jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Modern Times Group

Modern Times Group (MTG) er et internasjonalt mediekonsern med virksomhet innen fri-TV, betal-TV, radio og innholdsproduksjon på fire kontinenter. 
MTGs Viasat Broadcasting driver fri-TV- og betal-TV-kanaler som er tilgjengelige på Viasats egne satellitt-TV-plattformer og tredjepartsnettverk, og selskapet distribuerer også TV-innhold via internett. MTG er  hovedaksjonær i CTC Media, en uavhengig TV-kringkaster i Russland. 
Modern Times Group er børsnotert på Nasdaq OMX Stockholm. I 2018 ble Nordic Entertainment Group skilt ut fra MTG.


== MTG Norge ==
MTG Norge hadde ca. 250 ansatte. Fra 2012 var Kalle Lisberg administrerende direktør i selskapet. I Norge nådde MTGs radio- og TV-tilbud ut til mer enn to millioner lyttere og seere hver dag. Virksomheten er lokalisert i Akersgata 73 i Oslo sentrum og på Lillehammer, hvor P4 har sitt hovedkvarter. I 2018 skiftet Modern Times Group MTG AS navn til Nordic Entertainment Group Norway AS.


== Fjernsynsvirksomhet ==
MTG eier satellitt-TV-selskapet Viasat, med merkevarene Viasat Film, Viasat Fotball og Viasat History. Viasat tilbyr egne kanaler og tredjepartskanaler gjennom kanalpakker på Viasats egen satellitt-TV-plattform, samt via partnersamarbeid med Altibox, NextGenTel, Telia og Canal Digital (sattelitt) og RiksTV. Viasat eier og driver også strømmetjenesten Viaplay, som tilbyr filmer, direktesendt sport, dokumentarer og TV-underholdning over internett.
Fjernsynskanalene TV3, TV6 og Viasat 4 leverer underholdningsprogrammer til norske seere. Med disse kanalene er MTG et av Norges største mediehus for fri-TV.


== Programdirektører ==
Kalle Lisberg
Lasse Hallberg
Hans-Petter Hognestad
Jan Arild Slinning
Trygve Rønningen
Åse Bendiksen
Andreas Bakka Hjertø


== Nettbaserte tjenester ==
Viafree.no er en reklamefinansiert streamingtjeneste 
Viaplay.no gir tilgang til TV, film og sport fra MTG sine kanaler igjennom et abonnement. 
Viagame.no leverer nedlastbare spill, mens Viamo er en app under utvikling som gir brukeren interaktive tilleggstjenester til utvalgte radio- og TV-kanaler, som konkurranser, avstemninger og musikkinformasjon.


== Radiovirksomhet ==
P4 Radio Hele Norge er Norges største kommersielle radiokanal med en daglig dekning på over én million lyttere. I løpet av en uke lytter mer enn halvparten av Norges befolkning på P4. 
MTG Norge driver også lokalradio (P5) med studioer og kontorer i Oslo, Bergen, Trondheim og Stavanger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Modern Times Group – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mellomkrigstiden

Mellomkrigstiden er i den vestlige verden forstått som perioden mellom slutten av første verdenskrig i 1918 og begynnelsen av andre verdenskrig i 1939, mer spesifikt mellom den 11. november 1918 (våpenstillstanden i Compiègneskogen) og 1. september 1939 (det tyske Polen-felttoget). Perioden var markert av uro i mye av verden mens Europa strevde med å komme seg etter den første verdenskrigen. 


== Bakgrunn ==
I Nord-Amerika var den første delen av mellomkrigstiden preget av stor fremgang, men dette endret seg drastisk med den store depresjonen i 1929. Det er også relevant å se på finanskrisen når man ser på mellomkrigstida. Børskrakket i 1929 gjorde det veldig mye vanskeligere å bygge opp land etter første verdenskrig. I Tyskland brukte de arbeidsløsheten til å bygge opp landets infrastruktur og tungindustri.
Etter andre verdenskrig ble synet på mellomkrigstiden endret, fra å bli sett som en periode med fred, til en slags langvarig våpenhvile mellom de to verdenskrigene.


== Se også ==
Versaillestraktaten
Tysklands opprustning i 1930-årene


== Referanser ==


== Kilder ==
Strachan, Hew (2001), The First World War, Volume I, To Arms, Oxford University Press, ISBN 0-19-820877-4


== Eksterne lenker ==
(en) Interwar period – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«1914–1940: første verdenskrig og mellomkrigstiden», fra Norgeshistorie.no
«Mellomkrigstida», artikkel på Lokalhistoriewiki om mellomkrigstiden i Norge
Taxila

Taxila er en by og et arkeologisk sted i Punjab-provinsen i Pakistan, vest for Islamabad og Rawalpindi, på grensen mellom Punjab og nordvestre grenseprovinsen.
Det bor omtrent 85 000 mennesker i Taxila i dag. Byen er en av Pakistans mest besøkte turistattraksjoner, og tiltrekker seg opptil én million turister i året.Taxila står på listen til UNESCO over verdensarvens verneverdige steder. Det ble lenge fryktet at den arkeologiske byen skulle bli ødelagt, men innsats fra Pakistans myndigheter har ført til at det ikke lenger er frykt for at området skal bli ødelagt.


== Historie ==
Taxila (da kalt Taksh-shila) var et antikt buddhistisk læresenter, forbundet med silkeveien over Khunjerab-passet, som tiltrakk seg studenter fra hele verden. Den ble også kalt Takshashila på sanskrit i antikkens India.
Dareios I underla Taxila til persiske akamenide-dynastiet rike ca. 518 f.Kr., før Aleksander den store erobret byen i 326 f.Kr. og satte en makedonsk garnison der, men det greske styret endte i 317 f.Kr. Den blomstret i løpet av det første til det femte århundret (se Gandhara). Lokalisert i krysset mellom tre betydelige handelsruter, var det et viktig økonomisk og strategisk sted.  
Ifølge tradisjonen besøkte Apostelen Tomas Taxila.


== Galleri ==

		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lendering, Jona: «Taxila», Livius.org


== Eksterne lenker ==
Noen bilder
«Taxila 600 years older than earlier believed», Dawn.com, 24. mars 2002
«Taxila» Arkivert 2. august 2003 hos Wayback Machine., Punjab-info
Kragerøvassdraget

Kragerøvassdraget (også kalt Tokevassdraget eller Drangedalsvassdraget) består i hovedsak av innsjøen Toke og dens tilløp, beliggende i Drangedal kommune i Telemark. Vassdraget drenerer et tilsigsfelt på ca. 1 239 km².


== Hovedtilløp ==

Gautefallelva, som får sin tilførsel fra vannene på Gautefallheia, renner østover. Et stykke nede får denne en vesentlig tilførsel sørfra, fra Søvasselva som drenerer vannene i Søvassmarka. Det største vannet her er Hellersvatnet, på grensa til Nissedal. Elva har sitt utløp i Bjorvann ved Bostrak.
Suvdøla (regulert) har sitt utspring i Nissedal. Største vann her er Holmvatn. Ved utløpet kommer den sammen med Daleelva/Loneelva og blir til Bøelva som etter ca. to kilometer munner ut helt nord i Bjorvatnet, ved Bø i Tørdal.Bjorvatnet dreneres videre via Tørneselva og Storelva ned til Hoseidvatnet, og deretter ut i øvre Toke ved Kjeosen i Prestestranda.

Nordøst i Drangedal samles nedbøren fra Singusdalen og Nakksjøen i Nosvatnet og Tveitvatnet, før dette også renner ut i øvre Toke ved Prestestranda.Fra øvre Toke renner vannet via «Straumen» til nedre Toke.

I nedre Toke er det kun tilløpet fra Neslandsvatn fra vest som har noen større betydning.


== Utløpet ==
Ved Merkebekk lengst i sør har Toke sitt utløp. Utløpet skifter navn flere ganger, men ofte brukes Kammerfosselva om strekningen fra Tveitereidvannet og ned til havet.

Lundereidelva fra Merkebekk via Dalsfoss ned til Farsjø (38 moh.).
Fossane og Tisjø fra Farsjø ned til Tveitereidvannet (27 moh.).
Vadfosselva fra Tveitereid ned til Vafoss.
Kammerfosselva fra Vafoss, gjennom Kammerfoss, ned til Kilsfjorden i Kragerø.


== Kraftverk ==
I vassdraget er det etablert syv vannkraftverk med en samlet midlere årsproduksjon på 123 GWh; to ved elva Suvdøla i Drangedal, og fem langs Tokes utløp til havet gjennom Kragerø kommune. Stasjonene er som følger, i geografisk rekkefølge fra nord til sør;

Suvdøla kraftverk (1960) 30 GWh.
Suvdal kraftverk (2004) 10 GWh.
Dalsfoss kraftverk (1907) 32 GWh.
Tveitereidfoss kraftverk (1955) 14 GWh.
Langfoss kraftverk (1955) 12 GWh.
Vafoss kraftverk (1954) 15 GWh.
Kammerfoss kraftverk (1958) 10 GWh.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Kragerøvassdraget, fra turer.no
Alessandro Mattei

Alessandro Mattei (født 20. februar 1744 i Roma, død 20. april 1820 samme sted) var kardinal i Den katolske kirke.


== Liv og virke ==


=== Prest, biskop ===
Han tilhørte den betydelige romerske adelsslekten Mattei. Han ble presteviet i 1768, og utnevnt til erkebiskop av Ferrara i 1777.


=== Kardinal ===
I 1779 ble han utnevnt til kardinal in pectore, og 1782 ble utnevnelsen offentliggjort og han ble kardinalprest av Santa Balbina. I 1786 ble han kardinalprest av Santa Maria in Ara Coeli, og i 1800 ble han forfremmet til kardinalbiskop av Palestrina, 1809 av Porto e Santa Rufina, og 1814 ble han valgt til kardinalkollegiets dekanus og fikk i henhold til tradisjonen bispesetet Ostia.
Han var da Kirken kom under press ved den franske revolusjon på reise i Italia som legat sammen med kardinal Francesco Maria Pignatelli. Etter den franske okkupasjon i 1796 klarte de to kardinaler å gjenopprette det pavelige overherredømme i de områder som var del av Kirkestaten. Men året etter måtte han på pavelig oppdrag undertegne Tolentino-traktaten som påla kirken betydelige innrømmelser. I juni 1809 måtte han forlate Roma, og dro først i landflyktighet til Bologna, og deretter til Paris.
Han deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte pave Pius VII – da ble han selv lansert som kandidat av den pro-østerrikske fraksjon, men mottok ikke nok stemmer.
Ettersom han i 1810 nektet å gi Napoleons ekteskap med erkehertuginne Marie-Louise av Østerrike, forbød keiseren ham å bære den røde embedsdrakt som tilkommer kardinaler, og dermed ble kardinal Mattei en av fe såkalte «svarte kardinaler».
I september 1814 ble han valgt til kardinaldekan – pave Pius VII overdro til kam det suburbikariske bispedømme Ostia; fire måneder forut for dette hadd ehan vendst tilbake til Roma sammen med paven. I 1817 ble kardinal Mattei dessuten erkeprest av Vatikanbasilikaen.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Bernardino Giraud (1721-1782) *1767
Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1777


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Wilhelm Cuno

Wilhelm Cuno (født 2. juli 1876 i Suhl (Thüringen), død 3. januar 1933) var en tysk politiker og industrimann. Han var Tysklands 15. kansler fra 1922 til 1923. 
Juristen Wilhelm Cuno var generaldirektør for Hamburg-Amerika-linjen da han ble utnevnt som kansler. Han ble dermed den første partiløse kansler i Weimarrepublikken. 
Wilhelm Cuno representerte den hanseatiske kjøpmanns- og forretningsstand. Han hadde en konservativ grunnholdning, men bortsett fra en tydelig antikommunisme, viste han ikke noen særlig interesse for ideologiske eller partipolitiske spørsmål. Cuno deltok sjelden i diskusjonene i Riksdagen. Rikspresident Friedrich Ebert hadde imidlertid personlig sterk tillit til ham. Cuno hadde også vært på tale som minister i Joseph Wirths regjeringer.Cunos regjering førte passiv motstand mot den franske okkupasjonen av Ruhr. Da regjeringen etterhvert måtte erkjenne at denne linjen ville føre til økonomisk ruin, gikk den av i august 1923.Wilhelm Cuno tok i 1930 initiativet til en samarbeidsavtale mellom de to tyske rederiene Hapag og Norddeutscher Lloyd.


== Se også ==
Wilhelm Cunos regjering


== Referanser ==
Hermann Müller

Hermann Müller  (født 18. mai 1876, død 20. mars 1931) var en tysk journalist og politiker (SPD). Han var fra 1919 til 1928 i SPDs ledelse. Müller var landets utenriksminister fra 1919 til 1920, og fra 1920 til 1928 leder av SPDs riksdagsgruppe. Han var tysk kansler i 1920 og fra 1928 til 1930.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hermann Müller ble født som sønn av en sektfabrikant i Mannheim. Han gikk på skole i Mannheim og Dresden, og deretter i lære i handelsfag i Frankfurt am Main og Breslau.


=== Tidlige år ===
Han meldte seg inn i SPD i 1893 og var i perioden 1899 til 1906, redaktør av en sosialdemokratisk avis i Görlitz.
Etter forslag av August Bebel ble han i 1906 innvalgt i SPDs ledelse. Med gode språkkunnskaper kunne han pleie partiets internasjonale forbindelser. Umiddelbart før den første verdenskrigs utbrudd i 1914, reiste han til Paris for sammen med de franske sosialistene å skape en felles holdning mot den truende krig, men uten å lykkes.
Ved et suppleringsvalg i 1916, lykkes det Müller å komme inn i Riksdagen. Han ble også i 1919 innvalgt til Weimarrepublikkens første nasjonalforsamling.


=== Tysklands kansler ===
Etter at Kappkuppet hadde mislyktes, ble Müller i 1920 leder av sin første regjering. Regjeringen var bygget på den såkalte Weimarkoalisjonen, som besto av SPD, det katolske Zentrum og det liberale DDP. Koalisjonen forsvarte Weimarforfatningen. Regjeringen led imidlertid nederlag ved riksdagsvalget i 1920.
Ved riksdagsvalget i 1928 opplevde SPD en stor fremgang, og Müller kunne danne sin andre regjering. Den 13. mars 1930 oppnår regjeringen å få Riksdagens tilslutning til Youngplanen. Noen få dager senere, den 27. mars 1930 må Müller likevel gå av. Hans egen parlamentsgruppe vil ikke støtte hans kompromissforslag for sykeforsikringen. 
Hermann Müller døde i 1930 en alder av 54 år, etter en gjennomført galleblæreoperasjon.


== Se også ==
Hermann Müllers første regjering
Hermann Müllers andre regjering


== Referanser ==
Gustav Bauer

Gustav Bauer  (født 6. januar 1870 i Darkehmen nær Königsberg [Østpreussen]), død 16. september 1944 i Berlin) var en tysk politiker (SPD). Han var tysk kansler fra 1919 til 1920.


== Liv og virke ==
Bauer startet sin politiske karrière som fagforeningsmann, og ble i 1912 innvalgt i Riksdagen for det sosialdemokratiske partiet SPD. I oktober 1918 ble han medlem av prins Maximilian av Badens riksregjering, og ble sittende også under Philipp Scheidemann. 
Da Schneidemann gikk av i protest mot Versaillestraktaten i juni 1919, ble Bauer regjeringssjef. Først fikk han tittelen ministerpresident, senere kansler. Den regjeringen han ledet, støttet seg på den såkalte Weimarkoalisjonen. Bauers regjering gikk av i mars 1920, kort etter det mislykkede Kappkuppet.
Senere var Bauer samferdselsminister i regjeringen Müller I. Han var i den samme regjering minister for statens eiendom (Reichschatzminister), og senere også i regjeringene til Joseph Wirth (Wirth I og Wirth II). Han var i Wirth I og Wirth II også visekansler.
Etter at nazistene tok over makten ble han i mai 1933 arrestert og holdt i varetekt i flere uker i forbindelse med anklager om skatteforbrytelser. Formodentlig var dette en intrige, for ingen beviser ble fremlagt. Etter dette var han ikke fremme i offentligheten på noe vis.


== Se også ==
Gustav Bauers regjering


== Referanser ==
Georg Michaelis

Georg Michaelis (født 8. september 1857 i Haynau, daværende Schlesien, død 21. juli 1936 i Bad Saarow, Brandenburg) var en tysk politiker og jurist. Han var den første ikke-adelige person som ble tysk kansler.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Georg Michaelis ble født inn i en juristfamilie og hadde seks søsken. Han vokste opp i Frankfurt an der Oder, og hans far døde i 1866 i en koleraepidemi. Michaelis studerte jus i Breslau, Leipzig og Würzburg, og tok den juridiske doktorgrad.


=== Jurist ===
Mellom 1885 og 1889 bodde han i den japanske hovedstaden Tokyo, hvor han var jusprofessor ved det juridiske fakultet ved Dokkyo-universitetet, som på det tidspunktet ble kalt «foreningen for tyske vitenskaper» (Doitsu-gaku Kyokai). Senere arbeidet han i den prøyssiske statsadministrasjonen, og ble i 1909 prøyssisk statssekretær. Fra 1915 var han leder for Reichsgetreidestelle, (rikskornkontoret) som under første verdenskrig var ansvarlig for administrasjonen av prøyssisk korn.


=== Kansler ===
Etter at Theobald von Bethmann Hollweg måtte gå av som tysk kansler, ble Michaelis i 1917 utnevnt i stillingen, og i tillegg som Preussens ministerpresident. Han beholdt disse posisjonene frem til 31. oktober samme år, da han gikk av.


=== Senere karriere ===
Fra 1. april 1918 til 31. mars 1919 var han overpresident for den prøyssiske provinsen Pommern. Etter første verdenskrig samarbeidet han med de lokale arbeider- og soldatrådene, men ble likevel etter kort tid avsatt av den nye sosialdemokratiske regjeringen i Preussen.
Senere arbeidet Michaelis som økonomisk lobbyist, for studentorganisasjoner og i den lutherske kirkesynoden i Preussen. Han ble medlem av Deutschnationale Volkspartei (DNVP). I 1921 utgav han sine memoarer, Für Staat und Volk. Eine Lebensgeschichte.


== Bibliografi ==
Becker, Bert: Georg Michaelis: ein preußischer Jurist im Japan der Meiji-Zeit; Briefe, Tagebuchnotizen, Dokumente 1885-1889. München: Iudicium 2001.
Regulski, Christoph: Die Reichskanzlerschaft von Georg Michaelis 1917: Deutschlands Entwicklung zur parlamentarisch-demokratischen Monarchie im Ersten Weltkrieg. Marburg: Tectum-Verlag 2003.


== Se også ==
Georg Michaelis' regjering


== Referanser ==


== Litteratur ==
Biografi i Nordisk familjebok (Runeberg-prosjektet)
Ludwig Erhard

Ludwig Wilhelm Erhard (født 4. februar 1897 i Fürth i Tyskland, død 5. mai 1977 i Berlin) var en tysk samfunnsøkonom og konservativ politiker (CDU). Han var forbundskansler i Forbundsrepublikken Tyskland (dengang begrenset til Vest-Tyskland) i årene 1963 til 1966. 
Etter den andre verdenskrigen steg Erhard raskt til høye politiske verv. Han huskes særlig fra sin tid som Tysklands næringsminister (1949 til 1963) i regjeringene til Konrad Adenauer. Han etterfulgte Adenauer og var landets andre forbundskansler. Erhard støttet teoriene om den sosiale markedsøkonomi for å nå målsettingen om velstand for alle. Hans politikk la grunnlaget for den raske tyske økonomiske fremgang (det økonomiske under) etter den andre verdenskrigen. 
I perioden 1949 til 1990 var Forbundsrepublikken Tysklands territorium begrenset til Vest-Tyskland.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Ludwig Erhard ble født i Fürth, som sønn av tekstilvarehandleren Wilhelm Philipp Erhard og hans hustru Augusta, født Hassold.Han tjenestegjorde under første verdenskrig fra 1916 i artilleriet, kjempet i Romania, og ble alvorlig skadet nær Ieper i 1918.Etter krigen studerte han økonomi, først i Nürnberg og senere i Frankfurt am Main. Han tok doktorgraden (dr. oecon.) i 1925. I Frankfurt giftet han seg med Luise Schuster, og de flyttet til Fürth, hvor han ledet farens selskap. Tre år senere ble han imidlertid assistent og senere underdirektør ved markedsforskningsinstituttet Institut für Wirtschaftsbeobachtung der deutschen Fertigware. 
På grunn av krigsskadene kunne han ikke delta aktivt i andre verdenskrig, men studerte isteden økonomiske scenarioer ved ulike utfall av krigen.


=== Politiker ===
Etter den andre verdenskrig ble han finansminister i Bayern, og arbeidet senere med den tyske pengepolitikken. I 1949 ble han innvalgt i Forbundsdagen, og sluttet seg til CDU. I september 1949 ble han utnevnt til føderal finansminister i Adenauers første regjering. Han var finansminister fra 1949 til 1963 og gjennom den rollen han da spilte fikk han tilnavnet far til det tyske såkalte «Wirtschaftswunder» og grunnla den sosiale markedsøkonomien som skulle forbli styrende for det økonomiske systemet i landet.


=== Forbundskansler ===
Da Adenauer gikk av i 1963, ble Erhard kansler, og ved valget i 1965 ble han gjenvalgt. I 1966 gikk fridemokratene FDP ut av koalisjonen i protest mot at et budsjett var offentliggjort for tidlig, og Erhard måtte gå av. Hans etterfølger Kurt Georg Kiesinger dannet en såkalt storkoalisjon av CDU og SPD.
Erhard var medlem av Forbundsdagen til sin død i 1977.


== Se også ==
Ludwig Erhards første regjering
Ludwig Erhards andre regjering


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ludwig Erhard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ludwig Erhard – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ludwig Erhard på Internet Movie Database 
(en) Ludwig Erhard på Discogs
Stanksopp

Stanksopp (Phallaceae) er en sopp-familie som produserer en illeluktende, stangformete fruktlegemer. De tilhører ordenen Phallales. Deres formeringsmetode er annerledes enn de fleste sopper, som bruker luften for å spre sporene. De produserer isteden sporer på toppen som har en lukt som kan minne om åtsel eller avfall. Dette tiltrekker fluer som dermed tar sporene med seg. 
Soppene begynner å gro som noen små runde knoller eller «egg». Disse har ingen lukt, og kan i noen tilfeller spises. Noen varianter er i perioder brukt som afrodisiaka, mens andre er tillagt medisinske egenskaper. De har i noen tilfelle vært forvekslet med fugleegg. Ut av disse vokser senere den høye soppen, som kan ha en viss likhet med en penis. Den har ofte en kvalmende lukt.
På folkemunne i Danmark kalles knollene for hekseegg, mens den mest typiske varianten kalles præstepik 
I Norge vokser fem arter: 

vanlig stanksopp, Phallus impudicus med varieteten blondestanksopp
sandstanksopp, Phallus hadriani (rødlistet - kritisk truet)
dvergstanksopp Mutinus caninus (rødlistet - nær truet)
hagestanksopp Mutinus ravenelii (innført fra Nord-Amerika, svartelistet, høy risiko)
fingerstanksopp Lysurus cruciatus (fremmed art, bare funnet innendørs/i drivhus).


== Eksterne lenker ==
(en) Stanksopp – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Stanksopp i Encyclopedia of Life 
(en) Stanksopp i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Stanksopp hos Artsdatabanken 
(sv) Stanksopp hos Dyntaxa 
(en) Stanksopp hos Index Fungorum 
(en) Stanksopp hos ITIS 
(en) Stanksopp hos MycoBank 
(en) Stanksopp hos NCBI 
(en) Stanksopp hos Tropicos 
(en) Kategori:Phallaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
The International

The International var en golfturnering på PGA-touren som ble arrangert hvert år på Castle Pines Golf Club i nærheten av Denver i Colorado. Den var en av to turneringer på touren som ikke spilles som tradisjonelt slagspill eller matchspill (den andre er WGC-Accenture Match Play Championship. Isteden benyttet man et modifisert Stableford-system.  I 2007 besluttet PGA å legge ned turneringen.


== Poengberegning ==
Det modifiserte Stableford-systemet ga spillerne poeng på hvert hull basert på spillerens score i forhold til par. Det er utviklet for å belønne spillerne for å ta sjanser for birdie (eller bedre), fordi belønningen for lav score på et hull er større enn straffen for en dårlig score. Spillernes score for hvert hull på runden legges sammen. Poengberegningen er som følger:

Albatross: +8
Eagle: +5
Birdie: +2
Par: 0
Bogey: -1
Dobbelbogey eller dårligere: -3


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Profil på PGATOUR.com
Davis Love III

Davis Love III (født 13. april 1964) er en amerikansk profesjonell golfspiller på PGA-touren. Han ble profesjonell i 1985 og etablerte seg tidlig på PGA-touren ved å vinne sin første turnering i 1987.
Etter å ha deltatt i Ryder Cup som spiller seks ganger mellom 1993 og 2004, ble han i januar 2011 utpekt til å være kaptein for laget til USA i Ryder Cup 2012 på Medinah Country Club.


== Seire på PGA-touren ==
1987: MCI Heritage Golf Classic
1990: The INTERNATIONAL
1991: MCI Heritage Golf Classic
1992: The Players Championship; MCI Heritage Golf Classic; KMart Greater Greensboro Open
1993: Infiniti Tournament of Champions; Las Vegas Invitational
1995: Freeport-McMoRan Classic
1996: Buick Invitational
1997: PGA Championship; Buick Challenge
1998: MCI Classic
2001: AT&T Pebble Beach National Pro-Am
2003: AT&T Pebble Beach National Pro-Am; The Players Championship; MCI Heritage; The INTERNATIONAL
2006: Chrysler Classic of Greensboro
2008: Children's Miracle Network Classic presented by Wal-Mart


=== Ryder Cup ===
1993, 1995, 1997, 1999, 2002, 2004


=== Presidents Cup ===
1994, 1996, 1998, 2000, 2003, 2005


== Se også ==
Liste over golfspillere med flest seire på PGA-touren


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Davis Love III – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Davis Love III – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Davis Love III – PGA-touren 
(en) Davis Love III – Japantouren 
(en) Davis Love III – Verdensrankingen