jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Chubut (provins)

Provincia de Chubut er en delstat sør i Argentina. Provinshovedstaden heter Rawson mens den største byen heter Comodoro Rivadavia og har 125 000 innbyggere.
I det 19. århundre bosatte  det seg en del walisere i provinsen, og dette førte så til at walisisk er et språk som blir pratet av en del av innbyggerne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Chubut Province – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Chubut Province – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Hans Bjermeland

Hans Haldorsen Bjermeland (født 1789 på gården Bjermeland i Veøy prestegjeld, død 1858) var den første som besteg Romsdalshornet, sammen med Christen Smed i 1828.Han ble i 1817 gift i Grytten kirke (i Rauma kommune) med Marit Nilsdatter Alneshaug. Den 5. mai 1829 fikk han husmannskontrakt på Nerbøvågen (på øya Gossa i Aukra), bygget seg hus der samme år, og tok navn etter stedet slik det var vanlig på den tiden.


== Referanser ==
Christen Smed

Christen Smed (egentlig Christen Christensen Storsveen) (født 1797 på gård nr. 34 i Vestre Gausdal, død 28. april 1846 i Molde) var den første som besteg Romsdalshorn, sammen med Hans Bjermeland i 1828. På dette tidspunkt hadde Storsveen tatt navnet Kristian Hoel.
Christen var smed av yrke. Den 24. mars 1828 fikk han utflyttingsattest til Romsdalen, og den 22. september 1829 ble han gift med Ingelev Jonsdatter Myrabøe. I 1830 flyttet de til Molde, og bodde der siden.
Det har vært en del uenighet om hvilket år førstebestigningen av Romsdalshorn fant sted. Forskjellige kilder oppgir 1826, 1827 og 1828. Utflyttingsattesten, som dokumenterer at Christen Smed flyttet til Romsdalen i 1828 regnes som bevis på at bestigningen må ha foregått i 1828. Dette var før fjellklatring og tindebestigninger ble behørlig dokumentert, og bestigningen  ble trukket i tvil, inntil Carl Hall i 1881 ved «sin førstebestigning» fant en gammel varde reist på toppen.


== Referanser ==
Lina Sandell

Carolina (Lina) Vilhelmina Sandell, gift Berg (født 3. oktober 1832 i Fröderyd i Småland, død 26. juli 1903 i Stockholm) var dikter, teolog, forfatter og salmeforfatter. Hun skrev oftest under signaturen L.S., og navnet hennes oppgis med hennes pikenavn, kun mannens etternavn, eller begge disse navnene i ulike kombinasjoner.
Lina Sandell var redaktør ved mannens (Carl Oscar Berg) bokforlag i Stockholm. Hun forfattet først og fremst tekster til bruk i søndagsskolen. Hun utgav Berättelser för söndagsskolan (1870–1874), Samlade sånger (2 bind, 1882-1885), kalenderen Korsblomman (1865- 1902) og en mengde oversettelser. Fra 1889 var hun redaktør for et religiøst tidsskrift. Hun skrev over 1 700 dikt, bl.a. Tryggere kan ingen vara (norsk: Ingen er så trygg i fare), Blott en dag samt Jag kan icke räkna dem alla, hvorav flere siden har fått melodier.
Lina Sandell Berg døde i 1903, 70 år gammel. På gravsteinen på Solna kirkegård i Stockholm står hennes egne ord: «Tryggare kan ingen vara än Guds lilla barnaskara».
I hennes barndomshjem, Fröderyds prästgård, finnes det i dag et lite museum, Lina Sandell-gården, og utenfor minnegården, under det 300 år gamle asketreet, der hun satt mens hun skrev, står Axel Wallenbergs statue av Lina Sandell.
Det norske plateselskapet Kirkelig Kulturverksted utgav i 1998 albumet Blott en dag, der Carola Häggkvist synger salmer av Lina Sandell.


== Liten hymnografi ==
«Blott en dag» – skrevet 1865
«Bred dina vida vingar» – skrevet 1860
«Du ömma fadershjärta» – skrevet 1859
«En liten stund med Jesus» – oversatt fra engelsk 1879
«Jesus kär, var mig när» – skrevet 1852
«Tryggare kan ingen vara» – skrevet ca. 1852
«Är det sant att Jesus är min broder» – skrevet 1863
«Jesus för världen givit sitt liv» – skrevet 1889


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lina Sandell-Berg på Discogs 
(en) Lina Sandell-Berg på MusicBrainz 
(en) Lina Sandell-Berg på Spotify 
(en) Lina Sandell-Berg på AllMusic 
(en) Biografi på hymnary.org
(sv) Lina Sandells hjemmeside
Slaget ved Caer Caradock

Slaget ved Caer Caradock ble utkjempet ved Caer Caradock i dagens Wales i år 50 mellom romerske og keltiske styrker.
Den romerske guvernøren Publius Ostorius Scapula lyktes å beseire ordovikene under Caratacus. Dette førte til en endring i maktbalansen i romersk Britannia, og var begynnelsen på slutten for den keltiske motstanden mot romersk styre. Takket være Scapulas motvilje mot fortsatte tiltak mot kelterne etter slaget kunne de fortsette med angrep på romerne i nesten tretti år til, men de nådde ikke det samme nivå som før dette slaget.
Edith Södergran

Edith Irene Södergran (født 4. april 1892 i St. Petersburg, død 24. juni 1923 i Raivola) var en finlandssvensk lyriker. Hun betraktes som en av de fremste svenskspråklige modernististiske lyrikerne. Hun døde av tuberkulose kun 31 år gammel.
Edith Södergran ble født i St. Petersburg av finlandssvenske foreldre. Faren Matts Södergran (1846–1907) var sagbruksbestyrer og ingeniør; han døde i 1907 av tuberkulose. Hun gikk på den tyske skolen i St. Petersburg 1902–09, og bodde vekselvis i St. Petersburg og i Raivola. 
Södergran debuterte med diktsamlingen Dikter i 1916 og er på mange måter den første modernisten i svenskspråklig diktning. Södergrans dikt er fulle av paradokser. Agneta Rahikainen oppsummerer dem som livsbejaende og fulle av dødslengsel, ekstatiske og lavmælte, selvforherligende og selvfornektende, ekkelt ironiske og banalt patetiske.


== Bibliografi ==
1916: Dikter
1918: Septemberlyran
1919: Brokiga iaktagelser. Aforismer
1919: Rosenaltaret
1920: Framtidens skugga
1925: Landet som icke är (posthumt)


== Litteratur ==
Eldrid Lunden. «'Ett solens barn' – Edith Södergran på ny». Vinduet, nr 2-3, 2001. Opptrykt i Lundens bok Kvifor måtte Nora gå? 2004.
Agneta Rahikainen. Kampen om Edith, biografi och myt om Edith Södergran. Stockholm, 2014.
Agneta Rahikainen. «Sierskan, huldran ogch den ständigt döande poeten. Hagar Olssons Edith Södergranbilder». Nordisk tidsskrift, nr 2, 2015
Halldis Moren Vesaas. «Edith Södergran». Kvinnen og tiden, 1948. Opptrykt i Livet verdt, prosa i utval, 1998
Y. Duke. «Lejoninnan Edith Södergran», i tidsskriftet Vi lãser


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Edith Södergran – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Edith Södergran – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Edith Södergran på Discogs 
(en) Edith Södergran på MusicBrainz 
(sv) Edith Södergran-sällskapet
(sv) Mer att läsa om Edith Södergran, Litteraturbanken.se
(sv) Edith Södergrans verker i Project Runeberg
(no) Edith Södergran i Store norske leksikon
«Edith Södergran». Biografiskt lexikon för Finland (svensk). Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-5011-1416928957617.
Christian Vieri

Christian Vieri (født 12. juli 1973 i Bologna) er en tidligere italiensk fotballspiller. Vieri vokste opp i Sydney, Australia, der faren spilte profesjonelt for Marconi Stallions. Han spilte for over ti klubber i Italia, Spania og Frankrike, men er mest kjent for perioden for Inter fra 1999 til 2005, hvor han også var fast på landslaget. 
Vieri la først opp som fotballspiller i august 2006 da han var under kontrakt med UC Sampdoria. 29. august gikk han imidlertid gratis til Atalanta BC med kontrakt ut sesongen 2006–07. Vieri fikk bare 7 kamper, og gikk til ACF Fiorentina før 2007–2008-sesongen, hvor han scoret seks mål på 26 kamper. Han spilte én siste sesong for Atalanta før han la endelig opp sommeren 2009.


== Meritter ==
VM i fotball: 1998, 2002
VM-mål: 9EM: 2004
EM-kamper: 3Vieri mistet EM 2000 på grunn av skade.

Serie A: 1996–97 med Juventus
Cupvinnercupen 1998–99 med Lazio
Coppa Italia: 1992–93 med Torino, 2004–05 med InterHan ble i 1999 og 2002 kåret til Årets italienske spiller i Serie A.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Christian Vieri – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Christian Vieri – FIFA 
(en) Christian Vieri – UEFA 
(en) Christian Vieri – Transfermarkt 
(en) Christian Vieri – national-football-teams.com 
(en) Christian Vieri – WorldFootball.net 
(en) Christian Vieri – Soccerbase.com 
(en) Christian Vieri – FootballDatabase.eu 
(en) Christian Vieri – Soccerway 
(en) Christian Vieri – EU-Football.info
Gnaeus Julius Agricola

Gnaeus Julius Agricola (født 13. juli 40 i Forum Iulii - Fréjus - i Gallia Narbonensis; død 23. august 93) var en romerrsk embedsmann. 
Agricola ble kvestor i 64 i Lilleasia, i 68 pretor og folketribun i Roma. Under keiser Vespasian kjempet han i Britannia og forvaltet fra 73 til 76 Aquitania. i År 76 ble han konsul, og ble sendt i 77 till Britannia, der han utvidet romernas besittelser helt opp til elven Tay. Keiser Domitian hjemkalte ham i år 84. Deretter levde Agricola et ytterst tilbaketrukket liv. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Gnaeus Julius Agricola ble født i Gallia Narbonensis, den sørlige del av dagens Frankrike. Foreldrene var Julius Graecinus og Procilla. Han giftet seg med Domitia Decidiana, og de fikk en datter sammen, antagelig ved navn Julia Agricola, som giftet seg med historikeren Tacitus. Hans svigersønn skrev om hans felttog, og var en av hans fremste støttespillere. 


=== Karriere ===
Karrieren startet med en periode som militærtribun i Britannia fra 58 til 62, i staben til Gaius Suetonius Paulinus. Etter å ha vendt tilbake til Roma var han folketribun i 66 og kvestor i 68. I 71 ble han legat til guvernøren i Britannia, Quintus Petillius Cerialis, og kommandant for legionen XX Valeria Victrix. Da Cerialis forlot Britannia ble Agricola guvernør i Gallia Aquitania. Dette førte også at hans stand ble endret fra plebeier til patrisier. Årene i Gallia var fredelige.
I 77 ble han utnevnt til konsul, og året etter til guvernør i Britannia. Han lyktes i å beseire kelterne i det som nå er Wales og det nordlige England. Deretter invaderte han dagens Skottland og beseiret caledonerne i slaget ved Mons Graupius. Det var i Agricolas tid som guvernør at den romerske flåte for første gang seilte rundt De britiske øyer. 
I 84 ble han kalt tilbake til Roma, angivelig fordi hans felttog ble for kostbart, men det er sannsynlig at den egentlige grunnen var at keiser Domitian engstet seg over hans fremganger. Han ble innvilget et triumftog, men falt i unåde hos keiseren. 
I 93 døde han utenfor Roma, i realiteten i eksil etter å ha nektet å ta imot embetet som guvernør i provinsen Africa. Etterpå verserte rykter om at han var blitt forgiftet, men det synes som om Tacitus, som er den som har nedtegnet Agricolas biografi, ikke selv fester noen lit til dette.


== Litteratur ==
Ronald Syme: Tacitus. Bd. 1 (von 2). Oxford 1958, S. 19ff; 121ff.
Malcolm Todd: Julius Agricola, Gnaeus. I: Oxford Dictionary of National Biography (ODNB). Bd. 30 (2004), S. 822ff.
Elaia

Elaia (Ελαία, eller Elea, Velia) var en gresk kystby grunnlagt av nybyggere fra Fokaia i antikkens Hellas omkring år 540 f.Kr. i Lucania i Sør-Italia, i det greske kulturområdet som er kjent under det navn romerne gav det, Magna Graecia. Filosofene  Parmenides og Zenon fra Elaia kom derfra. 


== Se også ==
Ascea
Paestum


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Velia (town) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Velia (town) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
By Velia
Velia (Informasjon)
Ruins of Velia
Richard av Cornwall

Richard, jarl av Cornwall (født 5. januar 1209 i Winchester, død 2. april 1272) var fra 1257 til 1272 konge av det tysk-romerske rike. Han var sønn av den engelske kongen Johan uten land og barnebarn av Elenore av Akvitania.
I det andre dobbeltvalget av en tysk konge etter Vilhelm av Hollands død (1256) valgte det «engelske» partiet av de tyske kurfyrstene (Köln, Main, Pfalz) Richard til tysk konge. Han ble kronet i Aachen, men klarte ikke å hevde seg mer enn sin motkonge Alfonso X av Castilla. Med hans etterfølger Rudolf I av Habsburg tok det såkalte interregnum slutt. I løpet av dette hadde de syv kurfyrster (tre geistlige, fire verdslige) etablert seg som de egentlige territorialherskere og kongevalgkollegium.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bernd Schneidmüller/Stefan Weinfurter (red.): Die deutschen Herrscher des Mittelalters, Historische Porträts von Heinrich I. bis Maximilian I., Verlag C.H. Beck : München 2003, 624 S., 5. Abb., 3 Karten und 7 Stammtafeln.


== Eksterne lenker ==
http://www.geneal.net/1208.htm
Wroxeter

Wroxeter er en landsby i grevskapet Shropshire, England, omkring 8 km sørøst for Shrewsbury og nær Atcham. Elven Severn renner i nærheten. Landsbyen utgjør en del av det verdslige sognet Wroxeter & Uppington. Landsbyen har en vingård, den eneste kommersielle i Shropshire. Siden 2004 har den rekorden for nordligste dyrkingssted for røde vindruer. 
Ligger over den tidligere romerske byen Viroconium Cornoviorum, som var den fjerde største av byen, civitas, i romersk Britannia. Byen forfalt etter at det romerske styret endte omkring 410. Severdige romerske ruiner står rett utenfor landsbyen, og det er et lite museum. 


== Historie ==

Wroxeter er samme sted som den romerske byen Viroconium Cornoviorum, og som i sin tid var den fjerde største lokale hovedstaden, civitas, i romersk Britannia. Stedsnavnet, Viroconium Cornoviorum, det vil si «Viroconium til kornovierne», har bevart et innfødt brytonsk navn som romerne omtalte som Cornovii. Stedsnavnet har blitt rekonstruert som *Uiroconion («[byen] til *Uirokū»), hvor *Uiro-ku (bokstavelig «mann» + «ulv») er antatt å være et hankjønnsnavn. Det opprinnelige basen eller hovedstaden til kornovierne (også antatt å hatt navnet *Uiroconion) var en bygdeborg på en høyde i østlige Shropshire som nå kalles The Wrekin.
Det relokaliserte Viroconium ble etablert en gang rundt 58 e.Kr. som en befestet militærleir (castrum) Legio XIV Gemina for deres invasjon av Wales. En gang rundt år 88 oppga den romerske hæren festningen og det ble da overtatt av en sivil bosetning. Den blomstret i løpet av det neste århundret med mange offentlig bygninger, inkludert thermæ (romersk bad) og et romersk forum, et offentlig rom kranset med søyler. Ved byens høydepunkt er det antatt at den var den fjerde største bosetningen i romerske Britannia med en befolkning på mer enn 15 000 innbyggere.Den romerske byen ble gjenoppdaget i 1859 da arbeidere begynte å grave ut det romerske badekomplekset. En etterligning av en romersk villa ble bygget i 2010 for et TV-program kalt «Rome Wasn't Built in a Day» for Channel 4. Det ble åpnet for publikum den 19. februar 2011.I sentrum av landsbyen står sognekirken St. Andrews. Den eldste synlige delen av kirken er bygget i angelsaksisk tid ved å gjenbruke romerske steinblokker. Koret og den nedre delen av tårnet er derimot bygget i normannisk tid. Portstolpene ved kirkegården er gjort av to romerske søyler og døpefonten er framstilt av kapitélen på en romersk søyle.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Aston, Michael; Bond, James (1976): The Landscape of Towns. Archaeology in the Field Series. London: J.M. Dent & Sons Ltd., ISBN 0-460-04194-0, s. 45–48, 51–54


== Eksterne lenker ==
(en) Wroxeter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Foto av Wroxeter og omgivelsene hos Geograph.org.uk
Information for teachers, English Heritage
Morbid Remix Show

Morbid Remix Show er en CD-Single (CD-EP) av Bertine Zetlitz. Den ble utgitt i 1998 på plateselskapet EMI.


== Sporliste ==
«Colour Me» (Tee Prod Remix)
«Apples and Diamonds» (Pierre J's Radio Mix, Tee Prod Remix)
«Morbid Latenight Show» (Pierre J's Radio Mix)
«Snow On a Hot Day» (Erot Remix)
«Getting Out» (Bjørn Torske Remix)


== Kilder ==

(en) Morbid Remix Show på Discogs
Trinovantere

Trinovantene, eller trinobantene var en keltisk stamme som levde i dagens England før romernes invasjon. Deres område lå på nordsiden av Themsen, i dagens Essex og Suffolk, og inkluderte også områder som i dag er del av London. Navnet betyr «de sterke». Hovedstaden lå der romerne anla Camulodunum, dagens Colchester. Dette regnes som et mulig sted for det mytiske Camelot.
Da Julius Cæsar invaderte De britiske øyer i 55 f.Kr. ble trinovantene styrt av Cassivelaunus, som var høvding for catuvellaunerne. Deres egen høvding hadde antagelig blitt avsatt av Cassivelaunus, og arvingen Mandubracius søkte tilflukt hos romerne. Han ga viktig informasjon til romerne, som til gjengjeld fikk han innsatt som høvding over trinovantene. Da romerne i år 9 ble slått av teutonerne under Arminius ble deres oppmerksomhet fjernet fra Mandubracius, og catuvellaunernes leder Cunobelin angrep dem og tok Camulodunum. 
Trinovantene forsvant dermed en tid som selvstendig stamme, men dukket opp igjen i 61, da de sluttet seg til Boadiceas opprør. Navnet hadde da fått en ny form, Troi-novantes («Det nye Troja»), noe som er kilden til Geoffrey av Monmouths påstand om at det keltiske Britannia var grunnlagt av Brutus, som hadde sitt opphav i Troja.
Brigitte Zypries

Brigitte Zypries (født 16. november 1953 i Kassel) er en tysk politiker (SPD). Hun er fra 27. januar 2017 Tysklands næringsminister. Zypries var fra 2002 til 2009 justisminister i den føderale regjeringen, både under Gerhard Schröder og Angela Merkel.


== Liv og virke ==


=== Utdannelse og yrkeskarriere ===
Etter Abitur studerte hun fra 1972 jus i Giessen. Hun tok den første juridiske statseksamen i 1978 og den annen i 1980, for deretter å arbeide som vitenskapelig medarbeider ved Universität Giessen. I 1985 ble hun referent ved det hessiske statskanselliet, og i 1988 vitenskapelig medarbeider ved den tyske forfatningsdomstolen i Karlsruhe. Fra 1991 var hun ansatt ved det nedersachsiske statskanselliet, frem til 1995 som referatsleder og deretter frem til 1997 som avdelingsleder.


=== Politiske verv ===
Fra 1997 til 1998 var hun statssekretær i ministeriet for kvinner, arbeid, og sosiale tjenester i delstaten Niedersachsen. I 1998 ble hun statssekretær i det tyske innenriksdepartementet, og året etter ble hun formann for statssekretærutvalget for forberedelse av programmet «Moderner Staat – moderne Verwaltung».
Den 22. oktober 2002 ble hun utnevnt til føderal justisminister av Gerhard Schröder. Hun beholdt denne stillingen da Angela Merkel dannet ny regjering. Hun ble avløst av Sabine Leutheusser-Schnarrenberger i 2009. Zypries ble valgt som medlem av Forbundsdagen i 2005.Brigitte Zypries ble ved valget i 2013 utnevnt som del av kanslerkandidat Peer Steinbrücks kompetanseteam, også kalt skyggeregjering, med forbrukerpolitikk som arbeidsområde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Brigitte Zypries – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Brigitte Zypries – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Tafjord-ulykka

Tafjord-ulykka var en naturkatastrofe som fant sted natt til 7. april 1934 i Tafjorden på Sunnmøre. Et større fjellparti raste ut i fjorden og flodbølgen fra raset raserte store områder og drepte 40 mennesker i Fjørå og Tafjord. Dette er en av de største skredulykkene i Norge.I 2006 undersøkte NGU muligheten for at to hamre i Hegguraksla (like ved der 1934-raset gikk) kan rase ut i fjorden.


== Tiden i forkant ==
Det hadde i lang tid vært fare for at fjellblokken Langhammaren, som lå 730 meter over fjorden, skulle rase ut. En fjellsprekk hadde utvidet seg over tid, og folk som fisket eller rodde i fjorden holdt seg langt unna Langhammaren. De visste at fjellblokken kunne rase ut når som helst, men siden ingen bodde rett under den, trodde de at det ikke kunne skje noe særlig alvorlig. Ingen kunne tenke seg hvilke konsekvenser et slikt ras kunne få. For å unngå at en eventuell flodbølge skulle ødelegge noe de eide, dro de båtene sine opp på land. Bare folket i Fjørå visste om sprekken i Langhammaren. De som bodde i Tafjord fikk ikke vite om den.


== Raset og etter raset ==

Tafjordulykka inntraff kl. 03:10 natt til 7. april 1934. Langhammaren, 730 meter over havet, løsnet og falt ned i Tafjorden. Raset tok ca. 3 millioner kubikkmeter stein med seg ned i fjorden. Dette dannet flodbølger som var opp til 64 meter høye. Folk våknet brått. Det var mørkt, og ingen forsto hva som skjedde før vannet kom. De som bodde nærmest Langhammaren hadde ingen mulighet til å komme seg i sikkerhet. Bølgene var 16-17 meter høye da de traff land. Både Tafjord og Fjørå ble rammet. 40 mennesker omkom i ulykka. Dette er en av de største naturkatastrofene i Norge. Bygdene var på denne tiden veiløse og alle båtene var ødelagt av flodbølgen, men telefonlinjen var i orden slik at man fikk varslet om ulykken. Lokalbefolkningen hentet ned båter fra fjellvann for å delta i redningsarbeidet på fjorden. I dagene etter kom flere hundre frivillige fra bygdene på Sunnmøre og fra Ålesund for å delta i opprydnings- og reparasjonsarbeidet. I Oslo ble det arrangert tilstelninger til inntekt for de som var rammet av Tafjordulykken. På en tilstelning bidro blant annet Martin Linge, leder for Sunnmørsgildet og Nicolai Rygg, direktør i Norges bank.


== Mediedekning ==
Aftenposten kom med ekstrautgave tidlig samme formiddag og avisens journalist Odd Arnesen og fotograf Ingvald Møllerstad reiste til Tafjord med Viggo Widerøes fly samme dag. Fjorden var full av vrakgods slik at de i stedet landet på det islagte Onilsavatnet. Viggo Widerøe returnerte til Oslo samme kveld med filmrullene, mens Møllerstad ble igjen og tok flere bilder - av mangel på fly ble de siste filmrullene fraktet på ski over Stigfjellet (Trollstigen åpnet to år senere) til Raumabanen. Ulykken var en av de første som ble illustrert med ferske fotografier i avisenes reportasjer.


== Se også ==
Norske katastrofer og store ulykker
Skafjell-ulykka
Åkernesrevna
Tafjordulykken (vise)


== Litteratur ==
Astor Furseth: Dommedagsfjellet - Tafjord 1934 (1985)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Åknes/Tafjordprosjektet, informasjon om katastrofen
Artikkel i Dagbladet om rasulykken
Sossen Krohg

Sossen Finne Anker Krohg (opprinnelig Sossen Anker Olsen, født 18. desember 1923 i Kristiania, død 12. februar 2016) var en norsk skuespillerinne. Hun avsluttet sin lange og allsidige karriere med en gjennomløpende rolle i fjernsynsserien Hotel Cæsar, som hun var med i fra oppstarten i 1998 og nesten 12 år.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun ble født Sossen Anker Olsen, faren var avisredaktør Kristoffer Anker Olsen og moren Ingeborg Cappelen Hille Finne. Hun nedstammer ikke fra den norske slekten Anker; hennes far hadde Anker som fornavn. Olsen var hans patronym; han var sønn av Ole Christensen og Elise Sørensen.


=== Karriere ===
Hun tok eksamen ved Det norske teatrets teaterskole i 1946 og ble umiddelbart ansatt og debuterte i stykket «Kranes konditori». Snart gikk det videre til Folketeateret, hvor hun var ansatt frem til 1960.
Hun gjorde filmdebut i 1949 i «Døden er et kjærtegn» og spilte senere i en rekke norske filmer.
I 1966 var hun sammen med den ungarske flyktningen Attila Horvath med på å starte opp den snart innflytelsesrike Club 7 i Oslo, og var ansatt der ved Scene 7 frem til 1985. Sossen Krohg bodde og arbeidet i tillegg i Paris i flere perioder av sitt liv. Hun har skrevet flere barneskuespill, samt utgitt erindringsboken «Hekletøy med store hull» (1986), illustrert av ektemannen Guy Krohg, og kunstboken «Tankenes reise» (1991, sammen med ektemannen).
Hun var de siste årene mest kjent som «Astrid Anker-Hansen» i såpeserien Hotel Cæsar som sendes på TV 2, en rolle hun innehadde fra seriens start i oktober 1998 frem til begynnelsen av april 2010 - hun trakk seg da med en episoder der hun «døde». For dette fikk hun sammen med medskuespiller Anette Hoff hedersprisen under Gullruten 2010.


=== Privatliv ===
Sossen Olsen var gift med skihopperen og forfatteren Thorleif Schjelderup fra 1942 til 1947, og de fikk to barn sammen. Senere giftet hun seg med kunstneren Guy Krohg, som var barnebarn av maleren Christian Krohg og sønn av maleren og scenografen Per Krohg. Tilsammen fikk hun seks barn, men mistet tre av dem. Sossen og Guy var kjent som «de siste bohemer», Guy døde i 2002. I 2015 kom boken om hennes liv, Sossen  -bohemdronningen på Kagge Forlag.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hugo Lauritz Jenssen Sossen. Bohemdronningen Kagge 2015 ISBN 9788248916468


== Eksterne lenker ==
(en) Sossen Krohg på Internet Movie Database 
(no) Sossen Krohg hos Sceneweb 
(da) Sossen Krohg på Filmdatabasen 
(da) Sossen Krohg på danskefilm.dk 
(da) Sossen Krohg på danskfilmogtv.dk 
(en) Sossen Krohg hos The Movie Database