Emil Jannings

Emil Jannings  (født Theodor Friedrich Emil Janenz 23. juli 1884 i Rorschach i Sveits, død 2. januar 1950 i Strob i Østerrike) var en tysk skuespiller. Han fikk den aller første Oscar for beste mannlige hovedrolle under den 1. Oscar-utdelingen i 1929. 


== Teater ==
Jannings hadde amerikansk far og tysk mor. Han vokste opp i Sveits og Tyskland. Uten formell skuespillerutdanning og med pågangsmot greide han etterhvert å få inpass på tyske teatere og fikk sitt gjennombrudd i 1915 ved Deutsches Theater Berlin under Max Reinhardt. Han ble deretter raskt en av de mest ansette tyske skuespillerne. 


== Tysk film ==
Jannings popularitet gjorde at han ble engasjert i filmer, selv om han ikke likte stumfilm siden han ikke kunne bruke stemmen sin. Han var personlig venn med regissør og skuespiller Ernst Lubitsch som ofte brukte han i filmene sine. Som en av de beste tyske karakterskuespillerne både på scenen og i film, fikk han etterhvert et kontrakttilbud av Paramount som han aksepterte og han begynte å filme i Hollywood 1927. 


== I Hollywood ==
Jannings vant i 1928 en Oscar for sine roller som «Gen. Dolgorucki/Grand Duke Sergius Alexander» i stumfilmen Siste kommando og som «August Schilling» i stumfilmen All kjødets gang. Han var den første vinneren av prisen og den første og sålangt eneste tysker som har fått Oscar for mannlig hovedrolle. Blant de øvrige nominerte det året kan nevnes Charlie Chaplin. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Under Hollywoodtiden tjente han mye penger som han oppbevarte i puten sin. Det gjorde at han ble en av de få skuespillerne som ikke ble særlig rammet av børskrakket i 1929 og den påfølgende økonomiske krisen. Lydfilm gjorde Jannings noe overdrevne spillemåte raskt umoderne og han og gikk tilbake til Tyskland.


== Etter 1929 ==
Tilbake i Tyskland laget Jannings filmen han er kanskje mest kjent for, Den blå engel i regi av Josef von Sternberg og gjennombruddsfilmen for Marlene Dietrich. Filmen ble også laget i engelsk versjon, der Jannings snakker der aksentfri, noe som avkrefter tysk aksent som grunn for at han forlot Hollywood. 
Mellom 1933 og 1945 spilte Jannings videre i tyske filmer, både uten og med direkte propagandabudskap. Selv om han fortsatt spilte imponerende hadde ingen av disse filmene samme kunstneriske nivå som før 1933. Han ble utnevnt til årets kunstner av Joseph Goebbels i 1941. Den siste filmen han holdt på med måtte avbrytes da de allierte nærmet seg. Han skal ha samlet opp sine oscarstatuetter, for dette skulle angiveligvis bevise hans gode forhold til Hollywood. Hans ukritiske holdning under nasjonalsosialistisk tid gjorde at han fikk umiddelbar yrkesforbud i 1945. Yrkesforbudet kunne bli reversert om han kunne fremstille seg selv som avnazifisert, men isteden dro han til Østerrike. Der levde han med sine inntekter og et nytt statsborgerskap, der døde han i 1950 av leverkreft. 


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emil Jannings på Internet Movie Database 
(sv) Emil Jannings i Svensk Filmdatabas 
(da) Emil Jannings på Filmdatabasen 
(da) Emil Jannings på Scope 
(fr) Emil Jannings på Allociné 
(en) Emil Jannings på AllMovie 
(en) Emil Jannings hos Turner Classic Movies 
(en) Emil Jannings hos The Movie Database