyisepter

Ruyisepter (kinesisk: 如意, pinyin: Rúyì; Wade–Giles: Ju-i) er en tradisjonell kinesisk fødselsdagsgave. De er helst utformet slik at de minner om en stilisert lotusblomst. Ruyi betyr på kinesisk som du ønsker, måtte ditt ønske gå i oppfyllelse. 
Et ruyisepter (eller lotussepter) er også kjennemerket til He Xiangu, én av taoismens «åtte udødelige». Ruyisepterets Yang-karakter (kvinnelige prinsipp) knyttes gjerne til at det skal ligne på  lingzhisoppen og på skyene. Den øverste (krumme) delen av septeret går ofte dekorativt igjen som en bord på kinesiske porselensgjenstander. 
Under Qing-dynastiet var det vanlig at keiseren overrakte ruyiseptere av jade til særlig fortjente generaler, adelige og ministre, som et tegn på keiserens særlige gunst.
Hvitting

Hvitting (Merlangius merlangus) er en fisk i torskefamilien.


== Beskrivelse ==
Hvittingen kan bli inntil 70 cm lang og 3 kg, men vanligvis ikke lenger enn 50 cm. Den er sølvgrå i fargen, mørkere på ryggen og lys på buken. Kun unge individer har en liten skjeggtråd. Munnen er overbitt.
Sidelinjen gjør en svak bue over brystfinnene, som har en svart flekk ved roten. De tre ryggfinnene og to gattfinnene har kun  bløtstråler. Den første ryggfinnen har 12 – 15 bløtstråler, den andre har 18 – 25, og den tredje har 19 – 22. Den første gattfinnen har 30 – 35 bløtstråler og den andre har 21 – 23.


== Utbredelse og habitat ==
Hvittingen har sin største utbredelse i nordøstlige deler av Atlanterhavet, fra Gibraltar og nordover til Island og Barentshavet. Finnes også i Svartehavet, Middelhavet og vestlige deler av Østersjøen. I Norge finnes hvittingen langs hele kysten, men mest vanlig sør for Stad.Hvittingen opptrer fra 10 – 200 m, ofte på mudder- og sandbunn.


== Adferd ==
Hvittingen er bentopelagisk, men tilbringer mest tid som bunnfisk.
Unge hvittinger finnes helt inne ved land, mens de voksne og store individene oppholder seg i litt større avstand til kysten og på større dyp. De kan vandre over store områder, men lite er kjent om vandringsmønstrene.
Hovedføden er krepsdyr og annen fisk som sild.
I gytetiden, fra januar til juli, samles hvittingene i store stimer. Både eggene og yngelen er pelagisk. Når yngelen blir omtrent 10 mm søker den ofte beskyttelse mellom nesletrådene til brennmaneter. Når den blir 50 – 100 mm lang søker den mot bunnen.


== Økonomisk betydning ==
Hvittingen er en svært god matfisk og det foregår et kommersielt fiske etter den med trål og snurrevad.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) hvitting – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) hvitting i Global Biodiversity Information Facility 
(no) hvitting hos Artsdatabanken 
(sv) hvitting hos Dyntaxa 
(en) hvitting hos FishBase 
(en) hvitting hos ITIS 
(en) hvitting hos NCBI 
(en) Kategori:Merlangius merlangus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Merlangius merlangus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Merlangius merlangus – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Merlangius merlangus (Linnaeus, 1758) Whiting - FishBase


== Litteratur ==
Frank Emil Moen (2003). Dyreliv i havet - Nordeuropeisk marin fauna (3 utg.). Kristiansund: KOM Forlag. ISBN 82-90823-54-1. 
Per Pethon (2005). Aschehougs store fiskebok (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7. Torsvik, Mortensen, Nedreaas (red.) Fiskeribiologi ISBN 82-529-1720-8
He Xiangu

He Xiangu (kinesisk: 何仙姑, pinyin: Hé Xiāngū, W.-G.: Ho Hsien Ku, også romanisert He Xian Gu) er en av taoismens «åtte udødelige». Disse mytiske åtte udødelige har i uminnelige tider være et viktig motiv i kinesisk folklore, drama og litteratur, så vel som i billedkunst som f.eks. silketrykk og som dekorasjoner på keramikk og porselen.He Xiangu er en ren jomfru som flyter på skyene og bare spiser perlemor og månestråler. Hun bærer på en lotusblomst, symbol på barmhjertighet og et langt levnet, og hun reiser omkring med den opphøyede «føniks» (fenghuang) som er utgått av solen og innvarsler velstand og rikdom.Hun kan også avbildes med et ruyisepter - det inngår da i stedet for lotusblomsten, som det kan minne om.Hun kom ifølge legenden fra prefekturet Yong (i dag Linglin fylke i Hunan) og stammer fra Tang-dynastiets tid. En annen versjon hevder at hun stammet fra en rik og gavmild familie i Zengcheng fylke i Guangdong.


== Litteratur ==
Werner Lind: Das Lexikon der Kampfkünste. China, Japan, Okinawa, Korea, Vietnam, Thailand, Burma, Indonesien, Indien, Mongolei, Philippinen, Taiwan u. a. Sonderausgabe. Sportverlag, Berlin 2001, ISBN 3-328-00898-5 (Edition BSK).
Lysing

Lysing (Merluccius merluccius) er en fisk i lysingfamilien. Den kalles også «svartkjeft» eller «kolkjeft».


== Beskrivelse ==
Lysingen blir normalt 80 cm lang og 3 kg, men kan bli opptil 140 cm og 18 kg.
Den er grå, gråblå eller gråsvart i fargen på ryggen, mens sidene og buken er sølvgrå. Har en nesten rett, lys sidelinje. Munnhulen og innsiden av gjellelokkene er helt svart.
Lysingen har to ryggfinner, en kort og en lang, og en lang gattfinne. Hodet er smalt med en underbitt kjeve. Lysingen har skjeggtråd, men eldre individer mangler denne.


== Adferd ==
Lysingen lever som oftest pelagisk i stim, men kan også leve langs bunnen. Finnes fra overflaten og ned mot 1000 m. Mest vanlig fra 150 til 500 m. Den spiser mest annen pelagisk fisk som sild, brisling og makrell, men tar også blekksprut og krepsdyr.
Hannfisken er kjønnsmoden fra 3-4 års alderen, mens hunnfisken er kjønnsmoden først rundt 10 år.
Den gyter på våren og sommeren. 


== Utbredelse ==
Lysingen er vanlig øst i Atlanterhavet fra Nord-Afrika og nordover til Island, vest i Atlanterhavet fra Labrador til Nord-Carolina. Den finnes også i Middelhavet.
Utbredt langs norskekysten nordover til Lofoten.


== Økonomisk betydning ==
Den er en god matfisk, med fast, hvitt kjøtt. Fiske etter den er relativt begrenset i Norge, men arten er kommersielt svært viktig lenger sør i Europa, der den også er svært ettertraktet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Moen, Frank Emil (2003). Dyreliv i havet - Nordeuropeisk marin fauna (3 utg.). Kristiansund: KOM Forlag. ISBN 82-90823-54-1. 
Pethon, Per (2005). Aschehougs store fiskebok (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7. 
Nelson, Joseph S. (2006). Fishes of the World (4 utg.). Edmonton. ISBN 0-471-25031-7. Torsvik, Mortensen, Nedreaas (red.) Fiskeribiologi ISBN 82-529-1720-8


== Eksterne lenker ==
(en) lysing – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) lysing i Encyclopedia of Life 
(en) lysing i Global Biodiversity Information Facility 
(no) lysing hos Artsdatabanken 
(sv) lysing hos Dyntaxa 
(en) lysing hos FishBase 
(en) lysing hos Fossilworks 
(en) lysing hos ITIS 
(en) lysing hos NCBI 
(en) Kategori:Merluccius merluccius – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Merluccius merluccius – detaljert informasjon på Wikispecies
Leo IV

Leo IV kan være:

Pave Leo IV, romersk-katolsk pave (847 – 855)
Keiser Leo IV Khazar, bysantinsk keiser (775 – 780)
Per Egil Ahlsen

Per Egil Ahlsen (født 4. mars 1958 i Fredrikstad) er en norsk tidligere fotballspiller. Ahlsen begynte som midtbanespiller, men ble senere omskolert til midtstopper. Han spilte 54 A-landskamper for Norge, og var kjent for sine langskudd.
Ahlsen begynte sin karriere på seniornivå i Fredrikstad på midten av 70-tallet. Han ble cupmester med FFK i 1984, mye takket være sitt fantastiske frisparkmål fra 35 meter – en scoring som ofte blir regnet som det flotteste målet som noen gang er scoret i norsk fotball. I 1987 gikk Ahlsen til Brann, hvor han spilte seks sesonger, kun avbrutt av et kort låneopphold i tyske Fortuna Düsseldorf. I denne perioden ble han en svært populær og betydningsfull spiller på Brann-laget. 
Etter 1992-sesongen forlot han Brann til fordel for moderklubben Fredrikstad, der han avsluttet karrieren i 1994. Han ble kåret til Årets spiller i norsk fotball av VG både i 1984 og 1987, første gang som Fredrikstad-spiller, andre gang som Brann-spiller.Ahlsen var i flere år på 2000-tallet hjelpetrener for FFK under Knut Torbjørn Eggen og Egil Olsen.
I 2010 var han med i NRK-serien Mesternes Mester.


== Karriere som spiller ==
(Sist oppdatert 11. januar 2006)

* Kun eliteseriekamper.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Per Egil Ahlsen på Internet Movie Database 
(en) Per Egil Ahlsen – Olympedia 
(en) Per Egil Ahlsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Per Egil Ahlsen – Transfermarkt 
(en) Per Egil Ahlsen – national-football-teams.com 
(en) Per Egil Ahlsen – EU-Football.info 
(no) Per Egil Ahlsen – Norges Fotballforbund 
(en) Per Egil Ahlsen – FBref
Tobisfisker

Tobisfisker eller silfamilien (Ammodytidae) er en gruppe av små langstrakte piggfinnefisker. 
Disse fem artene finnes i Norge: uflekket storsil (Hyperoplus immaculatus), storsil (H. lanceolatus), glattsil (Gymnammodytes semisquamatus), havsil (Ammodytes marinus) og småsil (A. tobianus).
De benyttes i hovedsak til produksjon av fiskemel og fiskeolje. Indirekte spiller de stor rolle som føde for torsk, hvitting, hyse, sei, sild, makrell og ulike flyndrearter. Sil er også viktig for lunde og andre sjøfugler.


== Litteratur ==
Torsvik, Mortensen, Nedreaas (red.) Fiskeribiologi ISBN 82-529-1720-8
Nelson, Joseph S. (2006). Fishes of the World (4 utg.). Edmonton. ISBN 0-471-25031-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) tobisfisker – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) tobisfisker i Encyclopedia of Life 
(en) tobisfisker i Global Biodiversity Information Facility 
(no) tobisfisker hos Artsdatabanken 
(sv) tobisfisker hos Dyntaxa 
(en) tobisfisker hos Fossilworks 
(en) tobisfisker hos ITIS 
(en) tobisfisker hos NCBI 
(en) Kategori:Ammodytidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ammodytidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Småsil – tobis, generell informasjon
Andersen, Elisabeth Kirkeng: «Tobis sliter på grunn av overfiske», Forskning.no 6. mai 2004
Brosme

Må ikke forveksles med ferskvannsfisken brasme.Brosme (Brosme brosme) er en fisk i brosmefamilien.


== Beskrivelse ==
Brosma er brun eller gulbrun på ryggen med lysere buk. Unge individer har brede gule tverrbånd. Finnene har en hvit kant ytterst. Den har litt overbitt og tydelig skjeggtråd. Brosma skilles lett fra andre arter ved en lang sammenhengende ryggfinne som er forbundet med den avrundede halefinnen og gattfinnen.
Vanlig størrelse er 70 cm lang og 3 kg. Kan bli opptil 130 cm og 20 kg.


== Adferd ==
Brosma liker seg best på hardbunn. Finnes fra 50-1000 m, men mest vanlig fra 200-500 m i dype fjorder og langs kontinentalskråningen. Den lever i små stimer eller enkeltvis. Spiser bunndyr som krepsdyr og flerbørstemarker. Blir kjønnsmoden i 6-10 års alderen. De viktigste gyteområdene er mellom Skottland, Færøyene og Island, der gytingen foregår mellom april og august. En gjennomsnittlig brosmehunn kan legge to millioner egg. Yngelen lever pelagisk til de blir omtrent 5 cm lange og slår seg ned nær bunnen.


== Utbredelse ==
Brosma er vanlig på begge sider av Atlanterhavet. I vest langs kysten av Amerika fra Cape Cod og nordover. I øst fra De britiske øyer og nordover til Barentshavet. I Norge er den vanlig langs hele kysten.


== Økonomisk betydning ==
Brosma er en god matfisk. I Norge foregår fangsten hovedsakelig som line- og garnfiske, men det tas også litt som bifangst i trål.
Fangsten av brosme ved kysten av Amerika har falt dramatisk fra 70-tallet til slutten av 90-tallet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Moen, Frank Emil (2003). Dyreliv i havet - Nordeuropeisk marin fauna (3 utg.). Kristiansund: KOM Forlag. ISBN 82-90823-54-1. 
Pethon, Per (2005). Aschehougs store fiskebok (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7. 
Torsvik, Mortensen, Nedreaas (red.) Fiskeribiologi ISBN 82-529-1720-8


== Eksterne lenker ==
(en) brosme – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) brosme i Global Biodiversity Information Facility 
(no) brosme hos Artsdatabanken 
(sv) brosme hos Dyntaxa 
(en) brosme hos FishBase 
(en) brosme hos ITIS 
(en) brosme hos NCBI 
(en) Kategori:Brosme brosme – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Brosme brosme – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Brosme brosme – detaljert informasjon på Wikispecies
Nøkkelverktøy

Ordet nøkkel har også andre betydninger
En nøkkel er et redskap for å stramme eller løsne skruer, bolter, muttere eller andre gjenstander. Størrelsen på nøkkelverktøyet oppgis vanligvis i millimeter eller tommer.  Hvis det er oppgitt i tommer så angir tallet enten størrelsen på kjeften i en brøk, eller en størrelse i Withworth-systemet. Skift- og fastnøkler selges hos jernvareforhandlere og i spesialbutikker.


== Vanlig nøkkelverktøy ==
Eksempler på de mest vanlige typene nøkler er:

Fastnøkkel – ikke-justerbar kjeft
Leddnøkkel
Pipenøkkel – en sylinder med innvendig spor for festemiddelet
Ringnøkkel – en ring holder rundt hele hodet på festemiddelet
Sekskantnøkkel – for et festemiddel med forsenket sekskanthode
Skiftenøkkel – justerbar kjeft
Torxnøkkel – for festemidler med Torx-hode


== Spesialisert nøkkelverktøy ==
Eksempler på spesialiserte nøkler er

Momentnøkkel – for å trekke til festemidler med et nøyaktig moment
Åpen ringnøkkel – ringnøkkel med et lite spor gjennom
Tennpluggnøkkel – en dyp pipe, gjerne med fastmontert håndtak


== Liste over nøkkelverktøy ==
Under følger en liste over ulike typer nøkkelverktøy:


== Kilder ==
Alt om bilen, Det Beste A/S, 1974, ISBN 82-7010-036-6


== Eksterne lenker ==
(en) Wrenches – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Wrench – galleri av bilder, video eller lyd på Commons