jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
World Islamic Mission

World Islamic Mission (WIM) er en internasjonal muslimsk organisasjon av sunnimuslimer. Organisasjonen ble etablert i Mekka i 1972. WIM har avdelinger i en rekke land. Hovedkvarteret ligger i Manchester i England.


== WIM i Norge ==
Den norske avdelingen til WIM ble etablert i oktober 1984 av norske muslimer med pakistansk bakgrunn. Den er en av Norges største muslimske menigheter med 5 000 medlemmer. Menighetens moské ligger i Åkebergveien 28b på Grønland i Oslo. Før moskéen i Åkebergveien stod ferdig holdt menigheten til i gamle lagerlokaler i Urtegata, i Vahl videregående skole og i Borggata.


== Moskéen i Åkebergveien ==
Med sine 1260 kvadratmeter er moskéen i Åkebergveien Norges nest største, etter Bait-un-Nasr på Furuset, og har plass til 700 personer. Bygget har et bruttoareal på 1260 kvadratmeter fordelt på tre etasjer, galleriet og to minareter. Moskéen er stort sett finansiert av menighetens medlemmer og statlig medlemsstøtte. Det ble i tillegg lagt ned et stort dugnadsarbeid. Grunnsteinen til moskeen ble lagt 12. april 1991, men bygningen stod klar for bruk først i 1995.Veggene både ute og inne er utsmykket med fliser fra Iran og Spania. Kalligrafi fra Koranen er sentrale motiver på flisene, og går igjen både på fasaden og på veggen foran i hovedsalen. Flisleggingen er i hovedsak utført av iranske håndverkere. Gulvet i hovedsalen dekket av et iransk teppe, og en tyrkisk lysekrone henger hovedsalen.Ifølge religionshistoriker Anders Bettum er moskéen «med sine to vakre minareter og håndmalte persiske fliser blitt et av de fremste landemerker på Oslos østkant».


=== Billedgalleri ===

		
		
		
		


== Rolle i samfunnet ==
Etter terrorangrepene i 2011 arrangerte menigheten ved imam Najeeb Naz en minnestund for ofrene etter tragedien, der blant andre kronprins Haakon Magnus, utenriksminister Jonas Gahr Støre, barne- og likestillingsminister Audun Lysbakken (SV) og Oslos biskop Ole Christian Kvarme deltok.


== Se også ==
Islam i Norge


== Referanser ==


== Litteratur ==
«Om oss.». World Islamic Mission. 28. februar 2009. Besøkt 20. mai 2013. 
Vogt, Kari (2000). Islam på norsk - Moskeer og islamske organisasjoner i Norge. J. W. Cappelens Forlag A/S. ISBN 82-02-18463-0. 
Bettum, Anders (2007). «Grønland som religiøs møteplass» (PDF). Byminner. 52 (1): 46-53. Arkivert fra originalen (PDF) 2. juni 2016. Besøkt 20. mai 2013.  Arkivert 2. juni 2016 hos Wayback Machine.
«Kronprinsen mintes ofrene i moské». Norsk rikskringkasting. 26. juli 2011. Besøkt 20. mai 2013. 


== Eksterne lenker ==
WIM Norge
TL-klubben

TL-klubben er en bokklubb for jenter mellom 9 og 15 år, drevet av forlaget Stabenfeldt AS. Klubben har i dag ca. 15 000 medlemmer og finnes også i Sverige og Finland. TL-klubben ble startet i 1987, og redaktøren for den norske klubben er Else K. Jacobsen. Navnet TL er en forkortelse for Topp Lesning. Men da klubben startet, sto TL for «Tuppen og Lillemor» på grunn av de populære tegneseriebøkene som medlemmene fikk i pakkene.
Bokklubben presenterer titler av blant annet barnekrimforfatteren Norah McClintocks bøker om «Chloe» og «Robyn», og videre «Zanna-serien», «Starlightserien» og «Forviklinger-serien». Med bokpakkene sender klubben et medlemsblad, en vervebrosjyre og ulike ting som er ment å treffe interesseområdet til jenter i målgruppen.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside Norge
Stabenfeldt AS
Madame Terror

Madame Terror er den tolvte boken i serien om Carl Gustav Gilbert Hamilton skrevet av Jan Guillou.
Boken er positivt innstilt til den amerikanske utenriksministeren Condoleezza Rice, men er kritisk til Donald Rumsfeld, Dick Cheney og George W. Bush. Guillous politiske standpunkter er fremtredende i boken.


== Handling ==
Yasir Arafat har rett før sin død gitt Mouna Housseini penger til å bygge opp en palestinsk flåte. Hun kjøper med Vladimir Putin's tillatelse en russisk ubåt av Alfa-klassen som modifiseres med stillegående dieselelektriske motorer i stedet for atomreaktor og med revolusjonerende moderne teknikk. Men det er et stort problem. Den russiske delen av besetningen kommer ikke overens med den palestinske. Det man trenger er en leder som både russere og palestinere kan stille seg bak. En leder som må være høy av rang, snakke russisk og engelsk og ikke minst være høyt dekorert av både russiske og palestinske myndigheter. Det virker umulig å finne en slik person, men Mouna vet om den perfekte mannen for jobben.
Carl Hamilton tilbake etter å ha levd under navnet «Hamlon» i La Jolla utenfor San Diego i USA, der han har vært under FBIs vitnebeskyttelsesprogram i 11 år, etter at han ble dømt til livsvarig fengsel i Sverige for flere mord på kurdiske angivere i Sverige. Han er lei av å leve som en annen og takker ja til tilbudet om å bli viseadmiral for den palestinske flåten.
Om bord på ubåten U1-Jerusalem tar et lite, men veldrillet mannskap på seg oppdraget om å befri Gaza fra en israelsk blokade. Det er et militært og politisk sjansespill uten sidestykke. Vil de lykkes?


== Referanser ==
Stadheim kraftverk

Stadheim kraftverk er et  vannkraftverk ved Stadheim, øst for Hellesylt i Stranda kommune i Møre og Romsdal.
Kraftverket utnytter et fall på 64 meter i Bygdaelva og er et elvekraftverk uten eget reguleringsmagasin. Elva har et nedbørfelt på omkring 152 km2, hovedsakelig i Stranda kommune og dels (ca 20 %) i Stryn kommune.Kraftverket har totalt en midlere årsproduksjon på 24,5 GWh. Det er installert to francisturbiner hver på 2,7 MW.
Verket er eid av Tafjord Kraft. Produksjonen startet i 2001 / 2002.
Kraftstasjonen ligger i dagen, mens vannet føres fra inntaksdammen til stasjonen i en tunnel.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Tafjord Kraft: Kraftanleggene i Tafjord
Marcha Real

«Marcha Real» er Spanias nasjonalhymne. Den er en av få nasjonalhymner som ikke har tekst. Den er også en av de eldste i Europa; første gang den dukket opp var i 1781 i dokumentet Libro de Ordenanza de los toques militares de la Infantería Española av Manuel de Espinosa. I dette dokumentet finner man verket som er kalt «Marcha Granadera» eller «Marcha de Granaderos» («Bondemarsjen») av ukjent komponist. Marsjen har i enkelte perioder hatt tekst, men nå brukes bare musikken.
Forfatteren Hugo Kehrer mener at marsjen ble komponert av Fredrik den store fra Preussen, selv om det ikke fins bevis som underbygger denne påstanden. I 1770 ga kong Karl III navnet Marcha de Honor, og med dette begynte man å spille den i offisielle sammenhenger. Etter at en annen nasjonalhymne ble brukt under borgerkrigen, ble la Marcha Real igjen Spanias nasjonalhymne.
Den nåværende versjonen ble gjort av Francisco Grau etter godkjennelsen av den spanske grunnloven i 1978.


== Utgave benyttet under styret til Alfonso XIII ==
Gloria, gloria, corona de la Patria,
soberana luz
que es oro en tu Pendón.Vida, vida, futuro de la Patria,
que en tus ojos es
abierto corazón.Púrpura y oro: bandera inmortal;
en tus colores, juntas, carne y alma están.Púrpura y oro: querer y lograr;
Tú eres, bandera, el signo del humano afán.Gloria, gloria, corona de la Patria,
soberana luz
que es oro en tu Pendón.Púrpura y oro: bandera inmortal;
en tus colores, juntas, carne y alma están.
Vallaviktunnelen

Vallaviktunnelen er en tunnel på riksvei 13 i Ulvik og Voss kommuner i Vestland. Tunnelen går mellom Vallavik i Ulvik og Kollanes i Voss. Den er 7510 meter lang. Gjennomslaget i tunnelen kom 2. juli 1984 og den ble åpnet 27. april 1985.
I forbindelse med byggingen av Hardangerbrua er det bygget en rundkjøring inne i Vallaviktunnelen med arm til brua. Armen åpnet 2013.


== Trafikkutvikling ==
Årsdøgntrafikken i tunnelen siden åpning i 2013.


== Galleri ==


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Gullhammartunnelen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Juvfossen kraftverk

Juvfossen kraftverk er et  vannkraftverk ved Helstad i Stranda kommune i Møre og Romsdal. 
Kraftverket utnytter et fall på 172 meter i Moldskreddøla og er et elvekraftverk uten eget reguleringsmagasin.
Kraftverket har totalt en midlere årsproduksjon på 24 GWh. Det er  installert  2 francisturbiner hver på 3,5 MW.
Verket er eid av Tafjord kraftprodusjon AS. Produksjonen startet i 2002.
Kraftstasjonen ligger i dagen, mens vannet føres fra inntaksmagasinet til stasjonen i en tunnel og nedgravd rørgate.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Tafjord Kraft: Kraftanleggene i Tafjord
Steve Nicol

Stephen Nicol (født 11. desember 1961 i Irvine i Skottland) er en skotsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som spilte på det suksessrike Liverpool-laget på 1980-tallet.


== Karriere ==
Nicol startet sin karriere på Ayr United i 1979 og ble i 1981 hentet til Liverpool av Bob Paisley.
Han hadde der to år som reservelagsspiller før han i 1983 kom inn i førstelagsvarmen med den nye manageren Joe Fagan. Han spilte både venstre og høyreback, midstopper og midtbanespiller og trøye nummer 4 hadde han alltid uansett i hvilken rolle han måtte spille i.
Han ble i 1989 kåret til «Årets fotballspiller» av den engelske pressen. Gjennom sin karriere vant han Ligaen flere ganger han vant også Ligacupen, FA-cupen og Europacupen med dem. Han forlot klubben da han i 1995 dro til Notts County som spillende trener, men han var ikke der lenge.
På slutten av karrieren var han innom Sheffield Wednesday, West Bromwich Albion, og Doncaster Rovers før han dro til USA og spilte for Boston Bulldogs og New England Revolution som han nå er trener for og har hatt suksess som trener for dem. Han er i Norge kanskje mest kjent for å rasere Tom Sundbys karriere med en hårreisende tackling i en landskamp i 1988.
Han har 27 landskamper for Skottland og han var med og spilte for dem i VM i 1986.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Steve Nicol – FIFA 
(en) Steve Nicol – UEFA 
(en) Steve Nicol – Transfermarkt 
(en) Steve Nicol – national-football-teams.com 
(en) Steve Nicol – Soccerbase.com 
(en) Steve Nicol – Soccerbase.com (manager) 
(en) Steve Nicol – FootballDatabase.eu 
(en) Steve Nicol – EU-Football.info 
(en) Steve Nicol – FBref 
(en) Profil på LFCHistory.net
(en) Profil på Sporting-Heroes -landslaget
(en) Profil på Sporting-Heroes -klubb til 1986
(en) Profil på Sporting-Heroes -klubb til 1990
(en) Profil på Sporting-Heroes -klubb til 1995
(en) Profil på Sporting-Heroes -klubb til 1998
(en) Profil hos New England Revolution
(en) Kommentar om Nicol's debut-sesong i New England Revolution
Tafjord 1 kraftverk

Tafjord 1 eller Tafjord I er et  vannkraftverk i Tafjord i Fjord kommune (Norddal kommune til 2020) i Møre og Romsdal. 
Kraftverket utnytter et fall på 152 meter i Tafjordelva fra reguleringsmagasin i Onilsavatnet til havnivå. Reguleringshøyden er mellom 177 og 160 moh. 
Kraftverket har totalt en midlere årsproduksjon på 72 GWh. Det er  installert to francisturbiner på totalt 25 MW.
Verket er eid av Tafjord Kraft. Produksjonen i det nåværende anlegget startet i 1989.
Den første kraftstasjonen på stedet startet produksjonen i 1923 som den første av Tafjord Krafts kraftverk, og ble stanset i forbindelse med nybyggingen. Den gamle stasjonen er nesten uendret siden 1923 og har fungert som museum siden 1991. Kraftverksmuseet åpnet 15. juni 1991, med blant annet en skalamodell av et kraftverk.Kraftstasjonen ligger i dagen, mens vannet føres fra inntaksmagasinet til stasjonen i en tunnel.
Tafjord 1 er den lavestliggende kraftstasjonen i vassdraget og kraftverkene Tafjord 2 og Tafjord 3 ligger lenger oppe i vassdraget. Avløpet fra Tafjord 1 går i elven som ender i fjorden etter om lag 1 km, og minimumsvannføringen i elven opprettholdes ved alltid å kjøre en av turbinene.Onilsavatn har alene et magasinvolum på om lag 9 millioner m2, magasinkapasiteten ble økt nesten 10 ganger ved regulering av Veltdalsvatn, Zakariasvatn, Kolbeinsvatnet, Slettdalsvatn og Viksvatn. Fra 1923 til 1952 forsynte den opprinnelige Tafjord 1 Ålesund og nordre Sunnmøre med elektrisk strøm, på 1950-tallet ble de to kraftverkene oppstrøms bygget ut for å dekke behovet og Onilsavatnet tok fortsatt i mot alt avløp og tilsig oppstrøms. Etter utbyggingen av Tafjord 4 på 1960-tallet samles avløp og tilsig fra Rødalen og Reindalen i Zakariasvatnet, og føres i tunnel forbi Onilsavatnet direkte til kraftstasjonen ved fjorden.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vannkraft – Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Tafjord Kraft: Kraftanleggene i Tafjord


== Se også ==
NRK Norge Rundt 1991
Tafjord 2 kraftverk

Tafjord II er et  vannkraftverk ved Tafjord i Norddal kommune i Møre og Romsdal. 
Kraftverket utnytter et fall på 387 meter i Tafjordelva fra reguleringsmagasin i Heimste
Kaldhussætervatn til Onilsavatn. Reguleringshøyden er mellom 572 og 549 moh. 
Kraftverket har totalt en midlere årsproduksjon på 142 GWh. Det er  installert  2 peltonturbiner på totalt 29,5 MW.
Verket er eid av Tafjord Kraft. Produksjonen startet i 1952, med utvidelse i 1955 og modernisering i 1993 
Kraftstasjonen ligger innsprengt i fjell og vannet føres fra inntaksmagasinet til stasjonen i en tunnel.
Tafjord 3 ligger lenger oppe i vassdraget og kraftverket leverer vannet videre til reguleringsmagasinet for Tafjord 1.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vannkraft – Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Tafjord Kraft: Kraftanleggene i Tafjord
Léo Malet

Léo Malet (født 7. mars 1909, død 3. mars 1996) var en fransk kriminalforfatter og surrealist. Flere av hans bøker har blitt filmatisert og gjort til tegneserier for voksne, sistnevnte ved Jacques Tardi.


== Liv og virke ==
Léo Malet gikk i lære som bankfunksjonær før han i 1925 dro foreldreløs til Paris under beskyttelse av redaktøren André Colomer som skulle øve stor innflytelse på ham i anarkistisk retning.
I Paris levde Malét som tigger, men under påvirkning av surrealistene slo han gjennom som chansonnier på kabaretteateret Vache Enragée på Montmartre. Senere begynte han å skrive og arbeidet samtidig blant annet som kontorist, filmstatist og freelance journalist (En dehors, L'insurgé, Journal de l'Homme aux Sandales, la Revue Anarchiste, etc.). Han skrev lyrikk og gikk inn i Groupe Surréaliste fra 1930 til 1949.
I 1940-årene begynte Malét å skrive kriminalromaner, og  i 1942 kom romanen 120, Rue de la Gare ut. Den var begynnelsen på en lang rekke bøker om detektivhelten Nestor Burma som Malét skulle beskjeftige seg med de neste tretti årene. Spesiell er den femten binds store syklusen Nouveaux Mystères de Paris («Nye mysterier fra Paris»). Detektivhelten Burma beveger seg her gjennom ett av Paris' arrondissementer i hver av bøkene, og forfatteren viser seg som en bemerkelsesverdig skildrer av byen, dens atmosfære og dens hemmeligheter.


== Bibliografi (utvalg) ==
120, rue de la Gare (1943)
Le cinquième procédé (1948)
Le soleil naît derrière le Louvre (1954) (første i serien «Nye mysterier fra Paris»)
Des kilomètres de linceuls (1955)
Fièvre au Marais (1955)
La nuit de Saint-Germain-des-Prés (1955)
M'as-tu vu en cadavre (1956)
Brouillard au pont de Tolbiac (1956)
Casse-pipe à la Nation (1957)
Micmac moche au Boul' Mich'  (1957)
Nestor Burma court la poupée (1971)
Poste restante (1983)


== Som tegneserier ==
Alle tegnet og fortalt av Jacques TardiBrouillard au pont de Tolbiac (Casterman, 1982)
120, rue de la Gare (Casterman, 1988)
Une gueule de bois en plomb (Casterman, 1990)
Casse-pipe à la Nation (Casterman, 1996)
M'as-tu vu en cadavre? (Casterman, 2000)


== Priser ==
1948 – «Grand prix de littérature policière»
1958 – «Grand prix de l'humour noir» for serien Nouveaux Mystères de Paris.
1984 – «Grand Prix du Club des Détectives».


== Se også ==
Nestor Burma


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Léo Malet på Internet Movie Database 
(en) Léo Malet hos The Movie Database 
Bibliographie de Léo Malet en édition originale Arkivert 19. september 2014 hos Wayback Machine.
Nestor Burma : comptes et faits,
Lyngør fyr

Lyngør fyrstasjon er et fyr på sørspissen av Kjeholmen, like nordøst for Lyngøya i øygruppen Lyngør i  Tvedestrand kommune i Agder. Fyrbygningen er bygd i betong, med et fyrtårn inntil gavlen.
Fyret har 3. orden linseapparat med en lysvidde på 12,0 nautiske mil. Fyret kom i drift i 1879, samtidig med Homborsund fyr, og ble automatisert og avfolket i 2004. Tåkesignalet, en diafon, er bevart, men trykktankene er fjernet, så signalet blir ikke lenger brukt.
Fyret er et tidlig eksempel på betongbygging i Norge, og flere av de opprinnelige installasjonene er bevart. Som en del av landskapet og bygningene på Lyngør er fyret fredet etter kulturminneloven.
Fyret ble pusset opp i 2011 og leies ut av Aust-Agder Turistforening som turisthytte.


== Klima ==
Lyngør fyr har et moderat kystklima med relativt lite nedbør, milde vintrer, varme somrer og liten forskjell mellom dag- og nattetemperaturen i sommerhalvåret. met.no har drevet meteorologiske målinger på Lyngør fyr siden 1920. Målestasjonen ble automatisert i 2004. Normalverdier for perioden 1961−1990 er gitt i tabellen nedenfor.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lyngør Vel om fyret
«Lyngør fyr». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Tafjord 3 kraftverk

Tafjord III er et  vannkraftverk ved Tafjord i Norddal kommune i Møre og Romsdal. 
Kraftverket utnytter et fall på 324 meter i Kaldhussætervassdraget mellom Slettdalsvatn og Fremste Kaldhussætervatn. Fetedalsvatn reguleres mellom 1052 og 1030 moh. Det hentes også vann fra Fagerbotnvatnet og fra Viavatnet som reguleres mellom 1001 og 965 moh.
Deler av nedbørsfeltet ligger i Stranda og Skjåk kommuner.
Kraftverket har totalt en midlere årsproduksjon på 92,7 GWh. Det er  installert  en francisturbin på 22 MW.
Verket er eid av Tafjord Kraft. Produksjonen startet i 1958 og verket ble modifisert i 1990-årene.
Kraftstasjonen ligger innsprengt i fjell og vannet føres fra inntaksmagasinet til stasjonen i en tunnel. Trykktunnelen var den i verden som hadde størst trykk i råsprengt fjell da den ble bygget.
Kraftverket leverer vannet videre til reguleringsmagasinet for Tafjord II.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vannkraft – Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Tafjord Kraft: Kraftanleggene i Tafjord
Tafjord 4 kraftverk

Tafjord 4 eller Tafjord IV er et  vannkraftverk i Tafjord i Norddal kommune i Møre og Romsdal. 
Tafjord 4 utnytter fallet på 450 meter fra Zakariasvatn til fjorden. Det hentes også inn vann fra et bekkeinntak i Muldalen slik at Muldalsfossen får redusert vannføring. 
Zakariasvatnet er regulert med en 95 meter høy betongdam som var den til da høyeste demningen i Norge. Magasinkapasitet er på 70 millioner kubikkmeter vann.
Kraftverket tilføres også vann fra Tafjord 5 og Tafjord 6
Kraftverket har totalt en midlere årsproduksjon på 421 GWh. Det er installert to francisturbiner på totalt 110 MW. 
Verket er eid av Tafjord Kraft. 
Konsesjon til utbygging av Tafjord IV med regulering av Zakariasvatn og overføring av Muldalsvassdraget ble gitt i 1965. «Ved kongelig resolusjon av 9. juli 1965 er bestemt:

I medhold av lov om vassdragsreguleringer av 14. desember 1917 tillates Tafjord kraftselskap¨å regulere Rødalsvassdraget og å overfør nabovassdrag til Rødalsvassdraget samt å rå over alt vannet i Rødal og i de overførte feltene på de vilkår som er tatt inn i Industridepartementets tilråding av 9. juli 1965.
Det fastsettes at manøvreringsreglement i samsvar med det utkast som er tatt inn i samme tilråding, som gjeldende inntil videre.»Konsesjonen omfattet regulering av Zakariasvatnet (75 m reguleringshøyde), vann i Veltdalen (16 m) og Grønvatnet (17 m) samt Muldalen med elveinntak. Vann overføres fra Muldalen (nedbørsfelt 51,5 km2), bekk i Tordalen (7,4 km2) i Ottavassdraget, og Grønvatnet (27,6 km2) i Ottavassdraget.  Resolusjon fastsatte en avgift på 1 kr/nat.hk. til staten og 4 kr/nat.hk. til kommuner, av avgiften til Norddal kommune skulle 0,50 kr/nat.hk. gå til et næringsfond for Tafjord. Kraftselskapet ble også pålagt å sette ut fisk (yngel eller settefisk) i berørte områder. Betingelsen omfattet også konsesjonskraft til berørte kommuner. Produksjonen startet i 1969.
Stasjonen ligger i fjell i Tafjordbygda og vannet føres fra inntaksmagasinet til stasjonen i en tunnel. Fylkesvei 92 (Tafjordvegen) går i bro over utløpet fra stasjonen.

		


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Vannkraft – Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Tafjord Kraft: Kraftanleggene i Tafjord
Tafjord 4 og Zakariasdammen Arkivert 9. oktober 2017 hos Wayback Machine., Kraftselskapets nettsider


== Eksterne lenker ==
«Utdrag fra filmen «Tafjord kraftselskap 50 år»». Lasse Thorseth. Besøkt 19. september 2021.
Ed Bradley

Edward Rudolph «Ed» Bradley jr. (1941–2006) var en amerikansk journalist som i mange år jobbet for CBS-programmet 60 Minutes.
Bradley begynte som journalist under opptøyene i Philadelphia i 1960-årene. Han ble ansatt i CBS i 1967, hvor han den første tiden jobbet med radio. I 1972 ble han overført til Vietnam for å dekke Vietnamkrigen. Under denne tiden ble han såret i et granatangrep. Etter Vietnam var han sjefskorrespondent for nyhetsprogrammet CBS Reports (etterhvert omdøpt til CBS Reports with Ed Bradley) (1978–1981). I 1981 ble han en del av staben i 60 Minutes.
Bradley døde av leukemi i 2006, 65 år gammel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Intervju av John Sears for Communicator, august 2000
(en) Ed Bradley på Internet Movie Database 
(en) Ed Bradley hos The Movie Database
Terracina

Terracina er en by i den italienske provinsen Latina i Lazio-regionen. Byen hadde i 2011 litt over 44 657 innbyggere, men innbyggertallet mangedobles i sommermånedene.


== Historie ==

I antikken gikk Terracina under navnene Tarracina eller Anxur. Allerede i 519 f.Kr. kom byen under romersk herredømme, men navnet Tarracina tyder på at byen har aner tilbake til etruskernes storhetstid. Volsci-folket i fjellene kjempet i flere år mot romerne om kontroll over byen. Anxur var volscienes navn på byen. Terracina lå strategisk til og ble enda viktigere da Via Appia ble lagt gjennom byen i 312 f.Kr. Terracina har senere vært styrt av mektige romerske familier og før Italias samling var byen en del av Vatikanstaten.
I dag er byen et populært feriested, først og fremst for italienere, men i de senere år har også skandinaviske turister oppdaget byen for alvor.


== Severdigheter ==
Severdigheter er blant andre Jupiter Anxur-tempelet på toppen av det 227 meter høye Monte Sant Angelo. Tempelet ble påbegynt i det fjerde århundre f.Kr., men de fleste ruinene stammer fra første og andre århundre f.Kr. I middelalderen ble det bygget et kloster og en kirke dedikert til erkeengelen Mikael oppå de gamle tempelruinene.


== Infrastruktur ==
Omtrent fire ganger i døgnet går det direktetog fra Roma Termini til Terracina selv om jernbanestasjonen i Terracina ikke ligger på hovedlinjen mellom Roma og Napoli.
Til Napoli må man til stasjonen Priverno-Fossanova eller Monte San Biagio – førstnevnte har en jernbaneforbindelse til Terracina med avganger hver time.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Terracina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Terracina – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Turistinformasjon på diverse språk