jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hanne Staff

Hanne Cesilie Staff (født 3. februar 1972) er en norsk tidligere orienteringsløper fra Nittedal. Staff ble verdensmester fire ganger før hun la opp etter VM i 2004. Hun er gift med Bjørnar Valstad, også han er verdensmester i orientering.
Hanne Staff hadde en suksessrik karriere. Hun vant 4 VM-gull mellom 1997 og 2004. Det første VM-gullet tok hun på langdistansen under VM på hjemmebane i Grimstad i 1997. I samme mesterskap var hun med å ta sølv for Norge på stafetten. Hun tok ytterligere tre gull og vant totalt 12 VM-medaljer (fire i hver valør) før hun la opp sin internasjonale satsing etter VM i Västerås i 2004.  Med sine 27 individuelle NM-gull er hun den mestvinnende gjennom alle tider i norgesmesterskapet i orientering. 
Staff vant verdenscupen i orientering sammenlagt i 1998 og i 2000. De samme sesongene gikk hun helt til topps i den prestisjetunge femdagerskonkurransen O-ringen som arrangeres i Sverige hvert år.
Hun er datter av Peer H. Staff og barnebarn av Per Staff, begge tidligere landslagsløpere.


== Meritter ==
Verdensmesterskap
2004 Västerås, Sverige
Mellomdistanse: Gull
Langdistanse: Sølv
Stafett: Bronse2003 Rapperswill, Sveits
Kortdistanse: Sølv
Stafett: Bronse
Klassisk distanse: 72001 Tammerfors, Finland
Kortdistanse: Gull
Stafett: Bronse
Klassisk distanse: 6
Sprint: 71999 Inverness, Skottland
Stafett: Gull
Klassisk distanse: Sølv
Kortdistanse: 221997 Grimstad, Norge
Klassisk distanse: Gull
Stafett: Sølv
Kortdistanse: Bronse1995 Detmold, Tyskland
Stafett: 4
Kortdistanse: 7
Klassisk distanse: 14Europamesterskap

2004 Roskilde, Danmark
Mellomdistanse: Gull
Stafett: Sølv
Langdistanse: 6
Sprint: 152002 Sümeg, Ungarn
Stafett: Gull
Klassisk distanse: Sølv
Kortdistanse: 9
Sprint: 92000 Truskavets, Ukraina
Klassisk distanse: Gull
Stafett: Gull
Kortdistanse: 18Nordiske mesterskap

4 gull
2 sølv
2 bronseAnnet

37 norgesmesterskap (27 individuelt og ti i stafett)
Fire kongepokaler
To sammenlagtseire (1998 og 2000) og tre tredjeplasser i verdenscupen i orientering
To sammenlagtseire (1998 og 2002) i Park World Tour
To gull i World GamesI 1998 mottok hun Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris.


== Se også ==
Verdensmesterskapet i orientering - Mestvinnende utøvere
Norgesmesterskapet i orientering


== Referanser ==


== Kilder ==
Hanne Staff på World of O


== Eksterne lenker ==
(en) Hanne Staff på Internet Movie Database 
(en) Hanne Staff – World of O
Golem

Golem (hebraisk: גולם‎) er i jødisk mytologi og middelaldersk folketro et levende, menneskeliknende vesen laget av et dødt materiale, ofte leire. Golem betegner også et foster i Bibelens salme 139,16, en ukultivert person i Mishna, og en uformet masse i jødisk mystikk, kabbala.  Navnet kommer sannsynligvis fra ordet gelem som betyr «råmateriale». 


== Kunstig menneske i europeisk jødedom ==

De tidligste historiene om golemer kommer fra tidlig jødedom. De ble skapt av hellige mennesker som ville prøve å komme nærmest mulig Gud og oppnå noe av hans makt og klokskap. Dette innebar blant annet evnen og muligheten til å skape liv. Likevel ville vesnene en hellig person skapte, bare bli som en skygge sammenlignet med Guds skaperverk. En grunnleggende svakhet ved golemene var for eksempel at de ikke kunne snakke. Å ha en golem som tjener ble ansett som det sikreste tegnet på hellighet og klokskap, og opp gjennom middelalderen er det mange historier om golemer som tilhørte framtredende rabbier. 
Med tiden ble golemen tillagt flere egenskaper. I mange historier er golemen utstyrt med magiske eller religiøse innskrifter som holder den i live. Eksempler på dette er å skrive Guds navn i pannen eller på en leirtavle under golemens tunge, eller å skrive ordet emet («sannhet») i pannen. Ved å stryke ut første bokstav og slik endre emet til met («død») kunne man ødelegge eller deaktivere golemen.


=== Golemen fra Praha ===
Særlig kjent er golemen fra Praha som ifølge folkelige anekdoter skal ha blitt skapt av Judah Loew ben Bezalel (1525-1609), en jødisk mystiker og ledende rabbiner i byen. Dette var et vesen formet av leire og gjort levende ved hjelp av mystiske krefter og esoterisk kunnskap slik Gud skapte Adam. Legenden, som først kom på trykk bortimot 200 år etter at Loew døde, hevder at han skapte golemen for forsvare jødene i Praha-gettoen fra antisemittiske angrep, særlig påstander om blodkrenkelser (påstanden om at jøder stjal kristne barn for å bruke barnas blod i ikke-kristne ritualer). Ifølge jødisk folkeminne skal golem ha vokst, blitt stadig mer voldelig, drept ikke-jøder og spredt frykt. En annen historie forteller om en golem som ble forelsket, men som ble et fryktelig uhyre da kjærligheten ble avvist. Varianter av denne fortellingen beskriver hvordan golemen til sist vendte seg mot sin skaper og også angrep jøder. 


== Golem i kunst og populærkultur ==
Det mest kjente eksemplet på bruk av skikkelsen innen litteraturen er boka Golem skrevet av Gustav Meyrink i 1914. Figuren er ellers behandlet i mange bøker, filmer og kunstverk, og har inspirert forestillinger og fortellinger om tilsvarende monstre skapt av mennesker. Av filmversjoner kan nevnes den tyske stumfilmen Der Golem, wie er in die Welt kam fra 1920. Det er en ekspresjonistisk skrekkfilm med regissøren og manusforfatteren  en Paul Wegener i tittelrollen.


== Referanser ==


== Se også ==
Frankenstein, litterær fortelling om et kunstig menneske


== Eksterne lenker ==
(en) Golem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bakgrunn for legendene om golem (engelsk)
Essayer om golem og jødisk identitet (engelsk)
Carey Mulligan

Carey Mulligan (født 28. mai 1985 i Westminster i London i England) er en engelsk skuespiller. Hun debuterte som skuespiller på teater med skuespillet Forty Winks. Hun har siden den gang spilt i flere filmer, TV-serier og noen ganger på teater.
I 2009 hadde hun roller i filmene Public Enemies, An Education og The Greatest. De to sistnevnte filmene hadde premiere på Sundance Film Festival i 2009. Hun er også med i filmen Wall Street 2: Money Never Sleeps som hadde premiere i 2010.
I 2012 spilte hun Daisy Buchanan i The Great Gatsby mot Leonardo DiCaprio og Tobey Maguire.


== Arbeid ==


=== Film og TV ===


=== Teater ===


=== Diskografi ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carey Mulligan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Carey Mulligan på Internet Movie Database 
(no) Carey Mulligan hos Filmfront 
(sv) Carey Mulligan i Svensk Filmdatabas 
(da) Carey Mulligan på Filmdatabasen 
(da) Carey Mulligan på Scope 
(fr) Carey Mulligan på Allociné 
(en) Carey Mulligan på AllMovie 
(en) Carey Mulligan hos Turner Classic Movies 
(en) Carey Mulligan hos Rotten Tomatoes 
(en) Carey Mulligan hos TV Guide
Naurus sambandssystem

Naurus sambandssystem består av en statseid radiokanal og samt en privat- og en statseid TV-kanal, som finnes på Nauru. Den av statseide TV-kanalen sender for det meste stoff fra CNN, mens den privateide er en sportskanal. Øyas internettservice kommer fra CenpacNet. Nauru hadde ca. 1900 hovedtelefonlinjer i bruk og ca. 6800 registrerte mobiltelefonabonnenter i 2009. Det nasjonale toppnivådomene er .nr og landet hadde 8162 internettabonnenter i 2012. Internettleverandøren i landet er CenpacNet.


== Referanser ==
Mother Love Bone

Mother Love Bone var et amerikansk band som eksisterte fra 1988 til 1990. Bandet regnes ofte som forløperen til Pearl Jam.
Mother Love Bone ble dannet i 1988 etter at Green River ble oppløst. Bandet besto de tre tidligere Green River-medlemmene Jeff Ament, Stone Gossard og Bruce Fairweather, samt vokalist Andy Wood, som tidligere hadde vært medlem av bandet Malfunkshun, og trommeslager Greg Gilmore. Bandets musikk var mer melodisk og mer preget av tradisjonell rock enn Green River. Dessuten tok den eksentriske Wood med seg elementer av glamrock til bandet.
Mother Love Bone rakk å gi ut én EP og ett album i løpet av sin historie. EP-en Shine hadde relativt bra salgstall å vise til, og man ventet derfor at bandets første album Apple kunne bli deres store gjennombrudd. Slik gikk det ikke. Wood, som hadde narkotikaproblemer, tok en overdose 16. mars 1990 og døde tre dager senere – bare noen uker før utgivelsen av Apple. Kort tid etter ble bandet oppløst. Bandets siste utgivelse Stardog Champion var en samleplate som besto av låtene fra de to tidligere platene. 
Etter Woods død spilte Ament og Gossard inn et minnealbum dedisert til Wood sammen med Chris Cornell og Matt Cameron fra Soundgarden i et prosjekt som fikk navnet Temple of the Dog. Deretter var Ament og Gossard med på å starte opp et nytt band som fikk navnet Pearl Jam, noe som ble et av de største og mest populære rockebandene i verden på 1990-tallet.


== Medlemmer ==
Andy Wood (vokal, piano)
Stone Gossard (gitar)
Bruce Fairweather (rytmegitar)
Jeff Ament (bass)
Greg Gilmore (trommer)


== Diskografi ==
Shine (1989)
Apple (1990)
Stardog Champion (1992)


== Kilder ==
Omtale hos discogs.com


== Eksterne lenker ==
(en) Mother Love Bone på Internet Movie Database 
(en) Mother Love Bone på Discogs 
(en) Mother Love Bone på MusicBrainz 
(en) Mother Love Bone på Spotify 
(en) Mother Love Bone på Songkick 
(en) Mother Love Bone på AllMusic
Stone Gossard

Stone Gossard (født 20. juli 1966) er en amerikansk musiker. Gossard er best kjent som gitarist i bandet Pearl Jam. 
Gossard spilte for en rekke garasjeband i Seattle, før han i 1984 var med på å starte bandet Green River sammen med blant andre skolekameraten Steve Turner. Green River blir regnet blant pionérene i grunge-musikken med sin støyete blanding av punk og metal. 
Green River ble oppløst i 1988. Gossard var deretter med på å starte Mother Love Bonesammen med de tidligere Green River-medlemmene Jeff Ament og Bruce Fairweather. Også Mother Love Bone hadde en kortvarig karriere. Bandet ble oppløst etter vokalist Andy Woods død i 1990. Senere samme år var Gossard med på å gjenopplive Pearl Jam, også denne gangen sammen med Jeff Ament.
I tillegg til Pearl Jam, har Gossard også gitt ut to singler med sitt sideprosjekt «Brad». Han har også dukket opp som gjest på andre artisters plater.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Stone Gossard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Stone Gossard på Internet Movie Database 
(en) Stone Gossard hos The Movie Database 
(en) Stone Gossard på Apple Music 
(en) Stone Gossard på Discogs 
(en) Stone Gossard på MusicBrainz 
(en) Stone Gossard på SoundCloud 
(en) Stone Gossard på Spotify 
(en) Stone Gossard på Last.fm 
(en) Stone Gossard på Genius — sangtekster 
(en) Stone Gossard på AllMusic
Jeff Ament

Jeff Ament (født 10. mars 1963) er en amerikansk musiker. Han er best kjent som bassist i Pearl Jam.
Ament begynte å spille bass som tenåring. I 1984 var han med på å danne Green River, et Stooges-inspirert garasjeband som ofte regnes for å være det første grunge-bandet. Green River rakk å gi ut to plater før bandet ble oppløst i 1988. Deretter startet Ament, sammen med de tidligere bandkameratene Stone Gossard og Bruce Fairweather opp Mother Love Bone – et band som spilte mer tradisjonell og melodisk rock enn forgjengeren Green River.
Mother Love Bone ble oppløst i 1990 da vokalist Andy Wood døde av en overdose. Senere samme år startet Ament, igjen sammen med Gossard Pearl Jam, som skulle vise seg å bli et av verdens største rockeband. 
I tillegg til jobben i Pearl Jam, har Ament også funnet tid til å gi ut to plater med et sideprosjekt kalt Three Fish.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Jeff Ament – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jeff Ament på Internet Movie Database 
(en) Jeff Ament hos The Movie Database 
(en) Jeff Ament på Apple Music 
(en) Jeff Ament på Discogs 
(en) Jeff Ament på MusicBrainz 
(en) Jeff Ament på Spotify 
(en) Jeff Ament på Songkick 
(en) Jeff Ament på Last.fm 
(en) Jeff Ament på AllMusic
Det Norske Akademis Pris

Det Norske Akademis Pris til minne om Thorleif Dahl utdeles årlig av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur. Den er innstiftet og finansiert av Thorleif Dahls Kulturbibliotek, der halve styret oppnevnes av familien Dahl og halve av Det Norske Akademi. Kitty Dahl er styreleder (2022). Prisvinneren utpekes av en jury, som i 2022 består av Tom Lotherington, Christine Amadou, Christian Janss (som representerer Akademiet), Kaja Schjerven Mollerin og Hilde Susan Jægtnes. Prisen er en påskjønnelse for fremragende skjønnlitterært eller faglitterært forfatterskap på riksmål/bokmål, eller oversettelse til riksmål/bokmål av skjønnlitteratur eller faglitteratur. Fra og med 1991 er prisen på 100 000 kroner. Prisen ble første gang utdelt i 1983.


== Prisvinnere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Språk- og litteraturpriser hos Riksmålsforbundet
Codex Manesse

Codex Manesse eller Manessiske håndskrift (også kalt Grosse Heidelberger Liederhandschrift) er et manuskript skrevet og illustrert mellom 1305 og 1340 i Zürich. Det inneholder kjærlighetsdikt (minnesanger) på middelhøytysk av viktige poeter som f.eks. Meister Rumelant og mange kjente herskere. Den tyske minnesangtradisjonen var påvirket av provençalsk trubadurtradisjon. Manuskriptet inneholder 137 portretter av forfatterne, som alle vises som idealiserte riddere, kledd i drakter med heraldiske farger og figurer, til dels med våpenskjold og lansefaner, noe som gjør det mulig å identifisere dem.
Hugh Dancy

Hugh Dancy (født 19. juni 1975) i Stoke-on-Trent, Staffordshire, England) er en britisk skuespiller. 


== Biografi ==
Hans mor, Sarah, er forlegger og hans far, Jonathan, er forfatter og filosofiprofessor. 
Dancy har alltid sagt at han ikke ville følge i farens fotspor fordi han anser seg selv som dum, men han har en utdannelse fra Oxford der han studerte engelsk litteratur og språk. Han har to yngre søsken, Jack og Kate. 
Den første filmen han spilte i var Black Hawk Down, der han hadde rollen som legen Kurt Schmid. Sammen med resten av skuespillerne var han på treningsleir for militære, og trente sammen med andre leger som jobber i krigsfelt.Han er gift med skuespilleren Claire Danes. Han er best kjent fra rollen som Will Graham i NBC-serien Hannibal.


== Filmografi ==
Basic Instinct 2 (2006)
Shooting Dogs (2005)
King Arthur (2004)
Ella Enchanted (2004)
The Sleeping Dictionary (2003)
Black Hawk Down (2001)
Blood & Chocolate (2006-2007?)
Confessions of a Shophaholic (2009)
Hysteria (2011)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hugh Dancy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hugh Dancy på Internet Movie Database 
(sv) Hugh Dancy i Svensk Filmdatabas 
(da) Hugh Dancy på Filmdatabasen 
(da) Hugh Dancy på Scope 
(fr) Hugh Dancy på Allociné 
(en) Hugh Dancy på AllMovie 
(en) Hugh Dancy hos Rotten Tomatoes 
(en) Hugh Dancy hos The Movie Database 
(en) Hugh Dancy hos Internet Broadway Database
Andy Wood

Andrew Wood (født 8. januar 1966, død 19. mars 1990) var en amerikansk musiker. Han var vokalist i Mother Love Bone, bandet som ofte blir regnet som forløperen til Pearl Jam.
I motsetning til de fleste andre artistene i grunge-sjangeren, var Wood inspirert av 1970-talls glamrock. Han opptrådte ofte på scenen med sminke og kostymer. Wood begynte sin musikkarriere i bandet Malfunkshun. I 1988 begynte han å spille sammen med Jeff Ament og Stone Gossard og ble etter hvert rekruttert til Mother Love Bone. 
Mother Love Bone rakk å gi ut EP-en Shine fra 1989. Deres første album Apple var ferdig innspilt, men hadde ikke rukket å bli utgitt da Wood døde av en overdose heroin i 1990.
Etter Woods død gav Ament og Gossard, sammen med Chris Cornell og Matt Cameron fra Soundgarden, ut et album dedikert til hans minne, Temple of the Dog. Navnet refererer til en tekstlinje fra Mother Love Bone-låten «Man of Golden Words». Også Alice in Chains skrev en låt dedikert til Wood – singelen «Would?» fra deres kritikerroste album Dirt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andy Wood på Internet Movie Database 
(en) Andy Wood på Discogs 
(en) Andy Wood på MusicBrainz 
(en) Andy Wood på Songkick 
(en) Andy Wood på AllMusic
Svein Knutsson

Svein Knutsson eller Svein Alfivason (som han helst kalles i kildene) var sønn av Knut den mektige av Danmark og en angelsaksisk frille ved navn Aelfigja eller Ælfgifu (på dansk ble hun kalt Alfiva), som visstnok skal ha vært av angelsaksisk adelsslekt. Svein styrte Norge fra ca. 1030 til 1035. Det danske navnet er Svend. Han ble født ca. 1016 og døde i 1035. Han styrte Norge på vegne av Knut den mektige.
I 1029 ble Håkon Eiriksson borte på havet, og det oppsto et maktvakuum i Norge. Dette ville Olav Haraldsson benytte seg av, og prøvde å gjenerobre kongedømmet, men mislyktes.
Knut sendte sønnen sin, Svein Alfivason, sammen med sin mor og en rekke andre danske menn til Norge, og lot Svein være visekonge i Norge.
Dette kom som en stor skuffelse for en del nordmenn som hadde ønsket å tre inn i Ladejarlenes sted. Spesielt skuffet var stormenn som Einar Tambarskjelve og Kalv Arnesson, som begge mente de hadde fått løfter av Knut om å få makten. 
Svein Alfivason var angivelig en uselvstendig person, og mange mener at det var hans mor, den engelske frillen Alfiva, som i praksis styrte landet. De skal angivelig ha styrt landet med hard hånd og av den grunn ble deres styre sterkt mislikt blant folk. 
1030-tallet var vanskelige år i Europa, og omtales som uår. Den danske politikken i Norge var annerledes enn tidligere, og hadde et sterkt kongelig nærvær med meget strenge reaksjoner på mange områder. Ifølge sagaen vakte Svein og morens skattekrav og nye lover sterk uvilje.
Snorre skriver at «Kong Svein førte nye lover til landet om mange ting. De var satt etter det som var lov i Danmark, men noen var mye hardere. Ingen mann skulle fare ut av landet uten lov av kongen, og gjorde han det, så tilfalt eiendommen hans kongen. Hver den som drepte en annen, skulle ha forbrutt land og løsøre. Om en mann som var fredløs fikk en arv, skulle kongen ha arven. Til jul skulle hver bonde gi kongen en mæle (mellom 15 og 20 liter) malt fra hvert ildsted og et lår av en tre års okse, det kaltes vinjartodde, og dessuten et spann smør.»Det skapte grunnlag for en folkelig motstand mot det nye regimet som kan karakteriseres som en motstand av samme karakter som den Olav den hellige hadde møtt tidligere. 
I 1033 sto et slag i Soknasund i Ryfylke. Det var en mann som kom med en styrke fra England og som kalte seg Tryggve Olavsson. Han påsto han var sønn av Olav Tryggvason og krevde kongedømmet over Norge etter ham. Imot sto Svein Knutsson med en styrke, antakelig for det meste danske elitetropper. Svein vant slaget og Tryggve Olavsson ble drept.
Senere den samme vinteren møttes Kalv Arneson og Einar Tambarskjelve og bestemte seg for å reise til Gardarike for å hente hjem Olav den helliges sønn Magnus. Da Magnus kom til Norge sluttet folk seg til ham og mot danskene. Svein måtte rømme hjem til Danmark hvor han døde kort tid senere.
Slik gikk det til at danekongen måtte oppgi kravet på Norge for denne gangen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Snorre: Norges Kongesagaer, oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979
Håkon Magnusson Toresfostre

Håkon Magnusson Toresfostre (norrønt: Hákon Magnússun Þórisfóstri) (født 1068/9, død 1094/5) ble utropt til konge av Trøndelag og Oppland i 1093. Håkon skal etter sigende ha vært en sønn av Magnus II Haraldson, som var konge fra 1066 til 1069. Det er ingen opplysninger om moren.
Rett før hadde Magnus Berrføtt blitt utropt til konge i Viken som sønn av gamlekongen Olav Kyrre. Viken var området rundt Oslofjorden.  
Håkon var fostersønn av Steigar-Tore, en mektig mann fra Steig i Sør-Fron, Oppland. Han var den som presset igjennom kravet om kongsmakt for fostersønnen. Kong Magnus Berrføtt aksepterte aldri kongskravet fra unggutten Håkon, men det kom aldri til kamper mellom dem ettersom fosterfaren og Håkon flyktet. Rett etter dør Håkon av sykdom han får mens han er på rypejakt. Å kalle Håkon for medkonge er derfor tvilsomt, og representerte i beste fall et lite lokalt opprør. Steigar-Tore blir senere hengt av Magnus Berrføtt etter et desperat herjingstokt i Hålogaland.


== Referanser ==
Olav Magnusson

Olav Magnusson (norrønt: Óláfr Magnússon), født 1099, død 22. desember 1115 i Nidaros, var Norges konge fra 1103 til 1115.
Olav var sønn av kong Magnus Berrføtt, og ble tatt til konge sammen med de eldre brødrene Øystein I Magnusson og Sigurd I Magnusson Jorsalfare. Han døde kun 16 år gammel og blir av den grunn flere steder ikke regnet med i den offisielle norske kongerekka, han har heller ikke fått noe nummer.
De eneste norske myntene vi kjenner fra perioden bærer Olavs navn.


== Kilder ==
dokpro.uio.no: Olav Magnusson (1103–1115)


== Eksterne lenker ==
(en) Olaf (IV) Magnusson of Norway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 


== Stamtavle ==
Europeisk makroseismisk skala

Europeisk makroseismisk skala er en skala som brukes som utgangspunkt for å vurdere intensiteten til jordskjelv. Skalaen ble siste gang oppdatert i 1998 og blir angitt med forkortelsen EMS98.
EMS98 er delt inn i 12 trinn hvor romertall I angir den minste effekten og romertall XII angir den største effekten som med ord angir at skjelvet har hatt totalt ødeleggende effekt.


== Se også ==
Mercalliskalaen
Richters skala


== Eksterne lenker ==
NORSAR: Intensitet
Europeisk makroseismisk skala (engelsk) besøkt 17. mars 2011.
Øystein Magnusson

Øystein I Magnusson (norrønt: Eystein Magnusson), født 1088, død 29. august 1123 på Hustad, var konge av Norge 1103 – 1123.  


== Liv og virke ==
Øystein Magnusson var sønn av kong Magnus III Berrføtt; og ble selv konge sammen med halvbrødrene Sigurd Jorsalfare og Olav Magnusson. Han skal også ha vært bror av Harald Gille og Sigurd Slembe. 
Øystein var gift med den norske Ingebjørg Guttormsdatter, fra Steig i Sør-Fron i Gudbrandsdalen. Hun er én av de to norskfødte dronningene fra sagatiden.Broren Olav døde tidlig, og etter at Sigurd kom hjem fra sin ferd til Jerusalem og Miklagard, delte de to brødrene styret av landet ved å bytte på å oppholde seg nord og sør i landet.
Mens broren Sigurd var på reise til Det hellige land (riktignok bare i tre år!), utviste Øystein stor aktivitet som riksbygger. Denne ulikheten mellom brødrene har blitt utnyttet av sagaforfatterne til å lage «konstruksjoner» av deres ettermæle.Fra Øysteins virksomhet kjenner vi til at han grunnla Munkeliv kloster på Nordnes i Bergen, anla fjellstue på Dovre, bygget Apostelkirken i Bergen, Nikolaskirken i Nidaros, bygget havn og kirke i Vågan i Lofoten (trolig i forbindelse med skattlegging av Lofotfisket) og anla havn på Agdenes ytterst i Trondheimsfjorden (i dag kjent som Kong Øysteins havn). Ifølge tradisjonen skal han også ha grunnlagt Nikolaikirken i Bergen. Øysteins hadde stor interesse for Bergen og flyttet kongesetet fra Alrekstad til Holmen ytterst i Vågen. Satsingen i Bergen kan ha hatt sammenheng med at tørrfiskhandelen fra Norge og sørover i Europa på denne tiden var blitt en betydelig virksomhet, så betydelig at det avspeiles i engelske kilder.   
Påstandene i Heimskringla og i Morkinskinna om at Kong Øystein skal ha sikret norsk herredømme over Jemtland er etter alt å dømme uriktig, og en del av sagaenes bilde av ham som riksbygger. Krag peker på at andre kilder tidfester denne begivenheten 70-80 år senere, under kong Sverre.

I Magnussønnenes saga i Snorres Heimskringla beskrives kong Øystein slik:

«Konge Øystein var vakker som få å se til, blåøyd og noe storøyd med lyst krøllet hår. Han var knapt middels høy, en klok mann som hadde gode kunnskaper om alt, om lover og lærerike fortellinger om mennesker, han var rådklok og veltalende, gladlynt og vennlig i omgang, omtykt og elsket av alle mennesker.»Kongens eneste barn, Maria Øysteinsdatter, ble gift med Gudbrand Skavhoggsson. Maria og Gudbrand ble foreldre til opprørskongen Olav Ugjæva.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Snorre Sturlasson: Magnussønnenes saga. I: Norges Kongesagaer. Oversatt av Anne Holtsmark og Didrik Arup Seip. Gyldeldal, Oslo 1979
Al Hadd

Al Hadd var en kommune i den nordøstre delen av Bahrain. Kommunen var den minste kommunen i Bahrain. Al Hadd ligger nå i guvernementet Muharraq.