Sfinks

For det kjente monumentet i Egypt, se Sfinksen i GizaSfinks var et fabeldyr i Midtøsten og middelhavsområdet. Det ble fremstilt noe ulikt i egyptisk, gresk og mesopotamisk mytologi, men ble ofte beskrevet som en løve med menneskehode. Den mest berømte og største avbildningen er Sfinksen i Giza, et monument som står på Giza-platået foran de tre store pyramidene utenfor Kairo i Egypt.


== Historikk ==

I Egypt ble sfinksen fremstilt med løvekropp og mannshode. Sfinksen representerte farao, og ble stilt opp som vokter over templer og pyramider, som for eksempel Sfinksen i Giza. Den bærer hodeplagget nemes, et skjerf foldet på en måte som var forbeholdt farao. De skrånende sider på nemes erstattet løvemanen for å bringe menneskehodet i proporsjon med løvebrystet. En sprekk løper gjennom klippen der løvekroppen er smalest. Egypterne har oppdaget sprekken under arbeid med steinen og av tekniske årsaker valgt å strekke løvekroppen, slik at den er unaturlig lang.Det lå et friluftsalter mellom forpotene til sfinksen. Her ofret man til statuen helt frem til romersk tid. Da Giovanni Battista Caviglia foretok sine utgravninger i Giza 1816-19, fant han at det fremdeles lå aske etter den siste offerilden, som trolig hadde brent i sen romertid.En lærd araber, Abd al-Latif, besøkte stedet på 1100-tallet. Allerede dengang var sfinksen kjent under sitt nåværende arabiske navn, Abu Hol, det vil si « Far (til) redselen» eller «Redselens far». Han beskrev det vakre ansiktet, «dekket med rødlig farge, og en rød fernis så lys som om den var nymalt». Spesielt nevner han nesen, som fremdeles må ha vært på plass. Men da en annen arabisk historiker, al-Maqrizi, skrev om statuen først på 1400-tallet, var nesen gått tapt. Iallfall var sfinksens nese for lengst borte da Napoleon besøkte Giza i 1798, selv om han har fått skylden for dens forsvinning. Vi vet ikke hvem som stod bak eller hva som skjedde, men ved undersøkelser fremgikk det klart hvordan det var skjedd. Noen hamret lange spett inn i nesen, en ned fra neseroten og den andre under neseborene. Deretter ble redskapene brukt til å dytte nesen av mot høyre (sørlig retning).I et verk utgitt i 1556, hevder André Thevet at sfinksen hadde en kjempes hode, «lagd av Isis som var elsket av Jupiter». Han avbildet statuen som et hode med krøllet hår og et hundehalsbånd av gress. Johannes Helferich publiserte en historie om en hemmelig gang som prestene entret, for å rope ut til folket mens de lot som de var sfinksens stemme. Helferich avbildet sfinksen som en kvinne med glatt hår. Nærmest kommer den danske tegneren Frederik Norden, som rakk helt til Nubia på sin ekspedisjon, utsendt av kong Christian VI. Norden utgav en illustrert beretning om reisen i 1755.Det har den senere tid vært debattert hvorvidt sfinksen i Egypt virkelig var en «sfinks». Nærmere undersøkelser viser at hodet har vært utsatt for langt mindre erosjon enn resten av statuen. I tillegg er hodet uforholdsmessig lite i forhold til resten av kroppen. Dette tyder på at det nåværende hodet er hugget ut av statuens opprinnelige hode.
I Hellas hadde sfinksen kvinnehode og -bryster, løvekropp og ørnevinger. Forbipasserende måtte løse en gåte for ikke å bli drept av sfinksen. Gåten lød: «Hvem går om morgenen på fire ben, om dagen på to og om kvelden på tre?» Ifølge myten om Ødipus fant Ødipus det riktige svaret (mennesket), og sfinksen begikk selvmord. 


== Nordisk variant ==
Sophus Bugge har i en artikkel om «Nordisk Mythologi og Sagnhistorie», beskrevet fabelvesenet «Finngalkan» som forekommer flere steder i den islandske sagalitteraturen. Det er en forestilling om et vesen der bakre del ser ut som et dyr, mens forparten ser ut som et menneske. Hans konklusjon er at fabelvesenet både av utseende og etymologi, må ha en sammenheng med sfinksen (onocentaurus) som ikke skyldes rene tilfeldigheter.


== Referanser ==


== Se også ==
Sfinksen i Giza


== Eksterne lenker ==
(en) Sphinxes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sphinx – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Bugge, Sophus 1895: «Mindre Bidrag til Nordisk Mythologi og Sagnhistorie» (s. 123-138). Aarbøger for nordisk Oldkyndighed og Historie, II. Række, 10. Bind. Det kongelige nordiske Oldskrift-Selskab. Kjøbenhavn: Thieles Bogtrykkeri. [1]