Dag Solstad

Dag Solstad (født 16. juli 1941 i Sandefjord) er en norsk forfatter. Siden 2011 har han mottatt Statens æreslønn.


== Tidlig liv ==
Dag Solstad vokste opp i Sandefjord i 1940- og 1950-årene. Hans far døde da Solstad var 11 år. Faren etterlot seg en kolonialforretning som gikk konkurs. Dag Solstads ni år eldre bror hadde dratt til sjøs, og deres mor måtte livnære seg ved å selge sko. Solstad tok seg jobb på Jarlsberg travbane og var dessuten målvakt på juniorlaget til fotballklubben Store Bergan. Etter gymnaset var han lærervikar i Kabelvåg.


== Forfatterskap ==


=== Debut ===
Dag Solstad debuterte med novellesamlingen Spiraler i 1965. En novelle hvor man møter fremmedgjorte mennesker som lengter etter noe egentlig, men som opplever tilværelsen som mer eller mindre uegentlig eller absurd. I artikkelen Norsk prosa – europeisk modernisme fra 1967 fremmer han mistro til den tradisjonelle romanen, og et ønske om å bringe norsk litteratur à jour med nyere europeisk modernisme. Her henviser han bl.a. til James Joyce, Marcel Proust, Alain Robbe-Grillet og Samuel Beckett.
I kortprosasamlingen Svingstol fra 1967 har han endret posisjon. Her og i artikkelen Tingene og verden (1967) fremmer han en nyenkel konkretisme der tingene ikke lenger skal tjene som symboler for en indre menneskelig tilstand: «Vi vil la kaffekjelen være kaffekjelen og se den stå på frokostbordet, blank av aluminium og fylt med rykende kaffe.» sier han i teksten Vi vil ikke gi kaffekjelen vinger.
I 1969 kom romanen Irr! Grønt! som omhandler problemstillingen mellom identitet og rolle. Hovedpersonen Geir Breivik inntar det standpunktet at mennesket er lik summen av sine skiftende roller. Frihet består i å være seg rollespillet bevisst. Temaet tas også opp i artikkelen Om nødvendigheten av å leve inautentisk.


=== Kommunisme ===
I årene 1974–1980 kom fire romaner som ble skrevet etter de krav som AKP (m-l)-bevegelsen satte opp om at litteraturen skulle tjene de arbeidende massene. Først kom 25. septemberplassen, som skildrer en arbeiderfamilie gjennom to generasjoner i det sosialdemokratiske Norge fra frigjøringen i 1945 til folkeavstemningen om EEC i 1972. Senere kom krigstrilogien Svik. Førkrigsår, Krig. 1940 og Brød og våpen, som gjennom et stort persongalleri viser konflikten mellom kommunister og sosialdemokrater innenfor den norske arbeiderklassen før, under og etter krigen.
I 1982 og 1987 kom to romaner, Gymnaslærer Pedersens beretning om den store politiske vekkelsen som har hjemsøkt vårt land og Roman 1987. Hovedpersonene Knut Pedersen og Fjord ser på årene innenfor AKP (m-l) i tilbakeblikk, og forholdene i partiet behandles humoristisk og ironisk. Solstad selv omtaler denne litterære perioden i sitt forfatterskap som «min utopiske periode».Solstad har ved flere anledninger uttalt at han fortsatt er kommunist, og ønsker å huskes som kommunist. «Om man ser tilbake på mitt forfatterskap, håper jeg at man ikke glemmer at jeg var kommunist. Det er veldig viktig for meg», har han uttalt til Dagens Næringsliv.Professor Bernt Hagtvet er svært skeptisk til Solstads kommunistiske ståsted:

«Hvilken type kommunisme vil Solstad ha? Til Klassekampen sier han at han er maoist, riktignok av ‘eksistensielle behov mer enn politiske’. Han sier ‘det er synd’ at ‘Mao tapte’.
I det 20. århundre, fra 1917 til 1989, er kommunistiske regimer og bevegelser ansvarlig for omkring 100 millioner menneskers død. Det fastslår Stéphane Courtois og hans team ved det franske nasjonale forskningssenteret CNRS i verket Kommunismens svartebok (1997).
Josef Stalin og Mao Zedong kommer før Adolf Hitler i rekken av massemordere. De overgår langt ofre i kriger. Fanatiserende ideologier er en fellesnevner for dem. Og intellektuelle som spilte med i fascinasjonen.

Den nederlandsk-britiske historikeren Frank Dikötter mener Mao var ansvarlig for minst 45 millioners menneskers død i det vanvittige forsøket på å hurtig-industrialisere Kina fra 1958 til 1962, ‘Det store spranget’.»
Solstad kommentarer Hagtvets kritikk slik:

«Det synes jeg var ganske morsomt. Men jeg er for gammel til å bry meg om hva Bernt – hva heter han – tenker, enten det er et angrep på meg eller hva annet han måtte tenke på.» 
I Dag og Tid utdyper Solstad sin kommunistiske holdning: 

«– Kva var det som var så bra med kommunismen at du blei hekta?
– Maoismen forandra faktisk ganske mykje av livet mitt, gav meg eit politisk håp i tilværet. Her hadde ein milliard menneske gjort opprør mot kapitalismen og imperialismen. Det var verkeleg stort, og det gjorde at eg i dag gjerne vil bli hugsa som ein som blei forført av maoismen.
– Kva med undertrykkinga og kulturrevolusjonen som drap millionar av menneske?

– Det der har eg ikke studert så nøye. Eg reknar med at folk måtte døy i kampen for og mot maoismen. Men dette vil eg ikke gå inn på.» 


=== Moralsk-eksistensielle fase ===
I 1990-tallsromanene skjedde et romanteknisk omskifte, og Solstads forfatterskap tok en ny vending. I romanene fra denne perioden svinner den ytre handlingen inn, og kretser rundt én betydningsmettet situasjon. Ellevte roman, bok atten (1992) kretser omkring bildet av Bjørn Hansen i rullestolen, som han frivillig lar seg lenke til etter at han har fått omverdenen til å tro at han er blitt lam. I 2019 kom romanen Roman 2019. Tredje og siste roman om Bjørn Hansen. I Genanse og verdighet fra 1994 er det bildet av lektor Elias Rukla som ikke makter å slå opp paraplyen sin i skolegården som illustrerer hvordan livssammenhengen rakner og plasserer hovedpersonen som en fremmed i tilværelsen. Felles for Hansen, Rukla, professor Andersen og T. Singer er følelsen av at kulturen og samfunnet er i forfall, at kommersialisering og forflatning overtar, og at de er blitt stående utafor sin egen tid. I stedet for å prøve å gripe inn mot forfallet, synker de inn i seg selv og ender opp som tilskuere til virkeligheten omkring seg.


=== Tilbakeblikk ===
I 16.07.41 fra 2002 introduserte Solstad seg selv som hovedperson. Tilsynelatende møter vi her forfatteren i egen person som mot slutten av sin forfattergjerning griper tilbake til hendelser i sin egen oppvekst. 
I Armand V. fra 2006, bruker Solstad igjen en jeg-person som i alle ytre henseender sammenfaller med hans egen biografi. Foruten å fortelle historien om en norsk karrierediplomats vilkår under den nyimperialistiske verdensorden diskuterer han her hvordan hans egne romaner er blitt til. Hovedspørsmålet han stiller er om forfatteren skriver romanen, eller om romanen ligger der ferdig i utgangspunktet, slik at forfatterens rolle består i å grave den fram. I Armand V. proklamerer Solstad videre: «Mitt forfatterskap endte med T. Singer, skrevet og utgitt i 1999. Alt etter dette er et unntak, som aldri skal gjenta seg.»
17. Roman (2009) er en oppfølger til Ellevte roman, bok atten fra 1992. Her møter vi igjen Bjørn Hansen, kemneren fra Kongsberg, som har store problemer med å innordne seg som familiefar og samfunnsborger. Vi følger hans vei mot forsoning med sønnen og hans familie.
I 2013 utkom romanen Det uoppløselige episke element i Telemark i perioden 1591–1896, en familiekrønike basert på genealogisk materiale fra hans egen familie i Bø og Seljord.


== Annet ==
Han har tidligere vært gift to ganger og har tre døtre. Han er nå gift med Therese Bjørneboe. 
Medaljens forside var et bestillingsverk for industribedriften Aker, og forteller selskapets historie, med genrebetegnelsen «en roman om Aker» på tittelbladet. 
Sammen med Jon Michelet rapporterte han i bokform fra VM i fotball i 1982, 1986, 1990, 1994 og 1998.
Solstad ble i 1996 kåret av Bokklubben Nye Bøker til en av De fire nye store.I 2003 var Solstad festspilldikter ved Festspillene i Bergen. I 2011, i forbindelse med Solstads 70-årsdag, ble en plass oppkalt etter ham i Sandefjord, Dag Solstads plass.


== Bibliografi ==


=== Romaner ===
Irr! Grønt! – (1969)
Arild Asnes, 1970 – (1971)
25. septemberplassen – (1974)
Svik. Førkrigsår – (1977)
Krig. 1940 – (1978)
Brød og våpen – (1980)
Gymnaslærer Pedersens beretning om den store politiske vekkelsen som har hjemsøkt vårt land – (1982)
Forsøk på å beskrive det ugjennomtrengelige – (1984)
Roman 1987 – (1987)
Medaljens forside – (1990)
Ellevte roman, bok atten – (1992)
Genanse og verdighet – (1994)
Professor Andersens natt – (1996)
T. Singer – (1999)
16.07.41 – (2002)
Armand V. Fotnoter til en uutgravd roman – (2006)
17. roman – (2009)
Det uoppløselige episke element i Telemark i perioden 1591–1896 – (2013)
Tredje, og siste, roman om Bjørn Hansen (2019)


=== Noveller og kortprosa ===
Spiraler – Noveller, (1965)
Svingstol – Prosatekster, (1967)
Svingstol og andre tekster – Prosatekster, (1994)
Kan man ødelegge et nasjonalt språk? Er det nødvendig? i antologien Hjemlandet og andre fortellinger (2019)


=== Skuespill ===
Georg: sit du godt? – (1968) – sammen med Einar Økland
Kamerat Stalin, eller familien Nordby – (1975)


=== Artikler og essayistikk ===
Tilbake til Pelle Erobreren? – Artikler, (1977)
Artikler om litteratur 1966–1981 – (1981)
Sleng på byen – Petiter, (1983)
14 artikler på 12 år – (1993)
3 essays – (1997)
Artikler 1993–2004 – (2004)
Artikler 2005–2014 – (2015)
Dag Solstad leser Olav Duun – (2018)


=== Reportasjebøker ===
VM i fotball 1982 – (1982) – sm.m. Jon Michelet
VM i fotball 1986 – (1986) – sm.m. Jon Michelet
VM i fotball 1990 – (1990) – sm.m. Jon Michelet
VM i fotball 1994 – (1994) – sm.m. Jon Michelet
VM i fotball 1998 – (1998) – sm.m. Jon Michelet
VM i fotball 2014 – (2014) – sm.m. Jon Michelet, Morten Pedersen og Tom Stalsberg


=== Filmatiseringer ===
Gymnaslærer Pedersen (2006), basert på romanen Gymnaslærer Pedersens beretning om den store politiske vekkelse som har hjemsøkt vårt land (1982)


== Priser ==
Mads Wiel Nygaards legat 1969
Kritikerprisen 1969, for Irr! Grønt!
Språklig samlings litteraturpris 1982
Nordisk råds litteraturpris 1989, for Roman 1987
Kritikerprisen 1992, for Ellevte roman, bok atten
Doblougprisen 1996
Gyldendalprisen 1996
Brages hederspris 1998
Kritikerprisen 1999, for T. Singer
Vestfolds Litteraturpris 2001
Aschehougprisen 2004
Brageprisen 2006, for Armand V. Fotnoter til en uutgravd roman
Vestfold fylkeskommunes Kunstnerpris 2007
Svenska Akademiens nordiske pris 2017
Neshornet, Klassekampens kulturpris 2019


== Litteratur ==
Jan H. Landro: Jeg er ikke ironisk. Samtaler med Dag Solstad, Pax (2001) ISBN 82-530-2300-6
Geir Hjorthol: Tilbaketrekninga: litteraturens politikk i Dag Solstads forfattarskap, innledning ved Tom Egil Hverven, Samlaget (2011) ISBN 978-82-521-8001-5
Alf van der Hagen: Dag Solstad. Uskrevne memoarer, Forlaget Oktober (2013) ISBN 978-82-495-0880-8
Øyvind Ellenes (red.): Dag Solstad - Et festskrift til 80 årsdagen 16. juli 2021 - Forlaget Oktober (2021) ISBN 978-82-495-2404-4


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 Wikiquote: Dag Solstad – sitater

NRK: Lydfiler med Dag Solstad
Dag Solstad i NRK Forfatter
Solstad-bibliografi : litteratur av og om Dag Solstad  (Utarbeidet av Nasjonalbiblioteket)
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Dag Solstad, bøker om Dag Solstad
(en) Dag Solstad på Internet Movie Database 
(no) Dag Solstad hos Nationaltheatret 
(sv) Dag Solstad i Svensk Filmdatabas 
(da) Dag Solstad på Filmdatabasen 
(da) Dag Solstad på danskefilm.dk 
(da) Dag Solstad på danskfilmogtv.dk 
(da) Dag Solstad på Scope 
(fr) Dag Solstad på Allociné 
(en) Dag Solstad på AllMovie 
(en) Dag Solstad hos The Movie Database