jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Baker Street undergrunnsstasjon

Baker Street undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger i Baker Street i Marylebone, City of Westminster, i kollektivsone 1. Stasjonen betjener fem linjer: Bakerloo, Circle, Hammersmith & City, Jubilee og Metropolitan. Den har gitt navn til Bakerloo-linjen, som før navnet ble trukket sammen het Baker Street and Waterloo Railway.

Circle-linjens plattform er en del av den eldste undergrunnslinjen, og er en av de best bevarte gamle plattformer. På veggen er det satt opp gamle plantegninger og fotografier av stasjonen. Stasjonen åpnet 10. januar 1863.
Bakerloo- og Jubilee-linjene ligger på dypt nivå, mens de andre tre er grunne; Metropolitan-linjens plattformer ligger faktisk over bakken. Å skifte linje involverer derfor ofte at man må opp eller ned et nivå i anlegget.


== Eksterne lenker ==
Baker Street Underground Station  Transport for London (Engelsk)
Great Portland Street undergrunnsstasjon

Great Portland Street undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger i nærheten av Regent's Park, i City of Westminster, nærmere bestemt i krysset mellom Great Portland Street og Marylebone Road.
Stasjonen er i kollektivsone 1, og betjener linjene Circle, Hammersmith & City og Metropolitan. 


== Eksterne lenker ==
Great Portland Street Underground Station Transport for London (Engelsk)
Åros (Søgne)

Åros er et gårds- og stedsnavn i Søgne i Kristiansand kommune i Agder. Åros ligger på østsiden av Søgneelvas utløp og har en fin sandstrand som er en populær badeplass om sommeren. Her ligger også Åros Feriesenter. Et av Søgnes mest kjente landemerker var Årosmasta. Dette var en 155 meter høy militær radiomast som ble revet 11. februar 2009. På Årosstranda er en bronserelieff av motstandsmannen Fredrik Aaros (1911 - 1943) som seilte med selbåten «Lady Nancy» fra Åros til England i mai/juni 1940 og sluttet seg til Kompani Linge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Åros Feriesenter
(no) Gårdsarkiver fra Åros på Arkivportalen
Hans von Herwarth

Hans Heinrich Herwarth von Bittenfeld (født 1904, død 1999), også kjent som Johann von Herwarth, var en tysk diplomat.
Han var stasjonert i Moskva fra 1933–1941, tjenestegjorde senere som offiser på Østfronten og var Tysklands ambassadør til London 1955–1961, deretter statssekretær, så ambassadør til Roma fra 1965–1971 og fra 1971–1977 president for Goethe-Institut. Senere ble han ambassadør til Washington, og var også protokollsjef og statssekretær i utenriksministeriet. Han var fetter av Claus von Stauffenberg, og hadde tilhørt den konservative opposisjonen mot den nasjonalsosialistiske regjeringen.


== Verker ==
Zwischen Hitler und Stalin. Erlebte Zeitgeschichte 1931 – 1945, Berlin (Propyläen) 1982, ISBN 3-549-07627-4
Von Adenauer zu Brandt. Erinnerungen. Propyläen, Berlin 1990 ISBN 3-549-07403-4


== Referanser ==
Høllen

Høllen er et tidligere tingsted (bl.a. lensting i 1532) i Søgne i Kristiansand kommune i Agder. Høllen har en sjarmerende, gammel trehusbebyggelse langs «Høllegada», en fin badestrand langs Høllesanden på vestsiden av Søgneelvas utløp og en godt beskyttet havn for mindre båter. Høllen er en del av Sangvig etter gammel matrikkel, gnr. 23.

Virksomheten i Høllen er knyttet til sjøen. Her er småbåthavn og gjestehavn for mindre fartøyer. Høllen Brygge har dagligvareforretning, drivstoffylling for biler og båter, toaletter, vaskerom og dusjanlegg.
Høllen hadde tidligere poståpneri med navnet «Høllen i Søgne». Det var båtbyggeri og –verksted i Høllen og her ble det også produsert små dieselmotorer for maritimt bruk fra 1930-tallet. 
Høllen er havn for Høllen båtruter, som driver rutetrafikk til Skarpøya, Borøya og Ny-Hellesund.
For å kunne betjene skip i Nordsjø- og kysttrafikk er det bygd et nytt, privateid kaianlegg ved industriområdet kalt Høllen vest.


== Se også ==
Hølen


== Eksterne lenker ==
Høllen på Søgneguiden.no
Jordsløyfe

En jordsløyfe i et elektrisk system er en uønsket strøm som går i en leder som kobler sammen to punkt som nominelt har samme potensial, vanligvis jord, men som i virkeligheten har forskjellige potensial.  Dette fenomenet kan medføre dårligere funksjon eller til og med fare.
Et eksempel på dette er når en bærbar datamaskin kobles til forsterker og det skapes støy.
Arne Nøst

Arne Nøst (født 17. juli 1962 i Steinkjer) er en norsk teatersjef, maler, grafiker, illustratør, scenograf og musiker.Han var teatersjef for Rogaland Teater  i Stavanger fra 2009 til 2018, og tiltrer som teatersjef for Riksteatret i april 2020.


== Bakgrunn og arbeid ==
Arne Nøst er oppvokst i Molde. Han har utdannelse fra Kunstakademiet i Trondheim 1982–1985 og Statens kunstakademi i Oslo 1985–1989.
Debututstillinga fant sted i Bergens Kunstforening i 1986, og siden har Arne Nøst hatt separatutstillinger over store deler av Norge, blant annet i Molde i 1987, Galleri Aktuell Kunst i Oslo 1990, Galleri F-15 på Jeløya i 1995 og i Tegneforbundet i Oslo i 1996. Han er innkjøpt av Nordnorsk Kunstmuseum, Den Norske Opera, Nationaltheatret og Nasjonalgalleriet.
I tillegg til utsmykningsoppgaver og oppdrag innen scenografi, har Nøst også laget plakater, platecover for norske artister og illustrasjoner til en rekke bøker, blant annet av Halldis Moren Vesaas, Rønnaug Kleiva, Pär Lagerkvist og Goethe.
Nøst har vært fast avistegner for Dagbladets kultursider siden 1988. 
Nøst var styreleder i Norske Billedkunstnere fram til 2007. I 2012 debuterte han som regissør.


== Priser og utmerkelser ==
2014: Ulrik Hendriksens Ærespris
2018: Stavanger Aftenblads kulturpris
2019: Heddaprisen for beste scenografi/kostymedesign (sammen med Christina Lovery og Jill Tonje Holter)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Arne Nøst hos Sceneweb 
(no) Arne Nøst - Tegning og teater, strek og rom (Intervju)
(no) Grafikk og biografi hos Gulden Kunstverk
Sirene (alarm)

Sirene er apparater som lager lyd for å alarmere, som f.eks luftvernsirener eller sirener på utrykningskjøretøyer som ambulanser, politibiler eller brannbiler. 
Det finnes to hovedtyper, pneumatiske og elektroniske sirener. Den pneumatiske sirenen, som er en frittstående aerofon, består av en gjennomhullet skive som roterer med høy hastighet slik at hullene interfererer med luftstrømmen gjennom faste hull på utsiden av enheten. Denne typen sirener er energikrevende, og kan være drevet av en trefaset elektromotor. Elektroniske sirener kan benytte oscillatorer, modulatorer og forsterkere til å syntetisere sirenetoner (ul, ringelyd, etc.) som avspilles gjennom eksterne høyttalere. Det kan se ut til at elektroniske sirener gir best effekt ved varsling av kjøretøy foran utrykningskjøretøyet, mens pneumatiske sirener er det beste valget når utrykningskjøretøyet er inne i en sving, en forbikjøring el. Enkelte utrykningskjøretøy er derfor utstyrt med begge typer sirene.
Sirener brukes også som musikkinstrumenter, som i Edgard Vareses Hyperprism (1924), Ionisation (1931), og i hans Poeme Electronique (1958).


== Sivilforsvarets sirener ==

I Norge har Sivilforsvaret ansvaret for å varsle befolkningen ved overhengende fare. Til dette benyttes i tillegg til kirkeklokker sireneanlegg forhåndsutplassert over hele landet. Disse varslingssignalene benyttes:

Viktig melding – lytt på radio (NRK): Tre signalserier med ett minutts opphold mellom seriene.
Flyalarm: Korte støt i cirka ett minutt. Fare for angrep, søk øyeblikkelig dekning.
Faren over: Et støt i omkring et halvt minutt.Sivilforsvarets sireneanlegg benyttes også i fredstid. Varslingsplaner er utarbeidet for enkelte industri- og damanlegg, men sirenene kan også brukes ved uforutsette hendelser der befolkningen øyeblikkelig må varsles. I 2000 ble sirenene i Lillestrøm utløst for å varsle om brann i en gasstankvogn på jernbanen. Varslingsanlegget testes andre onsdag i januar og juni klokka 12.00.
Nyttårsorkanen i Norge i 1992

Nyttårsorkanen er navnet som ofte blir benyttet for å beskrive lavtrykket som traff Norge tidlig på morgenen 1. januar 1992, som var tidenes sterkeste målte storm på det norske fastlandet. Møre, Trøndelag og Helgeland i Nordland ble hardest rammet. Det ble stedvis gjort stor skade på bebyggelse og skogsområder. Meteorologisk institutt har beregnet at en så kraftig orkan statistisk sett bare vil forekomme hvert 200. år.Anslått sterkeste vind i Norge under orkanen var 45 m/s, i gjennomsnitt over ti minutter (middelvind), sterkeste vind basert på kortvarige kast anslås til 65 m/s. En del måleinstrumenter brøt imidlertid sammen på grunn av den store påkjenningen. Nyttårsorkanen ville på Saffir–Simpson-skalaen sannsynligvis vært en kategori-2 orkan.Orkanen gjorde skade på rundt 50 000 private eiendommer. Samlet økonomisk skade ble taksert til rundt 2 milliarder kroner, ikke inkludert egenandeler i forsikring eller driftsavbrudd. Et resultat av orkanen var at det ble etablert et system for varsling av ekstremvær.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Nyttårsorkanen (1992)», fra Store norske leksikon
Oddgeir Bruaset, Orkanen : første nyttårsdag 1992 : menneska som vart ramma, og korleis det gjekk med dei : 25 år etter, Det norske samlaget, Oslo 2016, ISBN 978-82-521-9249-0


== Eksterne lenker ==
Dokumentar fra 1993 (NRK)
Gard Erik Sandbakken

Gard Erik Sandbakken (født 24. oktober 1954 i Oslo) er en norsk forfatter.


== Oppvekst ==
Begge foreldrene kom fra Øvre Rendal. Siden 1981 har han bodd med sin familie på Røros. Sine første leveår tilbragte kan i, deretter flyttet familien til Lysaker, så Høvik og til slutt Hvalstad i Asker. Moren var syerske, faren arbeidet i bank. Gard Erik Sandbakken tok realartium ved Stabekk gymnas, deretter studerte han historie, sosiologi og fullførte hovedfag i nordisk språk og litteratur fra Universitetet i Trondheim, nå Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet.
Han arbeidet fra 1979 til 1996 som lærer på ulike skoletrinn, før han startet sitt eget konsulentfirma med hovedvekt på kompetanseprosjekter knyttet til forretningsutvikling i ulike bransjer.


== Forfatterskap ==
Gard Erik Sandbakken startet sin forfatterkarriere med krimnoveller til ukeblader, og historier fra jakt og fiske til bladene Villmarksliv og Jakt og Fiske. Sin skjønnlitterære debut i bokform fikk han i 1992 med spenningsromanen Kalde skudd. To år senere kom oppfølgeren Stråmenn. I 1995 avsluttet han romantrilogien om frilansjournalisten Reinhardt Røine med Septemberkvinnen. De tre første romanene ble utgitt på Tiden Norsk Forlag, og mottok velvillige kritikker. I 2006 kom Gard Erik Sandbakken utga han boken Bastarder på eget forlag.
I 2012 kom romanen Skarpskytteren, som ble nominert til Rivertonprisen. Hovedpersonen heter Snorre Hartmann, en tidligere norsk spesialsoldat med brutale krigsopplevelser bak seg fra Bosnia-krigen på 1990-tallet.
I 2014 kom romanen Hemmeligheter, igjen med Snorre Hartmann i hovbedrollen. De to siste romanene er utgitt på Communicatio forlag, Trondheim.
Gard Erik Sandbakken har også forfattet Fokus på kompetanse: en veileder for Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og Virke (2008), en metodisk gjennomgang av arbeidsplassen som læringsarena.
I 1995–1996 arbeidet Gard Erik Sandbakken som frilans litteraturkritiker i Klassekampen. 
Han er medlem av  Den norske Forfatterforening og Rivertonklubben.
Gard Erik Sandbakken er forøvrig en ivrig jeger etter rype, rådyr og elg. Han har drevet idrett i alle år, med hovedvekt på tre grener: Fotball, ishockey og karate. 


== Bibliografi ==
Duemannen – manus til novellefilm. I samarbeid med Statens Studiesenter for Film. (1992)
Kalde skudd – kriminalroman (1992)
Stråmenn – kriminalromanen (1994)
Septemberkvinnen – kriminalroman (1995)
Bastarder – thriller(2006)
Skarpskytteren – thriller (2012)
Hemmeligheter – thriller (2014)


== Kilder ==
Presentasjon av Gard Erik Sandbakken i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Aftenposten
Sonate

Sonate (fra latin og italiensk sonare, «å lage lyd») er vanligvis et flersatsig solostykke for et gitt instrument, med eller uten akkompagnement. Opprinnelig betydde det bare at et musikkstykke skulle fremføres instrumentalt, i motsetning til en kantate som blir sunget (latin cantare, «å synge»).
I løpet av 1600-tallet begynte man å skille mellom «kirkesonate» (sonata da chiesa), som var mellomspill i liturgisk sammenheng, og «kammersonate» (sonata da camera), til verdslig bruk. Giovanni Gabrieli har skrevet en rekke sonater i denne tidlige ensatsige stilen, for messingblåsere eller for strykeinstrumenter. Denne sonateformen kom med tiden, under påvirkning av dansesuiten slik den tok form på 1600-tallet, til å omfatte et musikkstykke med fast mønster og flere satser. De første musikkstykkene med tilnavnet sonate var ofte komponert til kirkelig bruk.
Begrepet utviklet seg i løpet av musikkens historie og fant sin mest utbredte form i den wienerklassiske perioden, blant annet med utviklingen av sonatesatsformen (som ikke må forveksles med den generelle sonateformen). En sonate kan være skrevet for ett eller flere instrumenter, og består i den wienerklassiske form av flere satser, for det meste tre eller fire.
De fire satsene er ofte fastsatt slik:

Hurtig sats i sonatesatsform.
Langsom sats i A-B-A-form.
Dansesats, fra wienerklassisismen helst en menuett, fra romantikken ofte en scherzo.
Middels hurtig finalesats. Gjerne en variasjonssats eller en rondo. I wienerklassisismen gjerne en sonaterondo.Denne strukturen finner vi også i andre større verktyper, som symfonien, solokonserten og en rekke former for kammermusikk, for eksempel strykekvartetten. Joseph Haydn var sentral i denne utviklingen.
Domenico Scarlatti, som regnes til senbarokken, skrev rundt 555 sonater med bare en sats som han etter hvert begynte å gruppere for at de skulle fremføres som en suite.
I romantikken begynte Ludwig van Beethoven og etter hvert andre å forlate den opprinnelige sonateformen. For eksempel kan sluttsatsen i Beethovens 9. symfoni ses som en kantate. Å innføre kor og solister i en symfoni betød det samme som å sprenge formen og oppfatningen av hva en symfoni skulle inneholde. Han banet dermed veien for Gustav Mahler og dennes gigantiske kor-symfonier (for eksempel Mahlers 8. symfoni).


== Litteratur ==
Claus Bockmaier, Siegfried Mauser (red.): Die Sonate. Formen instrumentaler Ensemblemusik. Handbuch der musikalischen Gattungen 5. Laaber-Verlag, Laaber 2005, ISBN 3-89007-128-7.
Thomas Schmidt-Beste: Die Sonate: Geschichte – Formen – Ãsthetik. Bärenreiter, Kassel/Basel/London/New York/Praha 2006, ISBN 3-7618-1155-1.
Dagmar Glüxam: «Sonate» i Oesterreichisches Musiklexikon. Onlineutgaven, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5.
Dagmar Glüxam: «Solosonate» i Oesterreichisches Musiklexikon. Onlineutgaven, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5.
Herbert Seifert: «Kirchensonate» i Oesterreichisches Musiklexikon. Onlineutgaven, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5.
Margarin (tegneserie)

Margarin var en tegneserie skrevet av Kristopher Schau og tegnet av Øystein Runde. Serien ble publisert i det nå nedlagte seriebladet Smult, første gang i 2002. Tegneserien ble gitt ut i bokform av Seriehuset i 2006.
Tegneserien handler om en tilsynelatende normal familie, men som etterhvert viser seg å være det stikk motsatte. Det er fire eller fem barn i familien og alle er fortsatt festet i navlestrengen (som også henger fast i moren). Moren er svært overvektig og ligger for det meste i en seng. Når barna har gjort ugagn må de, i stedet for husarrest, krype inn i moren. Familien har også en hund, som må tømmes for å unngå at den sprekker. En av de mer mystiske figurene er Burt. Man får aldri øye på Burt, men det blir ofte nevnt at han eser. I et tilfelle eser han så mye at det nærmest blir panikkutbrudd i familien.
Smult (blad)

Smult var et tegneserieblad som utkom i tilsammen 17 utgivelser i perioden 2002 til 2003. Bladet spesialiserte seg på norske tegneserier. Utenlandske serier figurerte også. Noen av seriene som gikk i Smult var Fakta Fra Verden, Margarin, Wildlife, Nemi, Kollektivet, Jason og Knuts Rute. I tillegg var noen serier av Daniel Clowes oversatt.
Et ikke-tegneserie-innslag var Smultkult, som var kronikker som handlet om klassiske fjernsynsserier eller rock n' roll-band. Et annet lignende innslag var Bløffologer der det ble fortalt om historiens bløffmakere.


== Eksterne lenker ==
Smult på tegneserier.no
Downing Street

Downing Street er en liten blindgate som går ut fra Whitehall i City of Westminster i London. Downing Street nr. 10 har gjennom mer enn tohundre år vært den offisielle boligen til First Lord of the Treasury, en tittel som i moderne tid alltid innehas av Storbritannias statsminister, mens nr. 11 er boligen til finansministeren. På grunn av dette blir Downing Street eller Number Ten ofte brukt synonymt med statsministeren eller statsministerens kontor, mens Number Eleven brukes om finansministeren eller finansdepartementet. 
Fra 1997 til 2007 byttet de to plass, siden statsministeren i denne perioden, Tony Blair, var gift og hadde tre barn, og man fant ut at nr. 11 passet bedre til en barnefamilie. Allikevel var statsministerens kontor og regjeringens møtelokale fortsatt i nr. 10. 
Gaten har navnet etter George Downing, 1. baronet (1632–1689). Han var en soldat og diplomat som gjorde tjeneste under både Oliver Cromwell og Karl II. Som belønning for tjenester utført for kongen fikk han en tomt inntil St. James's Park, og Downing Street går gjennom denne eiendommen. 
I 1950- og 1960-årene var det planer om å rive alle husene i gaten for å bygge moderne hus, men dette ble skrinlagt og er siden ikke vurdert på nytt. 
Av sikkerhetsgrunner er gaten sperret for alle som ikke har spesiell tillatelse. I tillegg til en kraftig stålport er det også senkbare sperringer i veien, og bevoktning med væpnet politi.


== Se også ==
Downing Street 10
Whitehall

Whitehall er en gate i City of Westminster i London i England. Den går fra Trafalgar Square og to tredjedeler av veien til Westminsterpalasset; resten av gaten dit heter Parliament Street. 
Navnet kommer fra Whitehallpalasset som lå i området, og som brant ned i 1698. Gaten var opprinnelig en bred vei foran palasset, mens Parliament Street var en liten sidevei. Etter at palasset brant ble Parliament Street gjort bredere, slik at det ble et sammenhengende gateløp. Den eneste delen som står igjen av palasset er Banqueting House fra 1622, tegnet av Inigo Jones. Kong Karl I ble henrettet på et skafott som var reist utenfor bygningen, som han gikk ut på fra et vindu i andre etasje. Henrettelsen blir minnet på stedet hvert år av rojalister. 
Whitehall er det administrative sentrum for den britiske regjeringen, og navnet brukes ofte synonymt med regjeringen eller departementene. I Downing Street, som er en sidegate til Whitehall, ligger statsministerens og finansministerens offisielle boliger. Forsvarsdepartementets bygning er en av de største og mest fremtredende. 
Kenotafen er Storbritannias fremste krigsminnesmerke. Den ble reist midt i gaten etter første verdenskrig, men er et minnesmerke for alle kriger hvor britiske liv har gått tapt. 
Metropolitan Police Service, Londons politistyrke, har sitt kallenavn «Scotland Yard» etter Great Scotland Yard, som ligger opp mot Whitehall.


== Geografi og navnet ==
Navnet Whitehall har vært benyttet på flere bygninger i Tudortiden. Det refererte enten til en bygning gjort i lys stein, eller som en generelt betegnelse for alle bygningene. Det omfattet blant annet det kongelige Whitehallpalasset som deretter ga navn til gaten.Gaten er 0,64 km lang og går gjennom City of Westminster. Den er en del av A3212, en hovedvei i sentrale London som fører mot Chelsea via Palace of Westminster og broen Vauxhall Bridge. De nærmeste undergrunnstasjonene er Charing Cross undergrunnsstasjon i den nordlige enden og Westminster i sør. Tallrike bussruter strekker seg forbi Whitehall, inkludert 12, 24, 53, 88, 159 og 453.

		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Brown, Colin (2009): Whitehall: The Street that Shaped a Nation. Simon and Schuster. ISBN 978-1-847-37738-8.
Weinreb, Ben; Hibbert, Christopher; Keay, Julia; Keay, John (2008): The London Encyclopedia. Pan McMillan. ISBN 978-1-4050-4924-5.


== Eksterne lenker ==
(en) Whitehall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Randesund

Randesund er en bydel i Kristiansand og tidligere kommune i Vest-Agder, som siden 1964 har vært en del av Kristiansand.
Randesund ligger mellom Kvåsefjorden i Høvåg i Aust-Agder og Topdalsfjorden i Oddernes i Vest-Agder. 
Fra 1837 til 1893 var Randesund en del av Oddernes kommune. Fra 1894 ble Randesund skilt ut som egen kommune med 3 076 innbyggere. Fra 1. januar 1965 ble Randesund, Tveit og Oddernes kommuner slått sammen med Kristiansand. Randesund hadde ved sammenslåingen 1 672 innbyggere. 
De største bebodde områdene i Randesund er Dvergsnes, Odderhei og Tømmerstø. Timenes, Dolsvåg, Lykkedrang, Sodefjed, Kvarenes, Ådnevik, Eftevåg, Stangenes, Vatne, Buane, Frikstad. Tettstedet Korsvik er sentrum i bydelen. 
Randesund utgjør to sogn i Kristiansand domprosti: Hånes og Randesund. Dvergsnes skole ligger i Indre Randesund. Kringsjå og Holte skoler ligger i Ytre Randesund. Fra Randesund er det kort vei med båt over Kristiansandsfjorden og inn til Kristiansand sentrum. Idrettslaget i Randesund heter Randesund Idrettslag.
King’s Cross St. Pancras undergrunnsstasjon

King's Cross St. Pancras undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger ved jernbaneterminalene King's Cross og St. Pancras, og betjener linjene Circle, Hammersmith & City, Metropolitan, Northern, Piccadilly og Victoria. Stasjonen ligger i kollektivsone 1. 


== Historie ==
Den første undergrunnsstasjonen ved King's Cross åpnet som en del av Metropolitan Railway (nå Metropolitan-linjen) i 1863. Den ble utvidet i 1868 og 1926. Nye plattformer for grunne linjer ble åpnet i 1941, vest for de gamle plattformene, slik at det ble lettere å bytte mellom grunne og dype linjer. Det som er igjen av den gamle stasjonen ble frem til 8. desember 2007 benyttet av jernbanenettets Thameslink-rute. I dag fungerer den kun som en gjennomgang til dagens undergrunnsstasjon fra Pentonville Road.
Great Northern, Piccadilly & Brompton Railway (nå Piccadilly-linjen) åpnet sammen med resten av linjen i 1906, mens City & South London Railway (nå Northern-linjen) åpnet sine plattformer i 1907. Victoria-linjen tok i bruk stasjonen i 1968.
I forbindelse med høyhastighetsbanen Channel Tunnel Rail Links (Eurostar) åpning i november 2007, ble stasjonen totalrenovert og ombygd for å møte det økende antallet passasjerer.


== King's Cross-brannen ==
18. november 1987 brøt det ut brann på stasjonen, etter at noen som tente en sigarett på vei opp i rulletrappen hadde sluppet en tent fyrstikk som falt ned i et av maskinrommene for rulletrappene. 31 mennesker omkom i brannen, flere av dem i rulletrappene, som hadde tretrinn og tok fyr under den kraftige varmeutviklingen. 
Etter brannen ble brannprosedyrene og røykeforbudet for undergrunnsbanen strammet inn, staben ble bedre opplært i å håndtere evakuering og gamle rulletrapper med tretrinn ble byttet ut. 


== Eksterne lenker ==
King's Cross St. Pancras Underground Station Arkivert 31. oktober 2020 hos Wayback Machine. Transport for London (Engelsk)
Caledonian Road undergrunnsstasjon

Caledonian Road undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger i kollektivsone 2, og betjener Piccadilly-linjen.
Stasjonen er det eneste sted i verden hvor det har blitt satt opp en «vindelrulletrapp». Trappen fungerte, dårlig, i én dag, og ble aldri åpnet for publikum. Den ble stengt og etterhvert demontert, men rester etter den er fortsatt synlige. 


== Eksterne lenker ==
Caledonian Road Underground Station Transport for London (Engelsk)