jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jean-François Millet

Jean-François Millet (født 4. oktober 1814, død 20. januar 1875) var en fransk maler. 
Millet blir sett som en overgangsfigur mellom romantikk og realisme i europeisk kunsthistorie, og hans bilder av den franske bondekulturen fikk stor betydning for senere kunstnere som Gustave Courbet og Vincent van Gogh. Også impresjonisten Claude Monet og surrelisten Salvador Dalí har nevnt Millet som en inspirasjonskilde. Millet var en av grunnleggerne av Barbizon-skolen.


== Livsbiografi ==
Millet var det første barnet til Jean-Louis-Nicolas og Aimée-Henriette-Adélaïde Henry Millet, og ble født i 1814 i en liten landsby i Normandie. Millet fikk lært seg latin under opplæring av to prester i byen, før han ble sendt til Cherbourg for å få kunnskap om malerkunst. Fra 1835 studerte han for fullt, og fikk to år senere nok penger til å reise til Paris. Millet begynte på École des Beaux-Arts sammen med en rekke andre studenter, blant annet Paul Delaroche som Millet fikk et nært forhold til. Millet prøvde å få sine malerier inn ved Parissalongen, men fikk ikke godkjennelse før 1840.Millet reiste deretter tilbake til Cherbourg for å satse på en karriere innenfor malerkunst. Han giftet seg med Pauline-Virginie Ono, noe som resulterte i at han forble i Paris. Pauline døde etter bare tre år av tuberkulose. Millet giftet seg på nytt med Catherine Lemaire og fikk tilsammen ni barn med henne. Millet og Lemaire var sammen helt til deres død.
I Paris kom Millet i kontakt med  Constant Troyon, Narcisse Diaz, Charles Jacque, og Théodore Rousseau. Sammen skapte de en kunstbevegelse som de kalte for Barbizon-skolen. Hovedsjangeren til bevegelsen var realisme, som gjerne skulle vise vanskelighetene i samfunnet, og utelukket derfor romantiske trekk. Motivene omhandlet ofte bønder, fiskere, minearbeidere og bakere i arbeid. Først i 1847 begynte Millet å få anerkjennelse fra kunstmiljøet, og fikk inn flere bilder ved Parissalongen, som hadde årlige utstillinger. Enkelte av Millet sine bilder ble kjøpt opp av staten, noe som resulterte i at han fikk større økonomiske bidrag. 
Millets popularitet og anerkjennelse økte gjennom 1860-tallet, til tross for enkelte kontroversielle bilder som han ga til Parissalongen. Millet ble i 1870 utvalgt som en juri ved salongen, men han var ofte fraværende på grunn av den fransk-prøyssiske krigen. Millet fikk opplevd i slutten av hans karriere stor anerkjennelse, men malte ikke like effektivt på grunn av svakere helse. Millet døde 20. januar 1875.


== Billedgalleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jean-François Millet (II) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
jeanmillet.org; 125 verk av Jean-François Millet
Maura Coughlin's article on Millet's Norman milkmaids
Influence on Van Gogh
Influence on Dali
Dover Air Force Base

Dover Air Force Base er en flystasjon for det amerikanske flyvåpenet rett utenfor byen Dover i Delaware.
Dover flystasjon er base for 436th Airlift Wing, kjent som «Eagle Wing», og 512th Airlift Wing, kalt «Liberty Wing». Stasjonen har også det største likhuset i forsvarsdepartementet, og brukes til å motta og behandle militært personell som omkommer i krig eller fred. Likhuset ble også brukt i 1986 til å identifisere de omkomne etter Challenger-ulykken og i 2003 for mannskapet på romfergen Columbia.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Dover Air Force Base – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  (en)
Engelsk åpning

Engelsk er en sjakkåpning som begynner med trekket 1.c4, det fjerde mest populære åpningstrekket i sjakk. Åpningen fikk sitt navn av Howard Staunton som brukte denne åpningen i en match mot Pierre Saint-Amant i 1843.


== Hva som er «engelsk» ==
Nøyaktig beskrivelse av hva som er engelsk og hva som er noe annet er litt vanskelig. Nøkkeltrekket er c2-c4 fra hvit, men det trekket dukker også opp i andre åpninger, og derfor kan ikke alle partier som åpner med 1.c4 betegnes som «engelsk». For eksempel, etter 1.c4 e6 2.Sf3 Sf6 3.d4 b6 har man dronningindisk.
Heller ikke alle partier som betegnes som «engelske» starter med 1.c4, for eksempel vil 1.Sf3 Sf6 2.c4 være regnet som engelsk. Til og med partier som åpner med 1.d4 eller 1.e4 kan bli engelske, for eksempel 1.d4 Sf6 2.c4 c5 3.Sf3 eller 1.e4 c5 2.c4. Hvis stillingen normalt oppstår etter at hvit har startet med 1.c4 er det antagelig engelsk, derfor kalles ikke 1.Sf3 d5 2.c4 «engelsk» men Retis åpning, fordi stillingen sjeldent oppstår etter 1.c4 d5 2.Sf3 på grunn hvits mulighet for å spille 2.cxd5.


== Prinsipper ==
1.c4 er et fleksibelt trekk. Hvit angriper sentrum med en løperbonde og har ikke erklært hvor sentrumsbøndene skal plasseres ennå. Trekket gjør ikke like mye for utvikling som 1.d4 eller 1.e4 gjør, den eneste brikken som frigjøres er dronningen. Imidlertid kan hvit nå spille Sc3 uten at springeren kommer i veien for c-bonden. Hvit kan holde sentrumsbøndene tilbake og la svart bygge opp et sentrum som hvit satser på å bryte ned, en såkalt «hypermoderne» spillemåte.


== Varianter ==
Svart har mange mulige svartrekk på 1.c4.

1...Sf6 er den vanligste og inviterer hvit til å spille d2-d4 med overgang til diverse indiske forsvar eller dronninggambit. Det finnes en del egne varianter her. En av disse er 1.c4 Sf6 2.Sc3 e6 3.Sf3 Lb4 som ligner litt på nimzoindisk, men der hvit har holdt tilbake d4 bonden for å unngå svekkelser i sentrum.
1...c5 kalles symmetrisk engelsk. Svart bevarer symmetrien og satser på å oppnå tidlig utligning.
1...e5 er svarts mest aggressive svar på 1.c4. Stillingen blir til en slags sicilianer, men med ombyttede farger. Siden hvit spiller siciliansk med et ekstra tempo er det sjeldent at svart tillater en tidlig åpning av sentrum og stillingen blir derfor mer lik de lukkede variantene enn de åpne variantene.
1...e6, 1...c6, 1...g6 og 1...d6 er alle ganske vanlige svartrekk, men de vil nesten alltid føre til en annen åpning eller en av de tidligere nevnte variantene av engelsk.


== Referanser ==
PNG

PNG kan bety:

Portable Network Graphics, et digitalt bildeformat
Papua Ny-Guinea, et land i Oseania
Persona non grata
Hudson Hawk

Hudson Hawk er en film fra 1991, regissert av Michael Lehmann. Bruce Willis har tittelrollen og var også medforfatter til manuset. 
Filmen er en spillefilm som bruker «slapstickhumor» fra tegnefilmer, samt lydeffekter som forsterker filmens surrealistiske humor. Filmens handling kombinerer materialer basert på konspirasjonsteorier, hemmelige organisasjoner og historiske mysterier, så vel som merkelig teknologi.
Et gjentakende element gjennom filmen er når Hudson og hans partner Tommy «Five-Tone» (Danny Aiello) synger sanger samtidig, men hver for seg, for å ta tiden på, og synkronisere, sine bedrifter. Willis og Aiellos duett av Bing Crosbys Swinging On a Star og Paul Ankas Side by Side er med på filmens soundtrack.
Selv om det var flere stjerner med i filmen, fikk den generelt negative kritikker og feilet stort i billettsalget. Filmen fikk Razziepriser for verste regi, verste manus og verste film i 1992. 


== Handling ==
Historien begynner med at Eddie «Hudson Hawk» Hawkins (Willis), en mestertyv og seifoppbryter forsøker å feier sin første dag med prøveløslatelse fra fengsel med en cappuccino. Før han får cappuccinoen sin, blir han utpresset av diverse instanser, blant dem hans egen tilsynsfører, en liten mafiafamilie fra Newark og CIA til å gjøre flere farlige kunsttyverier. Igjennom hele filmen forsøker Hudson å nyte en cappuccino, men han blir avbrutt hver eneste gang.


== Skuespillere ==
Bruce Willis som Eddie Hawkins / Hudson Hawk.
Danny Aiello som Tommy "Five-Tone" Messina
Andie MacDowell som Anna Baragli
James Coburn som George Kaplan
Richard E. Grant som Darwin Mayflower
Sandra Bernhard som Minerva Mayflower
Donald Burton som Alfred
Andrew Bryniarski som Butterfinger
David Caruso som Kit Kat
Lorraine Toussaint som Almond Joy
Don Harvey som Snickers
Doug Martin som Igg
Steven M. Martin som Ook
Leonardo Cimino som The Cardinal
Frank Stallone som Cesar Mario


== Eksterne lenker ==
(en) Hudson Hawk på Internet Movie Database 
(no) Hudson Hawk hos Filmfront 
(sv) Hudson Hawk i Svensk Filmdatabas 
(da) Hudson Hawk i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Hudson Hawk på Allociné 
(nl) Hudson Hawk på MovieMeter 
(en) Hudson Hawk på AllMovie 
(en) Hudson Hawk på Turner Classic Movies 
(en) Hudson Hawk på Rotten Tomatoes 
(en) Hudson Hawk på Metacritic
Evansgambit

Evansgambit er en sjakkåpning som begynner med åpningstrekkene 1.e4 e5 2.Sf3 Sc6 3.Lc4 Lc5 4.b4. Åpningen ble først spilt av William Davies Evans (1790–1872) mot Alexander McDonnell i 1827. Gambiten ble snart svært populær og ble brukt av spillere som Paul Morphy og Adolf Anderssen. Forbedret defensiv teknikk og mer fokus på posisjonelt og strategisk spill gjorde Evansgambiten mindre populær. Åpningen fikk et lite oppsving da Garri Kasparov spilte den en del ganger på 1990-tallet. Evansgambit var også yndlingsåpningen til den norske forfatteren André Bjerke og sjakkboken hans, «Spillet i mitt liv», inneholder ganske grundige analyser av åpningen.
Motivet for offeret er rask utvikling og kontroll over sentrum. Etter 4...Lxb4 5.c3 må den svarte løperen trekke, og hvit er klar til å spille d2-d4 og spille på angrep mot f7-feltet. Svart har flere mulige trekk, 5...La5, 5...Lc5, 5...Le7 og 5...Ld6. Det sistnevnte ser klossete ut, men har blitt et av hovedforsvarstrekkene mot Evansgambiten. Svart behøver ikke ta i mot offeret, 4...Lb6 er mulig, men dette er langt mindre populært enn 4...Lxb4.


== Eksterne lenker ==
The Evans gambit, troyesd3.8k.com
Edward Winter: The Evans Gambit, chesshistory.com
101. luftbårne divisjon

101. luftbårne divisjon (101st Airborne Division (Air Assault)) er en luftbåren divisjon i den amerikanske hæren. Divisjonen, med kallenavn Screaming Eagles, er underlagt XVIII luftbårne korps og forlagt i Fort Campbell i Kentucky.
Divisjonen ble aktivert 15. august 1942 på Camp Claiborne i Louisiana. Den var opprinnelig en fallskjermdivisjon og deltok under kommando av Maxwell D. Taylor i operasjon Overlord, operasjon Market Garden og Ardenneroffensiven under andre verdenskrig. Den har senere mistet status som fallskjermavdeling og er nå kun luftmobil, oppsatt med blant annet to helikopterbrigader.


== Se også ==
82. luftbårne divisjon


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) 101st Airborne Division – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 101st Airborne Division – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Colt Canada C7

C7 og C8 er automatgeværer fra Colt Canada, tidligere kjent som Diemaco. C7 er en klone av det velkjente M16-geværet som er standardvåpen til de væpnede styrker i USA, mens C8 er en klone av M16s viderutvikling: karabinversjonen M4. Sagt på en annen måte, C8 er karabinversjonen av C7. Alle nevnte geværer er en del av AR-15 familien, og har dermed røtter tilbake til utviklingen av M16 på 60-tallet. C8 sin fordel fremfor nevnte våpen er dens «heavy barrel», et ekstra tykt forkrommet løp, som tåler ekstrem ildgivning uten å gløde eller endre form.


== Norge ==
I Norge har Hærens jegerkommando (HJK) og Marinejegerkommandoen (MJK) C8 som sitt standardvåpen, da med en versjon kalt C8SFW, hvor SFW står for Special Forces Weapon. C8SFW er karabin-formet og svært lik C8 og M4.
Forsvarets spesialkommando testet ut HK416 i en periode, men gikk fort tilbake til Diemaco C8SFW. Grunnen er at HK416 ikke er utstyrt med "heavy barrel" slik C8SFW er. FSK har 25 års erfaring med C8SFW, og valgte derfor å beholde dette som standard angrepsrifle.


== Andre brukere ==
C7 er approbert som Gevær M/95 i det danske forsvaret hvor det er standardgevær, mens C8 er kalt Karabin M/96. C7 og C8 brukes også som standardvåpen i opprinnelseslandet Canada, av samt hæren og marinekorpset i Nederland. De britiske spesialstyrkene Special Air Service og Special Boat Service bruker kun C8, på samme måte som de norske spesialstyrkene.

-
Stegosaurus

Stegosaurus var en planteetende dinosaur fra senjuraperioden, i det som i dag er vestlig del av Nord-Amerika.
Stegosaurus' mest kjente trekk er de store benplatene på ryggen, som enten har blitt brukt som temperaturplater, som elefantens ører, eller som et ledd i forsvar mot kjøttetende dinosaurer.
Stegosaurus er også kjent for å ha hatt veldig liten hjerne i forholdt til kroppsmassen. Med en vekt på rundt 4,5 tonn var ikke hjernen større enn hos en hund.
Like etter å ha beskrevet stegosaurus noterte Othniel charles Marsh en stor kanal i hofteregionen av ryggraden, som kunne ha inneholdt en struktur opptil 20 ganger større enn hjernen. Dette førte til ideen om at dinosaurer som stegosaurus hadde en "andre hjerne". Det har senere blitt argumentert for at rommet har inneholdt en glykogen struktur, lik den man finner i dagens fugler.
Stegosaurusen var også en kjent figur i Steven Spielbergs film The Lost World: Jurassic Park , oppfølgeren til Jurassic Park, som ble en stor internasjonal hit på verdens kinoer da den ble utgitt i 1993.


== Eksterne lenker ==
(en) Stegosaurus i Encyclopedia of Life 
(en) Stegosaurus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Stegosaurus hos Fossilworks 
(en) Kategori:Stegosaurus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Stegosaurus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Stegosaurus – detaljert informasjon på Wikispecies
Triceratops

Triceratops var en planteetende dinosaur som levde i krittiden for ca. 68–66 millioner år siden. Kjennetegnet til denne dinosauren var de tre hornene som var festet til en beskyttelsesplate på baksiden av hodeskallen. Dinosauren var ca. 8 meter lang, og veide ca. 10 tonn som fullvoksen. Det er spekulert i at dinosaurer, aldri slutter å vokse før de dør, og at det i så fall kunne det ha eksistert gigantiske triceratopser.
Denne dinosauren levde mest sannsynlig i flokk, og det er spekulert i at de hadde intelligens nok til å samarbeide når de møtte fiender som Tyrannosaurus rex, eller andre rovdyr.
Hodeskallen til en Triceratops kunne bli over en meter lang, og veide nesten 1000 kg, noe som førte til at denne arten hadde veldig sterke nakkemuskler, og var i stand til å påføre et fryktinngytende angrep, likt våre dagers neshorn, bare 5–6 ganger større og sterkere.


== Eksterne lenker ==
(en) Triceratops i Encyclopedia of Life 
(en) Triceratops i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Triceratops hos Fossilworks 
(en) Kategori:Triceratops – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Triceratops – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Triceratops – detaljert informasjon på Wikispecies
Telemark og Buskerud Heimevernsdistrikt 03

Telemark og Buskerud Heimevernsdistrikt 03 er et distrikt i Heimevernet som har territorielt militært ansvar over det som er de tidligere fylkene Telemark og Buskerud. 


== Organisering ==
Distriksstaben er lokalisert på Heistadmoen leir og distriktet består av 16 HV-områder og en innsatsstyrke. Til sammen teller enheten 2800 mann.    
Distriktets innsatsstyrke Gunnerside har navn som kommer fra operasjonen Gunnerside under andre verdenskrig (tungtvannaksjonen). 
Avdelingen består av omtrent 200 befal og soldater.    


== Historie ==
Avdelingsmerket til HV03 er vikingskipet, en arv avdelingen har fra  Telemark regiment (IR3) som hadde territorielt ansvar frem til regimentes nedleggelse i 2002.
HV03 har sendt personell til internasjonale operasjoner og støttet ved flere hendelser nasjonalt som for eksempel opprydningsarbeidet etter oljeutslippet fra "Full City" sommeren 2009 


== Eksterne lenker ==
HV03 - Forsvaret.no
Skogstad

Skogstad er en norsk slekt med navn etter gården av samme navn i Kvikne i Nord-Østerdal. Tore Skogstad (1660–1735) var stamfar til to hovedlinjer. Til den første hørte syv generasjoner lensmenn i Kvikne og på Tolga, samt politikeren Ivar Lykke, Høyres statsminister 1926–27. Den andre linjen stammer fra hans sønn regimentssmed Esten Skogstad (1713–1780), som kjøpte gården Kanestraum på Nordmøre, der han fikk  stor etterslekt.


== Litteratur ==
Anders Fløistad: Skogstad og Staeættene fra Kvikne, 1945.
Bendlerblock

Bendlerblock er et bygningskompleks i Tiergarten i bydelen Mitte i Berlin, og Berlin-kontoret for Tysklands forsvarsdepartement. Det er også kjent som åsted for henrettelsen av oberst Claus von Stauffenberg, infanterigeneral Friedrich Olbricht, oberst Albrecht Ritter Mertz von Quirnheim og løytnant Werner von Haeften. 


== Historie ==
Bygningen ble reist i årene 1911 til 1914 som kontor for ledelsen av Reichsmarine. og ble i mellomkrigstiden benyttet som hovedkontor for Reichswehr. Fra 1993 har bygningen rommet Berlin-kontoret for Tysklands forsvarsminister.Adressen er idag Stauffenbergstraße 11 – 14 og Reichpietschufer 72 – 76. Tidligere var adressen Bendlerstraße og Tirpitzufer.
Den tidligere adressen i Bendlerstraße ga bygningen dets navn, og gaten var oppkalt etter murermester og kommunalpolitiker Johann Christoph Bendler (1789–1873), og han eide hele området mellom Tiergarten og den senere Landwehrkanal. Bendlerblock ble bygget mellom 1911 og 1914 for riksmarinekontoret.
På 1920-tallet ble bygningen sete for forsvarsministeriet og ledelsen av Reichswehr. Anlegget ble utvidet i 1938 for å gi plass til flere deler av forsvaret, blant annet hærens overkommando, Abwehr under admiral Wilhelm Canaris, sjefen for hærens rustning, reservehæren og det alminnelige hærkontoret.

.
Bendlerblock ble kjent som senter for det konservative statskuppforsøket med utspring i Wehrmachts offiserskorps i 1944 under oberst Claus von Stauffenberg. Natt til 21. juli 1944 ca. kl. 00:15 ble Stauffenberg, infanterigeneral Friedrich Olbricht, oberst Albrecht Ritter Mertz von Quirnheim og løytnant Werner von Haeften henrettet ved skytning i Bendlerblocks indre gård. Generaloberst Ludwig Beck fikk anledning til å begå selvmord, men etter to forsøk ble han skutt av en sersjant inne i Bendlerblock.
Under slaget om Berlin brukte general Helmuth Weidling bygningen som kommandosentral før han kapitulerte til Den røde armé 2. mai 1945.
Etter krigen ble den skadede Bendlerblock restaurert og brukt av forskjellige statsetater. Forsvarsministeriet har brukt Bendlerblock som sitt annet hovedsete siden september 1993, etter at den føderale regjeringen flyttet tilbake til Berlin fra Bonn.
Det er oppført et monument for offiserene i borggården med innskriften:
Ihr trugt die Schande nicht, Ihr wehrtet Euch, Ihr gabt das große ewig wache Zeichen der Umkehr, opfernd Euer heißes Leben für Freiheit, Recht und Ehre («Dere holdt ikke ut skammen, dere verget dere, dere ga det store, evig våkne forandringens tegn, ofret deres liv for frihet, rett og ære»).


== Referanser ==
Bëors hus

Bëors hus er i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Bëors hus var det aller eldste av Edains tre hus, og er derfor også kalt både Det eldste hus blant mennesker og Edains første hus. De hadde alliert seg med alvene i det første tidevervet.


== Ledere i Bëors hus ==
Bëor den gamle
Baran eldste sønn av Bëor den gamle.
Belen den andre sønnen av Bëor.
Bereg, barnebarn av Baran.
Boron sønn av Baran.
Boromir sønn av Boron.
Bregor sønn av Boromir.
Bregolas sønn av Bregor.
Beren sønn av Barahir, som var sønn av Bregor.
Baragund sønn av Bregolas


== Baran ==
Baran var den eldste sønnen av Bëor den gamle. Han hadde en yngre bror ved navn Belen. Baran overtok lederskapet av Bëors hus etter at hans far reiste til Nargothrond. Han holdt til i Estolad, øst for Doriath, og han hadde to sønner: Boron og Baranor.
Bëors hus sluttet å eksiste som et selvstendig hus etter slaget Dagor Bragollach, men i det andre tidevervet fantes det noen familier i Númenor som fremdeles snakket Adûnaic med en tydelig Bëoransk aksent.


=== Stamtre for Bëor og hans etterkommere ===
Werner von Haeften

Werner Karl von Haeften (født 9. oktober 1908 i Berlin, død 21. juli 1944 samme sted) var en tysk jurist og offiser under andre verdenskrig som deltok i det mislykkede 20. juli-attentatet mot Hitler. Han ble arrestert senere på dagen og gjennomgikk en summarisk rettssak hvor han ble dømt til døden og skutt allerede om natten.
Han var sønn av en offiser i hæren og senere leder for det tyske riksarkivet (Reichsarchiv). Han var en yngre bror av Hans Bernd som var en del av Kreisau-kretsen og hengt etter 20. juli-attentatet.
Haeften studerte først juss  i Berlin og arbeidet etter studiene i en bank i Hamburg fram til utbruddet av andre verdenskrig, da han gikk inn i Wehrmacht.
Etter en alvorlig skade på Østfronten ble han overført til reservehæren (Ersatzheer) som adjutant for Claus von Stauffenberg fra november 1943.
Han reiste sammen med Stauffenberg da denne plasserte bomben på Hitlers møterom 20. juli 1944, og hjalp Stauffenberg med å armere bomben. Sammen reiste de tilbake til Berlin, hvor de ble arrestert i Bendlerblock (hvor de hadde sine kontorer) og skutt samme natt, sammen med Stauffenberg, Friedrich Olbricht og Albrecht Ritter Mertz von Quirnheim.


== Referanser ==


== Kilder ==
(de) Susanne Eckelmann: Werner von Haeften. Livsløp på tabellform i LeMO (DHM og HdG)
(de)  Kortbiografi på Gedenkstätte Deutscher Widerstand


== Eksterne lenker ==
(en) Werner von Haeften – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Werner von Haeften i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Bëor

Bëor den gamle var en mann fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Bëor levde i det første tidevervet. Han het opprinnelig Balan, men ble senere gitt tittelen den gamle. Han var leder av Bëors hus, de første mennene som reiste inn i Beleriand. Han møtte Finrod Felagund, som ledet dem til Estolad, øst for Doriath, hvor de slo seg ned. Bëor tok tjeneste hos Finrod i Nargothrond. Navnet Bëor betydde vasall på det Bëorianske språket. Tittelen den gamle fikk han fordi han døde først da han var 93 år gammel. I hele 44 av sine leveår hadde han tjent hos Finrod. 
Han hadde flere sønner, blant dem Baran og Belen. Bëor var stamfar for blant annet Beren Erchamion.

                        Bëor den gamle
                              |
                  --------------------------
                 |                          |
               Baran                      Belen
                 |                          :
                 -----------                :
                 |         |                :
               Boron    Baranor             :
                 |         |                :
              Boromir    Bereg           Belemir = Adanel
                 |                          | 
            ------------                    |
            |          |                    |
        Andreth      Bregor               Beren
                       |                    |
                --------------              |
                |            |              |
             Bregolas      Barahir   =   Emeldir
                |                    |
        ----------------             |        
        |              |             |                 
     Baragund       Belegund   Beren Erchamion = Lúthien
Wegger Strømmen

Wegger R. Strømmen (født 12. juni 1938) er tidligere yrkesoffiser i Hæren, nå pensjonert. 
Strømmen tjenestegjorde ved UNIFILs hovedkvarter i perioden 1985–88, som SMIO, ACOS/Ops og ACOS/A&P, og som norsk kontingentsjef (1986–88). Han var hovedlærer ved Forsvarets høgskole (1988–90); norsk forsvarsattaché til Finland, Estland, Latvia og Litauen (1990–93). Som pensjonist var Strømmen fra 1993 til 1998 knyttet til Forsvarets forskningsinstitutts avdeling for systemanalyse, der han arbeidet med internasjonale operasjoner og sikkerhetspolitikk for øvrig. 


== Litteratur ==
Strømmen, Wegger R. og Dag Leraand: I kamp for fred, UNIFIL i Libanon – Norge i UNIFIL 1978–1998, 500 s., 180 bilder, 2005