jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pergola

For den italienske byen, se Pergola (italiensk by).

En pergola (fra italiensk) er en løvgang dannet av doble rader med frittstående vegetasjon og slyngplanter med rikt løvverk.
En pergola var ofte bygget i treverk, og hovedpoenget var å bygge inn gangstier og ha noe som slyngplantene kunne feste seg til. Ordet pergola omfatter i dag langt flere bruksområder enn kun et plante-oppheng.


=== Pergola i dag ===
Opprinnelig ment som et klatrehjelpemiddel og som en skjev struktur på samme måte som et espalier, tjener den ofte også til å fremheve og strukturere offentlige eller private utendørsanlegg som en frittstående struktur eller som en pergola gangvei. Den brukes ofte for å avgrense en terrasse. Noen ganger er noen av sidene laget vindtette med tre eller screens. Vertikale rangkonstruksjoner blir oftere referert til som rangstillaser, rangbuer eller espalier. En rosebue kan sees på som en liten pergola. Svært store eller lange versjoner kan finnes i offentlige parker - laget ofte av naturstein, metall eller klinker.
Opprinnelig var pergolaen for det meste laget av tre, men nå brukes også plast og metall. En murvegg, en enkelt avlang stein (monolitpergola) og trestøtter eller en metallstøttestruktur kan tjene som stolpemateriale. Det er viktig å feste pergolastolpene godt for å unngå at pergolaen blåses over.
Å bygge en pergola som ikke er helt tettet er som oftest ikke søknadspliktig Norge.
Piacenza

Piacenza (i antikken Placentia) er en by i det nordlige Italia. Den er hovedstad i provinsen Piacenza i regionen Emilia-Romagna. Byen er handelsplass og industrisentrum. Den er lokalisert ved viktig kryss for hovedveiene E35/A1 mellom Bologna og Milano, og E70/A21 mellom Brescia og Tortona. Det er to universiteter i byen Università Cattolica del Sacro Cuore og Politecnico di Milano (Milanos polytekniske universitetet). I henhold til folketelling i 2015 har byen et innbyggertall på 102 191.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Schwarzburg-Rudolstadt

Schwarzburg-Rudolstadt er et tysk, tidligere fyrstedømme og forbundsstat i dagens Thüringen. Den ble grunnlagt som grevskap i 1599 og var fra 1697 til 1918 et fyrstedømme. Den ble tysk forbundsstat i 1871 og ble oppløst i 1920 da den ble en del av Thüringen.
I 1900 hadde Schwarzburg-Rudolstadt et areal på 941 km² og 93 059 innbyggere. Av befolkningen var 98,5 lutheranere. Bilkjennetegn var SR.
Det lille fyrstedømmet bestod av to herskap, kalt Oberherrschaft og Unterherrschaft. Det øvre herskapet bestod av 735 km² med byene Rudolstadt, Bad Blankenburg, Königsee, Oberweißbach, Schwarzburg og Stadtilm, og i tillegg hørte eksklavene Angelroda, Elxleben, Leutenberg og Weißbach bei Leutenberg til herskapet. Det nedre herskapet bestod av 206 km² med byene Frankenhausen og Straußberg, og i tillegg hørte eksklavene Schlotheim og Immenroda til herskapet.


== Regjerende grever og fyrster ==
1574-1605   Grev Albrecht VII.  (1537 – 1605)
1605-1630   Grev Karl Günther  (1576 – 1630)
1630-1646   Grev Ludwig Günther I. (1581 – 1646)
1646-1662   formynderstyre: Emilie von Delmenhorst (1614–1670)
1662-1710   Grev Albrecht Anton (1641 – 1710)
1710-1718   Fyrst  Ludwig Friedrich I. (1667 – 1718)
1718-1744   Fyrst Friedrich Anton (1692 – 1744)
1744-1767   Fyrst Johann Friedrich (1721 – 1767)
1767-1790   Fyrst Ludwig Günther II. (1708 – 1790)
1790-1793   Fyrst Friedrich Carl. (1736–1793)
1793-1807   Fyrst Ludwig Friedrich II. (1767–1807)
1807-1814   formynderstyre: Caroline Luise von Hessen-Homburg (1771–1854)
1814-1867   Fyrst Friedrich Günther (1793–1867)
1867-1869   Fyrst Albert (1798–1869)
1869-1890   Fyrst Georg Albert (1838–1890)
1890-1918   Fyrst Günther Victor (1852–1925)


== Eksterne lenker ==
Fürstentum Schwarzburg-Rudolstadt 1700 – 1918
Eintrag zu Schwarzburg-Rudolstadt in Meyers Konversationslexikon aus dem Jahr 1889
En tid for alt

En tid for alt er en roman av Karl Ove Knausgård fra 2004. Romanen ble i en Dagbladet-serie sommeren 2006 kåret til en av de 25 beste romanene fra de siste 25 år.
Fortelleren i romanen har satt seg fore å skrive englenes historie på jorda fra skapelsen til i dag. Som hovedkilde har han den italienske engleforskeren Antinous Bellori, som selv møtte to engler som elleveåring, og siden har viet sitt liv til å utforske englene ved å granske alle de skriftstedene der engler viser seg på jorda – både i Det gamle testamentet, Det nye testamentet og i de apokryfe skriftene. Belloris hovedkonklusjon er slående: Etter å ha refset og straffet menneskene med sverd, ild og syndflod i noen tusen år, satser Herren alt på ett kort og fødes på jorda som menneske. Dette gjør han for å erfare det menneskelige innenfra. Men dermed avgår Gud ved døden på Golgata, og englene – som har vært Guds budbringere og håndlangere – etterlates på jorda og må klare seg som best de kan.
Bellori (som er en fiktiv person) avslutter sitt store verk Om englenes natur i 1584 – i samme tidsalder som Giordano Bruno, Isaac Newton og andre skaper det moderne verdensbildet. Selv om Belloris verk er like grensesprengende på sitt område som astronomenes og fysikernes er det på sine, er det de siste som forandrer verden, mens Bellori blir fortidd og glemt.
Etter å ha erkjent at verket hans ikke fikk den oppmerksomheten det burde hatt, drives Bellori av en besettelse etter å finne englene og gi verden syn for sagn, og han gjennomtråler Europas ødemarker på jakt etter engler. Til slutt finner han dem også, men det får sannsynligvis skjebnesvangre følger for ham selv.
Fortelleren veksler mellom essayistisk-analytiske kapitler der han gjør rede for Belloris og sine egne tanker, og lange fortellinger om Kain og Abel og Noa og syndfloden. At han ikke et øyeblikk tviler på at engler er en realitet, gir de «vitenskapelige» kapitlene en særegen effekt.
Det er når han ikke lenger kan støtte seg til Bellori, men på egen hånd må fortsette englenes historie opp til vår egen tid, vi merker at ikke alt står så bra til hos fortelleren. I avslutningskapitlet møter vi fortelleren i hans eget liv, og det viser seg ganske riktig at den mentale helsa slett ikke er god, og at han er ved et punkt i livet der han ikke lenger mestrer et sosialt liv.
Fortellerens egen historie på slutten av romanen kaster nytt lys over de tidligere kapitlene.
British Medical Association

British Medical Association (BMA) er den britiske legeforeningen, og har hovedkvarter på Tavistock Square i London. De fleste leger i Storbritannia er medlemmer av organisasjonen, som fungerer både som fagforening og som fagetisk rådgiver. British Medical Association utgir det ansette medisinske tidsskriftet British Medical Journal.
Organisasjonens historie går tilbake til omkring 1860, da en rekke regionale legeforeninger sluttet seg sammen.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) British Medical Association – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jözzejassen

Jözzejassen er en jazzfestival som arrangeres i Arvika, Sverige.
Festivalen går av stabelen første uke i august annethvert år (siste i 2005), og konsertene skjer i hovedsak i Arvikas havneområde.


== Eksterne lenker ==
Jözzejassens hjemmeside
Tommy Sydsæter

Tommy Sydsæter (født 29. mars 1964 i Drammen) er en norsk tegneserieskaper.
Tidlig i sin karriere arbeidet han for humorbladene KonK og Norsk MAD, men er nok best kjent for sine bidrag til humorbladet Pyton, hvor han blant annet tegnet seriene Dølle Døck, Rhesus Minus og Tommy Tusj og tegneserien om Vazelina Bilopphøggers, som alle var blant bladets mest populære serier.
«Rhesus og Tommy» ble laget i samarbeid med Rolf Håndstad, og var kanskje Pytons aller galeste serie. De fleste av Sydsæters andre serier ble skapt sammen med Pyton-redaktør Dag Kolstad (alias Dick Kolby). Etter at Pyton ble nedlagt i 1996 og Pyton-albumene stanset i 2001/02 har Sydsæter vært mindre aktiv som tegneserietegner.
Han har også jobbet som spilldesigner hos Funcom i 1994 og 1995 og deltok blant annet i utviklingen av spillene «Daze Before Christmas» og «Casper» (the friendly Ghost). Han avsluttet engasjementet hos Funcom under forarbeidet til spillet Pocahontas.
I de senere årene er han en sentral aktør innen fargelegging av tegneserier i Norge, blant annet Ernie, Pondus, Wildlife, Pappa og Pestus, Gnom og Eon. Etter først å ha jobbet for Bladkompaniet, har han i de senere årene fargelagt for Egmont, og da spesielt for Nemibladet. Han har der også laget nye fargepaletter til Carol Lay, Reservatet og Rex Rudi. Han arbeider fortsatt med fargeleggingen av hovedserien Nemi, som han har gjort siden 2002.
Han jobber også som låtskriver/tekstforfatter for og med bl.a. Hans Cato Kristiansen og Lasse Hafreager i Remme Brothers Band, her som tekstforfatter på CD-en Tomorrow's Comin' på følgende Road Leading Nowhere, «Still Worth Living», «I'm Not Lonely" og «Hit The Brakes».
Han har bidratt med tekster på Lady Middays EP «InLove» fra 2010 (Bjørk Records) på låtene «Bigger Smile» og «My Love Is Yours», den sistnevnte er et såkalt hidden track som kommer etter en pause på slutten av platen. Dette samarbeidet med Lady Midday ble fortsatt på debut-albumet, utgitt 27. september 2013, Lady Middays første full-CD; «Shadows of Your Mind».
Han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets tegneseriepris 1984 for albumet Vazelina Bilopphøggers, Eventyret Om Eksospott. 


== Diskografi ==
Nasty Habit: Animal Hunt/Don't Push My Patience Too Long (Singel Cover 1984)
Vazelina Bilopphøggers: Fem fyrer med ved (LP-cover, bakside og utklippsdukke 1984)
The Nonstoppers: God jul (1984)
Vazelina Bilopphøggers: 5 års jubileum (1985)
Rex Rudi: Kampens hete (2003)
Rex Rudi: Rock'n'roll Jul (2003)
Vazelina Bilopphøggers: Bedre hell' all medisin! (2005)
Lady Midday: In Love EP (2010)
Remme Brothers Band: Tomorrow's Comin' (LP 2010)
Lady Midday: All Regrets (Single, 2013)
Lady Midday: Face Book Heart (Single 2013)
Lady Midday: Shadows of Your Mind (LP 2013 -Tekstforfatter på 9 av 10 låter, spor 1-9 + delmelodi på spor 8, 'Magic All Around')
Hans Cato Kristiansen: A Long RIde (LP 2018 -Tekstforfatter på 11 av 13 låter, spor 1-6 og spor 8-10 og spor 12-13 + delmelodi på spor 2, 'Born Alone')
Hans Cato Kristiansen: Adrift On The Waves (Single 2019 -Tekstforfatter)
Hans Cato Kristiansen: Stick With Me (Single, 2021 -Tekstforfatter)


== Referanser ==
Béla Anda

Béla Nicolai Anda (født 4. april 1963 i Bonn) er en tysk journalist, som fra 2002 til 2005 var regjeringstalsmann og sjef for det føderale pressekontoret. Han har bakgrunn fra Springerpressen.
Hans familie er av ungarsk opprinnelse. Etter Abitur (artium) og avtjening av verneplikt fikk han i 1984 praksis i Welt am Sonntag, og var senere frem til 1986 dens politiske redaktør.
Mellom 1986 og 1991 studerte han statsvitenskap ved Otto-Suhr-Institut ved Freie Universität Berlin, og arbeidet deretter i forskjellige stillinger for boulevardavisen Bild-Zeitung frem til 1998. I 1996 offentliggjorde han sammen med Rolf Kleine en biografi over Gerhard Schröder.
Etter Schröders maktovertagelse ble den partiløse Anda i februar 1999 utnevnt til stedfortredende regjeringstalsmann. Etter at Uwe-Karsten Heye trakk seg fra stillingen som regjeringstalsmann etter valget i 2002, ble Anda hans etterfølger. Han gikk av ved regjeringsskiftet etter valget i 2005, og ble etterfulgt av Ulrich Wilhelm.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Stern-Artikel: Der Sagenichts
Ludgate Hill

Ludgate Hill er en høyde og en gate i City of London. Den ligger i nærheten av gamle Ludgate, en byport som ble bygget om til fengsel, og som ble revet i 1780. Høyden er mest kjent for St. Pauls katedral, London bispedømmes domkirke. I henhold til tradisjonen var stedet hvor katedralen ble bygget, først et romersk tempel dedikert viet til gudinnen Diana. Dette er en av tre høyder i London, de andre to er Tower Hill og Cornhill. Det høyeste punkt er rett nord for katedralen på 17,6 moh.Ludgate Hill er også navnet på gate som går mellom kirkegården til St. Pauls katedral og veikrysset Ludgate Circus (bygget i 1864) fra hvor den blir veien Fleet Street. Den var tidligere en langt smalere gate som ble kalt for Ludgate Street. Mange små bakgater på Ludgate Hill ble fjernet på slutten av 1860-tallet for å bygge jernbanestasjonen for linjen mellom Water Lane og New Bridge Street.  Stasjonen ble stengt i 1923 og jernbanebroen og viadukten mellom stasjonen Holborn Viaduct og Blackfriars stasjon ble revet i 1990 for å gjøre plass til byggingen av City Thameslinks jernbanestasjon i en tunnel. Det involverte avrette skråningen til Ludgate Hill ved krysset.
I nærheten av Ludgate Hill, i Cannon Street, ligger London Stone, en stein som tidligere var utgangspunkt for måling av avstanden til London, men i dag måles avstanden til et punkt ved Charing Cross. Opphavet og hensikten med steinen er ukjent, og den har vært emne for ulike spekulasjoner, blant annet at den er like gammel som London selv og kanskje av før-romersk opprinnelse.


== Etymologi ==
Ludgate er sannsynligvis avledet fra det angelsaksiske begrepet hlid-geat fra hlid («lokk, dekke, åpning, port») og geat eller gæt («port, åpning, passasje») og var et vanlig angelsaksisk sammensatt betydning for «baksiden av en port» eller «svingport»  og har blitt bevart i ulike stedsnavn over hele England foruten også i etternavn.I middelalderen ble det gitt en legendarisk og ikke faglig korrekt etymologi, men som uansett ble lenge oppfattet som troverdig. I Geoffrey av Monmouths pseudohistoriske verk Historia Regum Britanniae, skrevet rundt 1136, hevdes det at navnet er avledet fra en mytisk, walisisk konge ved navn Lud, sønn av Heli, som ga sitt navn til London. Cronycullys of Englonde, et manuskript med ulikt materiale samlet på midten av 1400-tallet, kommer også opp med en enkel forklaring om en mytisk konge ved navn Lud som det hevdes bygde en port som ble oppkalt etter ham, Lud + gate («port»), derav Ludgate: «he lete make a fayre gate and called hit Lud Gate after his name.»


== Referanser ==
Sagnet om Lysets Rike

Sagnet om Lysets Rike er en romanserie i 20 bind av den svensk-norske forfatteren Margit Sandemo, utgitt 1995-2000.
Serien er en fortsettelse av Sandemos serie Heksemesteren og finner sted i en fantastisk verden bortenfor tid og rom. Serien har også referanser til hennes mest kjente serie Sagaen om Isfolket.


== Titler ==
Bak portene
Móri og Isfolket
Piken som ikke kunne si nei
Mannen fra Tåkedalen
Johannesnatten
Den utvalgte
Heksen
Redsel
Sol av Isfolket
Nattsvarte roser
Skrømt
Det bevende hjerte
Ond saga
Inn i varmen
Mørket
Livshunger
Fra toppen og oppover
Så dyp en lengsel
Drepende uskyld
Et hav av kjærlighet
Roger Bannister

Roger Gilbert Bannister (født 23. mars 1929 i Harrow i London, død 3. mars 2018) var en britisk friidrettsutøver, kjent for å ha vært den første i historien som løp en engelsk mil (1609,4 meter) på under fire minutter. Bannister ble senere en fremstående nevrolog. 
Det historiske løpet fant sted 6. mai 1954 i Oxford, og ble sett av ca. 3 000 tilskuere under en kamp mellom det britiske friidrettsforbundet og Oxford University. I vindkast opp mot 40 km/t ble stevnet nesten avlyst. Bannister løp drømmemilen på 3.59,4. Tidtaker var Norris McWhirter, som senere redigerte Guinness rekordbok.
Rekorden ble slått 21. juni samme år av John Landy fra Australia, som løp på 3.58. 
Bannister ble utnevnt til Knight Commander av Order of the British Empire og derved opphøyet i ridderstanden. Han fikk dermed også rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. Nyttårsaften 2016 ble han utnevnt til medlem av Order of the Companions of Honour.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Roger Bannister – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Roger Bannister – Olympics.com 
(en) Roger Bannister – Olympedia 
(en) Roger Bannister – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Roger Bannister – Commonwealth Games Federation 
(en) Roger Bannister – World Athletics 
(en) Roger Bannister – Track and Field Statistics
St. Pauls undergrunnsstasjon

St. Pauls undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger ved nordøst-hjørnet av St. Pauls katedral i City of London. Hovedinngangen til katedralen ligger på vestsiden, noen minutters gange fra stasjonen. Den betjener Central-linjen, og er i kollektivsone 1. 
På grunn av at middelaldergatene over stasjonen fortsatt var bevart da stasjonen ble bygget, måtte man finne spesielle løsninger for å holde tunnelen innenfor gateløpet. Ved å gjøre det kunne man nemlig unngå å måtte kompensere eierne av husene i nærheten for støy og vibrasjoner. Derfor er den østgående plattformen lagt rett under den vestgående. Gatene har siden blitt utvidet, og det samme har stasjonens billetthall, men plattformene ligger som før.
Da stasjonen åpnet 30. juli 1900 het den Post Office, fordi den lå vis-à-vis hovedpostkontoret i St. Martin le Grand. 1. februar 1937 ble rulletrapper installert, og dermed ble inngangen flyttet nærmere katedralen og stasjonen fikk nytt navn,
Den opprinnelig utgangen og heissjakten ble ombygget for å bedre ventilasjonen, og er fortsatt synlig på en trafikkøy ved St. Martin le Grand. Heissjakten er også godt synlig ved rulletrappene. Heisene gikk til et punkt mellom de to plattformene, slik at det ble så få trappetrinn å gå som mulig for alle, fremfor at noen måtte gå en hel etasje; å lage separate heiser til de to plattformene ville blitt for kostbart.
Stasjonen St. Pauls Thameslink ble åpnet et stykke unna i 1990. Denne Thameslink-stasjonen er ikke forbundet til undergrunnen, og mange havnet på feil sted. Den ble derfor omdøpt til City Thameslink for å unngå forvirring, men i guidebøker som har noen år gamle kart finner man det gamle navnet. 


== Eksterne lenker ==
St. Paul's Underground Station Transport for London (Engelsk)
Harrow

Harrow er en stor forstad i distriktet bydelen Harrow i nordvestlige London. Det er lokalisert 16,9 km nordvest for Charing Cross. Det mer eksklusive området Harrow-on-the-Hill er et bevaringsområde med en høy andel bevaringsverdige hus, både private som offentlige, en rekke preget av georgiansk arkitektur, og noen få bygninger fra 1600-tallet. I henhold til folketellingen i 2011 har Harrow (inkludert valgkretsene Greenhill, Headstone South, West Harrow, Headstone North, Roxeth, Marlborough og Harrow-on-the-Hill) en befolkning på 80 213 innbyggere. Harrow var tidligere en kommunal borough i Middlesex før det ble inkludert i Stor-London i 1965. 
Området er særlig kjent for Harrow School, hvor en rekke kjente personer har vært elever, blant annet Winston Churchill og Jawaharlal Nehru. Universitetet i Westminster har en stor campus i Harrow. 


== Etymologi ==
Stedsnavnet Harrow er avledet fra angelsaksiske begrepet hearg i betydningen (førkristent) «tempel». Dette tempelet lå antagelig på en høyde i Harrow der hvor den kirken St. Mary's Church står i dag. Forskeren Keith Briggs har studert stedsnavnet i detalj og publisert forskningen. Det angelsaksiske hearg er avledet fra urgermanske *harugaz i betydningen «steinhaug/alter», og er beslektet med det norrøne horg (hǫrgr), som også har betydningen «steinsetting», «haug» eller «røys», men i overført betydning offersted eller alter.


== Transport ==
Jernbane- og undergrunnsstasjoner i området er:

Harrow-on-the-Hill stasjon (Metropolitan-linjen, Chiltern Railways)
North Harrow undergrunnsstasjon (Metropolitan-linjen)
South Harrow undergrunnsstasjon (Piccadilly-linjen)
West Harrow undergrunnstasjon (Metropolitan-linjen)Veiene A40, M25 og M40 er lett tilgjengelige fra Harrow. 


== Vennskapsbyer ==
Harrow har følgende vennskapsby:

 Douai, nord i Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Harrow Council
Helena av Waldeck-Pyrmont

Prinsesse Helena av Waldeck-Pyrmont  (født 17. februar 1861 i Arolsen i Waldeck-Pyrmont, død 1. september 1922 i Hinterris i Tirol, Østerrike) var datter av Georg Victor av Waldeck-Pyrmont (1831–1893) og hans kone Helene Wilhelmine av Nassau-Weilburg. Hun giftet seg 27. april 1882 i St. George's Chapel på Windsor Castle i England med prins Leopold av Storbritannia, hertug av Albany, som var yngste sønn av prins Albert av Sachsen-Coburg-Gotha og dronning Victoria av Storbritannia.
De fikk to barn, prinsesse Alice og hertug Carl Eduard av Sachsen-Coburg-Gotha.
I Storbritannia var hun kjent som hertuginnen av Albany, med tiltaleformen kongelig høyhet.
Hun var søster av dronning Emma av Nederland, og er oldemor til kong Carl XVI Gustaf av Sverige.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Princess Helena, Duchess of Albany – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Helena av Waldeck-Pyrmont hos The Peerage
Episteme

Episteme (fra gresk επιστήμη (episteme), «vitenskap», «viten», «kunnskap») betegner i gresk filosofi sikker viten, i motsetning til doxa, som betyr antakelse. Episteme oppfattes som å stamme fra en fornuftserkjennelse, mens doxa beror på sanseerfaringen.
Filosofen Michel Foucault brukte begrepet i boken Ordene og Tingene (1966), i betydningen en etablert sannhet som ligger under alle diskurser i en bestemt epoke.


== Se også ==
Erkjennelsesteori (Epistemologi)
Michel Foucault
Platon
Prinsipp

Prinsipp kommer fra latin principium, som betyr «opprinnelse» eller «første årsak». Prinsipp brukes i betydningen grunnsetning, som i en overordnet eller grunnleggende setning for tenkning eller handling. 


== Referanser ==


== Se også ==
Aksiom
Maksime
Norm
Regel
Anglo-German Fellowship

Anglo-German Fellowship var en britisk organisasjon grunnlagt i 1935, nedlagt i 1939, hvis formål var handel og samarbeid mellom de to største økonomiene i Europa. Organisasjonen bestod av fremtredende britiske industrimenn, bankierer, høyere statstjenestemenn og politikere, deriblant et stort antall medlemmer av både Underhuset og Overhuset. Noen av medlemmene søkte et samarbeid med Tyskland mot Sovjetunionen og Stalin.Organisasjonen hadde tre ulike faser, først 1935–1936 hvor forretningsinteresser var det sentrale. I årene 1936–1938 var fokus på å ha kontakt med ledende tyske politikere for å endre Tysklands fremferd og få det til å tre inn igjen som medlem av Folkeforbundet. I den siste fasen - etter Sudetenkrisen, Krystallnatten og frem til Tysklands invasjon av Polen i september 1939 - var de ledende i organisasjonen svært nyttige for britisk etterretning og regjering for å få en realistisk vurdering av trusselen fra Tyskland, og bidro til beslutningen om å doble stående styrker i Storbritannia og å vedta lover for verneplikt.


== Kjente medlemmer ==
Ernest Tennant, grunnlegger av Anglo-German-Fellowship
Francis Cooper, president for Unilever
Lord McGowan, president for Imperial Chemical Industries (ICI)
Sir Montagu Norman, guvernør for Bank of England og personlig venn av Hjalmar Schacht
Lord Nuffield, president for Morris-bilkonsernet
Sir Andrew Agnew, generaldirektør for Shell-Mex og British Petroleum Company (BP)
Sir Geoffrey Clark, generaldirektør for Telegraph Construction & Maintenance Company og British India Steam Navigation Company
Sir Alexander Shaw, president for P&O Steam Navigation Company og styremedlem i Bank of England
Lord Londonderry, Charles Stewart Henry Vane-Tempest-Stewart, 7. Marquess of Londonderry (*13. mai 1878-†11. februar 1949), 1921 Privy Councillor av Nordirland, 1921-26 utdannelsesminister og president for senatet i Nordirland; 1931-35 Secretary of State for Air; 1935 Lord Privy Seal og leder for Overhuset (House of Lords)
Frank Cyril Tiarks, direktør i Bank of England, medlem av British Union of Fascists
Admiral Sir Barry Domvile, grunnlegger av den protyske organisasjonen The Link
Admiral Sir Murray Sueter
Prins Otto von Bismarck (*1897 – †1975)
Carl Eduard av Sachsen-Coburg-Gotha, hertug av Albany m.v.
Barry Domvile, admiralDen britiske ambassade i Berlin har senere brukt navnet Anglo-German-Fellowship om et utvekslingsprogram som ikke har noe med den opprinnelige organisasjonen å gjøre.


== Referanser ==