jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nakhitsjevan

Nakhitsjevan (på aserbajdsjansk Naxçıvan, mer offisielt Naxçıvan Muxtar Respublikası) er en autonom republikk tilhørende Aserbajdsjan. Området er en eksklave med Armenia mellom seg og øvrige Aserbajdsjan. Nakhitsjevan er 5 500 km² stort og har omkring 310 000 innbyggere. Hovedstad er byen Nakhitsjevan. Foruten mot Armenia i nord og øst grenser Nakhitsjevan mot Iran i sør og vest samt mot en liten tyrkisk remse mellom Iran og Armenia i nordvest. 
Armenia har ansett (og anser delvis fortsatt) at området egentlig er armensk. Nakhitsjevan er det eneste landet i verden (ettersom det ikke er selvstendig, regnes det likevel ikke) foruten Tyrkia som anerkjenner det tyrkiskkontrollerte Nord-Kypros. Den tidligere aserbajdsjanske presidenten Heydər Əliyev kom fra Nakhitsjevan.
Den 20. januar 1990 erklærte Nakhitsjevan (som første sovjetrepublikk) seg uavhengig av Sovjetunionen. Republikken ble gjenerobret i løpet av et par dager. På tross av den korte varigheten regnes ofte denne løsrivelsen som det første forvarselet om at Sovjetunionen kom til å gå i oppløsning.


== Referanser ==
Einar Moxnes

Einar Hole Moxnes (født 11. juni 1921 i Alstahaug i Nordland, død 20. januar 2006 i Trondheim) var en norsk politiker (Sp), offentlig tjenestemann og agronom.
Moxnes vokste opp på sorenskrivergården Herten på Alstahaug, som hans far forpaktet, deretter på Vallersund gård på Valsøya, som hans far kjøpte i 1924. Foreldrene hadde blitt kjent på Vallersund, der faren var agronom og moren var guvernante for Berg-familien. Einar Moxnes gikk Steinkjer landsgymnas og så Statens småbrukslærerskole på Sem. Han arbeidet som herredsagronom i Åfjord og Stoksund fra 1951 til 1974.Han var ordfører i Åfjord fra 1956 til 1966 og formann (fylkesordfører) i Sør-Trøndelag fylkesting fra 1958 til 1963.
Moxnes møtte for første gang på Stortinget som vararepresentant i 1959. Fra 1965 til 1968 var han fast møtende vararepresentant mens Per Borten var statsminister. Han satt i Stortingets sjøfarts- og fiskerikomité. I 1968 overtok han som fiskeriminister. Han ble innvalgt på Stortinget i 1969, men møtte ikke som representant før regjeringen gikk av i 1971. Etter EF-avstemningen i 1972 ble han landbruksminister i regjeringen Korvald, som satt i ett år.Han ble utnevnt til fylkesmann i Sør-Trøndelag i 1974 og tjenestegjorde i 12 år frem til han gikk av med pensjon i 1986. Han var også styremedlem i Statoil fra 1974 til 1982. Etter at han gikk av som fylkesmenn, ledet han et par offentlige utredninger om fiskeindustri og fiskeriforvaltning.
I 1966 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje. Einar Moxnes var far til journalist og programleder Agnes Moxnes.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Einar Moxnes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Einar Moxnes hos Stortinget 
(no) Einar Moxnes hos Norsk senter for forskningsdata
Hyni

Hyni (fra norrønt Hythdnia, «viktige personers bopel») er en bydel nord i Skien med ca. 2600 innbyggere. Bydelen ligger ved Falkumelva, noen ganger kalt Hyni-elva.
Gøtudansk

Gøtudansk (færøysk: gøtudanskt, IPA: [ˈgøːtʊdaŋ̊kst]) er en skriftrett uttale av dansk med færøysk tonefall.
Språkundervisningen i den færøyske folkeskolen har gått bort ifra å lære elevene gøtudansk, og tilstreber en riksdansk uttale. Gøtudansk minner om norsk uttale, og er derfor forståelig for alle skandinaver. Gøtudansk lyder hardere enn de danske dialektene, og mangler stød, som kan gi meningsforskjell på riksdansk, som mellom «hun» og «hund». Et talespråkskorpus fra 2006 viser at færøyske ord, ordledd, språklyder og setningsbygninger forekommer på gøtudansk.
Navnet «gøtudansk» er sannsynligvis avledet av bygdenavnet Gøta, i betydningen «slik de snakker dansk i Gøta». Navnet har blitt tilskrevet en lærer i Gøta som levde mellom 1850 og 1930. Bygdenavnet betyr på moderne færøysk «gate» (egentlig «ferdselsvei»), men det er mindre sannsynlig at «gøtudansk» skulle være avledet av «gatedansk», ettersom dansk aldri har vært et dagligspråk for færøyinger.
Den tradisjonelle salmesangen på Færøyene, kingosangen, fremføres på gøtudansk. Likeledes fremfører metalgruppen Týr de gamle kvadene «Ramund Hin Unge» og «Sinklars vísa» på gøtudansk.
Gøtudansk har en parallell i «klokkerdansk», som var en skriftrett uttale av dansk som preke- og undervisningsspråk i Norge.


== Litteratur ==
Braunmüller, Kurt (2011). «Faroese Danish Corpus Hamburg» (engelsk). Universität Hamburg. 
Jacobsen, Jógvan í Lon (2001). «Føroyskt – Færøsk». Sprogforum (dansk). 7 (19): 40–45. Arkivert fra originalen 18. desember 2005. 
Petersen, Hjalmar P. (2008). «Væk af vejen, konge skrejen. Gøtudanskt or Dano-Faroese» (PDF). RASK: International Journal of Language and Communication (engelsk). 28 (1): 43–53. Arkivert fra originalen (PDF) 20. juli 2015. 
Poulsen, Jóhan Hendrik Winther (1993). «Some remarks on gøtudanskt». Twenty-Eight Papers Presented to Hans Bekker-Nielsen on the Occasion of his Sixtieth Birthday, 28 April 1993 (engelsk). Odense Universitetsforlag. s. 111–116. ISBN 978-87-7492-934-5.
Dunnet

Dunnet er en landsby i Highland, Skottland, i den nord-/nordøstlige enden av Dunnet Beach, en fem kilometer lang strand som strekker seg mot Castletown. 
Landsbykirken er dokumentert tilbake til 1230. 
Innsjøen St John's Loch, også kjent som Dunnet Loch, ligger nord for landsbyen.
Nordpolmisjonen

Nordpolmisjonen (Praefectura Apostolica Poli Arctici) var et katolsk apostolisk prefektur som ble opprettet i 1855 for å drive misjonsarbeid. Dette skulle foregå først og fremst i områder nord for polarsirkelen, men også noen andre områder ble tatt med. Virkeområdet dekket således:

Norge og Sverige nord for polarsirkelen
Island
Grønland
Færøyene
Det arktiske Nord-Amerika fra Baffin Bay til Melville
Shetland
Orknøyene
Caithness i SkottlandOpprettelsen ble foretatt 8. desember 1855 av Den hellige kongregasjon for troens utbredelse i et dekret undertegnet av prefekt Giacomo Filippo kard. Fransoni. Nordpolmisjonen hadde 1856 – 65 sitt hovedkvarter på Altagård i Alta.
Den første lederen for misjonen var Paul Marie Etienne de Djunkovskij.
I 1869 ble misjonen oppløst av Pius IX fordi man i Roma innså at Den katolske kirke i Norge måtte organiseres annerledes. Enkelte menigheter som ble opprettet gjennom Nordpolmisjonen eksisterer fortsatt, som St. Mikael i Hammerfest. 


== Eksterne lenker ==
Opprettelsesdekretet i norsk oversettelse
Apostolisk brev Ecclesiae universae, der misjonen oppløses, i norsk oversettelse
Artikkel i anledning 150-årsjubileet
Nordøyene

Nordøyene kan vise til:

Nordøyene (Færøyene) – en øygruppe på Færøyene
Nordøyene (Orknøyene) – en øygruppe på Orknøyene
Nordøyane – en øygruppe på nordre Sunnmøre
Nordøyan – en øygruppe og et fiskevær i Vikna
Fylkesvei 463

Fylkesvei 463 (Fv 463) går mellom Borhaug og Vanse i Farsund via Farsund lufthavn, Lista. Veiens lengde er 7,8 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Agder fylke ===

FarsundOreveien 


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv463
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 406

Fylkesvei 406 (Fv406) går mellom Stemlona og Sennumstad i Birkenes. Veiens lengde er 17,9 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Agder fylke ===

BirkenesVegusdalveien 

Arm til Fidjetun stasjon (0,2 km)
  Sørlandsbanen (4,3 m)


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv406
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Rust

Rust er en dagligdags betegnelse for oksidasjon. Oksidering av metaller kalles korrosjon, prosessen fører til kjemiske forbindelser av jern (Fe) og oksygen (O). Alt etter sammensetning kan fargen være gulaktig, rødlig, brunlig og over mot svart.
Rust er et en utfordring i mange forbindelser hvor man bruker jern eller jernholdige materialer til diverse konstruksjoner.
I visse metallsammensetninger dannes en metall- og oksygenforbindelse som forhindrer oksygenet i å nå lenger inn i materialet, for eksempel i rustfritt stål og cortenstål. Normalt vil rusten få materiale til å løsne seg i flak, så emnet hele tiden svekkes etterhvert som oksygenet trenger lenger og lenger inn. Til slutt dannes hull (gjennomtæring), eller emnet knekker.
I oppvaskmaskiner ses ofte rustpletter på ellers rustfrie gjenstander. Kan skyldes dårlig legering, eller jern (Fe) i små partikler som setter seg fast på utsiden eller at løse ikke-rustfrie splinter er løsnet fra andre ting i maskinen og tilfeldig lander på den rustfrie delen. Herfra kan rusten så spre seg, men da som dekningskorrosjon (tæring).
Rust forebygges ofte ved galvanisering eller varmeforsinking. Alternativt rustbeskyttes det løpende med oljebaserte produkter, særlig på biler. Rust kan enkelt omdannes til magnetitt (som ikke ruster) ved å påføre kjemisk syrebaserte produkter. Oftest blir denne metoden brukt på skip, men blir også stadig mer utbredt i bilbransjen grunnet større antall produsenter som produserer i større kvantum med lavere kostnader.
Tilsvarende kjemiske forbindelser dannes med andre metaller, f.eks. sølv som oksiderer og blir svart eller kobber som irrer (karakteristisk grønn farge).


== Se også ==
Jernoksider


== Eksterne lenker ==
Hvordan fjerne og forebygge overflaterust på rustfritt stål?
Sørøyene

Sørøyene har flere betydninger:

Sørøyene (Orknøyene), øygruppe på Orknøyene
Hebridene ble i vikingtiden kalt Sudreyar, «Sørøyene»


== Se også ==
Sørøyane, øygruppe i Herøy kommune på Sunnmøre
Per Theodor Haugen

Per Theodor Haugen (født 8. oktober 1932 i Kongsberg, død 14. oktober 2018) var en norsk skuespiller og teatersjef. Han debuterte på scenen i 1950. I 1959 hadde han en birolle i filmen Støv på hjernen. Haugen var teatersjef ved Oslo Nye Teater fra 1985 til 1988.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Per Theodor Haugen var sønn av elektriker Trygve Haugen (1897–1943) og hans hustru Hjørdis Wissestad (1904–60). Han var aktiv i skoleteatervirksomheten på realskolen i Kongsberg. Som 16-åring ble han elev ved Rogaland Teater i Stavanger.


=== Teaterkarriere ===
Hans første ansettelse, som 17-åring, var på Rogaland teater 1949–1952. Han debuterte ved barneteatret der som Tommy i «Pippi Langstrømpe» (hvor moren til «Elling»-regissør Petter Næss, Elna, spilte tittelrollen), og så som Charley i Brandon Thomas' farse «Charleys tante». Han opptrådte på en rekke scener, som Folketeatret (1952–1959), så Den Nationale Scene (1959–64), Det Norske Teatret (1964–67), Oslo Nye Teater (1967–75) og Nationaltheatret (1975–84), hvor han forble resten av sin scenekarriere. Han gikk av med pensjon i 2000. I tiden ved Nationaltheatret markerte han seg som opprørsleder mot daværende teatersjef Toralv Maurstad da han begynte å si opp skuespillere på uspesifisert kunstnerisk grunnlag.Han var teatersjef ved Oslo Nye Teater i 1985-1988.
Han ble mest kjent som farse- og komedieskuespiller, men spilte også i tragedier og drama (Holberg, Shakespeare, Ibsen, P.O. Enquist). I Ibsen-stykker spilte han blant annet tittelrollene i t tittelrollene i Catilina, Brand, Peer Gynt og Bygmester Solness.


=== Film, fjernsyn ===
Han medvirket også i et 30-talls film- og TV-produksjoner.


=== Familie ===
Han var gift med skuespilleren Sidsel Sellæg og de fikk barna Kim Haugen og Helle Haugen, som begge også er skuespillere av yrke.


=== Utmerkelser ===
Kong Harald V utnevnte i 2010 Haugen til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats som skuespiller.»Per Theodor Haugen mottok også Nationaltheatrets venners pris.


== Filmografi (utvalg) ==

1957 – På slaget åtte

1959 – Støv på hjernen

1972 – Olsenbanden tar gull
1974 – Bør Børson Jr.

1975 – Flåklypa Grand Prix Stemmen til TV-reporteren
I NRKs miniserie En udødelig mann om Henrik Ibsen fra 2006 spilte han Ibsens stefarfar Ole Paus.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Per Theodor Haugen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Per Theodor Haugen på Internet Movie Database 
(no) Per Theodor Haugen hos Nationaltheatret 
(no) Per Theodor Haugen hos Sceneweb 
(sv) Per Theodor Haugen i Svensk Filmdatabas 
(da) Per Theodor Haugen på Filmdatabasen 
(da) Per Theodor Haugen på danskefilm.dk 
(da) Per Theodor Haugen på danskfilmogtv.dk 
(fr) Per Theodor Haugen på Allociné 
(en) Per Theodor Haugen hos The Movie Database 
Haugens rolleliste ved Nationaltheatret 1976 til 2000
Karbid

Et karbid er en kjemisk forbindelse mellom karbon (karbon) og et annet grunnstoff, hvor forbindelsen i fast form ikke danner molekylgitter. Stoffer som CH4, CO2, CS2 og CCl4 regnes derfor ikke til karbidene. Karbidene kan være bygget opp enten i ionegittere og atomgittere eller metallgittere (se molekylgittere).
Av saltaktige karbider kan nevnes kalsiumkarbid, CaC2. Dette og andre acetylider inneholder C22-, som er en sterk base, og disse saltene gir C2H2 ved reaksjon med en så svak syre som H2O (vann er en amfolytt, hvilket betyr at det både kan ha syre- og baseegenskaper). Det kjennes også karbider som med H2O gir CH4, f.eks. aluminiumkarbid, Al4C3, som også er bygget opp av ioner.
De karbidene som er bygget opp i atomgittere eller metallgittere, hører nærmest hjemme i den uorganiske kjemien. De er svært harde stoffer, og en del av disse karbidene er kjemisk meget inaktive. Disse karbidenes formler svarer ikke alltid til det forventede utfra det tradisjonelle valensbegrepet, f.eks. har cementitt – det jernkarbidet som kan forekomme i karbonholdig stål – formelen Fe3C.
Karbider fremstilles ofte ved kraftig oppvarming av en blanding av det tilsvarende oksid og koks.


== Se også ==
Kalsiumkarbid
Silisiumkarbid
Sigurd Lunde (biskop)

Sigurd Lunde (født 27. april 1916, død 21. januar 2006) var en norsk biskop, komponist, forfatter, redaktør og radiomann.


== Liv og virke ==
Etter at Sigurd Lunde ble ordinert som prest, studerte han journalistikk i USA. I 1942 ble han ansatt i Det norske misjonsselskap, bl.a. som redaktør av ukeavisa Norsk misjonstidende fra 1946. Fra 1952 til 1966 arbeidet han med religiøse programmer i NRK og startet radioprogrammet Salmer og sanger vi er glad i. I 1976 ble Lunde utnevnt til biskop i Stavanger, der han var frem til han nådde pensjonsalderen i 1986. Lunde var ellers blant annet medlem av Organisasjonenes Sang- og Melodibok-komiteene fra 1946 til 1955 og av Liturgikommisjonen der han arbeidet med ny kirkesalmebok fra 1972.
Sigurd Lunde har skrevet og komponert en rekke salmer og sanger, for eksempel misjonssalmen «Se, markene er hvite» og «Jeg er frelst. Å, for en nåde» som han skrev som 16-åring. Han utgav også flere bøker.
Lunde døde 89 år gammel den 21. januar 2006, etter lengre tids sykdom.
Han er far til NRK-journalisten Einar Lunde.
Hans svigerfar var teologiprofessoren Ole Hallesby


== Salmer (utvalg) ==
Jeg er frelst! Å, for en nåde
Dine løfter er mange
Jeg er i Herrens hender
Var du der når de korsfestet min Herre?
Ikke en spurv til jorden
Se, markene er hvite


== Bøker (utvalg) ==
Madagaskar tur-retur (1964)
To tusen afrikanske kilometer (1964)
Kristus er til stede (1978)
I dag, i dag hjelper Herren (1992)
Legemisjonæren personlig (1992)


== Referanser ==
Myrmenn

Myrmenn var et uttrykk som ble brukt om norske borgere som på 1880-tallet skaffet seg stemmerett ved å kjøpe verdiløs jord, gjerne myr. Praksisen har sin årsak i at Grunnloven fram til 1884 kun ga stemmerett til eiere av matrikulert jord. 


== Bakgrunn og utvikling ==
Det var Venstre som tok opp Marcus Thranes gamle ide om å kjøpe myrlapper til eiendomsløse. I lovverket fantes ingen krav hvor store disse myrlappene skulle være. Arbeidersamfunnslederen Andreas Hølaas fra Kristiania var en av dem som ledet arbeidet med å registrere myrmenn. Christian Holtermann Knudsen, en av pionerne i arbeiderbevegelsen, organiserte for samme sak egne stemmerettstog 17. mai. Denne gangen greide ikke jurister på motstandersiden å hindre slike oppkjøp, og valget ble en stor seier for Venstre i 1882. Eiendomsløse grupper som fikk stemmerett omfattet husmenn, tjenestefolk, lærere, handverkere, kunstnere og jurister. 
I 1884 ble stemmerettsreglene endra, slik at borgere med årlig inntekt over 800 kroner i byene og 500 kroner på landet fikk stemmerett. Videre ble grunnloven endra samme år, slik at jord måtte ha en verdi over 20 kroner for å kunne bli matrikulert. For jord som allerede var matrikulert hadde loven ingen tilbakevirkende kraft. 
I 1898 ble lov om allmenn stemmerett for menn vedtatt, og myrmanns-ordningen mistet sin berettigelse. Kvinner måtte vente til 1909 før de fikk stemmerett og til 1913 før de fikk allmenn stemmerett ved stortingsvalg.


== Myrmennene fra Flå ==
Myrmennene fra Flå i Melhus ble kjent i 1880 da Flå ble egen kommune. Dette skjedde etter en elegant omgåelse av loven som krevde at det var minst 50 jordeiere i en kommune. Siden det bare var vel 30 jordeiere som var stemmeberettigede i Flå, skilte Erik Kirkflå f. 1826 (som ble den første ordføreren i Flå) ut 18 myrparseller av Botnmyra, hver på 1 kvadratalen, og solgte i 1879 disse parsellene til 18 personer i Flå (hver på 1 øre skyld). Derved ble de nok stemmeberettigede til å tilfredsstille lovens krav, og Flå kommune ble skilt ut fra Melhus.


== Minnesmerke ==
På Ekne i Levanger kommune er det reist et minnesmerke over myrmenn som kjøpte verdiløs grunn her.


== Litteratur ==
Bull Edvard: Arbeiderbevegelsens historie i Norge (Bind 1, 1850-1900). Tiden Norske Forlag.
Arsin

Arsin, AsH3, er en sterkt giftig kjemisk forbindelse av arsen og hydrogen, som ved stuetemperatur og atmosfærisk trykk opptrer som en fargeløs gass. Stoffet har en lukt av hvitløk, som merkes ved konsentrasjoner på 0,5 – 1 ppm.


== Tekniske anvendelser ==
Arsin inngår som råstoff i fremstillingen av flere organiske arsenforbindelser som brukes i stridsgasser.
Innenfor elektronikken brukes arsin som "kilde" til grunnstoffet arsen, som brukes til å dope halvledere med.


== Helse og sykdom ==
Arsin er særdeles giftig og kan drepe. Et tidlig symptom på at man er utsatt for stoffet, er hodepine. Kronisk forgiftning med stoffet kan være kreftfremkallende.


== Se også ==
Arsenikk
Kreftfremkallende stoffer
Andy Gray

Andy Mullen Gray (født 30. november 1955) er en tidligere skotsk fotballspiller og ekspertkommentator.       
Andy Gray startet sin fotballkarrière i Dundee United FC, hvor han ble oppdaget av Aston Villa, som han signerte for senere.
I 1977 ble han kåret til «PFA Young Player of the Year» og «PFA Player’s Player of the Year».
I 1979 signerte han for Wolverhampton Wanderers, for £1,5 millioner, som da var overgangsrekord i England. Fire år senere i 1983, ble han solgt til Everton FC for £250 000, noe som i ettertid blir regnet som et røverkjøp, men som den gang var ren gambling ettersom Gray var svært skadeplaget.
Andy Gray hadde sine beste to år i Everton FC, og han vant der FA-cupen i 1984, ble seriemester i 1985, og vant Cupvinnercupen i 1985.
Da Evertons manager Howard Kendall valgte å kjøpe Gary Lineker fra Leicester City bestemte Andy Gray seg for å bytte klubb av frykt for å bli sittende på benken resten av karrieren.
Han returnerte til Aston Villa, og siden hadde han et kort opphold i skotske Rangers FC, før han prøvde lykken som manager.
Andy Gray fikk 20 landskamper for Skottland før han la opp i 1990.
En kort stund kombinerte han jobben som kommentator for BBC, og som assisterende manager i Aston Villa, men besluttet selv å bli kommentator på heltid.
Gray var en av Sky Sports mest profilerte fotballkommentatorer inntil han fikk sparken i januar 2011. 8. januar 2011 signerte han, samt hans tidligere Sky Sports kollega Richard Keys, en kontrakt med talkSPORT. Gray har også gjort seg bemerket som kommentator i EA Sports FIFA-serie av videospill. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andy Gray (footballer born 1955) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Andy Gray på Internet Movie Database 
(en) Andy Gray – UEFA 
(en) Andy Gray – Transfermarkt 
(en) Andy Gray – national-football-teams.com 
(en) Andy Gray – WorldFootball.net 
(en) Andy Gray – Soccerbase.com 
(en) Andy Gray – EU-Football.info 
(en) Andy Gray – Skottlands fotballforbund
Amalfikysten

Amalfikysten (italiensk: Costiera Amalfitana) er en italiensk kyststrekning på nordkysten av Salernobukten i Tyrrenhavet, lokalisert i provinsen Salerno i sørlige Italia. Amalfikysten er et populært turistmål, som tiltrekker seg tusener av besøkende årlig. Det er strekningen fra Positano i vest til Vietri sul Mare i øst som regnes som Amalfikysten. Langs kyststrekningen ligger dessuten stedene Cetara, Maiori, Minori, Ravello, Atrani, Amalfi, Praiano og Scala.
I 1997 førte UNESCO kysten opp på listen over verdensarven. Begrunnelsen var at den «er et område av stor fysisk skjønnhet og naturlig mangfold. Den har vært omfattende bosatt av menneskelige samfunn siden tidlig middelalder. Det er et antall byer som Amalfi og Ravello med arkitektoniske og kunstneriske verker av stor betydning. De rurale områdene viser innbyggernes allsidighet i å tilpasse deres bruk av landet til terrengets mangfoldighet, som strekker seg fra vingårder i terrasselandskap og hager i nedre skråninger til brede beiteland i opplandet.»


== Historie ==
I løpet av 900- og 1000-tallet eksisterte hertugdømmet Amalfi i området til Amalfikysten, sentrert i byen Amalfi. Kystområdet ble senere kontrollert av fyrstedømmet Salerno inntil Amalfi ble plyndret av republikken Pisa i 1137.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Amalfi Coast – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

 Amalfikysten hos Wikivoyage
Amalfi Coast
Amalfikysten
San Gimignano

San Gimignano er en italiensk småby med ca. 7000 innbyggere i provinsen Siena i Toscana. Den er kjent for sin middelalderske bykjerne med en rekke tårn. Byen er ført opp på listen over verdensarven. 


== Historie ==
San Gimignano ble grunnlagt i det 3. århundre f.Kr. som en liten etruskisk landsby på toppen av en 334 m høy kolle over Val d'Elsa. 
Byens egentlige historie begynner i det 10. århundre. Byen tok da navn etter en helgen som hadde vært biskop i Modena. Legender tilsier at dette skal ha vært gjort som forsvar mot Attila.
Gjennom middelalderen nøt San Gimignano en sterk vekst takket være handel med de gode jordbruksproduktene fra de toskanske kollene. I 1199 fikk byen selvstendighet fra biskopen av Volterra som byen hadde vært underlagt. I sin selvstendige periode var også San Gimignano preget av striden mellom Guelfiene og Ghibelliniene. 8. mars 1300 kom Dante Alighieri på besøk som ambassadør for den guelfiske liga i Toskana. Byen var på dette tidspunkt en rik by og var på Firenzes side i striden med bl.a. Pisa, Siena, Arezzo, Volterra og Postoia. 
I 1348 ble San Gimignano rammet av svartedøden som herjet hele Europa på denne tiden. Byen underordnet seg Firenze i 1353.


== San Gimignanos tårn ==
Tårnene som den dag i dag dominerer San Gimignano, stammer fra striden mellom Guelfiene og Ghibelliniene. Det var her som i en lang rekke italienske byer velstående familier som for forsvar og prestisje bygget tårn. I dag finnes det rester etter 15 av tårnene, men på det meste har det vært 72 tårn.


== Utsiktsbilder ==

		
		
		


== Bybilder ==

		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) San Gimignano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) San Gimignano – galleri av bilder, video eller lyd på Commons