jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kay Pollak

Kay Pollak (født 21. mai 1938 i Göteborg) er en svensk filmregissør, forfatter og foredragsholder i ny-åndelig managementpsykologi. 


== Filmografi ==
2004 – Så som i himmelen med blant andre Michael Nyqvist og Frida Hallgren.
1986 – Älska mej om tenåringsjenta Sussie (Anna Lindén) som plasseres i fosterhjem.
1980 – Barnens ö etter P.C. Jersilds bok, med blant andre Börje Ahlstedt og Tomas Fryk.
1976 – Elvis! Elvis! etter Maria Gripes bok, med blant andre Lele Dorazio og Allan Edwall.


== Bibliografi ==
2001 – Att välja glädje
1994 – Att växa genom möten
1977 – Staden som blev känd över hela världen (illustrerad av Birgitta Steen)


== Andre produksjoner ==
1976 – Tordyveln flyger i skymningen (sammen med Maria Gripe). En hørespillserie i 12 deler, ved Sveriges Radios radioteater. I 1978 ble den utgitt som bok av Maria Gripe.Hørespillserien kom på norsk med tittelen: Tordivelen flyr i skumringen (fra NRK Radioteatret, første gang sendt 1979).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
(en) Kay Pollak på Internet Movie Database 
(sv) Kay Pollak i Svensk Filmdatabas 
(da) Kay Pollak på Filmdatabasen 
(da) Kay Pollak på Scope 
(fr) Kay Pollak på Allociné 
(en) Kay Pollak på AllMovie 
(en) Kay Pollak hos The Movie Database
Linderud gård

Linderud gård er en tidligere storgård ved Linderud i bydel Bjerke i Oslo og en avdeling av MiA - Museene i Akershus. Gårdsbebyggelsen og hagen er i dag et fredet kulturminne.


== Eiendomsforhold og bygning ==
Gården har i generasjoner tilhørt medlemmer av slekten Mathiesen som også eier Eidsvoll verk og andre eiendommer. Statsråd Christian Pierre Mathiesen var den siste eneeier av gården, mens hans nevø, Jørgen Mathiesen (1901–1993), var siste medlem av slekten som bodde på Linderud gård. Jørgen Mathiesen og hans andre ektefelle, Cecilie født Aall, gjorde en stor innsats i siste halvdel av 1900-tallet for å få restaurert og møblert en rekke stuer og rom på Linderud slik de finnes der i dag.
Av det godskomplekset som tidligere hørte sammen med eiendommen, finnes i dag bare den gamle hovedbygningen i utmurt bindingsverk fra 1714, med senere bordkledning, og en del av den opprinnelige hagen.


== Hagen og plantefredningsområdet ==
Hagen på 46 dekar som omkranser hovedbygningen på alle sider, er Østlandets mest særpregede 1700-tallshage med trekk fra renessansestil, oppdelt i fire deler som har liten sammenheng. 
Terrassehagen på sydsiden av hovedbygningen har en hovedakse som står asymmetrisk på bygningen. Fra utgangen mot hagen er det et vidt utsyn nover Groruddalen. I sydenden av hagen, bak en trerekke, ligger en 70 meter lang kanal som et overraskelsesmoment. Utenfor denne avsluttes hagen mot sør av en 180 meter lang «lindehall» med trær fra omkring 1750. Som vestvegg i hagen ligger en 120 meter lang hasseltunnel. Både kanal, lindehall og hasseltunnel er hageelementer karakteristisk for norske renessansehager. 
Også adkomstalléen inn fra Trondheimsveien står asymmetrisk på hovedbygningen.  
Vest for tunet ligger en parterrehage. I sørvest ligger en frukt- og kjøkkenhage. 
Hagen på Linderud ble restaurert i 1914, blant annet ved at elementer av den opprinnelige hagen som var endret i retning av landskapsstil, ble tilbakestilt. I 1954 ble hagen igjen restaurert og strammet opp.  
18 dekar av hagen ble 15. januar 1960 fredet (plantefredningsområde).


== Kulturminne ==
Linderud gård er et kulturminne og har nummer 86197 i Riksantikvarens kulturminnebase.


== Se også ==
Verneområder i Oslo


== Referanser ==


== Litteratur ==
Magne Bruun: Norske hager gjennom tusen år. Oslo, Andresen & Butenschøn, 2007, ss. 78-83. ISBN 978-82-7694-210-1
Greve, K. and E. Petterson (2013). Linderud gård. Oslo, Labyrinth Press. ISBN 978-82-7393-163-4


== Eksterne lenker ==
(en) Linderud gård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Linderud Gård Arkivert 19. juli 2011 hos Wayback Machine.. Akershusmuseet
Linderud gård. Oslo kommune
Harald Ringstorff

Harald Ringstorff (født 25. september 1939 i Wittenburg, død 19. november 2020 i Schwerin) var en tysk politiker fra SPD. Fra 1998 til 2008 var han ministerpresident i delstaten Mecklenburg-Vorpommern og i 2007 president for Forbundsrådet.Ringstorff hadde doktorgrad i kjemi.
Han ble i 2007 hedret med storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.


== Referanser ==
Johan L. Tønnesson

Johan Laurits Tønnesson (født 31. juli 1956) er en norsk professor i sakprosaforskning ved Institutt for lingvistiske og nordiske studier ved Universitetet i Oslo. 
Både hans hovedoppgave Vitenskapens stemmer (1998/2001) og doktoravhandlingen Tekst som partitur (2004) er studier av ny historiefaglig sakprosa skrevet for både eksperter og allmennhet. I 2002 redigerte han boka Den flerstemmige sakprosaen som inneholder analyser av blant annet portrettintervjuer, radioprogram, tekstmeldinger, reklame og av læreplanens generelle del. Boka inneholder også et etterord av professor Kjell Lars Berge med en mye sitert definisjon av tekst. I mars 2008 ga Tønnesson ut boka Hva er sakprosa i Universitetsforlaget serie Hva er.
Johan L. Tønnesson er bror til Stein Tønnesson og sønn av Kåre Tønnesson.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Johan L. Tønnesson i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Johan L. Tønnesson i BIBSYS
Vestibularisnevritt

Vestibularisnevritt er en viral infeksjonssykdom som rammer den åttende hjernenerven (nervus vestibulocochlearis), og forårsaker betennelse med påfølgende svimmelhet, kvalme og ufrivillige øyebevegelser.


== Etiologi og patogenese ==
Sykdommen rammer voksne personer av begge kjønn i alderen 30-60 år. Den kan gå i epidemier.
Den skyldes en betennelse på balansenerven (n. vestibularis som flettes inn i n. vestibulocochlearis – den VIII. hjernenerve), som mest sannsynlig skyldes et ukjent virus.


== Symptomer og forløp ==
Betennelse på balansenerven gjør at signalene fra labyrinten blir forstyrret, og dette gir utslag i svimmelhet med påfølgende kvalme og ufrivillige øyebevegelser (nystagmus). Dette kan være svært invalidiserende for den som blir rammet, og sykemelding er nødvendig.
Sykdommen kan vare i flere uker, men går alltid over av seg selv.


== Behandling ==
Det er ikke etablert noen effektiv behandling, men symptomene kan lindres ved å holde sengen. Det er imidlertid viktig å komme seg på beina igjen så snart man føler at man orker, da dette har vist å forkorte behovet for sykeleie.
Eventuelt kan man supplere med antihistaminer og kvalmestillende.


== Referanser ==
Carl Peter Lehmann

Carl Peter Lehmann (født 10. oktober 1794 i København, død 3. september 1876 i Sigtuna) var en dansk-svensk maler 
som også virket i Norge.
I sin ungdom skal Lehmann ha vært reisende akrobat. Anleggene hans for maling ble oppdaget da han malte dekorasjoner for troppen han tilhørte. Han utførte miniatyrmalerier og gikk senere over til oljefarger. Navnet hans dukker opp i 
Sverige første gang i 1822, da han vant en pris for maleriet Ægir og Rån.I 1817 kom Lehmann til Bergen sammen med familiens omreisende teater.Han leverte inn søknad om borgerskap som malermester i byen. Det gikk en tid før dette var i orden, men i mars 1820 ble søknaden innvilget.Etter Johan Georg Müllers død i 1822 overtok han stillingen han hadde hatt som teatermaler ved Det Dramatiske selskap og sakte gikk han over fra å ha vært malermester til å bli «kunstner». Han drev i tillegg malerskole og blant elevene var Knud Baade og Joachim Frich.Oppholdet i Bergen ble avsluttet i 1826 etter at I. C. Dahl hadde vært på besøk i byen og kommet med sterk kritikk av Lehmanns arbeider.Lehmann slo seg senere ned i Stockholm, men foretok ofte reiser både i Sverige, Norge, Finland og Russland, inntil  han på slutten av 1850-tallet bosatte seg i Sigtuna.
I september 1842 kom han til Stavanger i anledning byens høstmarked og satte straks i gang med å male portretter. Ti dager etter ankomsten satte han inn en annonse i avisen hvor det sto:
«Undertegnede agter Søndagen den 9. October Eftermiddags Kl. 3 i Hr. Cederbergs Sal at forevise hvordan Genstande af Naturen daguerreotyperes, og at meddele oplysende Forklaring over Fremgangsmaade, overbevist om at Sagen vil vække Interesse hos Stedets ærede Indvaanere. Det bemærkes at Daguerreotyperingen kun forevises denne ene Gang. Prisen er 1 Ort Personen.»Dette var kun 3 år etter at teknikken var blitt introdusert av Louis Daguerre. 
Året etter fremviste han en daguerreotypmaskin i Logens store sal i Bergen og det var
første gang bergenserne fikk se en slik.Lehmann malte alt, også mytologiske temaer og norske landskap. Til sammen skal han ha utført rundt 4 800 portretter. Mange av disse ble utført ved hjelp av læregutter og svenner.136 bilder fra hans egen hånd ble solgt på auksjon i Stockholm 1877.


== Galleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Roger Erlandsen: Pas nu paa! Nu tar jeg fra hullet!, forlaget Inter-View, 2000, ISBN 82-91780-02-1


== Eksterne lenker ==
(no) Carl Peter Lehmann i Fotografregisteret.
Zoologischer Garten stasjon

Bahnhof Berlin Zoologischer Garten (kort Bahnhof Zoo) er en jernbanestasjon som ble åpnet i 1882 som del av Berliner Stadtbahn. Under den kalde krigen var Bahnhof Zoo det viktigste trafikknutepunktet i Vest-Berlin.
Stasjonen ligger ved Hardenbergplatz i Charlottenburg, i umiddelbar nærhet av Zoologischer Garten Berlin. Både linjer på Berlins undergrunnsbane (U-Bahn), Berlins forstadsbaner (S-Bahn) og Berlins jernbane (Stadtbahn) møtes ved Bahnhof Zoo. På Hardenbergplatz ligger også Berlins største busstasjon.
Fra 1884 ble stasjonen også brukt for fjerntog. En underjordisk stasjon på linjen U2 ble åpnet i 1902. Bahnhof Zoo ble ombygget mellom 1934 og 1940.
Som følge av delingen av Berlin ble Bahnhof Zoo i 1952 den eneste fjerntogstasjonen i Vest-Berlin.  At Bahnhof Zoo med sine kun to spor var Vest-Berlins viktigste jernbanestasjon var et av mange fenomener som særlig etter byggingen av Berlinmuren i 1961 viste byens unaturlige tilstand.
På 1970- og 1980-tallet var området bak stasjonen i Jebenstraße et samlingspunkt for Vest-Berlins narkotika- og prostitusjonsmiljø. Reportasjeboken Wir Kinder vom Bahnhof Zoo (norsk tittel: Å være ung er for jævlig) om ungjenta Christiane F. tematiserte hverdagen i narkomiljøet slik en av de involverte så det. Boken ble filmatisert i 1981, og filmen ble i Norge distribuert under tittelen Christiane F. – Å være ung er for jævlig. Boken førte til at myndighetene gjennom store politiaksjoner ryddet området og gjorde slutt på narkotikasalg og prostitusjon ved Bahnhof Zoo på slutten av 1980-tallet.
I 1991 inspirerte stasjonen det irske rockebandet U2 da de laget sangen Zoo Station. I sangen Bahnhof Zoo av det svenske bandet Randy blir dagens unges perspektivløshet og sosiale problemer skildret.


== Eksterne lenker ==
(mul) Offisielt nettsted 
(en) Bahnhof Berlin Zoologischer Garten – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bahnhof Zoo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Chaetosomatidae

Chaetosomatidae er en lite kjent familie av biller som bare ser ut til å finnes på den sørlige halvkule. Larvene lever i død ved, mest i gangene til andre vedborende insekter, og ser ut til å være rovdyr. Nålevende arter ser bare ut til å være kjent fra New Zealand og Madagaskar, men det er også kjent fossile arter av gruppen.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen biller, Coleoptera
Underordenen Polyphaga
Gruppen (infraorden) Cucujiformia
Overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
Familien Chaetosomatidae  – i alt 10 kjente, nålevende arter
Slekten Chaetosoma Westwood, 1851  – én art, New Zealand
Chaetosoma scaritides Westwood, 1851
Slekten Chaetosomodes Broun, 1921 - én art:
Chaetosomodes halli Broun, 1921
Slekten Malgassochaetus Ekis & Meinier, 1980 – åtte arter, Madagaskar


== Eksterne lenker ==
(en) Chaetosomatidae i Encyclopedia of Life 
(en) Chaetosomatidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Chaetosomatidae hos Fossilworks 
(en) Chaetosomatidae hos ITIS 
(en) Chaetosomatidae hos NCBI 
(en) Kategori:Chaetosomatidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Chaetosomatidae Crowson – detaljert informasjon på Wikispecies
Orging

Orging er et nyord innført av den norske motstandsbevegelsen under den annen verdenskrig. I tilknytning til illegal virksomhet var det stadig nødvendig med dokumenter,  transport, mat, klær og husly for folk og aktiviteter som myndighetene ikke skulle ha snusen i. Virksomheten med å ordne dette ble kalt å orge etter verbet å organisere.
Ordet ble snart tatt i bruk om all virksomhet som hadde et skinn av motstand mot okkupasjonen i seg, slik som unnlatelse av rapportering av rett kvantum dyr på gården, mengde innhøstede varer, svartebørshandel, fiksing av identitets- og reisedokumenter, «lån» av rasjoneringskort, tyveri fra Wehrmacht, «lån» av kjøretøyer eller bensin og lignende.
Virksomheten fortsatte til en viss grad etter fredsslutningen – da i form av «private» beslag av våpen, ammunisjon, klær og annet før de sivile og militære myndighetene hadde fått oversikt.
Etterhvert ble en klar over at det ikke var moralsk forsvarlig å holde de norske myndighetene for narr – det gikk bare ut over norske, og virksomheten opphørte langt på vei.


== Referanser ==
Vestibularisschwannom

Vestibularisschwannom er en godartet svulst som utgår fra de schwannske cellene på balansenerven. Denne trykker på de omkringliggende strukturene etterhvert som den vokser, og kan forårsake hørselstap og tinnitus.


== Synonyme diagnoser ==
Akustikusnevrinom er det vanligst brukte navnet, men dette er upresist da det henviser både til feil nerve og til feil type svulst.


== Etiologi og Patogenese ==
Dette er en sykdom som hovedsakelig rammer voksne i alderen 30-50 år.
Den skyldes mangelfull kontroll på cellesyklus i de schwannske cellene som kler balansenerven med myelin. Dette fører til at det vokser ut en klump (svulst) bestående av schwannske celler. Denne svulsten er i prinsippet godartet (benign) i det at den ikke vokser inn i det omkringliggende vevet, men den kan imidlertid presse på strukturene som ligger rundt når den blir stor nok. Om den vokser, vil den etter mange år kunne bli livstruende ved at den klemmer på hjernestammen.
Vestibularisschwannomer deles inn i to histologiske varianter: Antoni type A, med avlange celler arrangert parallelt, og Antoni type B, hvor cellene har en retikulær struktur, og cellekjerner som ligner lymfocytter. Rent Antoni type A schwannomer pleier å forekomme mest i ryggraden, mens schwannomer som er en blanding av type A og B er mer vanlig i hodet.


== Symptomer og forløp ==
Det mest karakteristiske symptomet ved et vestibularisschwannom er at pasienten får et gradvis progredierende ensidig hørselstap.
I mange tilfeller vil ikke svulsten vokse etter diagnosetidspunktet, men dersom den vokser, vil man også kunne få andre utfall fra de omkringliggende strukturer, gjerne i denne rekkefølgen:


== Behandling ==
Dersom svulsten er liten, vil man vanligvis velge å overvåke den gjennom å ta årlige bilder og se etter om den vokser. Dersom den gjør dette, eller dersom den gir plagsomme symptomer, kan det være aktuelt å operere den vekk eller behandle med strålekniv. Ved operasjon kan man av og til få skade av omkringliggende strukturer (n. trigeminus og n. facialis) som medfører lammelse av ansiktet.


== Referanser ==
Neubau

Neubau er det syvende av Wiens 23 distrikter. Pr 2001 bodde det 28 292 innbyggere her, fordelt på 1,61 km². 
Distriktet består av de tidligere forstedene Neubau, Altlerchenfeld, St. Ulrich, Schottenfeld og Spittelberg. Distriktsgrensene dannes av Lerchenfelder Straße i nord, Mariahilfer Straße i sør, Neubaugürtel i vest og Museumstraße og Museumsplatz i øst. 
På 1700-tallet var Neubau senter for Wiens silkefabrikker. På denne tiden ble området tungt forurenset. I dag er shopping mye viktigere for området, særlig i Mariahilfer Straße og Neubagasse. Det ligger mange puber i området rundt Spittelberg, noe som er populært for alle studentene her. Volkstheater Wien, en av Wiens store teatre, og Østerrikes Justisdepartement ligger i Neubau. Det samme gjør Museumsquartier, et senter for moderne kunst som bl.a. huser Leopoldsamlingen, som er Dr. Rudolf Leopold sin samling med over 5 000 kunstverk. 
Ved valget i 2001 var Neubau det første distriktet i Østerrike der Østerrikes Grønne Parti fikk flertall (32,6% av stemmene). 
Ved valget i 2004 fikk De Grønne 41% av alle stemmene, som er mer enn SPÖ og ÖVP til sammen. 
Sammen med Mariahilf er Neubau kjent som et av de distriktene i Wien som har den yngste, mest liberale og mest urbane befolkningen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside – Neubau
Mariahilferstrasse: Wiens største handlegate.
Museumsquartier: senter for kultur og moderne kunst.
Volkstheater Wien: teater grunnlagt i 1887-89 av arkitektene F. Fellner og H. Helmer.
Resultater fra de siste valgene
Offisiell hjemmeside – MuseumsQuartier Wien
Barnelitterære priser

Barnelitterære priser omfatter en lang rekke små og store priser og utmerkelser for å belønne god barne- og ungdomslitteratur eller formidlinga av den. Prisene skal, som andre kultur- og kunstpriser, stimulere utøverne til å lage flere gode arbeider, skape offentlig oppmerksomhet om fagområdet og fremme salget av produktene.


== Norske priser ==
Kultur- og kirkedepartementets pris for barne- og ungdomslitteratur
Sonja Hagemanns barne- og ungdomsbokpris
Norsk litteraturkritikerlags barnebokpris
Skolebibliotekarforeningens litteraturpris
Riksmålsforbundets barne- og ungdomsbokpris
Nynorsk barnelitteraturpris
Ungdommens kritikerpris
Unni Sands bildebokpris
Uprisen
NBU-prisen, for arbeid med barnebøker
Askeladdprisen, særlig for formidling av barnlitteratur
Ord & Bilde-prisen, for arbeid med bildebøker
Kari Skjønsbergs pris, for forskning på barnelitteratur
Rogaland fylkeskommune vil fra 2007 dele ut en ny barne- og ungdomslitteraturpris: Rasmus Løland-stipendet


=== Priser med flere klasser ===
Brageprisen har en egen kategori for barnebøker
Bastianprisen for oversatte bøker har en egen kategori for barnebøker
Årets vakreste bøker for god bokkunst har en egen kategori for barnebøker
Emmausprisen for kristne bøker har en egen kategori for barnebøker


== Noen utenlandske priser ==
Bologna Ragazzi Award (BRAW), internasjonal, tildeles under Barnebokmessa i Bologna
Deutscher Jugendliteraturpreis, tysk
H.C. Andersen-prisen, internasjonal
Litteraturprisen til minne om Astrid Lindgren, internasjonal
Nordisk Skolebibliotekarforenings Børnebogspris, nordisk
The White Ravens, internasjonal katalog over gode barnebøker


=== Britiske utmerkelser for barnelitteratur ===
The Whitbread Awards for a childrens novel
Carnegie Medal in Literature, opprettet 1936
Children's Laureate, deles ut annethvert år, på 10 000 pund
Guardian Award (Guardian Children's Fiction Prize), deles ut årlig av avisa The Guardian, opprettet 1967
Nestlé Smarties Book Prize, sponset pris 1985-2008
Kate Greenaway-medaljen, pris for barnebokillustrasjoner, opprettet 1955


=== Amerikanske utmerkelser for barnelitteratur ===
Newbery-medaljen, opprettet 1922
Caldecott-medaljen, bildebokpris opprettet 1938
Dorothy Canfield Fisher Children's Book Award, opprettet 1957
Anne-Sofie Østvedt

Anne-Sofie Østvedt (født 2. januar 1920 i Kristiania, død 16. november 2009 i Sande, Vestfold) var en av lederne av den norske etterretningsorganisasjonen XU.
Anne-Sofie Østvedt begynte å studere realfag i 1939 ved Universitetet i Oslo. Etter den tyske invasjonen av Norge ble Østvedt tidlig med i illegalt arbeid og var med å utgi aviser. Østvedt ble med i XU i 1941 og ble nestleder i organisasjonen i 1943. Gestapo begynte å lete etter henne fra høsten 1942 og hun måtte leve under falsk identitet i Oslo inntil frigjøringen.
Innen XU hadde hun flere dekknavn, men var mest kjent under navnet Aslak; for de fleste av hennes underordnede var det en stor overraskelse å finne ut at sjefen hadde vært en ung kvinne. Etter krigen var slutt fikk hun stipend og studerte kjemi ved University of California, Berkeley sammen med Øistein Strømnæs, tidligere leder for XU. Paret giftet seg og flyttet tilbake til Norge etter endte studier i 1951.
Anne-Sofie Østvedt avslo alle dekorasjoner hun ble tilbudt for sin krigsinnsats.


== Referanser ==
Ester Horn

Ester Horn (født Ester Lind Jynge 19. juni 1902 i Kristiania, død 14. april 1993 på Stabekk i Bærum) var en norsk humanetiker, som sammen med sin mann Kristian Horn var blant grunnleggerne av Foreningen for borgerlig konfirmasjon i 1950 og Human-Etisk Forbund i 1956. Horne var utdannet zoolog. Hun arbeidet mesteparten av sitt yrkesaktive liv i Human-Etisk Forbund.Hun var datter av jernbanedirektør og dikter Andreas Grimelund Jynge og Ester Lind Jynge (født Skjerden), søster av maler Gert Jynge.


== Referanser ==
Anne Hege Simonsen

Anne Hege Simonsen (født 1. april 1965) er en norsk sosialantropolog, forsker, journalist, redaktør og forfatter.
Simonsen har jobbet som utenriksjournalist i Klassekampen, har vært redaktør i ukeavisen Ny Tid og Verdensmagasinet X og underviser som førstelektor i journalistikk ved avdeling for journalistikk, bibliotek- og informasjonsfag (HiO) ved Høgskolen i Oslo. Hun har gitt ut flere fagbøker og har bidratt til en rekke antologier og tidsskrifter. Hun har bl.a. gitt ut Tryggve Gran-biografien Is, luft og krig (Cappelen Damm, 2013).
Anne Hege Simonsen er bosatt i Oslo og gift med journalist og historiker Bjørn Westlie.


== Bibliografi ==
Kjærlighet og mørke : En biografi om Marie Hamsun. Res Publica. 2018. ISBN 9788282260718. 
Tryggve Gran : Is, luft og krig. Cappelen Damm. 2013.  ISBN 9788202334314
Jon Petter Evensen og Anne Hege Simonsen (2010). Se!: Lærebok i visuell journalistikk. IJ-forlaget. 
Elisabeth Eide og Anne Hege Simonsen (2009). Dekke verden! : lærebok i utenriksjournalistikk. IJ-forlaget. 
Elisabeth Eide og Anne Hege Simonsen (2008). Verden skapes hjemmefra : pressedekningen av den ikke-vestlige verden 1902-2002. Unipub. ISBN 9788274772885. 
Anne Hege Simonsen (2006). De der ute - vi her heime. Norsk pressehistorisk forening. 
Nora Ingdal og Anne Hege Simonsen (2005). Mur: Delt landskap i Israel og Palestina. Cappelen. ISBN 788202242312. 
Elisabeth Eide og Anne Hege Simonsen: Å se verden fra et annet sted : medier, norskhet og fremmedhet (2004) ISBN 8202237327
Anne Hege Simonsen, Jon Bakkerud og Carsten Thomassen: Feighetens våpen – Kampen mot minene (1997) ISBN 8202176336
Anne Hege Simonsen (1997). Fra Griot til Den fjerde statsmakt : journalistikk og politikk i Senegal (Hovedfagsoppgave i sosialantropologi). Universitetet i Oslo. 


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Anne Hege Simonsen i BIBSYS
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Anne Hege Simonsen

(no) Publikasjoner av Anne Hege Simonsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin