Candida Xu

Candida Xu (født 1607 i Shanghai, død 24. juli 1680) var en ledende katolikk i Shanghai på slutten av Ming-dynastiet og begynnelsen av Ming-dynastiet. Hun var barnebarn av Xu Guangqi (født 1562, død 1633), en av Kinas ledende mandariner som konverterte tidlig på 1600-tallet. Hun var en meget rik kvinne, og var en av jesuittmisjonærenes fremste og viktigste velgjørere.


== Histoire d'une dame chrétienne de la Chine, Candide Hiu ==
En viktig kilde til Candida Xus liv er Kinamisjonæren pater Philippe Couplets verk Histoire d'une dame chrétienne de la Chine, Candide Hiu, skrevet kort etter hennes død. Her beskrives enkefruen Candida Xu som en kvinne som gav betydelig åndelig og materiell støtte til utviklingen av kristendommen i Kina. Han var kateket for sin slekt og deres store hushold, og hun støttet sterkt opp om de katolske sodaliteters virke. 
De kulturelle barrierer i Kina som gjorde det vanskelig for prestene å utøve nær pastoral rådgivning av kvinner, på et tidspunkt da det ennå ikke var kommet noen nonner til Kinamisjonen, var hun med på å finne løsninger på. Hun var den drivende kraft bak det meste av det den formelt ansvarshavende misjonæren i Shanghaiområdet, pater Francesco Brancati, fikk utført. Hun fikk jesuittene til å spre passende religiøs litteratur blant kvinnene, og underviste selv tenåringsjenter om hvordan de, i strid med sosiale konvensjoner, skulle skrifte for prestene.   
Hennes finansielle bistand var også svært betydningsfull, både ved å muliggjøre bygging av kapeller og å utsmykke dem. Det er beregnet at hun virkeliggjorde byggingen av over hundre kapeller i Shanghai-området og annetsteds. Hun var blitt enke i ung alder, og ble så raskt den ledende kinesiske katolske kvinne på sin tid. Hun donerte midler som anskaffelsen av den boksamling som pater Philippe Couplet (1623–1693) presenterte for pave Innocent XI i 1685 og om nå oppbevarers i Vatikanbiblioteket. Pater Couplet fremholdt henne i sin biografi som en inspirasjon for europeiske kvinner.  
Da hun døde, forordnet jesuittenes generalsuperior i Roma at alle jesuitter skulle frembære tre messer for hennes sjel ettersom hun var en slik støtte for Kinamisjonen.


== Andre kvinnelige forbilder ==
Candida var ikke det eneste forbilde for katolske kvinner den gang. Kildene nevner og priser også kvinner som Agnes Yang i Hangzhou (datter av Yang Tingyun) som ledet en gruppe konsekrete jomfruer som utførte karitativt arbeid, Agata Tong (hustruen til mandarinen Tong Guoqi) som samarbeidet med Candida Xu og fikk sin mann til å gjenoppbygge kirker i Fuzhou og Ganzhou etter en forfølgelsesperiode og bistå med å bygge kirken i Hangzhou (1659). Justa Zhao og Monique Min hjalp pater Giandomenico Gabiani med å opprette menigheter i Yangzhou og Zhenjiang i Jiangnan. Noen kilder gir grunn til å anta at de viktigste av misjonens kinesiske støttespillere på det praktiske plan var kvinner, som vel også var klare over at kristendommen hadde et frigjørende potensial i forhold til de kinesiske kjønnsroller.


== Xu Zhanzeng ==
Sønnen til Candida, Xu Zhanzeng (1627-c. 1696, døpt Basil) oppnådde graden jinshi ved sin embedsmannseksamen i 1647 og bekledte en rekke offentlige stillinger, og ble svært sentral for utbredelsen av katolisismen i sin levetid.


== Litteratur ==
Philippe Couplet: Historia nobilis feminæ Candidæ Hiu christianæ Sinensis, oversatt til fransk (Histoire d'une dame chrétienne de la Chine, Candide Hiu, Paris, Michallet 1688) til spansk 1688, flamsk (1694) og italiensk, og langt senere til kinesisk: Xu taifuren Zhuanlüe, 1882, 1927
Gail King: Couplet's Biography of Madame Candida Xu (1607–1680), i SWCRJ 18 (1996), s. 46-56
Gail King: Candida Xu and the Growth of Christianity in China in the Seventeenth Century, i MonSer 46 (1998), s. 49-66
Nicolas Standaert (red.): Handbook of Christianity in China – Volume One: 635-1800, Brill, Leiden 2001, ISBN 90-04-11431-9Noel Golvers: «Le Role de la Femme dans la Mission Catholique au Dix-Septieme Siecle au Jiangnan: Philippe Couplet et sa Biographie de Candida Xu (1607-1680),» i  Courier Verbiest, Bulletin Trimestriel, Vol X, June 1998.
Jean Charbonnier: Histoire des Chetiens de Chine, Memoire Chetienne, Coedition Desclee/Begedis, Paris, 1992, pp. 121-127.