jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Innsjøvannymfe

Innsjøvannymfe er en vannymfe som tilhører familiegruppen  blåvannymfer (Coenagrionidae). 


== Utbredelse ==
Innsjøvannymfe er utbredt i Europa, Asia og Nord-Amerika. Finnes i Danmark, Sverige og Finland. I hele Norge, unntatt i høyfjellet og lengst nord og øst i Finnmark.


== Utseende ==
Kjønnene er ulike. Hannen er klart lys blå og ganske stor, og kan i Norge lett kjennes på brystets tegninger, samt tegningene på det andre bakkroppsleddet. Hunnens utseende varierer i fargene grå, brun, svart og av og til litt blå.
Vingene holdes taklagt bak på kroppen i hvile.  Vingespennet er mellom 36 og 42  millimeter.  


== Levevis ==
Innsjøvannymfe er antakelig den vanligst arten av vannymfer i Norge. Den finnes på en rekke ulike leveområder (habitater), samtidig har den en lang flygetid.
Nymfene lever i alt fra næringsrike vann  til fattige myrtjern. Den finnes vanligvis  i lavlandet, men er også funnet i fjellet opptil 600 moh. 
Eggene legges på vannplanter, vanligvis under vannlinjen.  Utviklingen tar 1-2 år. Nymfen overvintrer på vegetasjonen eller ved røttene. De voksne (imago) vannymfene finnes vanligvis ikke langt fra stedet der de levde som nymfe.
Flygetiden er fra månedskifte  av mai/juni til begynnelsen av oktober.
Innsjøvannymfe har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte  vannymfen  blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.


== Referanser ==


== Kilder ==
Olsvik, Hans. 1996. Øyenstikkere i Møre & Romsdal, VestNorge, status for atlasprosjektet pr. 1995 Nordisk Odonatologisk forum. Vol 2,  side 16
Holmen, M. & H. Pedersen. 1995. Odonata i Danmark, foreløbig status 1995. Nordisk Odonatologisk forum. Vol 2,  side 4
Sahlén, Göran. 1996. Sveriges Trollsländor. Feltbiogerna. 165 sider. ISBN 91-85094-43-9


== Eksterne lenker ==
(en) Stor blåvannymfe i Encyclopedia of Life 
(en) Stor blåvannymfe i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Stor blåvannymfe hos Artsdatabanken 
(sv) Stor blåvannymfe hos Dyntaxa 
(en) Stor blåvannymfe hos Fauna Europaea 
(en) Stor blåvannymfe hos ITIS 
(en) Stor blåvannymfe hos NCBI 
(en) Kategori:Enallagma cyathigerum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Enallagma cyathigerum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Enallagma cyathigerum – detaljert informasjon på Wikispecies 
Innsjøvannymfe – www.nhm.uio.no/norodo/  – Et norskspråklig nettsted om norske øyenstikkere.
Faseforskyvning

Faseforskyvning beskriver en forskjell på ett sted mellom to bølgesignaler med samme frekvens. 
En svingning starter når en spenning, et vann-nivå, et lyssignal, et radiosignal eller annen bølge går fra sitt null-nivå og øker. 
De fleste bølger følger variasjonen med sinuskurven. Hvor langt ut i en svingning bølgen er på et bestemt punkt, beskrives av antall grader faseforskyvning av bølgefasen. En hel svingning utgjør 360 grader.

 
Dersom to signaler møtes oppstår interferens. Det vil si at de legges til hverandre. Dersom bølgene er faseforskjøvet 180 grader vil de to signalene være i "motfase". Dersom de har samme styrke vil de to bølgene motarbeide hverandre slik at svingningen forsvinner. Dette benyttes i støydemning i ANR, active noise reduction, der det elektronisk lages lyd i motfase med støy. Støydemping med ANR benyttes i hodetelefoner og det er benyttet i høyttalere i passasjerkabinen på enkelte flytyper.
I elektrisitetsforsyningen er det vanlig å overføre tre spenninger/faser med 120 grader faseforskyvning mellom lederne, eventuelt i tillegg til en nøytral eller jordforbindelse. Se TN-Nett.
I flere radionavigasjonssystemer utnyttes blant annet faseforskyvning mellom radiosignaler fra flere senderantenner til å bestemme mottagerens plassering som vil være langs en linje eller kurve. Dette gjelder i VHF-peileutrustning, Instrumentinnflygning for fly, Decca navigasjonssystem, LORAN og Omega navigasjonssystem.


== Eksterne lenker ==
matematikk.net Sinusfunksjonen, faseforskyvning
Kystvannymfe

Kystvannymfe er en vannymfe som tilhører familiegruppen  blåvannymfer (Coenagrionidae). 


== Utbredelse ==
Kystvannymfe er utbredt i Europa, Midtøsten, gjennom Asia til Japan.  Finnes i Danmark, og det sørøstlige Sverige og Finland. I lavlandet i det sørlige Norge, langs kysten til Hordaland. Finnes på egnede lokaliteter i Midt-Norge.  


== Utseende ==
Hodet har, på oversiden, to runde lyse blå flekker på mørk bunn. Kroppen er mørk.
Vingene holdes taklagt bak på kroppen i hvile.  Vingespennet er mellom 28 og 40  millimeter.  


== Levevis ==
Nymfene lever i ulike typer vann eller langtsomflytende  elver med godt utviklet vegetasjon langs bredden. Finnes  i lavlandet, ved kysten. Mangler inne i fjordene og i innlandet.  
Eggene legges på vannplanter, vanligvis over vannlinjen.  Utviklingen tar 1-2 år.  Nymfen overvintrer på vegetasjonen eller ved røttene. De voksne (imago) vannymfene finnes vanligvis ikke langt fra stedet der de levde som nymfe.
Flygetiden er fra slutten av mai til ut august.
Kystvannymfe har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte  vannymfen  blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.


== Kilder ==
Olsvik, Hans. 1996. Øyenstikkere i Møre & Romsdal, VestNorge, status for atlasprosjektet pr. 1995 Nordisk Odonatologisk forum. Vol 2,  side 16
Holmen, M. & H. Pedersen. 1995. Odonata i Danmark, foreløbig status 1995. Nordisk Odonatologisk forum. Vol 2,  side 4
Sahlén, Göran. 1996. Sveriges Trollsländor. Feltbiogerna. 165 sider. ISBN 91-85094-43-9


== Eksterne lenker ==
(en) Kystvannymfe i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Kystvannymfe hos Artsdatabanken 
(sv) Kystvannymfe hos Dyntaxa 
(en) Kystvannymfe hos Fauna Europaea 
(en) Kystvannymfe hos NCBI 
(en) Kategori:Ischnura elegans – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Ischnura elegans – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ischnura elegans – detaljert informasjon på Wikispecies 
Kystvannymfe – www.nhm.uio.no/norodo/  – Et norskspråklig nettsted om norske øyenstikkere.
Francesco Moser

Francesco Moser (født 19. juni 1951 i Giovo) er en italiensk tidligere profesjonell landeveissyklist. Han var en av de dominerende rytterne på slutten av 1970-tallet og begynnelsen av 1980-tallet, og vant Giro d'Italia i 1984, verdensmesterskapet i 1977 og seks seirer i tre av de fem store klassikerne, de såkalte 'Monumentene' i sykling. Han begynte sin profesjonelle karriere i 1973. Han hadde et uanstrengt tråkk som gav stor kraft, men på grunn av sin kraftige kroppsbygning var han ingen god klatrer. 


== Meritter ==


=== Klassikerne ===
Etter at Moser ble nummer to i 1974 og 1976, vant han endelig sitt favorittritt Paris-Roubaix tre ganger på rad: i 1978,  1979, og i 1980. Moser ble nummer tre i 1981 og i 1983. Hans andre store klassiker-seire var Giro di Lombardia i 1975 og 1978,og Milano-Sanremo i 1984.
Av de andre klassiker-rittene vant Moser Paris-Tours i 1974, Züri-Metzgete i 1977,  Gent-Wevelgem i 1979 og Flèche Wallonne i 1977.


=== Grand Tours ===
I tillegg til endagsklassikerne hadde også Moser noe suksess i treukersrittene –  Grand Tours. Han deltok kun en gang i Tour de France, i 1975, han vant den første ungdomstrøya som ble delt ut, men ble bare nummer 7 sammenlagt fordi de høye fjellene passet ikke hans måte å kjøre på. Likevel vant han Giro d'Italia i 1984, bl.a fordi det var en usedvanlig flat rute der Moser kunne bruke fordelen av sine tempoegenskaper til å slå klatrerne sammenlagt. I tillegg til sin sammenlagtseier vant han Maglia ciclamino (poengtrøya) fire ganger; i 1976, 1977, 1978 og 1982.


=== Andre meritter ===
Francesco Moser ble verdensmester i  1977. Moser fikk også sølv i 1976 og 1978.
I 1984 brøt han Eddy Merckx' timesrekord fra 1972 på bane, men sykkelen han brukte var mer avansert. I ettertid er timesrekordene delt i to grupper, etter hvor avansert sykkelen er. Rekorden Moser satte, ble stående i mer enn ni år.


== Eksterne lenker ==
(de) Francesco Moser – Munzinger Sportsarchiv 

(en) Francesco Moser – Olympedia 
(en) Francesco Moser – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Francesco Moser – ProCyclingStats 
(en) Francesco Moser – Cycling Archives 
(en) Francesco Moser – CycleBase 
(en) Francesco Moser – TheSports.org
Institutt for Norsk Okkupasjonshistorie

Institutt for Norsk Okkupasjonshistorie, forkortet INO, var en norsk organisasjon for tidligere medlemmer av Nasjonal Samling (NS) og andre med spesiell interesse for okkupasjonshistorien. INO ble dannet i 1975 etter at Forbundet for Sosial Oppreisning (tidligere Sambandet for Social Oppreisning) ble oppløst. I starten var bonden Knut Baardseth fra Stange formann.INO ble nedlagt i 2003, og alt arkivmateriale, som omfattet mange tusen dokumenter, gikk til Riksarkivet og boksamlingen ble overført til Nasjonalbiblioteket. På denne måten ble materialet gjort tilgjengelig for historikere og forskere på okkupasjonshistorien. INOs økonomiske midler ble overført til Stiftelsen norsk okkupasjonshistorie (SNO) og skal gjennom denne stiftelsen brukes på uavhengig forskning på forhold rundt okkupasjonen av Norge 1940-45.INO har utgitt bøker om norsk okkupasjonshistorie og bladet Folk og Land. Bladet gikk inn i 2003 etter at skribentene, som i stor grad var tidligere NS-folk, ble for gamle.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Stiftelsen norsk okkupasjonshistorie – offisiell hjemmeside
Kollsnes kogenereringsverk

Kollsnes kogenereringsverk er et kogenereringsverk på Kollsnes i Øygarden kommune i Vestland. Kraftverket omdanner spillgass fra Gasnors LNG fabrikk til elektrisk kraft og varme. 
Installert effekt er 3,5 MW og midlere årsproduksjon er på 21 GWh samt 11GWh varme. Produksjonen startet i 2004.
Kraftverket er under utvidelse til 10,3 MW og en forventet årsproduksjon på 83 GWh.
Varmen benyttes i et torskeyngelanlegget i Kollsnes Næringspark.
Kraftverket eies og driftes av BKK.


== Kilder ==
BKK
Jodhi May

Jodhi May (født mai 1975) er en engelsk skuespiller.
May er født i Camden Town i London og spilte inn i sin først film kun tolv år gammel. Det var i 1988 med filmen A World Apart som fokuserte på urettferdighetene i Afrika. Hennes framføring ga henne en pris som beste kvinnelige skuespiller ved Cannes filmfestival, delt med hennes medskuespillere Barbara Hershey og Linda Mvusi. Hun er fortsatt den yngste som noensinne har fått prisen.
Annet enn et kort avbrekk mens hun studerte engelsk ved Wadham College ved University of Oxford har hun konstant arbeidet i to tiår og kan jevnlig bli sett på film, fjernsyn og på engelske teaterscener. Hun har ofte roller som den uskyldige misbrukte eller som en meget intelligent kvinne med et sammenbrudd – hun er bifalt for sin følelsesmessige intensitet og rørende dramaytelse. Hun er halvt fransk og halvt tysk, og meget reservert om sin familie og private liv til konstant frustrasjon for intervjuere.
Jodhi May fikk Hollywoods oppmerksomhet da hun spilte Barbara Hersheys datter i A World Apart. Hun fikk ny internasjonal oppmerksomhet et par år senere da hun spilte i Michael Manns Den siste mohikaner (Last of the Mochicans) sammen med Daniel Day Lewis og Madeleine Stowe. Hun var incestiøs lesbisk i Sister My Sister (1995) sammen med Joely Richardson og Julie Walters. Hun spilte Florence Banner i BBCs filmutgave av Tipping the Velvet, opprinnelig en roman om viktorianske lesbiske skrevet av Sarah Waters (1998), og hun hadde Ralph Fiennes som medskuespiller da hun spilte Sabina Spielrein i skuespillet The Talking Cure. The Other Boleyn Girl (2003) var et fjernsynsdram basert på en ikke helt historisk korrekt roman av Philippa Gregory og hvor Jodhi May spilte Anne Boleyn.


== Filmer (utvalg) ==
A World Apart (1988)
Eminent Domain (1991)
The Last of the Mohicans (1992)
The Scarlet Letter (1995) (voice)
The Gambler (1997)
The Woodlanders (1997)
Warriors (1999)
The House of Mirth (2000)
Tipping the Velvet (2002) (TV)
The Other Boleyn Girl (2003) (TV)
Friends and Crocodiles (2006) (TV)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jodhi May på Internet Movie Database 
(sv) Jodhi May i Svensk Filmdatabas 
(da) Jodhi May på Filmdatabasen 
(da) Jodhi May på Scope 
(fr) Jodhi May på Allociné 
(en) Jodhi May på AllMovie 
(en) Jodhi May hos The Movie Database 
Jodhi May Domain US (JMDUS) Arkivert 5. januar 2019 hos Wayback Machine., et nettsted for fans med en del kildemateriell
Diogo Vidal

Diogo Vidal eller Ai Weida (født 23. april 1660 i Rio de Mouro ved Cerradas nær Lisboa i Portugal, død 23. mai 1704 til sjøs utenfor Guineakysten) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han ankom til Macao i 1688 og virket fra 1690 i Fujian (eller i Fatshan?) og så i Guangdong. I 1692 ble han utnevnt av biskopen av Macao til varavikar for misjonen i provinsene Guangdong og Guangxi. 
I 1694 kom han til Tonkin der han ble kastet i fengsel i 1696 til han ble landsforvist i 1701. Han dro så til Roma som misjonsprokurator for Kina og Japan. Derfra ble han sendt ut senere mot Japan, men døde til sjøs kort tid etter utreisen fra Europa i mai 1704.


== Litteratur ==
Louis Pfister: Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)
Bernard Rodes

Bernard Rodes eller Luo Deshen, Shenzhai (født 15. juli 1646 fra nær Pamiers i Frankrike, død 10. november 1715 i Jehol i Kina) var en katolsk kinamisjonær som var lege, apoteker og lekbror i jesuittordenen. 
Han reiste ut til India der han ble tatt til fange av nederlenderne sammen med pater Guy Tachard i Pondicherry og ble ført til Amsterdam. 
Etter at han ble løslatt dro han ut igjen, i november 1697. Han kom til Chandernagor i august 1698 og til Amoy i Kina 24. juli 1699. Kangxi-keiseren fikk han hentet til hoffet i Beijing som lege og farmasøyt, og i 1709 kurerte han Kangxi da han var blitt alvorlig syk. Etter dette tok keiseren ham alltid med på ti av sine reiser i Tartaria.


== Litteratur ==
Louis Pfister: Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen
Lodovico Azzi

Lodovico Azzi eller Qi Yousi, Leisi (født 30. desember 1635 i Lucca i Italia, død 16. juli 1690 i Macao i Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. 
Han reiste ut fra Lisboa i 1666, kom til Macao i 1668 og misjonerte fra 1679 til 1682 i Kanton. Han hadde arkitektutdannelse, og benyttet dette i sitt misjonsarbeide. For det meste virket han i og nær Macao.


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen


== Referanser ==


== Litteratur ==
Louis Pfister: Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)
Pentagram (album)

Pentagram (utgitt 1994) er det første albumet av det norske black metal bandet Gorgoroth. Det ble utgitt i 1994, og har blitt gjenutgitt fem ganger, en gang i 1996 av Malicious Records, i 1999 under Century Black i Amerika, og igjen på Season of Mist i 2005. 12" vinyl ble utgitt av Agonia Records i 2005, begrenset til 1000 utgaver og gjenutgitt i 2006 av Back on Black Records.


== Sporliste ==
«Begravelsesnatt» (2:34)
«Crushing the Scepter (Regaining a Lost Dominion)» (3:25)
«Ritual» (3:54)
«Drømmer om død» (3:47)
«Katharinas bortgang» (4:05)
«Huldrelokk» (1:54)
«(Under) The Pagan Megalith» (3:55)
«Måneskyggens slave» (5:51)


== Artister ==
Goatpervertor – trommeslager
Hat – vokal
Infernus – gitarist
Samoth – bassist


== Kilder ==
Pentagram fra Encyclopaedia Metallum
Pentagram fra BestBlackMetalAlbums.com


== Eksterne lenker ==
(en) Pentagram på Discogs 
(en) Pentagram på MusicBrainz 
(en) Pentagram på Encyclopaedia Metallum 
(en) Pentagram på Spotify 
(en) Pentagram på AllMusic
Elektromontørenes forening Oslo og Akershus

Elektromontørenes forening Oslo og Akershus er en fagforening  i  Oslo og Akershus som er en del av LO-forbundet EL og IT Forbundet  


== Historikk ==

Elektromontørene kalte seg opprinnelig elektriske montører, og organiserte seg i Elektriske montørers Fagforening i Kristiania 20.-23. februar 1899. 
Foreningens første formann het Otto Krogstad.


== Medlemstall frem til 1980 ==


== Norsk Elektriker- og Kraftstasjonsforbund ==
18. juli 1918 ble Norsk Elektrikkerforening stiftet. Elektrikerne hadde tidligere vært organisert i Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund. I 1922 endret forbundet navn til NEKF. For medlemmene har alltid fagtilhørigheten vært viktigst. Dette førte NEKF ut og inn av LO flere ganger i løpet av 1920- og 1930-årene. Fagtilhørigheten og et ønske om å skape et fellesskap sterkt nok til å tukte teknologien så den tjener menneskene og ikke omvendt, har vært et viktig mål for forbundet.


== EL og IT Forbundet ==
1. januar 1999 ble EL og IT Forbundet dannet etter en sammenslåing av de tidligere LO-forbundene Tele- og Dataforbundet (TD) og Norsk Elektriker- og Kraftstasjonsforbund (NEKF).


== Eksterne lenker ==
Foreningens websider
Lokaltog

Lokaltog er en type persontog som kan defineres et sted mellom forstadsbane og regiontog, men det finnes ingen eksakt avgrensning. Disse togene betjener i hovedsak reisende mellom større byer, gjennom byenes forsteder og til nærliggende mindre byer og tettsteder. Sammenlignet med regiontog har lokaltogene som regel stopp på flere stasjoner og hyppigere avganger. Lokaltog tilsvarer omtrent det som på tysk kalles S-Bahn (Stadtschnellbahn), svensk pendeltåg, og engelsk suburban/commuter rail (forstads-/pendlertog). 


== Lokaltog i ulike land ==
Tyskland: S-Bahn, byhurtigbane i flere større tyske byer
Frankrike: RER (Réseau express régional d'Île-de-France), nettverk av hurtige lokaltog i Paris
England: Crossrail (Elizabeth Line), tverrgående lokaltogforbindelse gjennom London under bygging
Finland: Huvudstadsregionens närtrafik, lokaltognettet i Helsingfors


=== Lokaltog i Norge ===
I Norge opereres lokaltog av Vy rundt byene Oslo og Bergen, og av Go-Ahead rundt Stavanger.
Lokaltogene opererer i Bergen, Stavanger og i sentrum av Oslo (Skøyen–Oslo) på samme infrastruktur som regiontog og fjerntog, men har et tettere stoppmønster og benytter da en del stasjoner og holdeplasser som de andre togene kun kjører forbi. I Oslo går lokaltog i ytre områder på egne spor, den gamle svingete linjen med mange stoppesteder, mens øvrige tog kjører på nye rette linjer med få stasjoner.
Vys lokaltognett i Oslo-området dekket til desember 2022 flere kilometer bane (553) og hadde flere stasjoner (108) enn noen annet tilsvarende lokaltogsystem i Norden. 
Utenfor Oslo-regionen var det lokaltåg-linjer Steinkjer – Trondheim – Røros (Trønderbanen), Bergen – Arna, Flåm – Myrdal, Notodden – Porsgrunn, Nelaug – Arendal, Rognan – Bodø (Saltenpendelen) og Stavanger – Egersund (Jærbanen).Følgende lokaltoglinjer kjøres i Norge fra 11. desember 2022:
L1 Spikkestad – Asker – Slependen – Sandvika – Stabekk – Skøyen - Oslo S – Alna – Grorud – Lørenskog – Lillestrøm — 31 stasjoner — 82,2 km
L2 Stabekk – Skøyen – Oslo S – Hauketo - Kolbotn - Oppegård - Ski – 19 stasjoner – 33,3 km
L4 Bergen – Arna – 2 stasjoner – 9,3 km
L5 Stavanger – Sandnes – Egersund – 19 stasjoner – 74,7 kmDe linjer som før var lokaltoglinjer er fra 11. desember 2022 regiontoglinjer.


== Referanser ==
Jungfernbrücke

Jungfernbrücke er en bro i bydelen Mitte i Berlin, og den eldste bevarte broen i byen. Broen går over kanalen Kupfergraben, en sidekanal til Spree, og forbinder gatene Friedrichsgracht og Oberwasserstraße. Den er den eneste gjenværende av tidligere ni klaffebroer i byen.
Broen ble trolig bygget i 1701. Dagens bro er fra 1798 og oppført i tre og jern.


== Navn ==
Navnet Jungfernbrücke forekommer første gang på et kart i 1748 og betyr direkte oversatt til norsk Jomfrubroen eller i moderne språkdrakt Damebroen. Navnets opprinnelse er uklar, men den mest sannsynlige forklaring er to damer som solgte håndverksarbeider like ved broen, og som av bybefolkningen kun ble omtalt som «die Jungfern».


== Referanser ==
Salmodikon

Salmodikon (eller psalmodikon) er et strykeinstrument konstruert ca. 1820 for å akkompagnere salmesang i kirker og skoler. Det ble introdusert i Norge av Lars Roverud. På folkemunne gikk det under navnet «salmedunk».
Salmodikon består i sin enkleste form av en flat, rektangulær trekasse av varierende mål. Kassen virker som resonansrom. Det sies at Pythagoras var aller først med sitt monochord, som han brukte for å teste ut intervallforhold. 
Salmodikon har som regel bare én streng, opprinnelig av sauetarm. Strengen strykes med en fiolinbue. 
Under strengen ligger gripebrettet, som er inndelt etter en halvtoneskala som gjør det mulig på en enkel måte å spille i alle dur- og moll-tonearter. Vanligvis er det nok med fire linjaler, hver med fire ulike transponeringstabeller. I «sifferskrift» kalles grunntonearten 1=1. Dette vil man se i alle noter for salmodikon. 4=1 betyr at siffer 1 på tabellen nå skal dekke over siffer 4 på grunnskalaen (C-dur).Instrumentet ble brukt ved innøving av salmer og sanger i skolestuene i hele Norden og medvirket til standardiseringen av salmesangen på bekostning av den folkelige sangen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Psalmodicon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Nordiska Psalmodikonförbundet
Med eit psalmodikon på ei historisk reise i Kviteseid og Nissedal https://web.archive.org/web/20070929050355/http://www.vtb.no/vis.php?id=3348Psalmodikon. VTB 23/06-2007 online
Mövenpick

Mövenpick er et sveitsisk konsern, notert på Zürichbørsen, med hovedsakelig virksomhet innen hotell, restauranter, næringsmidler og vin. Varemerket ble anvendt første gang da grunnleggeren Ueli Prager i 1948 startet den første Mövenpick-restauranten i Zürich. Rettighetene til iskremmerket Mövenpick har siden 2003 vært eid av næringsmiddelkonsernet Nestlé.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Mövenpick hotels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons