jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hannu Manninen

Hannu Kalevi Manninen (født 17. april 1978 i Rovaniemi) er en finsk tidligere kombinertløper.
Han debuterte internasjonalt i OL 1994 på Lillehammer, før han var fylt 16 år. Per 2006 er han Finlands yngste deltaker noensinne i et vinter-OL. Han ble juniorverdensmester i 1995 og 1998.
Manninen vant verdenscupen sammenlagt fire ganger (2004, 2005, 2006 og 2007), og han vant 48 seire i enkeltrenn. Til tross for Manninens dominans gjennom flere år, lyktes han ikke med å vinne en individuell medalje i noe mesterskap før VM 2007 da han vant gull i sprintøvelsen. Manninens styrke var først og fremst i langrennssporet, og han hadde en fryktet spurt. Han deltok jevnlig i langrennskonkurranser, også i verdenscupen – vanligvis i sprint. I OL i 2002 ble han nr. 8 i sprintlangrenn.
Langrennsløperen Pirjo Muranen er Hannus søster.
Manninen bestemte seg i juni 2011 for å legge opp. Han hadde da tatt utdannelse som pilot og fikk etter hvert jobb i Finnair. I 2016 gjorde han imidlertid comeback med mål om å kunne representere Finland i VM på ski 2017 på hjemmebane i Lahtis. Finsk kombinertsport var på dette tidspunktet nede i en bølgedal etter at man ikke hadde klart å erstatte de store profilene som herjet i verdenscupen og mesterskapene på 2000-tallet. Konkurransen om plassene på VM-laget var derfor ikke verre enn at Manninen klarte å komme med i Finlands tropp.


== Meritter ==
VM 1997 – sølv i lagøvelsen
OL 1998 – sølv i lagøvelsen
VM 1999 – gull i lagøvelsen
VM 2001 – bronse i lagøvelsen
OL 2002 – gull i lagøvelsen
VM 2003 – bronse i lagøvelsen
OL 2006 – bronse i lagøvelsen
VM 2007 – gull i lagøvelsen
VM 2007 – gull i sprintkonkurransen


== Se også ==
Liste over mestvinnende verdenscupvinnere i skisport


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hannu Manninen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Hannu Manninen – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Hannu Manninen – Olympics.com 
(en) Hannu Manninen – Olympic.org 
(en) Hannu Manninen – Olympedia 
(en) Hannu Manninen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Hannu Manninen – FIS (kombinert) 
(en) Hannu Manninen – FIS (langrenn)
Jouni Kaitainen

Jouni Kaitainen (født 9. juni 1980) er en finsk kombinertløper.
Under VM 2003 i Val di Fiemme deltok han på det finske kombinertlaget som tok bronsemedalje i den lagkonkurransen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jouni Kaitainen – FIS (kombinert)
Jaakko Tallus

Jaakko Tapio Tallus (født 23. februar 1981 i Lieksa) er en finsk kombinertløper. Han tok gull i lagkonkurransen og sølv på 15 km individuelt under OL 2002 i Salt Lake City, og bronse i lagkonkurransen under OL 2006 i Torino.
Han har også vunnet tre VM-medaljer i lagkonkurranse (gull i 2007 og bronse i 2001 og 2003).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jaakko Tallus – Olympics.com 
(en) Jaakko Tallus – Olympic.org 
(en) Jaakko Tallus – Olympedia 
(en) Jaakko Tallus – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jaakko Tallus – FIS (kombinert) 
(en) Jaakko Tallus – FIS (langrenn) 
(en) Jaakko Tallus – FIS (skihopping) 
(en) Jaakko Tallus – TheSports.org
Claudia Nystad

Claudia (Künzel) Nystad (født 1. februar 1978) er en tysk tidligere langrennsløper.


== Karriere ==
Claudia Künzel var med på det tyske laget som vant gull på 4 x 5 km stafett i Vinter-OL 2002, I VM 2003 var hun igjen med på vinnerlaget i stafett, og tok i tillegg sølv på sprinten.
I OL i 2006 tok hun nok et sprintsølv, og hun var på det tyske laget som tok sølv i stafett.
27. juni 2005 giftet hun seg med nordmannen Trond Nystad, landslagssjef for Norges herrelandslag i langrenn. Hun la opp i 2015.


== Meritter ==


=== VM ===
2003 Val di Fiemme – gull i stafett og sølv i sprint.
2007 Sapporo – sølv i lagsprint (sammen med Evi Sachenbacher-Stehle) og i stafett.


=== OL ===
2002 Salt Lake City – gull i stafett.
2006 Torino – sølv i sprint og i stafett.
2010 Vancouver – gull i lagsprint.
2014 Sotsji – bronse på 4 x 5 km stafett.


=== Sammenlagtresultater i verdenscupen i langrenn ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Claudia Nystad – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Claudia Nystad – Olympics.com 
(en) Claudia Nystad – Olympic.org 
(en) Claudia Nystad – Olympedia 
(en) Claudia Nystad – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(de) Claudia Nystad – Tysklands olympiske komité 
(en) Claudia Nystad – FIS (langrenn) 
Offisielt nettsted 
(en) Claudia Nystad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jelena Burukhina

Jelena Nikolajevna Burukhina (russisk Елена Николаевна Бурухина, født 9. mars 1977) er en russisk langrennsløper. Hun tok sølv på 30 km fristil under VM 2003 i Val di Fiemme.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jelena Burukhina – Olympedia 
(en) Jelena Burukhina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jelena Burukhina – FIS (langrenn)
Londons rushtrafikkavgift

Londons rushtrafikkavgift (London Congestion Charge) er en avgift som ilegges bilister når de kjører innenfor innenfor en bestemt sone (Congestion Charge Zone) i London sentrum. London var ikke den første byen til å innføre rushtidsavgift, men er pr. 2004 den største byen som har gjort det. Avdelingen London Street Management i Transport for London har ansvar for å administrere ordningen.
Avgiften ble innført 17. februar 2003. I stedet for å opprette en bomring med fysiske bomstasjoner, noe som ville blitt en flaskehals i trafikken, betales avgiften enten over telefon eller i automater på bensinstasjoner i utkanten av London. Automatene er utstyrt med fullt tastatur, slik at man kan slå inn skiltnummeret. Overvåkningen skjer ved hjelp av kameraer, både fastmonterte og mobile. Bilder fra disse leses maskinelt, og sammenlignes med registrerte skiltnummer fra betalingsautomater og telefonsystemet.
Den daglige avgiften på ti pund må betales av den registrerte eieren av biler som kjører inn i, ut av eller inne i avgiftssonen mellom 07.00 og 18.00 mandag til fredag. Hvis avgiften ikke betales innen innen midnatt samme dag, økes summen til tolv pund. Er avgiften ikke betalt innen midnatt en dag etter, ilegges et gebyr på minst 65 pund (priser per juli 2013).
Noen kjøretøy – som busser, minibusser (over en viss størrelse), drosjer, nødhjelpskjøretøy, motorsykler, sykler og kjøretøy på alternativt drivstoff – er unntatt fra avgiften. Beboere i avgiftssonen er berettiget 90 prosent rabatt hvis de betaler for en uke eller mer av gangen.
Ordningens mål er å stimulere folk til å benytte kollektivtransport, mer miljøvennlige kjøretøy, sykler, motorsykler eller egne ben fremfor biler, og på denne måten redusere rushtrafikken og gi anledning til raskere, mindre forurensende og mer forutsigbare reiser. Ifølge Transport for London blir en stor andel av avgiften investert i kollektivtrafikk.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) London congestion charge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Teflon

Teflon er DuPont-konsernets varemerke for slippbelegg av polytetrafluoreten (PTFE), en fluorplast med fysiske egenskaper som gjør den veldig glatt (lav friksjon). Teflon ble oppfunnet 1938 av Roy J. Plunkett som da jobbet for DuPont. Kommersielle produkter kom i midten av 1940-tallet, men teflon ble allment kjent først fra 1950 og framover. PTFE framstilles og markedføres også av andre firmaer under navn som Dyneon™ PTFE (tidligere Hostaflon), Heydeflon, Ekafluvin, Fluon, Algoflon, Polyflon og Gore-Tex. Nyere Gore-Tex produkter bruker ikke en indre teflonfilm.


== Helsefarer med PTFE ==
PTFE-panner som varmes over cirka 350 °C avgir flussyre og et bredt spekter av organofluorine forbindelser som kan føre til polymerfeber hos mennesker, og kan være dødelig for fugler. Det har blitt uttrykt bekymring over mulige negative helseeffekter fra bruk av PTFE-belagte panner.Produksjon av PTFE har tidligere blitt gjort ved hjelp av PFOA som en emulgator, men ettersom PFOA er en persistent organisk miljøgift som utgjør både miljø- og helsemessige bekymringer er stoffet nå i ferd med å fases fra PTFE-produksjonen. PFOA er i ferd med å bli erstattet av GenX produsert av selskapet Chemours (en DuPont spin-off), men synes å utgjøre lignende helseproblemer som det nå forbudte PFOA.


== Referanser ==


== Se også ==
Polytetrafluoreten
Gore-Tex


== Eksterne lenker ==
Teflon.com
Fríða Á. Sigurðardóttir

Fríða Áslaug Sigurðardóttir (Frida Aslaug Sigurdsdatter) (født 11. desember 1940 på Hesteyri i Sléttuhreppi, Island, død 7. mai 2010 i Reykjavík) var en islandsk forfatter.
Hun var utdannet cand. mag. i islandsk og litteratur fra Háskóli Íslands i 1979. Fra 1964 til 1970 arbeidet hun som bibliotekar ved Universitetsbiblioteket og American Library i Reykjavík. Hun arbeidet fra 1971 til 1973 ved universitetet, hvor hun også underviste fra 1973 til 1975. Fra 1978 til sin død i 2010 var hun forfatter på heltid.
Hun debuterte som forfatter i 1980 med novellesamlingen Þetta er ekkert alvarlegt. I 1992 fikk hun Nordisk råds litteraturpris for Meðan nóttin líður (på norsk:  I nattens løp).


== Oversettelser ==
Hennes bøker er oversatt til norsk, svensk, dansk, tysk, engelsk og tsjekkisk. Selv har hun oversatt litteratur av bl.a. Doris Lessing og Jean M. Auel til islandsk.


== Bibliografi ==
1980 Þetta er ekkert alvarlegt, noveller (Skuggsjá, Hafnarfirði)
1981 Sólin og skugginn, roman (Skuggsjá, Hafnarfirði)
1984 Við gluggann, noveller (Skuggsjá, Hafnarfirði)
1986 Eins og hafið, roman (Vaka-Helgafell, Reykjavík)
1990 Meðan nóttin líður, roman (Forlagið, Reykjavík)på norsk:
1992 I nattens løp oversatt av Jon Gunnar Jørgensen (Emilia Press, Oslo)1994 Í luktum heimi, roman (Forlagið, Reykjavík)
1998 Maríuglugginn , roman (Forlagið, Reykjavík)
2000 Sumarblús, noveller (JPV forlag, Reykjavík)
2006 Í húsi Júlíu, roman (JPV forlag, Reykjavík)


== Priser og utmerkelser ==
1991 Íslensku bókmenntaverðlaunin for Meðan nóttin líður
1992 Nordisk råds litteraturpris for Meðan nóttin líður


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Borgarbókasafn Reykjavíkur
Walworth (London)

Walworth er et område i distriktet Southwark i sørøstlige London. Det er lokalisert 3,1 km sørøst for Charing Cross, i nærheten av Camberwell og Elephant and Castle. Det er fødestedet til poeten Robert Browning. Blant de betydelige gatene i Walworth er blant annet Old Kent Road, New Kent Road og Walworth Road.


== Historie ==
Det har blitt funnet levninger av en mammut under gatene i Walworth. Det har blitt funnet spor av menneskelig bosetning siden steinalderen. Stedsnavnet er avledet fra angelsaksisk, og har antagelig betydningen «britonsk bosetning». Bosetningen, som begynte som en gård, utviklet seg i det området som ligger mellom det som ble Kennington Park Road og Old Kent Road, to av de gamle veiene som strakte seg ut fra London Bridge og mot sørkysten. Canterburykatedralen var en stor landeier fra sen angelsaksisk tid og framover.Walworth opptrer i Domesday Book av 1086 som Waleorde. Det var holdt av Bainiard for erkebiskop Lanfranc av Canterbury. Dets verdi var 3½ hider, en kirke, fire ploger, 8 acre (32,000 m2) med beiteland, og verdsatt til £3.John Smith House, en bygning på Walworth Road som har navn etter Arbeiderpartilederen John Smith, var tidligere Det britiske arbeiderpartiets hovedkvarter. Det har siden partiet flyttet over i nye lokaler blitt brukt av bydelen Southwarks utdanningsavdeling.
East Street-markedet er et stort gatemarked som holdes i Walworth. I utkanten, mellom Camberwell og Walworth, ligger Burgess Park.
Blant kjente person som har bodd i Walworth finner man Charlie Chaplin, Michael Caine, 
Robert Browning og John Ruskin.
Nærmeste jernbane- og undergrunnsstasjon er Elephant & Castle.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Southwark Notes – whose regeneration? Regeneration and Gentrification in Southwark, South London
Ten Sing

Ten Sing (engelsk: Teenage Singing) er et konsept for kristent ungdomsarbeid hvor ungdommer blir engasjert gjennom utøvelse av musikk (kor, solister, band), dans og drama. I Norge ble dette startet av KFUK-KFUM Norge i 1967.


== Historie ==
Det første Ten Sing-koret i Norge ble startet i Bergen av presten Kjell Grønner, høsten 1967, etter inspirasjon fra det amerikanske konseptet Sing Out America. Bandet i Ten Sing bestod i begynnelsen av el-orgel, bassgitar, rytmegitar, sologitar og slagverk. Dette bandet ble senere utvidet med tangentinstrument og blåsere. Det var omkring 120 medlemmer i Ten-Sing i begynnelsen, omtrent like mange gutter som jenter. Ten Sings første opptreden var i februar-mars 1968 med showet «Med mål og mening». Ten Sings gjennombrudd kom på TenåringsTreff (TT) i Sandefjord, sommeren 1968. Flere tidligere deltakere i Ten Sing har senere blitt etablerte artister, blant dem Morten Harket, Bjørn Eidsvåg, Dagfinn Lyngbø, Sissel Kyrkjebø og Sigvart Dagsland.


== Ideologi ==
Ten Sing og KFUK-KFUM er opptatt av Det hele mennesket, ung deltakelse, åpent medlemskap – kristent lederskap, likestilling og solidaritet. En viktig faktor er Ung ansvar – voksent nærvær. Med dette menes det at det er de unge som skal styre og lede gruppen, men med veiledning og hjelp fra en voksen leder. Gjennom en slik prosess får de unge møte utfordringer innenfor trygge rammer og de får muligheten til å vokse som ledere og personer. Denne tanken gjenspeiles også i KFUK-KFUMs visjon som lyder: Vi skal få utrolige ting til å skje ved å være en åpen kristen organisasjon som jobber for å utvikle kristne, modige og kreative mennesker. De tre k'ene «Kultur», «Kreativitet» og «Kristus» kjennetegner også KFUK-KFUM's ungdomsarbeid.
I dag finnes det over 120 Ten Sing-grupper spredt rundt i hele Norge.


== Ten Sing-grupper i utlandet ==
Fra omkring 1985 ble Ten Sing eksportert til utlandet, først ved at en lokal Ten Sing-gruppe fra Kongsberg ledet av Svein Harsten reiste på turne til daværende Øst-Tyskland for og starte opp et kor der. Fra og med 1986 begynte Norges KFUK-KFUM å sende ut ettåringer gjennom konseptet Ten Sing Norway (TSN). Dette har ført til at konseptet Ten Sing har spredd seg til større deler av Europa, i tillegg til enkelte grupper i Asia (Bangladesh 2 stk.) og Afrika (Sør-Afrika og Tanzania). 
Det er arrangert tre TenSing-festivaler, som samlet ungdommer tilknyttet Ten Sing fra hele verden. Den første ble holdt i august 2006 i Århus, Danmark og den andre ble holdt i Ziegenhain, Tyskland i juli 2011 og den tredje på Kalvøya, Norge i 2018.  
European Ten Sing group (ETS) møtes årlig til en internasjonal Ten Sing konferanse for å koordinere samarbeid og felles internasjonale festivaler og arrangementer. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
tensing.no
om Ten Sing på kfuk-kfum.no
Ten Sing grupper i Norge Arkivert 21. april 2021 hos Wayback Machine.
Ofte stilte spørsmål om Ten Sing (FAQ)
Numanuma

Numanuma er et kjent filmklipp som ble lagt på Internett. Det er den rumenske technolåta kalt Dragostea Din Tei av O-Zone, et moldovsk-rumensk band.
«Numanuma» refererer spesielt til den Flash-baserte videoen laget av den 19 år gamle Gary Brolsma som synger med stor innlevelse foran sitt webcamera. 
Gary Brolsma postet «Numa Numa»-dansen sin på newgrounds.com den 12. desember 2004. Siden da har den poppet opp på websider og blogger, og har vært vist både på CNN og VH1s «absolutt beste uke».
Gary Brolsma er en New Jersey-tenåring fra Saddle Brook, New Jersey. Brolsma, er ikke så veldig glad for sin for å ha blitt en så stor kjendis. Ifølge The New York Times er han flau over å ha blitt en så stor webkjendis. Brolsma har sluttet å ta telefonen når media ringer, han har også sagt nei til å komme på NBCs «Today Show».
Det er mange andre videoer som bruker denne sangen, inkludert flere japanske tegnefilmer og en Lego-dansevideo.


== Eksterne lenker ==
(en) Numanuma på Internet Movie Database
Ketil Haugsand

Ketil Are Haugsand (født 13. juni 1947) er en norsk cembalist, instrumentmaker og dirigent. 
Haugsand gjennomførte sin musikalske utdanning i Trondheim og Oslo, senere i Praha og Haarlem. I 1973 mottok han sitt solodiplom, og i 1975 ble han tildelt Prix d'Excellence ved konservatoriet i Amsterdam, der han studerte under Gustav Leonhardt.
Haugsand er i dag en internasjonalt anerkjent cembalist og har turnert hyppig i Europa, Israel og USA. Blant viktige innspillinger er Johann Sebastian Bachs Goldbergvariasjonene, og flere innspillinger med Norsk Barokkorkester.


== Kilder ==
Aryeh Oron: «Ketil Haugsand», bach-cantatas.com, juli 2003. Lest 22. januar 2017
«Ketil Haugsand - Biography», mic.no, 12. oktober 2002. Lest 22. januar 2017


== Eksterne lenker ==
(en) Ketil Haugsand på Discogs 
(en) Ketil Haugsand på MusicBrainz 
(en) Ketil Haugsand på AllMusic 
(en) Tomas Lauvland Pettersen: «Ketil Haugsand: J.S. Bach: Goldberg Variations», mic.no, 15. oktober 2003.
Poesi

Poesi er den formen av skjønnlitteraturen som omfatter dikt og diktekunst, det vil si diktning i bundet form, særlig på vers. Det motsatte av poesi er prosa, litterært arbeid i ubunden form.
Poesi kan også beskrives som «lyrisk diktning». Lyrikk betyr nesten det samme, og regnes etter klassisk mønster som den ene av de tre hovedsjangerne i litteraturen, ved siden av episk diktning og dramatikk. 


== Etymologi ==
Ordet poesi kommer av gresk ποιέω (poieo), «jeg skaper», dikt kommer av tysk dicht, «tett» og vers av latin versus, «vending». Lyrikk er dannet av det greske ordet for «lyre». 
Adjektivene poetisk og lyrisk kan brukes om det som angår poesien eller lyrikken eller om noe som gir uttrykk for eller vekker følelser, fantasier og stemninger, ofte romantiske eller sentimentale.


== Kjennetegn ==
Et dikt er en skreven eller talt tekst som i tillegg til å ha en meningsfylt sammenheng også har ordene ordnet slik at den blir fremsagt på en kunstnerisk måte som kommer tydelig til uttrykk for tilhørerne. Vanligvis er et nedskrevet dikt ordnet i verslinjer. 
Tekstene er ofte forholdsvis korte, noen ganger veldig korte, og denne ord-økonomiseringen medfører at mye mening må legges i hvert ord. Ordene må bære mening bortenfor ordet i seg selv.
De fleste former for dikt kan derfor sies å ha en musikalitet. Noen historiske dikt var opprinnelig laget for å synges og i noen tilfeller danses til. Et dikt trenger imidlertid ikke ha noen forbindelse til musikk.
Ofte er flere av ordene i dikt symboler. To typer symbolske bilder er mest populære: sammenligninger og metaforer. En sammenligning har et sammenlignings-ord, ofte «som» eller «lik», noe metaforer ikke har. 
Dikt kan ha en fast rytme i forskjellige rytme-mønster. De kan også lages med ulike typer rim. De vanligste formene for rim er ende-rim, der de siste ordene i linjene rimer på hverandre i forskjellig rekkefølge, og fremlyd-rim (allitterasjon), der den første lyden i minst to ord på en eller helst to linjer rimer. Ulike rim-typer kan settes sammen til et helhetlig lydbilde som illustrerer eller reflekterer innholdet. 
Dikt kan imidlertid fullt ut være uten fast rytme og rim. Da kaller man det gjerne frie vers. Slik diktning har i tidligere tider vært mer sjelden i den vestlige verden, men er etter hvert blitt meget vanlig. Dette som følge av modernismens stilart.
Til tross for at man vanligvis skiller mellom poesi og prosa, fins det også overgangsformer. For eksempel fins det tekster som er skrevet på prosa, men tydelig inneholder poetiske uttrykk og virkemidler. Dette kaller man prosadikt eller prosalyrikk. Forfattere kan også lage eksperimentelle tekster hvor selve formen ligger i grenselandet mellom vers og prosa.


== Se også ==
Ballade
Elegi
Epitafium
Femrader
Folkevise
Gruk
Haiku
Hymne
Konkret poesi
Limerick (poesi)
Lyrikk
Madrigal
Minnesang
Ode
Poetikk
Rap
Sang
Sonett
Stev
Strofe
Symfonisk dikt
Vagantdiktning
Vers
Vise


== Eksterne lenker ==
Lyrikkmagasinet – Nyheter, lenker, videoer ++
Dikt.org – Wiki-nettside for deling av dikt
Poesi; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Henrik Wergeland om poesi og litterære sjangre
Midi-Pyrénées

Midi-Pyrénées var en administrativ region i Frankrike. Regionen besto av departementene Ariège, Aveyron, Gers, Haute-Garonne, Hautes-Pyrénées, Lot, Tarn og Tarn-et-Garonne. Regionen hadde i 2010 i underkant av 3 millioner innbyggere. Regionene Languedoc-Roussillon og Midi-Pyrénées ble fra 1. januar 2016 slått sammen til en ny region med det midlertidige navnet Languedoc-Roussillon-Midi-Pyrénées. Det ble foreslått å kalle den nye regionen Occitanie,  et navn som også ble vedtatt.


== Geografi ==
Midi-Pyrénées var på størrelse med Danmark, og var den største regionen i Fastlands-Frankrike i utstrekning. I hele Frankrike var det bare Fransk Guyana som hadde større areal. Regionen grenset mot Limousin og Auvergne i nord, mot Languedoc-Roussillon i øst, mot Andorra og Spania i sør og mot Aquitaine i vest.


== Økonomi ==
Regionshovedstaden og det økonomiske senteret er Toulouse, som er hovedsetet for fransk flyindustri og produksjon av militærmateriell og satellitter. Regionen har også bilindustri. Ellers er regionen et viktig jordbruksland og har stor dyrking av vin.

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Midi-Pyrénées – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Midi-Pyrénées – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Permanenten

Permanenten, tidligere Kode 1 og Vestlandske kunstindustrimuseum, er et kunstmuseum i Bergen sentrum. Museet er en del av Kode Kunstmuseer og komponisthjem. Det ble grunnlagt i 1887 etter initiativ fra Johan Bøgh. Bøgh var direktør ved museet fram til 1931. Museet flyttet i 1896 inn i «Den permanente utstillingsbygning». Permanenten er en monumental bygning i nyrenessanse, tegnet av arkitekt Henry Bertram Bucher (1864–1944). Bygningen holdt på å gå med i Bergensbrannen i 1916, men ble reddet.
Samlingene omfatter kunsthåndverk fra de siste 500 år, eldre lokale arbeider i sølv, møbler, glass, porselen, og tekstiler. Museet mottok ved åpningen store gaver fra kjøpmann C. Sundt.
De første årene opptok Bergen Billedgalleri den øverste etasjen. Samlingen derfra ble flyttet til Lysverksbygget (tidligere Kode 4), etter at det ble disponibelt. I tillegg holdt Fiskerimuseet til på gateplanet.
Etter sammenslåing med Kode Kunstmuseene i Bergen i 2012, opphørte Vestlandske Kunstindustrimuseum som selvstendig museum, og det går nå under navnet Kode sammen med tidligere Bergen Kunstmuseum. Kode har også åpnet opp for flere skiftende, temporære utstillinger både av kunst, design og kunsthåndverk i bygningen, men vekten legges fortsatt på kunsthåndverk gjennom 500 år, Kinasamlingen, en unik samling av kinesisk kunst og en gave fra Johan Wilhelm Normann Munthe (1864–1935), og Sølvskatten – en stor samling av Bergensk gullsmedkunst, hvor store deler av samlingen ble donert til museet av Christen Sveaas.
Vestlandske Kunstindustrumuseum har tidligere hatt ansvaret for Alvøen og Damsgård hovedgård, men dette er nå overtatt av Bymuseet i Bergen.


== Eksterne lenker ==
(en) Kode 1, Bergen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
kodebergen.no
Bergen byleksikon på nett, om Vestlandske Kunstindustrimuseum