jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Wiesmann

Wiesmann er en liten tysk sportsbilprodusent. Firmaet ble grunnlagt i 1985 av brødrene Martin og Friedhelm Wiesmann. Bilene lages for hånd i Dülmen. Logoen portretterer en gekko, fordi Wiesmann biler «ligger klistret til veien som en gekko til veggen».
Firmaet produserte opprinnelig originale spesialtilpassede hard-top'er til kabrioleter, noe de fremdeles gjør. Den første roadsteren kom ut fra verkstedet i 1993. Per 2006 produseres MF 3 og MF 30 roadstere og GT'en MF 4 Coupé. Alle bilene bruker forbrenningsmotorer og girkasser fra BMW.
Wiesmann planlegger å starte eksport av sine biler til USA i løpet av 2010.Firmaet gikk konkurs i desember 2013.
Det ble restartet i 2016, og vil i 2020 komme med en ny modell.  


== Modellene ==


=== MF 30 ===

MF 30 var en klassisk, åpen to-seters roadster.


==== Spesifikasjoner ====


=== MF 3 ===

Motoren er den eneste forskjellen mellom MF 3 og MF 30.  


==== Spesifikasjoner ====


=== GT MF 4 ===

GT var en lukket to-seter med mer kraft enn de andre modellene, tenkt for langdistansekjøring. Produksjonen av GT startet i 2003.


==== Spesifikasjoner ====


=== GT MF 5 ===
GT MF 5 var det nyeste tilskuddet i rekken fra Wiesmann. 


==== Spesifikasjoner ====


=== Andre modeller ===
MF 25
MF 25-4
MF 28
MF 35


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Wiesmann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Wiesmann Bildegalleri hos media.mysan.de
Wiesmann Roadster Video hos supercarmovies.com
Statsbygg

Statsbygg er en norsk statlig forvaltningsbedrift. Den er statens sentrale rådgiver i bygge- og eiendomssaker, byggherre for statlige byggprosjekter, eiendomsforvalter og eiendomsutvikler.
Statsbyggs historie går tilbake til 1816, da det ved kongelig resolusjon ble oppnevnt en bygningskyndig konsulent for de offentlige bygninger i og omkring Christiania. Ordningen ble lovfestet i 1886 som Statens bygningsinspektorat, som senere endret navn til Riksarkitekten. I 1959 ble embetet omorganisert til Statens bygge- og eiendomsdirektorat, og fra 1993 har etaten vært organisert som forvaltningsbedriften Statsbygg. Selskapet ble så delt ved at Entra eiendom ble stiftet 1. juli 2000 etter at «konkurranseutsatte eiendommer» ble skilt ut fra Statsbygg i et eget aksjeselskap. 
Statsbygg hadde 870 medarbeidere ved utgangen av 2019. Hovedkontoret ligger i Oslo. Lokalkontorer finnes i Oslo, Porsgrunn, Bergen, Trondheim og Tromsø.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ottar Julsrud: Bygg med mening: Statsbygg 1816–2016 (Fagbokforlaget, 2015)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Nasjonal kommunikasjonsmyndighet

Nasjonal kommunikasjonsmyndighet (Nkom), frem til 2015 Post- og teletilsynet, er en norsk statlig etat som regulerer og overvåker post- og telekommunikasjonssektoren og har ansvar for radiofrekvensforvaltning og nummerforvaltning. Etaten er underlagt Kommunal- og moderniseringsdepartementet, mens Samferdselsdepartementet har fagansvar i saker på postområdet.


== Historikk ==
Nkom ble opprettet som Statens teleforvaltning i 1987 som følge av liberaliseringen av telekommunikasjonsområdet. I 1997 fikk etaten også ansvaret for tilsyn med postsektoren, og navnet ble endret til Post- og teletilsynet. Den 1. januar 2015 ble navnet endret til Nasjonal kommunikasjonsmyndighet.


== Oppgaver ==
Nkom forvalter ekomloven (lov om elektronisk kommunikasjon) og lov om posttjenester. Ekomlovens formål er å sikre brukerne i hele landet gode, rimelige og fremtidsrettede elektroniske kommunikasjonstjenester, gjennom effektiv bruk av samfunnets ressurser ved å legge til rette for bærekraftig konkurranse, samt stimulere til næringsutvikling og innovasjon. Postlovens formål er å sikre et landsdekkende formidlingstilbud av postsendinger til rimelig pris og til god kvalitet. Etaten er også tillagt tilsynsansvar etter esignaturloven (lov om elektronisk signatur).
Nkom er selvfinansiert og driften finansieres ved gebyrer.
6. juni 2003 vedtok Stortinget at etaten fra og med 2007 skulle være lokalisert i Lillesand kommune (Aust-Agder fylke). Nkom flyttet inn i nye lokaler i Lillesand den 14. mai 2007.
Nkom holder også auksjoner for salg av radiofrekvenser til mobiltelefoni med noen års mellomrom. Disse auksjonene sørger for milliardinntekter til staten.
En blemme ved frekvensauksjonen i 2007 førte til av et betydelig frekvensområde ble solgt til et holdingselskap kalt Cayman Spectrum registrert på Cayman Islands, uten krav til at frekvensene skull være i bruk. Dette førte dermed til at frekvensressursene forble ubenyttet i om lag 14 år frem til de igjen kunne auksjoneres i 2021, noe som siden har blitt påpekt av nettoperatører som følgelig foreslo at det måtte innføres plikt til at frekvensene måtte være i bruk. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
Ekomloven
Postloven
Esignaturloven
Glendalough

Glendalough er en landsby ved ruinene av et kloster i Wicklow i Irland.  Den ble stiftet i det 6. århundre av St. Kevin, en eneboer og prest og ødelagt i 1398 av engelske styrker.
St. Kevin ønsket til å begynne med å trekke seg tilbake til dette området, som er langt fra allfarvei og idyllisk beliggende, men flere disipler som ønsket å følge hans eksempel bygde en liten landsby nedenfor tilholdsstedet hans.  Det kom til kirker, kapeller og boligkvarter, og etter hvert så ble dette en av de viktigste religiøse universitetene i Irland.
Navnet kommer fra irsk Gleann Dá Locha, som betyr dalen med to sjøer.  Klosteret ligger mellom de to sjøene (Upper Lake og Lower Lake) og er en av de mest populære turistattraksjonene i hele Irland, med stor trafikk.
På området ligger et 33 meter rundt tårn og St. Kevins Cross, et keltisk høykors.  Det runde tårnet ble bygget på den tiden hvor Irland ble invadert av vikinger (opp til cirka 1066) for å beskytte de religiøse relikviene, bøkene og kalkene som var i bruk i klosteret på den tiden.


== Eksterne lenker ==
(en) Glendalough – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Glendalough – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Beskrivelse av Glendalough (engelsk)
Biografi om Kevin på katolsk.no
Statnett

Statnett SF er et norsk statsforetak med ansvar for å utvikle, eie og drive det sentrale elektrisitetsnettet, inklusive kraftkabler til utlandet. Statnett eier nesten hele sentralnettet i Norge, og sørger for overføring av elektrisk kraft til hele landet, og at det til enhver tid er balanse mellom forbruk og kraftproduksjon.


== Bakgrunn ==
Staten, ved Olje- og energidepartementet, eier Statnett. Eierskapet utøves av olje- og energiministeren, som utgjør selskapets øverste organ i foretaksmøtet. Det er OED som utpeker de eiervalgte styremedlemmene i foretaksmøtet. Ansattvalgte og eventuelle varamedlemmer for disse velges av og blant de ansatte i foretaket etter regler som gjelder for dette etter foretaksloven.
Statnett har konsesjon for utøvelse av systemansvaret i kraftsystemet i Norge, der oppgaver og ansvar forbundet med dette er regulert gjennom forskrift om systemansvaret i kraftsystemet. Når Statnett som systemansvarlig fatter enkeltvedtak, utøver Statnett offentlig myndighet. Denne virksomheten er underlagt forvaltningsloven.Statnett har hovedkontor i Oslo og ca. 1 400 ansatte. Omkring halvparten av de ansatte jobber regionalt med oppgaver knyttet til utbygging, drift og vedlikehold av kraftnettet. Konsernsjef er Hilde Tonne.Statnett er deleier i den nordiske kraftbørsen Nord Pool Spot sammen med nettselskapene i Danmark (Energinet.dk), Sverige (Svenska Kraftnät) og Finland (Fingrid).


== Historikk ==
Statnett SF har sin opprinnelse i den statlige forvaltningsbedriften Statskraftsverkene, som ble skilt ut fra Norges vassdrags- og elektrisitetsverk i 1986. Foretaket Statnett SF ble opprettet ved stortingsvedtak i 1991.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dag O. Skjold og Lars Thue Statens nett – Systemutvikling i norsk elforsyning 1890–2007, 2007 ISBN 9788215011837


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Statnett – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sjøfartsdirektoratet

Sjøfartsdirektoratet er et norsk statlig direktorat under Nærings- og fiskeridepartementet. Direktoratet har ansvar for sikkerhet for liv, helse, fartøy og miljø til sjøs. Den ble opprettet i 1903 som Sjøfartskontoret, med Magnus Andersen som første sjøfartsdirektør. 
Direktoratets hovedkontor er plassert i Haugesund, hvor direktoratet har 200 ansatte. I tillegg har Sjøfartsdirektoratet 19 stasjoner langs hele norskekysten. Vel 300 personer er ansatt i direktoratet.
Internasjonalt arbeider Sjøfartsdirektoratet tett mot Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen for å samordne regelverk og for å få gjennomslag for norske krav med hensyn til bemanning og krav til sikkerhet ved konstruksjon og drift av fartøyer.
I juni 2012 ble Skipsregisterne slått sammen med Sjøfartsdirektoratet. Samme år ble direktoratets operative avdelinger ISO-sertifisert.
Olav Akselsen var sjøfartsdirektør fra 2010 til sin død i 2021.Fra 1. januar 2022 er Knut Arild Hareide ansatt som ny sjøfartsdirektør.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Norsk romsenter

Norsk romsenter (NRS) er en norsk statlig etat under Nærings- og fiskeridepartementet med ansvar for å bidra til å skape vekst for norsk høyteknologisk industri knyttet til internasjonal romvirksomhet.
NRS følger opp den norske offentlige romsatsingen. Målet er at rommet skal være nyttig for samfunnet og bidra til næringsutvikling.
En av de viktigste oppgavene som Norsk Romsenter har, er å gi Regjeringen råd om romvirksomhet. De ansatte på Romsenteret har også som oppgave å sørge for at Norges interesser i Den europeiske romfartsorganisasjonen (ESA), i EUs romprogrammer og avtaler med andre land, blir tatt vare på. Kort sagt skal Romsenteret sørge for at Norge får mest mulig ut av all romaktivitet det offentlige Norge involverer seg i. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Norwegian Space Centre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Helsedirektoratet

Helsedirektoratet, etablert i 2008, er et norsk direktorat som er underlagt Helse- og omsorgsdepartementet. Direktoratet har også oppgaver fra Kommunal- og regionaldepartementet.
Direktoratet er faglig rådgiver, iverksetter av vedtatt politikk og forvalter av lov og regelverk innenfor helse- og omsorgssektoren. I tillegg har Helsedirektoratet et helhetlig ansvar for den nasjonale helseberedskapen i Norge.
Helfo, opprinnelig Helseøkonomiforvaltningen, er en ytre etat i direktoratet, og Helsedirektoratet har det administrative ansvaret for pasient- og brukerombudene.


== Visjon og mål ==
Helsedirektoratets visjon er «God helse – gode liv». Direktoratets verdier er:
Faglig styrke: Helsedirektoratets arbeid er kunnskapsbasert og støtter seg på godt faglig skjønn.
Åpenhet: Helsedirektoratets arbeid er preget av tydelighet, åpenhet, åpne prosesser og god kommunikasjon.
Samarbeid: Helsedirektoratets arbeid innebærer helhetlig tenkning, tverrfaglighet og dialog.


== Historie ==

Helsedirektoratet ble opprettet 1. april 2008 fra deler av Sosial- og helsedirektoratet da arbeidsoppgaver på sosialfeltet ble overført til Arbeids- og velferdsdirektoratet.
I januar 2009 ble Helseøkonomiforvaltningen (HELFO), som blant annet dekker legemiddelrefusjoner, refusjoner til primærhelsetjenesten og private avtalespesialister, flyttet fra NAV til Helsedirektoratet. HELFO forvalter ca. 25 milliarder kroner årlig gjennom direkte oppgjør til behandlere, leverandører og tjenesteytere, samt individuell refusjon av utgifter til blant annet legemidler, tannhelse og helsetjenester i utlandet. I tillegg har HELFO ansvar for ordningen med fastlegebytter og europeisk helsetrygdkort.
Fra 1. januar 2016  ble Statens strålevern en etat i Helsedirektoratet. Fra samme dato ble Statens autorisasjonskontor for helsepersonell (SAK) innlemmet i direktoratet, sammen med Seksjon for meldeordninger og Sekretariatet for nasjonalt råd for kvalitet og prioritering fra Kunnskapssenteret. Statens strålevern ble gjenopprettet som eget direktorat 1. juli 2017.I 2018 flyttet direktoratet til nye lokaler i Vitaminveien på Storo.


== Organisasjonsstruktur ==

Direktoratet ledes av helsedirektør Bjørn Guldvog, assisterende helsedirektører er Olav Slåttebrekk, Espen Nakstad (som fungerer for Geir Stene-Larsen) og Herlof Nilssen.Direktoratet er organisert i fem divisjoner:
Folkehelse og forebygging
Kvalitet og forløp
Helseøkonomi og kompetanse
Analyse og samfunn
Digitalisering og helseregistre


== Ledelse ==

2008–12: Bjørn-Inge Larsen
2012–: Bjørn Guldvog


== Virksomhet ==
Forebygging.no er en  kunnskapsbase for rusmiddelforebyggende og helsefremmende arbeid. Basen drives av Kompetansesenter Rus Nord-Norge (KoRus-Nord) på oppdrag av Helsedirektoratet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Helsedirektoratet
Helfo
Pasient- og brukerombudet
Samler oppgaver i ett direktorat. Pressemelding 31. januar 2008 fra Arbeids- og inkluderingsdepartementet
Helsedirektoratet (andre betydninger)

Helsedirektoratet har flere betydninger:

Helsedirektoratet, etablert i 2008
Helsedirektoratet (1945–1993)Sosial- og helsedirektoratet (2002–2008)
Statens helsetilsyn
Statens landbruksforvaltning

Statens landbruksforvaltning (SLF) var en norsk statlig etat som skulle ivareta direktoratsoppgaver for Landbruks- og matdepartementet. SLF var fagmyndigheten som sikret en enhetlig forvaltning av virkemidler i hele landet og gjennom hele verdikjeden.
SLF gav faglige råd, iverksatte landbrukspolitikken og la til rette for landbruket og matindustrien.
SLF skulle være en brukerrettet og effektiv virksomhet som innenfor rammene av nasjonal landbruks- og matpolitikk bidro til å: 

sikre ressursgrunnlaget i jordbruk og skogbruk
sikre verdiskaping og et konkurransedyktig landbruksbasert næringslivSLF lå i Oslo og hadde ca. 190 ansatte. Direktør for årmålsperioden 2012-2018 var Jørn RolfsenDen 1. juli 2014 ble SLF slått sammen med Statens reindriftsforvaltning til Landbruksdirektoratet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Manna

For musikkgruppen Manna, se Manna (band)Manna er føden som ifølge Mosebøkene ble gitt fra Gud til jødene i ørkenen på mirakuløst vis, manna fra himmelen. Israelittene hadde tilgang på manna helt til de begynte å høste av jorden i sitt nye hjemland.  Moderne historikere antar manna dreide seg om plantesaft fra tamarisker som vokser på Sinaihalvøya, spesielt Tamarix mannifera, eller gresshopper som var tillatt å spise (kosher). 
Manna brukes også som betegnelse på enhver gudegitt eller åndelig næring. 


== Utvinning av  manna ==
Manna utvinnes fra mannaask (Fraxinus ornus) på Sicilia og i Calabria. En lager snitt i stammen og lar sevje renne ut. For å høste en viss mengde er det nødvendig å gjøre et snitt daglig og ca. en gang i uken skrape fra stammen med spesielt utstyr. Fersk sevje har en fiolett farge og er bitter. Smaken blir søt etter stivning og fargen blir hvit innen en uke.


== Bruk av manna ==
Manna har vært brukt som avføringsmiddel av arabiske leger. Den har vært anbefalt mot forskjellige sykdommer i indre organer og i luftveiene, og senere i slankekurer. Mange kreftpasienter har brukt manna i håp om å bli helbredet.Manna brukes nå som et mildt avføringsmiddel, særlig hos barn. Smaken er søtlig på grunn av høyt innhold av monosakkarider. Manna fra manna-ask inneholder opptil 50 % mannitol, hvorav navnet, og den lakserende effekten er vesentlig på grunn av osmotisk binding av vann i tarmen. Manna er et av innholdsstoffene i hamburgerte.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lindgren, John, Läkemedelsnamn Ordförklaring och historik, Berlingska Boktryckeriet Lund 1918. Faksimiupplaga AB Realtryck 1986


== Eksterne lenker ==
Jewish Encyclopedia: Manna
Catholic Encyclopedia: Manna
Statens reindriftsforvaltning

Statens reindriftsforvaltning (SRF) var en norsk statlig etat som hadde ansvar for spørsmål om reindrift, arealforvaltning, ressursovervåkning, vedlikehold av grensegjerder og drift av Statens Fjellstuer i Finnmark.
Reindriftsforvaltningen var sekretariat og saksutreder for Reindriftsstyret. Etaten var underlagt Landbruks- og matdepartementet. Etaten ble etablert som «Lappevesenet», og de distriktslederne som senere het «reindriftsagronomer» het inntil 1979 «lappefogder».
Den 1. juli 2014 ble SRF slått sammen med Statens landbruksforvaltning til Landbruksdirektoratet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Sennaslekten

Senna er en slekt i erteblomstfamilien av lave busker med lange grener som bærer fire–12 par dobbeltstilte blader. Slekten har trolig mer enn 250 arter. Plantene er opprinnelig fra Arabia, men dyrkes nå vesentlig i det sørlige India, Sudan og Egypt. Fruktene er belger.

Plantene er buskaktige, ofte krypende, og har nesten alltid gule blomster. De kan minne om vikker av utseende. Belgene er tidvis bøyd, og stammen ofte litt forvedet.


== Bruk ==
Senna-arter har gode egenskaper som landskapsplante. Senna siamea har blader som kan spises som grønnsaker. Senna italica (=syn. Cassia obovata) brukes som et hårbehandlingsmiddel og har en del av de samme egenskaper som henna, men uten rødfargen. I Kina brukes Kinesisk senna (Senna obtusifolia) som ingrediens i Cassia Gum – et fortykningsmiddel ved matlaging.
Såkalt Alexandrinsk senna (Senna alexandrina) har en avførende effekt som skyldes antraquinonderivater, såkalte sennosider, og brukes derfor ofte som avføringsmiddel, for eksempel i form av hamburgerte. Aten brukes også i en rekke andre medisinske egenskaper, blant annet som middel mot betennelser. Sennosider er virkestoffet i preparatene X-prep, Pursennid og Senokot.
Stoffet resveratrol ble først ekstrahert fra planten Senna quinquangulata. Stoffet er antiinflammatorisk og planten har derved egenskaper som middel mot betennelser.
På samme måte som aloe og rabarbra, har også senna ekstrakter av Antrakinon, såkalte sennaglykosider. De virker blant annet mot forstoppelse.


== Arter (utvalg) ==

Senna alata («Candle Bush»)
Senna alexandrina («alexandrinsk senna»)
Senna artemisioides («sølvsenna»)
Senna aurucilata («Avaram-senna»)
Senna aversiflora
Senna bicapsularis
Senna candolleana
Senna caudata
Senna corymbosa («argentinsk senna»)
Senna covesii («ørkensenna»)
Senna didymobotrya
Senna domingensis
Senna gaudichaudii
Senna hebecarpa
Senna hebecarpa («amerikansk senna»)
Senna italica («nøytral senna»)
Senna lindheimeriana
Senna multiglandulosa
Senna obtusifolia («kinesisk senna»)
Senna occidentalis
Senna polyphylla
Senna quinquangulata
Senna scandens
Senna siamea
Senna spectabilis
Senna sulfurea
Senna surattensis
Senna timoriensis
Senna tora
Senna trolliiflora
Senna wislizeni


== Eksterne lenker ==
(en) sennaslekten i Encyclopedia of Life 
(en) sennaslekten i Global Biodiversity Information Facility 
(no) sennaslekten hos Artsdatabanken 
(sv) sennaslekten hos Dyntaxa 
(en) sennaslekten hos Fossilworks 
(en) sennaslekten hos ITIS 
(en) sennaslekten hos NCBI 
(en) sennaslekten hos The International Plant Names Index 
(en) sennaslekten hos Tropicos 
(en) Kategori:Senna – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Senna – detaljert informasjon på Wikispecies 
U.S. Agriculture Department - PLANTS Database - Senna Arkivert 16. oktober 2008 hos Wayback Machine.
Connecticut Botanical Society – American Senna Arkivert 16. januar 2009 hos Wayback Machine.
Sennosider

Sennosider, sennaglykosider,  (type A-D) er plantealkaloider (antraquinonderivater) med avførende egenskaper fra senna-planten.
Sennosider er hovedvirkestoffet i OFA- og Hamburgerte. Tarmtømmingsmiddelet X-prep® inneholder sennaekstrakt, mens sennosid A og B er virkestoffet i Pursennid® og Senokot®.
Den avførende effekten inntrer 6-12 timer etter peroralt inntak og 2 timer etter rektal administrasjon. Sennosidene absorberes lite i tynntarmen. Bakterier i tykktarmen hydrolyserer og reduserer antraquinonene til aktive monoantroner som irriterer/stimulerer tarmveggen. Resultatet er både økt peristaltiske bevegelser og utskillelse av elektrolytter og vann.
Langvarig bruk av stimulerende laksantia frarådes blant annet på grunn av fare for hypokalemi. Kronisk bruk av sennaglykosider gir mørk misfarging av tykktarmmukosa (melanosis coli). Langvarig bruk regelmessig av Pursennid® kan  føre til kraftig svekkelse av normal tarmfunksjon og avhengighet av laksantia.
Hamburgerte

Hamburgerte er en klassisk drogeblanding fra apotekene til bruk mot obstipasjon (forstoppelse). 
Bakgrunnen for navnet er en oppskrift fra 1852 i farmakopeen for Hamburg, Codex medicamentorius Hamburgensis. Oppskriften fikk etterhvert navnet Species laxantes Hamburgensis og tok i Skandinavia over for en fransk oppskrift fra 1500-tallet kalt Species laxantes St. Germain. Årsaken til Hamburgerteens popularitet var at den inneholdt manna i stedet for sukker som var meget kostbart på den tiden. Nå er det i praksis Frogner apotek i Oslo som står for den vesentlige delen av produksjonen i Norge.
Hamburgerte hadde en renessanse på 1970- og 80-tallet. I likhet med bruken av apotekdroger generelt, har etterspørselen gått betydelig ned de siste årene. Denne tendensen har blitt forsterket etter apotekreformen.  Imidlertid er Hamburgerte fremdeles i bruk, og mange pasienter er mer komfortable med å drikke te fremfor å bruke tabletter eller klyster.
Innhold per 100g: Sennablader 60g, manna 25g, korianderfrø 8g og kaliumhydrogentartrat 7g.  
Effekten og bivirkningene av Hamburgerte skyldes overveiende sennosider. Kolikk, diare og elektrolyttap som kan føre til hypokalemi er direkte knyttet til virkningsmekanismen. Andre bivirkninger er misfarging av urin og tykktarmslimhinne. Langvarig bruk fører til nedsatt tarmfunksjon og det er fare for å utvikle avhengighet av laksantia.
Munkegata nr. 6

Munkegata nr. 6 (i Trondheim) ble bygget i 1812–1814 for Ingeniørvåpenets depot. Bygget ble også brukt som lokale for underoffiserskolen. Fra 1930 ble skolen også befalsskole, under navnet 5. divisjons skole. Skolevirksomheten ble flyttet i 1975.


== Eksterne lenker ==
Historikk. Forsvarsbygg nasjonale festningsverk
Leyland Motors

Leyland Motors var en britisk produsent av biler og traktorer, som mellom 1950-tallet og 1960-tallet vokste og inkluderte flere britiske bilprodusenter som BMC, Standard-Triumph og Rover. I 1968 slo Leyland Motor Corporation Limited seg sammen med British Motor Holdings (BMH) og dannet British Leyland Motor Corporation (BL).
På 1980-tallet ble BL gradvis delt opp, og bare den delen av firmaet som produserer lastebiler har overlevd.  De produserer fremdeles 14 000 kjøretøyer i året.


== Historie ==
Leyland kan spore sin historie tilbake til 1896, da Lancashire Steam Motors startet produksjon av dampdrevne kjøretøyer ved landsbyen Leyland.  Fra 1905 kom  bensindrevne busser konstruert av Crossley som et alternativ til damp, og i 1907 slo LSM seg sammen med konkurrenten Coulthard til Leyland Motors Ltd.


== Eksterne lenker ==
(en) Leyland Motors – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bilnorge.no sin historie om merket
Bakeriet

Bakeriet (Munkegata nr. 2) ligger i Munkegata i Trondheim.Bakeriet ble oppført i perioden 1808 – 1810 av general og arkitekt Nicolai Wilhelm Gedde. Det hadde en enkelt etasje, høyt valmtak og pusset mur.  Frem til 1870 huset det Militæret i Trondheims bakeri, med store bakerovner langs nordveggen. På nabotomta hadde de ekserserhuset, bygd like før, i 1805. Like efter, bygget de Munkegata nr. 6, det såkalte depothuset. Det var militær opptrapping og man styrket forsvaret.

Fra 1870 og omtrent tjue år frem i tid, ble bygget brukt som skomaker, skredderverksted og øvingslokale for garnisonsmusikken. I 1890 ble inngang flyttet til Bispegata og huset ble brukt som Kommandantkontor.  Hovedinngangen ble flyttet tilbake til Munkegata i 1925, da huset fikk nye og moderne kontor. Fra 1945 til 2002 hadde Distriktskommando Trøndelag hovedkontor i huset. 
Det ble fredet i 2004 og i 2005 overtok Statsbygg. På 2010-tallet holdt Nasjonalt pilegrimssenter til i huset. 
Bygningen ble den 3. juni 2019 solgt fra Statsbygg til Rydning Holdning, et familiefirma ledet av Olve Rydning. Salget omfattet også naboeiendommene Munkegata nr. 4  og Munkegata nr. 6. Kjøpssummen var syv millioner over takst.  Leietaker i 2022 opplyses av eier å være Trondheim kommune og Olavsfestdagene.


== Referanser ==