jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Drammenbanen

Drammenbanen (opprinnelig Christiania – Drammenbanen (CDB), dernest Kristiania – Drammenbanen (KDB)) er en jernbanestrekning mellom Oslo og Drammen.


== Historie ==
Banen ble vedtatt bygd av Stortinget 16. juni 1869 og knyttet Drammen til hovedstaden da den ble åpnet 7. oktober 1872. I Drammen var det en del motstand mot banen fordi man var redd at Drammen ville bli redusert til en forstad til Kristiania. Før jernbanen tok reisen minst 5 timer med dilligence eller med båt rundt Hurumlandet. I 1904 ble Lierbanen anlagt fra Lier stasjon til Svangstrand ved Tyrifjorden. Spørsmålet om sammenkobling av Vestbanestasjonen og Østbanestasjonen kom opp ved anlegget av Drammenbanen.Banen var smalsporet, sporvidde 1067 mm, som de fleste 1800-tallsbanene i Norge. Fornyelsen og oppgraderingen av Drammenbanen rundt første verdenskrig er noe av det mest omfattende som er utført ved jernbanen i Norge. Banen ble lagt om til normalspor (1435 mm), elektrifisert, og strekningen mellom Sandvika og Oslo Vestbanestasjon fikk dobbeltspor. Drammenbanen ble åpnet som normalsporet bane 11. februar 1920. Elektrifisering ble vedtatt i 1912 som den første statlige banen i Norge. Elektrifiseringen Oslo V – Brakerøya ble fullført 26. november 1922 som den første av de statlige banene. Hakavik kraftverk ved Eikeren i Buskerud ble bygd for å forsyne banen med elektrisitet.  I 1958 var strekningen mellom Sandvika og Asker stasjon ombygget til dobbeltspor, mens linjen videre mot Drammen fortsatt var enkeltsporet.
I 1973 ble den dobbeltsporete Lieråstunnelen åpnet og Drammenbanen lagt om mellom Asker stasjon og Brakerøya. Den 10,7 kilometer lange tunnelen var landets lengste, og medførte en radikal reduksjon av reisetiden.
Oslo vestbanestasjon ble lagt ned i 1989, etter at Oslotunnelen på strekningen Oslo sentralstasjon – Skøyen stasjon i Oslo var blitt åpnet i 1980, og trafikken gradvis overført til Oslotunnelen.
Den gamle, ensporete strekningen mellom Asker stasjon og Gullaug ble beholdt etter at Liertunnelen var åpnet, og fram til 1994 var Gullaug Spikkestadlinjens endepunkt. I 1994 ble godstrafikken nedlagt, og banen forkortet ved Spikkestad stasjon. Her går nå NSB lokaltog linje L1 Spikkestad - Asker – Oslo S – Lillestrøm.
Askerbanen, hvor siste strekning åpnet i august 2011, går parallelt med Drammenbanen mellom Lysaker og Asker og avlaster Drammenbanen, og eliminerer kapasitetsproblemene som oppstod på denne strekningen. For fremtiden vil den tradisjonelle Drammenbanen først og fremst fungere som lokalbane på strekningen mellom Skøyen stasjon og Asker stasjon.


== Linjekart ==
Parallelle baner: Askerbanen
Nåværende sidelinjer som tidligere var en del av banen: Spikkestadlinjen, Skøyen–Filipstadlinjen


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 188–199. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1988). NSBs bygningsregistrering: Drammen distrikt: Drammenbanen. NSB Arkitektkontoret. 


== Eksterne lenker ==
Jernbanebiblioteket - Network Statement
Bane NOR Drammenbanen og Askerbanen
Stasjonene A-Å - Bane NOR Arkivert 22. september 2020 hos Wayback Machine.
Khoisanspråk

Khoisanspråkene er en gruppe afrikanske språk. Tidligere ble khoisan regnet for å være en språkfamilie, men regnes nå heller for å være et antall familier ikke i slekt med hverandre eller med andre omkringliggende språk, men som sammen utgjør et språkområde. Historisk sett ble de talt av khoier og buskmenn. I dag tales de i Kalahari-ørkenen i sørvestlige Afrika, og i en liten del av Tanzania. Det eneste vidstrakte språket er nama, med en kvart million brukere. Sandawe kommer på andreplass, med 40 000, og ju har 30 000. Mange av språkene minsker i utbredelse, og er sjeldne og/eller utdøende – noen av språkene er allerede utdødde.
Khoisanspråk er mest kjent for bruken av klikk-konsonanter som fonemer. Språket ju/'hoan har 30 klikk-konsonanter og rundt 90 forskjellige fonemer. Språkene !Xóõ og ‡Hõã er like komplekse. De eneste andre språkene som bruker slike klikkelyder, er de nærliggende bantu-språkene.


== Eksterne lenker ==
Ethnologue.com (oversikt over khoisan-språk)
Cauda equina

Cauda equina (Latin: hestehale cauda=hale, equina=hest) er en samling av intradurale nervefilamenter ved enden av ryggmargen, beliggende i den lumbosakrale del av ryggsøylen. Disse nervefibre innerverer perineum, endetarm og kjønnsorganer.


== Se også ==
Cauda equina syndrom
ǃXóõ

ǃXóõ er et khoisan-språk med det høyeste antall fonemer i noe kjent språk. Disse består av mange konsonant-klikk og vokal-fonasjoner. Utropstegnet i navnet angir en klikkelyd. Det har også et kompleks tonesystem.


== Alternative navn ==
Språket har mange forskjellige navn og betegnelser: N/u-san, Xatia (Katia, Kattea, Khatia, Vaalpens, |Kusi, |Eikusi, Masarwa), ǃKwi. Det er mye forvirring rundt disse navnene, noen av dem må muligens klassifiseres som egne språk, noen er egentlig dialekter til andre khoisan-språk.


== Referanser ==
Sverre Mitsem (1944–2005)

Sverre Mitsem (født 3. juli 1944 i Oslo, død 18. oktober 2005) var en norsk jurist og høyesterettsdommer.
Han tok juridisk embedseksamen i 1972 og var deretter konsulent i Forbrukerrådet frem til 1975.
Mitsem var dommerfullmektig ved Drammen byrett fra 1975 til 1977, herredsrettsdommer ved Asker og Bærum herredsrett fra 1986 til 1991  og lagdommer i Eidsivating lagmannsrett (nå Borgarting lagmannsrett) fra 1991 til august 2002. Han tiltrådte som dommer i Høyesterett 12. august 2002.
Som advokat arbeidet han som advokatfullmektig og advokat ved kommuneadvokaten i Trondheim fra 1977 til 1979 og som advokat ved juridisk avdeling i Landsorganisasjonen, 1981 til 1986.
Han var faglig sekretær/juridisk rådgiver i Norsk Journalistlag fra 1979 til 1981.
Mens han var høyesterettsdommer var han også leder av Overskjønnsnemnda etter § 23 i lov om endring i kommunal inndeling, et verv han hadde som varaformann fra mars 1999 og formann fra 2003. Han var formann i Næringslivets Konkurranseutvalg fra mai 2000 og ut 2003.


== Eksterne lenker ==
Offisielt fra statsråd 21. juni 2002 Lagdommer Sverre Mitsem utnevnes til dommer i Høyesterett.Nekrolog av høyesterettsjustitiarius Tore Schei (20. oktober 2005)
Jon Reidar Øyan

Jon Reidar Øyan (født 15. april 1981 i Snillfjord) er en norsk politiker (Ap). Han var leder i Landsforeningen for lesbiske, homofile, bifile og transpersoner (LLH; nå Fri) fra 2004 til 2008. Han var politisk rådgiver i Arbeidsdepartementet fra 2009 til 2011, først for statsråd Rigmor Aasrud og deretter for statsråd Hanne Bjurstrøm. I 2011 var han politisk rådgiver i Justis- og politidepartementet. Han var politisk rådgiver for statsråd Rigmor Aasrud i Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet fra 2011 til 2013.
Øyan engasjerte seg tidlig som lokalpolitiker for Arbeiderpartiet, og gikk etter hvert over til å jobbe med interessepolitikk. Han satt i sentralstyret til Elevorganisasjonen i perioden 2000–2001, og satt også i styret til Lånekassen i denne perioden. Etter en kampvotering på landsmøtet i 2004 ble han valgt som leder av Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring, og markerte seg ved å profilere organisasjonen svært tydelig i media. Øyan ble gjenvalgt på landsmøtet til LLH i 2006, men valgte å ikke stille til gjenvalg på landsmøtet i juni 2008. Etter en kort periode som informasjonsrådgiver i Geelmuyden.Kiese, ble Øyan ansatt som rådgiver for Arbeiderpartiets stortingsgruppe i 2009. I februar 2013 ble Øyan valgt inn i styret i Homonettverket, der han ble leder i 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Jon Reidar Øyan hos Stortinget 
(no) Jon Reidar Øyan hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Jon Reidar Øyan på Internet Movie Database
Lena Nilsson

Lena Nilsson (født Ruth Lena Nilsson 4. januar 1962 i Sankt Görans församling i Stockholm) er en svensk skuespiller.


== Biografi ==
Nilsson er oppvokst i Fruängen i Stockholms sørlige forsteder og har i intervjuer betegnet seg selv som en typisk forstedsjente. Hun begynte med å danse ballett, men ble siden interessert i skuespill i forbindelse med at hun 1984 til 1986 fikk en del statistoppgaver på Dramaten.
Nilsson ble rask berømt og litt av et tenåringsidol da hun fikk den kvinnelige hovedrollen i ungdomsfilmen PS Sista sommaren (1988), en oppmerksomhet hun senere har følt en viss usikkerhet for. Samtidig med denne filminnspillingen kom hun i 1987 inn på Teaterhögskolan i Stockholm og etter eksamen i 1990 har hun vært knyttet til Dramaten, der hun hadde sin første store rolle i Jag är inte Rappaport (1989) og spilte regelmessig der fram til 1995 samt deretter mer sporadisk som Vildanden (2000) og som den onde kongsdatteren Goneril i Kong Lear (2003). Andre roller på Dramaten var Albees Zoo stories, Söderbergs Gertrud, Albees Tre långa kvinnor og Arthur Millers En handelsreisendes død.  På samme tiden var hun i 1994 med på å starte Teater Plaza og satt i styret inntil virksomheten kom ut for all slags problemer og etter hvert opphørte omkring tusenårsskiftet. Der hadde hun blant annet fått oppmerksomhet for rollen i Rumäner (1997) som ble laget i samarbeide med Teater Galeasen. Tidligere hadde hun også fått lovord for sin rolle i Gertrud på Sibyllan (1993). I 2001 regissert hun sitt eget stykke Lotta för Konsthögskolan på Kilen.
Lena Nilsson har ofte fremstilt sterke og selvstendige kvinner, enten det dreier seg om roller i klassikeroppsetninger, kriminalpoliti som i et par filmatiseringer av Sjöwall-Wahlöös romaner (Polis polis potatismos, 1994 og Roseanna, 1994) eller moren i TVs adventskalender Kaspar i Nudådalen (2001). Dette var også noe som var merkbart i filmdebuten. Dette uttrykkes for en stor del gjennom en utstrålning som mest kjennetegnes av en selvsagt scenenærvær og fraværet av store gester og manerer. Det er også egenskaper som brakte ros fra kritikerne for hennes tolkning av hovedrollen i den filmen som ellers ikke fikk så god kritikk, Det sjunde skottet (1998), der en kritiker uttalte seg om hennes gudbenådede gave i å bære på en hemmelighet som vekker publikums nysgjerrighet. Hun må ikke forveksles med den andre skuespillerinnen Lena Nilsson (født 1945).


== Filmografi (utvalg) ==


=== Skuespiller (2000-tallet) ===


=== Skuespiller (før 2000) ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lena Nilsson på Internet Movie Database 
(sv) Lena Nilsson i Svensk Filmdatabas 
(da) Lena Nilsson på Filmdatabasen 
(da) Lena Nilsson på danskefilm.dk 
(da) Lena Nilsson på danskfilmogtv.dk 
(en) Lena Nilsson hos The Movie Database
Trygve M. Davidsen

Trygve Marentius Davidsen (født 18. mars 1895 i Kristiania, død 3. mars 1978) var en norsk maler, tegner og illustratør. Han illustrerte en rekke bøker og malte flere postkort i akvarellteknikk, ofte med religiøse motiver eller av nisser i norsk natur. Davidsen utgav også flere lærebøker i tegning. Han er representert med to arbeider i Nasjonalgalleriet i Oslo. Han har også malt altertavlen i Lykkja kapell, en langkirke fra 1961 i Hemsedal kommune.
Trygve Davidsen var faren til illustratøren og designeren Stein Davidsen (1931–2020).


== Bibliografi ==


=== Bøker forfattet av Trygve M. Davidsen ===
Typografisk skissering - Norsk Trykks forlag, Oslo (1933)
Lær å tegne : til selvstudium og skolebruk - F. Bruns Bokhandels Forlag, Oslo (1948)
Tegning som hobby - utgitt av Statens Velferdskontor for handelsflåten i serien Frivakts Hobbyhefter (1959)
Den gamle stavkirken : av Hemsedal stavkirkes historie gjennom nær 700 år - Dreyers forlag, Oslo (1960)
Min barndoms dal : en folkelivsskildring fra 1670-1920 årene - Eget Forlag (1969)
Lær å tegne lær å se : til selvstudium og hobbybruk - Dreyers forlag, Oslo (1970)
Mer om livet i min barndoms dal : en folkelivsskildring fra 1670-1920 årene - Eget Forlag, Oslo (1971)


=== Bøker av andre forfattere illustrert av Trygve M. Davidsen (utvalg) ===
Syng deg glad - Norsk Søndagsskoleforbund, Oslo (1956)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Trygve M. Davidsen i BIBSYS
(no) Trygve M. Davidsen i Store norske leksikon
Bjordøla (Hjartdal)

Bjordøla er en elv og et vassdrag i Hjartdal kommune i Telemark. Elva har sitt utspring i Fyribøvatnet, og munner ut i Hjartdøla, der denne dannes.


== Referanser ==
Treghetsnavigasjon

Treghetsnavigasjon baserer seg på akselerasjon og rotasjon av flere treghetssensorer.  
Slike systemer brukes blant annet i missiler, fly og romfartøyer. 
De benytter systemer som måler akselerasjon og rotasjon, alle med tre akser, og beregner ut fra disse verdiene hvor enheten befinner seg til enhver tid. 
Tidligere ble det brukt gyrosystemer, men senere er optisk utstyr, etter hvert med kvartskrystallteknologi vanligere og billigere.
En av fordelene med disse systemene er at de er uavhengig av utstyr utenfor fartøyet og påvirkes vanligvis ikke av jamming eller elektronisk krigføring.
De siste årene har nye krystall og halvlederkomponenter gjort det mulig å bruke denne teknikken i vanlige videokameraer for å stabilisere bildet ved små bevegelser i kameraet.
Mange fly har to selvstendige systemer og viser posisjon som angitt av begge systemene. 
Andre navigasjonshjelpemidler i flyene er kompass, gyrokompass, GPS og radionavigasjonshjelpemidler.
Land Rover 1,6 liter bensinmotor

1,6 liter bensinmotor ble benyttet av Land Rover i tidlige Series I mellom 1948 og 1951.  Den ble avløst av en variant av samme motoren, bare med større slagvolum på 2,0 liter.
Motoren hadde et slagvolum på 1595 cm³, og hadde fire sylindre i rekke. Eksosventilene var montert i motorblokka og innsugsventilene var montert i toppen.
Land Rover 2,0 liter bensinmotor

2,0 liter bensinmotor ble benyttet av Land Rover i Series I mellom 1951 og 19??.  Den var en variant av den tidligere bensinmotoren på 1,6 liter.  Den ble avløst av en nyere motor med 2,25 liter slagvolum.
Motoren hadde et slagvolum på 1997 cm³, og hadde fire sylindre i rekke.  Eksosventilene var montert i motorblokka og innsugsventilene var montert i toppen.
Land Rover 2,25 liter bensinmotor

2,25 liter bensinmotor ble benyttet av Land Rover i Series II og III og tidlige 90 og 110.  Den ble avløst av en nyere motor med 2,5 liter slagvolum, basert på den samme blokka.
Motoren har et slagvolum på 2 228 cm³, og har fire sylindre i rekke. Motoren er toppventilert.  Motorblokka fra en 2,25 liter dieselmotor, som ble utviklet litt før, ble brukt på denne motoren, noe som gjør at den er svært tung for en bensinmotor av denne størrelsen.
Land Rover 2,25 liter dieselmotor

2,25 liter dieselmotor ble benyttet av Land Rover i Series II og III og tidlige 90 og 110.  Først hadde den en trelagret veivaksel, men den ble erstattet med en femlagret i 1980.  Den ble avløst av en nyere motor med 2,5 liter slagvolum, basert på den samme blokka.
Motoren har et slagvolum på 2228 cm³, og har fire sylindre i rekke med indirekte innsprøytning.  Motoren er toppventilert.  Den samme blokka ble brukt på Land Rover 2,25 liter bensinmotor.
Land Rover 2,5 liter turbodiesel

2,5 liter diesel turbo ble benyttet av Land Rover i tidlige Land Rover Defender 90 og 110.  Den ble senere erstattet av motoren 200 Tdi.
Motoren har et slagvolum på 2 495 cm³, og har fire sylindre i rekke.  Motoren er toppventilert.  Ytelsen er 85 hk  (63 kW) ved 4 250 omdreininger i minuttet og dreiemomentet er 200 Nm ved 1 800 omdreininger.


== Se også ==
Liste over Land Rover-motorer


== Referanser ==
Karsten Roedder

Karsten Roedder (født 7. mai 1901, død 22. september 1987) var en norskfødt forfatter og redaktør.
Roedder skrev én roman, den sosialrealistiske Knus ikke en elendig i porten, som kom ut i 1937. Handlingen er lagt til Stavanger før første verdenskrig, og skildrer hvordan en ung gutt fra elendige kår blir sendt på forbedringsanstalt og mishandlet, før han rømmer til sjøs.
Roedder reiste selv til USA, der han gjennom mange år var sjefredaktør for den norske avisen Nordisk Tidende. 


== Bibliografi ==
Knus ikke en elendig i porten. Roman. Oslo, 1937
Av en utvandreravis' saga : Nordisk Tidende i New York gjennom 75 år. 2 bind. New York, 1966, 1968


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Digitaliserte bøker av Roedder hos Nasjonalbiblioteket.
Land Rover 2,6 liter bensinmotor

2,6 liter bensinmotor ble benyttet av Land Rover i Series IIA og III med lang akselavstand og noen Forward Control-modeller.
Motoren har et slagvolum på 2625 cm³, og har seks sylindre i rekke.  Motoren har eksosventiler i blokka og innsugsventiler i toppen.  Den yter 83 hk ved 4500 omdreininger i minuttet og 174 Nm ved 1500 omdreininger.
Berwick-upon-Tweed (distrikt)

Berwick-upon-Tweed var et administrativt distrikt i Northumberland i England. Det var blant de lavest befolkede distriktene i landet, og også det som hadde minst etnisk blandet befolkning; i folketellingen 2001 oppgav 99,6 % at de var hvite. Fra 2009 inngår Berwick-upon-Tweed i Northumberland enhetlige myndighet. 
Administrasjonssenteret var Berwick-upon-Tweed, som ligger nord for elven Tweed. Det er en gammel by, som har vært åsted for en rekke trefninger mellom engelske og skotske styrker, og har byttet hender flere ganger. 
Sør for fjorden som dannes av Tweed ligger havnen Tweedmouth, hvor det foregår utskiping av forskjellige produkter for eksport. Resten av distriktet består av landsbygd. I vest grenser det mot Cheviot Hills, og i øst mot en vakker kystlinje. 
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at Berwick-upon-Tweed ble slått sammen med landdistriktene Belford, Glendal og Norham and Islandshire. Det var det første distriktet i Storbritannia som hadde folkeavstemning over hvorvidt man skulle innføre et direktevalgt borgermesterembete. Avstemningen fant sted 7. juni 2001, og endte med en overveldende seier for å beholde dagens ordning. 
I oktober 2004 ble det rapportert i media at det ble gjort forsøk på å få definert distriktet som en del av Skottland. Dette hadde sitt opphav i distriktet, men hadde også støtte fra den politiske ledelsen i regionen Scottish Borders. Elven Tweed markerer grensen langs store deler av sitt løp, og deler av distriktet ligger nord for den og burde således tilhørt Skottland. At det ikke gjør det skyldes politisk kjøpslåing i middelalderen.


== Steder i distriktet ==
Adderstone with Lucker, Akeld, Ancroft
Bamburgh, Beadnell, Belford, Berwick-upon-Tweed, Bewick, Bowsden, Branxton
Carham, Chatton, Chillingham, Cornhill-on-Tweed
Doddington, Duddo
Earle, Easington, Ellingham, Ewart
Ford
Lindisfarne, Horncliffe
Ilderton, Ingram
Kilham, Kirknewton, Kyloe
Lilburn, Lowick
Middleton, Milfield
Norham, North Sunderland
Ord
Roddam
Shoreswood
Tweedmouth
Wooler
Land Rover 2,0 liter dieselmotor

2,0 liter dieselmtor ble benyttet av Land Rover i Series I og II.  Den ble senere erstattet av en 2,25 liters motor.
Motoren har et slagvolum på 2 052 cm³, og har fire sylindre i rekke med indirekte innsprøytning.  Motoren er toppventilert.  Den yter 51 hk ved 3 500 omdreininger i minuttet og 117 Nm ved 2 000 omdreininger.
Digeråi

Digeråi er en elv i Notodden kommune i Telemark. Den har sitt utspring i Sjåvatnet på grensa til Hjartdal, og munner ut i Tinnsjøen som er en del av Skiensvassdraget.
Elva ble i 2005 vernet mot kraftutbygging gjennom Supplering av Verneplan for vassdrag.


== Referanser ==
André Eriksen

André Eriksen (født 22. oktober 1975 på Vestli i Oslo) er en norsk skuespiller med bakgrunn som rapper og breakdancer. Han er også kjent under artistnavnet «Tech Rock» i gruppa Warlocks, og som medlem i breakdancegruppa Atomic B-Boys.


== Liv og virke ==
André Eriksen er oppvokst i Groruddalen i Oslo. Han var tidlig interessert i både rap, breakdance og graffiti, og kan kategoriseres som en ekte «B-boy». André Eriksen startet rapgruppa «Warlocks», sammen med sin tvillingbror, Kevin «Karma» Eriksen og Håkon «Hawk» Lund. Warlocks har hovedsakelig rappet på engelsk, men har også levert et album med norsk lyrikk. André Eriksen og Warlocks vant Alarmprisen i 2002 i klassen hiphop/rap for albumet «Afterlife». 
André Eriksen og tvillingbroren startet også breakdancecrewet Atomic B-Boys, sammen med Lars «PayTwo» Undli og Bjørn «Sean» Hagen. Atomic B-Boys er flere ganger norsk mester i «B-boy Crew», breakdancing for grupper. Atomic B-Boys gikk sammen med svenske «Moves Per Minute», skapte «Nasty 9» og ble Skandinaviske mestere i breakdance i 2000. André Eriksen vant NM i «B Boy One on One» i 1997. Guttene kan sies å ha vært foregangsfigurer i det norske hiphop-miljøet.Han er også en av norges mest profilerte graffiti kunstnere.
André Eriksen debuterte som skuespiller i Nokas-filmen. Siden da har han spilt i en rekke filmer i ut og innland, blant annet Erik Skjoldbjærgs film "Pionér" sammen blant annet Wes Bentley og Aksel Hennie. Fra 2015 spilte han rollen som boksetrener Atle Søgård, i Hotel Cæsar. Nylig er han å se i Tommy Wirkola sin siste film I onde dager.
André Eriksen studerte idrettsfag ved Linderud videregående skole fra 1991 til 1994.


== Meritter ==


=== Individuelle seire ===
NM 1997, B Boy One on One (delt tittel med Lars «PayTwo» Undli).
Norwegian HipHop Awards: Årets bboys 2005 (sammen med tvillingbror «Karma»)


=== Seire med Atomic B-Boys ===
Battle Of The Year 1995
Battle Of The Year 1996
Battle Of The Year 1997
NM i «B Boy Crew» 1997
«B Boy Rumble», Rockefeller i Oslo 1999, delt tittel i «Crew battles» med gruppen Floor Knights


=== Seire med Nasty 9 ===
Scandinavian BOTY 2000


== Filmografi ==
Nokas, Thomas Thendrup - 2010
Pionér, Knut - 2013
Trio: Odins Gull, Tom - 2014
Hotel Cæsar, Atle Søgård - 2015, 2016
Hæsjtægg - 2015
Julekongen - Full rustning, Lut - 2015
DC's Legends of Tomorrow, Baron Krieger - 2016
Vikings, Odin
Dragonheart: Battle for the Heartfire, Thorgrim - 2017
The Last Kingdom, Earl Ulf - 2017
Vikingane, Ørn - 2016, 2017, 2020
Svartsjøen (TV-serie) - 2018
I onde dager - 2021
Violent Night - 2022


== Se også ==
Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) André Eriksen på Internet Movie Database 
(en) André Eriksen hos The Movie Database 
Warlocks hjemmeside
Teeproductions: Om Warlocks
André Eriksen Filmfront
Bjørn Rongen

Bjørn Rongen (født 1906 i Evanger, død 26. august 1983) var en norsk forfatter, både av barnebøker og romaner for voksne.
Han gikk på landsgymnas på Voss, studerte en kort tid i Oslo, men avbrøt studiene for å skrive. Sitt voksne liv var han bosatt i Drøbak. 
Rongen har skrevet mange romaner med handling fra norsk arbeidsliv, blant annet den store trilogien om rallarne som bygde Bergensbanen: Toget over vidda, I jøkulens skygge og Klart for tog (1956–58).  I romanen Stille smil fra 1936 gir han et presist bilde av krisa i jordbruket på 1930-tallet, og hvordan noen bondeungdommer ble drevet over mot Nasjonal Samling. Rongen var også en produktiv novelleforfatter, og bidro med et stort antall noveller til Arbeidermagasinet – seinere Magasinet for alle.
Rongen brakdebuterte som barnebokforfatter med Bergteken i Risehola, som vant både en forlagskonkurranse og Kirke- og undervisningsdepartementets pris, og som den ledende kritikeren Sonja Hagemann umiddelbart utropte til en klassiker. Boka er velkomponert med en rammefortelling: en bestemor forteller for en gruppe barn historien om gjetergutten Ola som sammen med buskapen blir sperret inne i ei hule etter et steinskred. Bestemors fortelling strekker seg over 4 kvelder, og denne disposisjonen gjorde den velegnet til dramatisering i Lørdagsbarnetimen.
Romanen Store Ma er oversatt til russisk; Nettenes natt er oversatt til dansk, svensk og tysk; og flere av hans barnebøker er oversatt til ulike språk: dansk, finsk, svensk, islandsk, polsk, engelsk, tysk, nederlandsk, afrikaans og tsjekkisk.


== Bibliografi ==


== Priser og utmerkelser ==
Kultur- og kirkedepartementets litteraturpris for barne- og ungdomslitteratur (1. premie) 1953, for Bergteken i Risehola
Gyldendals legat 1955
Kultur- og kirkedepartementets litteraturpris for barne- og ungdomslitteratur (2. premie) 1956, for Anne Villdyrjente
Kultur- og kirkedepartementets litteraturpris for barne- og ungdomslitteratur (3. premie) 1961, for Slalåm for livet
Melsom-prisen 1962


== Referanser ==


== Kilder ==
bjorn-rongen.com
Birkeland, Risa, Vold. Norsk barnelitteraturhistorie. 2. utg. Samlaget, 2005 ISBN 82-521-5933-8