jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Faraohund

Faraohund (FCI #248) er en podenco som av FCI plassert regnes som en primitiv spisshund, selv om andre internasjonale kennelklubber plasserer denne hunden sammen med myndene. Faraohund er Maltas nasjonalhund.


== Opprinnelse og alder ==
Faraohunden, som gjennom en årrekke har blitt kalt «verdens eldste hunderase», er utvilsomt svært gammel som type, men ny forskning med såkalt mtDNA har avdekket at rasen, i likhet med de andre podencoene, i sin nåværende form, ikke kan være mer enn ca. 150–200 år gammel (Peter Savolainen). Den ble før dette ofte regnet som en direkte etterkommer av tesem, selveste urmynden. I dag vet man imidlertid ikke nøyaktig hva eller hvilke hunder som ligger til grunn for rasen. I hjemlandet Malta, der denne hunden er utpekt som nasjonalhund, kalles den kelb tal-fenek, som oversatt til norsk blir hund som jakter kanin.
Rasen ble på 1920-tallet importert til Storbritannia, men først omkring 1970 ble den anerkjent av The Kennel Club. Den har siden spredt seg til andre land, og i dag regner man med at det finnes omkring 3000–4000 av disse hundene i verden. På Malta har imidlertid rasen vært på retur. Rasestandarden hos FCI er fra 24. juni 1987.


== Utseende, anatomi og fysikk ==
Faraohunden er en elegant og langbeint hund med en langstrakt kropp, som har mange fellestrekk med myndene. Den er kvikk og hurtig, og galopp er en naturlige bevegelsesform. Den har et edelt utseende med tørre, rene linjer. Den er elegant og lettvint, men likevel kraftig og muskuløs. Hodet er kileformet, langt og smalt som hos myndene, men den har stående spisse ører. Den lange halen bæres på myndevis.
Pelsen er fin, kort og glatt tilliggene. Fargen er rød, hvite tegninger i brystregionen og ei smal hvit stripe i pannen er tillatt. Hvit haletipp er ønskelig.
Hannene blir normal 56–63,5 cm i skulderhøye og veier gjerne 25–30 kg. Tispene blir normalt 53–61 cm i skulderhøyde og veier gjerne ca. 2–5 kg mindre enn hannene.


== Bruksområde ==
I Norge er denne hunden først og fremst en flott familiehund og en spennede utstillingshund, men på Malta og flere andre steder brukes den fortsatt som jakthund på småvilt. Den er meget hurtig og bruker både syn, lukt og hørsel når den jakter. Den regnes også som en ypperlig sporhund og kan med stor sikkerhet også bli en god ledhund, siden rasen sjelden bjeffer utenfor sitt domene. I tillegg er den ypperlig egent til mange former for hundesport.


== Lynne og væremåte ==
Faraohund er en livlig, trofast og lojal hund som krever mosjon og menneskelig kontakt for å trives maksimalt. Rasen regnes som flink med egne barn, men er gjerne noe reservert overfor fremmede. Den passer trolig best for folk som har litt erfaring med hund fra før.


== Annet ==
Rasen regnes som sunn. Den er kjent for ikke å trives når det blir for kaldt eller om det regner.


== Eksterne lenker ==
(en) Pharaoh Hound – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pharaoh Hound – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Frans Lasson

Frans Lasson (født 20. oktober 1935 i Århus, død 22. mars 2009) var en dansk operasanger og forfatter. Han var sønn av filmprodusenten Poul Hjertholm (1896–1975) og Aase Lasson (1904–88). Han studerte litteratur ved Københavns Universitet 1954–58, og tok senere sangerutdannelse. 1967–90 var han operasanger ved Det Kongelige Teater.
Frans Lasson var en av stifterne av Karen Blixen Selskabet og var formann for stiftelsen i perioden 1975–1985. Han var også medlem av styret for Rungstedlundfonden. Han og selskapets nestformann, kulturredaktør Hans Andersen redigerte sammen ti årganger av Blixeniana, som var Karen Blixen Selskabets årbok (utgitt i tidsrommet 1976–1985). 


== Noen utgivelser ==
Ode til døden, 1962. Dikt.
Tragisk himmel, 1966. Dikt.
Thora og Olaf Bull. Blade af et ægteskabs historie, 1985.
Olaf Bull: Ekko og regnbue. Notater fra en dikters verksted, Oslo, 1987.
Olaf Bull. Brev fra en dikters liv, 2 bd., Oslo og København, 1989.
Olaf Bull: Ild og skygger. Spredte notater fra et digterliv, 1991.
Olaf Bull: Det nye rum og andre digte, 1992.
Karen Blixen: Efterladte fortællinger, 1975.
Caroline Carlsen: Erindringer om Karen Blixen – Fortalt til Frans Lasson, 1976.
Kilden og flammen – En bog til Thorkild Bjørnvig, 1988.
Rørbyes tegninger, 1992.
Karen Blixen på Rungstedlund, 1994 (lydbok).
Karen Blixens Rungstedlund, 2001.


== Priser (utvalg) ==
1989 – Georg Brandes-Prisen for Olaf Bull. Brev fra en dikters liv, 2 bd.,
Georg Brandes-Prisen, 1989.
Selskabet til de skønne og nyttige Videnskabers Forfremmelses Pris, 1964.
Norsk Kulturfonds Legat, 1988.
Det Treschowske Fideikommis' Legat, 1991.
St. Olavs Orden, 1992.
Ridder av Dannebrog, 1988.
Søren Gyldendal-prisen, 2000.


== Noter og referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Bibliografi.dk - Utgivelser
Evenkia

Evenkia (russisk Эвенкийский автономный округ) var et selvstyrt distrikt (okrug) i Russland. Evenkia var del av Krasnojarsk kraj, men samtidig et eget føderasjonssubjekt i Den russiske føderasjon. Det administrative senteret var Tura, arealet 767 600 km² og innbyggertallet var 17 700 i 2002.


== Geografi ==
Evenkia er det minst tettbygde området i Russland og har lavere befolkningstetthet enn Grønland. På et område om lag like stort som Norge og Sverige til sammn bor det om lag like mange mennesker som på Stord. Evenkia ligger i den sentrale delen av den sibirske vidda. Det høyeste punktet er fjellet Kamen (1701 moh.). Store områder i nord har permafrost, men om lag 80 prosent av området er taiga. Middeltemperaturen i januar er -34°C, og i juli 15°C.
Reindrift er en viktig næring. Etterhvert håper man å utvikle oljevirksomhet og turisme.
Jernbane eller veier finnes praktisk talt ikke. Kommunikasjonsmiddel er hovedsakelig elvebåt, fly eller kjørerein.


== Demografi ==
Folketallet i  2002 var på 17 697. Av disse var det representanter fra 67 etniske grupper, hvor etniske russere (62 %) og evenkere (21,5 %) er de dominerende.
Som andre autonome okruger var Evenkia bygd opp rundt en minoritet, i dette tilfelle evenkerne, som snakker evenkisk som er et tungusisk språk.


== Historie ==
Evenkia har vært del av Russland sidan 1600-tallet. Både i tsar-tiden og sovjet-tiden var det fangeleirer for politiske fanger her. 30. juni 1908 var Evenkia åsted for en av de største naturlige eksplosjonene på jorda i moderne tid. Skogen i et område på over 3000 km² ble lagt flatt etter en eksplosjon på  mellom 10 og 15 megatonn, forårsaket av en meteoritt. Området er så øde at den første ekspedisjonen ikke nådde fram til eksplosjonsstedet før i 1927.
Det autonome området ble opprettet i 1930. Etter oppløsningen av Sovjetunionen i 1991 ble Evenkia et av føderasjonssubjektene i Den russiske føderasjon, men også fremdeles en del av Krasnojarsk kraj. Boris Zolotarjov var den siste guvernøren i Evenkia (2001–2007).
17. april 2005 ble det vedtatt i en folkeavstemning at Evenkia, sammen med Tajmyr, vil bli slått sammen med Krasnojarsk kraj. Dette skjedde 1. januar 2007.
Fredrik Wandrup

Fredrik Wandrup (født 1. mars 1951) er en norsk journalist og forfatter. Wandrup har vært journalist i Dagbladet siden 1976.
Han han har vært utenriksreporter, featurejournalist, petitskribent og kommentator, og har dessuten skrevet en rekke essays og artikler i ulike tidsskrifter og antologier. Han har skrevet om et stort antall emner, fra haikudikt til hardkokt krim, fra Hongkong-action til countryrock, jazz og James Bond. Wandrup har også forfattet to litterære biografier om Jens Bjørneboe og Olaf Bull, og skrevet et portrett av kronprins Håkon som ung.
Wandrup debuterte i 2006 som romanforfatter med spenningsromanen Svart poker om reklamemannen Benjamin Brenner, som motvillig innblandes i planleggingen av et ran, og senere blir drevet på flukt til Kambodsja og Vietnam.
Han utgav i 2008 Wandrups valg, hvor an anbefalte sine 333 skjønnlitterære favorittbøker. 


== Utgivelser (utvalg) ==
Jens Bjørneboe: mannen, myten og kunsten, Gyldendal, 1984.
Jukebox. Rocktekster i utvalg, (sammen med Rolf Lie). Bokklubbens lyrikkvenner 1985
Oslo sett fra luften, Mortensen 1986
Olaf Bull og hans samtid: en uro som aldri dør, Gyldendal, 1995.
Haakon: Et portrett av kronprinsen som ung mann, Gyldendal 1998
James Bond: mannen som erobret det tyvende århundret, Gyldendal, 1999.
Svart poker – kriminalroman, Aschehoug 2006
Litteratur : Wandrups valg : 333 boktips fra Fredrik Wandrup, Versal Forlag 2008Boken om Jens Bjørneboe er oversatt til tysk (1986).


== Priser ==
1995: Riksmålsforbundets litteraturpris for biografien om Olaf Bull


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fredrik Wandrup på Internet Movie Database
Captain Morgan

Captain Morgan er en rom som produseres av det multinasjonale øl-, vin- og brennevinsselskapet Diageo. Merket er oppkalt etter «Captain» Henry Morgan som ble født i Wales rundt 1635 og døde 25. august 1688.
I 1944 startet Joseph E. Seagram & Sons, Inc produksjon av rom på Jamaica under navnet «Captain Morgan Rum Company». I 2001 solgte Seagram Captain Morgan-merket til Diageo. Captain Morgans rom blir i dag produsert i Puerto Rico.
Captain Morgans rom destilleres fra sukkerrør.
Det har vært flere diskusjoner og rettssaker rundt hvem som skal få retten til Seagrams varemerke «Captain Morgan rum»; Enten Diageo eller Destilería Serrallés.


== Variasjoner ==
Captain Morgan Black Spiced
Captain Morgan Deluxe Dark
Captain Morgan White Rum
Captain Morgan Dark Rum
Captain Morgan Black Label
Captain Morgan Spiced Gold
Captain Morgan Original Spiced
Captain Morgan Original Spiced Gold


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Captain Morgan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Skøyenåsen skole

Skøyenåsen skole er en ungdomsskole som ligger på Oppsal, øst i Oslo like ved T-banestasjonen Oppsal. Skolen ble bygget i 1968 og fikk elever fra Østensjø, Godlia, Oppsal og Trasop barneskoler. I en 5-årsperiode sto skolen tom.
Skøyenåsen skole er tegnet av Paul Cappelen og Torbjørn Rodahl.


== Rektorer ==
Vibeke Larsen Kjesbu (2014-)
Merete Hansen (-2014)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Skøyenåsen skole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Data og statistikk - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 7. februar 2018.
«Skøyenåsen skole». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Leif Mæhle

Leif Magnar Mæhle (født 17. mai 1927 i Sunndal i Møre og Romsdal, død 1. september 2016 i Oslo) var fra 1969 til 1997 professor i nordisk, særlig nynorsk litteratur og nynorsk målbruk ved Universitetet i Oslo. Han var den siste professor i nordisk med særlig ansvar for nynorsk litteratur.


== Biografi ==
Han tok filologisk embetseksamen (cand.philol.) ved Universitetet i Oslo i 1952. I 1969 tok han doktorgraden med avhandlingen Vegen til varden - ein studie i Olav Aukrusts diktning. Han hadde et studieopphold i København før han ble universitetslektor i norsk ved Georg-August-Universität Göttingen. Siden var han også universitetslektor ved Lunds universitet. Han var gjesteforeleser ved en rekke europeiske og amerikanske universiteter. Mæhle var grunnlegger av og redaktør for Norsk Litterær Årbok fra 1966 til 1988. Han var også språkkonsulent ved Det norske teatret.
Leif Mæhle var generalsekretær i Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1986 til 1997 og var også medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.


== Utgivelser ==
Olav Aukrust: Skaldespor. Artikler, taler og brev i utvalg, Gyldendal, 1965.
Frå bygda til verda. Studiar i nynorsk 1900-talsdikting, 1967.
Vegen til varden. Ein studie i Olav Aukrusts dikting, 1968.
Aasmund Olavsson Vinje, 1975.
Tore Ørjasæter – den rotfaste fararen, Samlaget, 1986.
Det norske teatret 75 år, Samlaget, 1988.
Arne Garborgs beste, Samlaget, 1992.
Olav Aukrusts beste, Samlaget, 1993.
Fann eg dei stigar... Vandringar i Aslaug Vaas (1889–1965) dikting, Aschehoug, 2001.
Diktarar på leiting, Novus, 2009.


== Heder ==
Jacob Letterstedts nordiska förtjänstmedalj 1995


== Referanser ==


== Kilder ==
Leif Mæhle 85 år. Omtale i Aftenposten 16. mai 2012 side 54
Leif Mæhle - Store norske leksikon
Leif Mæhle - Norsk biografisk leksikon
Inge Krokann

Inge Krokann (født 19. august 1893 i Oppdal, død 27. desember 1962 i Gausdal) var en norsk forfatter.
Krokann arbeidet som lærer inntil 1922, da han måtte trekke seg tilbake på grunn av sykdom. Han ble i 1938 medlem av Den norske Forfatterforeningens litterære råd. Fra 1945 mottok Krokann statens kunstnerlønn. Han ble utnevnt til statsstipendiat i 1954. Fra 1954 fikk han også Gyldendals æresgasje.
Han skrev for det meste på nynorsk, med sterke innslag av oppdalsdialekt. Krokann er i ettertiden kanskje best kjent for romanen I Dovre-sno (1929), første bind i romansyklusen om Lo-ætta (fortsatt i Gjenom fonna (1931), På linfeksing (1934) og Under himmelteiknet (1941)). Han lanserte uttrykket «hamskiftet», om overgangen fra naturalhusholdning til pengehusholdning i jordbruket.


== Verker ==
I Dovre-sno, Gyldendal, 1929.
Gjenom fonna, 2 bd., Gyldendal, 1931.
Olav Aukrust, Noregs ungdomslag og studentmållaget, 1933.
På linfeksing, Gyldendal, 1934.
Blodrøter, Gyldendal, 1936.
Då bøndene reiste seg, Gyldendal, 1937.
Det store hamskiftet i bondesamfunnet, Samlaget, 1942.
Under himmelteiknet, Gyldendal, 1944.
Dikt, Gyldendal, 1947.
Ut av skuggen, Gyldendal, 1949.
Gravlagt av lynet, Gyldendal, 1952.
Oppdal, bøgda mi, Tanum, 1952.


== Priser ==
Gyldendals legat 1942
Melsom-prisen 1942 (sammen med Ragnvald Vaage)
Doblougprisen 1954


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Trondheim folkebibliotek om Inge Krokann
Digitaliserte bøker av Krokann hos Nasjonalbiblioteket.
Tatarer

Tatarer (tatarisk: tatarlar, med kyrillisk skrift: татарлар) er en tyrkisk folkegruppe som har tatarisk som morsmål. De fleste tatarer bor i Russland, der de er den nest største folkegruppen. En god del bor i Ukraina (Halvøya Krim nord for Svartehavet). Ved folketellingen i Russland i 2002 var det 5 558 000 mennesker som registrerte seg som tatarer, noe som utgjør 3,8% av landets befolkning. Den største konsentrasjonen av tatarer finnes i republikken Tatarstan, der tatarer utgjør et knapt flertall, 51 % av befolkningen, og i naborepublikken Basjkortostan der de utgjør 28%, men det bor tatarer over hele Russland. De fleste tatarer er sunni-muslimer.
Det fins flere undergrupper av tatarer, som av og til blir regnet som egne folkeslag. Disse omfatter blant annet krim-tatarer på Krim-halvøya i Ukraina og sibir-tatarer. En kompliserende faktor er at det i Russland i tsar-tida var vanlig å kalle tyrkiske folkeslag fra aserbajdsjanere til sibirske folkeslag for tatarer.


== Etymologi ==
Tartar og tatar kommer av gammeltyrkisk, tatarlar ("en vill og utemmet person").


== Opprinnelse og historie ==
De opprinnelige tatarer (ta-ta) oppholdt seg i de nordøstlige deler av Gobiørkenen og trakk østover til et område som strakk seg fra det som i dag er det sørøstlige Mongolia. De ble først underkuet av khitanerne som tidlig på 900-tallet etablerte Liao-dynastiet i Kina, og trakk seg da sørover. På 1100-tallet ble de underkuet av og vel for det meste assimilert med mongolene under Djengis Khan. 
Men grupper av tatarene hadde da allerede migrert vestover, og i forskjellige migrasjoner kom de inn i Vest-Sibir og de russiske stepper. 
I Europa i middelalderen ble betegnelsen tatarer brukt om mongolene. I omtale av russisk middelalder blir også uttrykkene tatarer og mongoler brukt om hverandre i Russland i dag. Sannsynligvis er dagens tatarer resultat av en assimilering av mongolene, som invaderte store deler av Asia og Øst-Europa på 1200-tallet, med noen av folkeslagene de hadde erobret, spesielt volga-bulgarerne. På 1400-tallet fantes det flere mongolsk-tatariske statsdannelser eller khanater, alle avløserstater av Den gylne horde: Kazan-khanatet, Astrakhan-khanatet, Krim-khanatet og Sibir-khanatet. Kazan ble erobret av russerne i 1552, Astrakhan i 1556 og Sibir-khanatet i 1582. Krim-khanatet overlevde, til dels som en vasall av Det osmanske riket frem til 1783.
Rolv Thesen

Rolv Thesen (født 14. juli 1896 i Hamnøy, Lofoten, død 1966) var en norsk litteraturkritiker og statsstipendiat fra Moskenes.
Han tok artium i Oslo 1916, arbeidet ved Kvæfjord Middelskole ved Harstad i tre år, og studerte deretter filologi i Oslo, samtidig med at han fra 1920 var styrer for en ettårig middelskole for landsungdom i Oslo. Da han ble ferdig med hovedfag i historie, arbeidet han 1926-31 som lektor på Eidsvoll landsgymnas.
Thesen virket som kritiker og spaltist i Arbeiderbladet i en årrekke fra 1928 til 1966. Thesen var medlem av Forfatterforeningens litterære råd fra 1937 til 1963, var litterær konsulent for Aschehoug forlag, og i 1946 var han med på å stifte Norsk Litteraturkritikerlag.
Thesen skrev bøker både om samtidige som Tore Ørjasæter og Johan Falkberget, og om forrige generasjons forfattere, mest omfattende om Arne Garborg. Hans hovedverk var det ufullførte Diktaren og bygda, som utkom med tre av fem bind. Her ville Thesen sette skildringer av bygdeliv inn i en sosialpsykologisk sammenheng. Thesens bok om Olav Duuns forfatterskap, Mennesket og maktene, ble først utgitt i 1942, mens Norge var okkupert, og den kan leses som en drøfting av hvordan man kan møte ondskap og brutalitet.Han ga også ut tre diktsamlinger under pseudonymet Harald Hamre, der han blant annet skildrer minner knyttet til oppveksten i Lofoten.


== Bibliografi ==
Arne Garborg. Frå jærbu til europear, 1933
Tore Ørjasæter. Ei innføring i diktinga hans, 1935
Arne Garborg. Europearen, 1936
Arne Garborg. Europear og jærbu, 1939
Ja vi elsker. Norge i dikt (red.), 1941
Mennesket og maktene. Olav Duuns dikting i vokster og fullending, 1942
Ein diktar og hans strid. Arne Garborgs liv og skrifter, 1947
Mennesket i oss, artiklar, 1951
Diktaren og bygda, 3 bd., 1953–65 (bd. 1: Ætt og arv 1953, bd. 2: Natta og draumen 1955, bd. 3: Storfolk og bonde 1965)
Lofoten i norsk litteratur og kunst (red.), 1956
Johan Falkberget og hans rike, 1959Diktsamlinger

Etter stormen, 1945
Trass i alt, 1949
Men ringen renn i hop, 1963
Klokka seks dansar sola på Vallsetåsen, dikt i utval ved Ole Karlsen, 2011Om han

Jan Olav Gatland (2006): Det litterære liv. Rolv Thesen og hans tid. Bergen: Vigmostad & Bjørke. ISBN 82-419-0452-5.
dagogtid.no Ottar Fyllingsnes: Den litterære doktoren


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Rolv Thesens privatarkiv som består av 22 brev finnes ved NTNU Universitesbiblioteket
Buorm

Buorm (Natrix natrix) er en av de tre slangeartene som lever fritt i Norge. Buormen er den lengste av slangene i Norge, ca. en meter lang. Den kan bite, men er ikke giftig. Buormen er flink til å svømme og spiser helst fisk og amfibier, og defineres som en vannsnok.


== Beskrivelse ==
Buormen kan gjenkjennes på de karakteristiske gule flekkene i nakken. Ellers er buormen grå eller gråbrun. Enkelte individer kan være helt svarte, men de er sjeldne. Buormen er slank. I motsetning til hoggormen har buormen mange buktninger når den kryper. Buormen er den største av slangene som lever fritt i Norge. Den kan bli mer enn 1 meter lang, den lengste buormen som er rapportert i Norge var 135 cm. Pupillen er rund.


== Adferd ==
Buormen er en glimrende svømmer og liker seg godt ved vann. Der kan den ligge på bredden og varme seg i solen, klar til å unnslippe i vannet hvis det skulle bli nødvendig. Den lever også i myrer, eller i nærheten av bondegårder, der den legger egg i gjødselkjellere. Buormen blir kjønnsmoden når den er 3-5 år gammel. Paringen foregår i mai, og de ca. 20 eggene som legges i juni/juli klekkes etter omtrent en måned.
Buormen biter sjelden eller aldri, og den er ikke giftig. Hvis den føler seg truet kan den hvese kraftig og sprøyte ut illeluktende væske fra analåpningen. Andre ganger spiller den død ved å ligge stille på ryggen.


== Slanger i Norge ==
De to andre slangeartene som lever fritt i Norge er hoggormen (Vipera berus) og slettsnoken (Coronella austriaca). Stålormen (Anguis fragilis) blir ofte tatt for å være en slange, men det er en øgle. Alle frittlevende slanger i Norge er fredet etter viltloven.


== Eksterne lenker ==
(en) Buorm i Encyclopedia of Life 
(en) Buorm i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Buorm hos Artsdatabanken 
(sv) Buorm hos Dyntaxa 
(en) Buorm hos Fauna Europaea 
(en) Buorm hos Fossilworks 
(en) Buorm hos Reptile Database 
(en) Buorm hos ITIS 
(en) Buorm hos NCBI 
(en) Kategori:Natrix natrix – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Natrix natrix – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Fakta om buorm - Folkehelseinstituttet
Norsk Zoologisk Forening
Slettsnok

Slettsnok (Coronella austriaca) er en av de tre slangeartene som lever fritt i Norge. Slettsnoken kan bite, men er ikke giftig. Den er en varmekjær slange som i Norge lever langs kysten fra svenskegrensa til Jæren.  


== Beskrivelse ==
Slettsnoken blir inntil ca. 80 cm lang, den lengste som er målt i Norge var 89 cm. Fargen er brun eller grå, med en stor mørk flekk på hodet. Hannene er noe lysere enn hunnene. Det mest karakteristiske trekket er de to rekkene med mørke flekker på ryggen. Slettsnoken er ikke giftig. Den er varmekjær og regnet som en sårbar art i norsk natur.
Større enn en 89 cm lang slettsnok er sett.. Den kan bli 200 gram tung. Slettsnokene i Norge er opptil dobbelt så store som ellers i Europa.


== Adferd ==
Slettsnoken er en god klatrer, men den liker seg best når den er nede på bakken og kan gjemme seg innimellom vegetasjonen. Slanger er vekselvarme dyr, så de må la omgivelsene varme seg opp. I motsetning til hoggormen som legger seg på steiner og stubber i solsteken for å få varmen i kroppen, foretrekker slettsnoken å varme seg ved å ligge under en stein som er oppvarmet av sola. Slettsnoken er en kvelerslange som slynger seg rundt sitt bytte som består av huggorm, stålorm og fugleunger med mer. Den kan også ty til kannibalisme. Slettsnoken beveger seg raskt og har kraft i bevegelsene. Tar du den i halen, klarer den å sno seg opp og bite deg i hånden.
Slettsnoken blir kjønnsmoden når den er 3-5 år gammel. Paringen skjer i mai, og 2-15 unger fødes i august/september. Om høsten går slettsnoken i dvale, der den ligger hele vinteren.


== Slanger i Norge ==
Slettsnoken er en av tre slangearter som lever fritt i Norge. De to andre er hoggormen og buormen. Stålormen blir ofte tatt for å være en slange, men den er en øgle. Slettsnoken er oppført på rødlisten over truede arter. Alle frittlevende slanger i Norge er fredet etter viltloven.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Slettsnok – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Slettsnok i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Slettsnok hos Artsdatabanken 
(sv) Slettsnok hos Dyntaxa 
(en) Slettsnok hos Fauna Europaea 
(en) Slettsnok hos Fossilworks 
(en) Slettsnok hos Reptile Database 
(en) Slettsnok hos ITIS 
(en) Slettsnok hos NCBI 
(en) Kategori:Coronella austriaca – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Coronella austriaca – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Fakta om slettsnok - Folkehelseinstituttet
Norsk Zoologisk Forening Arkivert 27. oktober 2017 hos Wayback Machine.