jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Henry Bowers

Henry Robertson «Birdie» Bowers (født 29. juli 1883 i Greenock, Skottland, død 29. mars 1912 på Rossbarrieren, Antarktis) var en skotsk polfarer og medlem på Robert Falcon Scott sin mislykkede ekspedisjon til Sydpolen i 1912.
Bowers var av skotsk opphav og ble oppfostret av sin mor etter at faren døde da han var tre år gammel. Han dro til sjøs, først på handelsskip, og fra 1905 var han innrullert i marinen.


== Sydpolekspedisjonen ==
Bowers hadde ingen tidligere erfaring med polekspedisjoner før han ble med på Scott sin ekspedisjon til Antarktis. Sammen med Apsley Cherry-Garrard og Edward Adrian Wilson dro han vinteren 1911 ut på en tur som skulle samle embryo fra keiserpingvinen.
På ekspedisjonen var han ansvarlig for å holde orden på ekspedisjonens forsyninger. Scott hadde opprinnelig ikke planlagt at Bowers skulle være med på den siste delen av ekspedisjonen frem til polpunktet. Han skulle returnert med den siste gruppen som forlot Scott da det var i underkant av 260 kilometer til polpunktet. Scott bestemte imidlertid i siste liten at Bowers skulle være med, en avgjørelse som i ettertid har blitt kritisert som impulsiv og lite gjennomtenkt. Enkelte forfattere har imidlertid pekt på at Bowers var blant de sterkeste på ekspedisjonen og derfor kunne sørge for at man klarte å holde et tilstrekkelig tempo.
Få dager før Scott avgjorde at Bowers skulle være med hele veien hadde gruppen som Bowers var en del av fått beskjed om å deponere skiene sine. Scott sin gruppe hadde fremdeles sine ski, noe som betydde at Bowers var den eneste som måtte gå til polpunktet på beina. At Bowers ble med betydde også at fem mann måtte klemme seg inn i et telt som var ment for fire og at matrasjonene, som var tilpasset en gruppe på fire, måtte deles opp. Scott noterte i dagboken sin at matlagingen tok en halv time lenger etter at Bowers ble med som en følge av at man måtte smelte mer snø. Måten dette er notert i dagboken tyder på at dette var et forhold som Scott ikke hadde tatt i betraktning når han valgte å ta med Bowers til polpunktet.
Den mest sannsynlige grunnen til at Bowers ble valgt, er at Scott trengte en ekstra  mann med kjennskap til navigering som kunne lokalisere polpunktet nøyaktig. Dette var viktig for å unngå usikkerhet i ettertid omkring om man faktisk hadde vært på polpunktet eller ikke. Dette hadde sammenheng med usikkerheten omkring om Frederick Cook eller Robert Peary var først til Nordpolen.
Bowers var den som først så et av flaggene som Roald Amundsen hadde satt opp på polpunktet, dette skjedde den 16. januar 1912, en måned etter at Amundsen hadde vært første mann på polpunktet. 
Tilbaketuren fra polpunktet ble meget problematisk. Edgar Evans og Lawrence Oates døde begge av frostskader og skjørbuk. Scott, Bowers og Edward Adrian Wilson fortsatte mot basen, men døde i teltet 160 kilometer fra basen. Likene ble funnet den påfølgende våren av en letegruppe fra basen. Teltet ble slått sammen over de døde og det ble reist en snøvarde med et kors laget av et par ski.


== Referanser ==
Martin Næs

Martin Næs (født 9. juli 1953 i Vágur) er en færøysk forfatter og bibliotekar. Næs har arbeidet som bibliotekar på Island og Færøyene siden 1978, og er i dag leder for Føroya landsbókasavn, det færøyske nasjonalbiblioteket. Foruten egne utgivelser, som omfatter diktsamlinger, barnebøker og en roman, har han også oversatt litteratur (hovedsakelig barnebøker og dikt) til færøysk.
Næs ble tildelt den færøyske litteraturprisen M.A. Jacobsens Heiðursløn i 1995 for Hvør eigur flaggknappin. På norsk finnes barnebøkene Per og eg og Símun Sámal, sistnevnte oversatt av Lars Moa. Næs var styremedlem i Rithøvundafelag Føroya 1976–1986, og deretter formann 1986–1989. Han har også vært styremedlem i Norðurlandahúsið 1988–1995 og formann i Fjølrit 1996–1999.


== Bibliografi ==
1972 – Friður, dikt
1975 – Marran sigur S, dikt
1975 – Úr, dikt
1979 – Per og eg, barnebok
1981 – Færøsk litteratur : udvikling og vilkår
1984 – Símun Sámal, barnebok
1990 – Spell at sólin kom upp, barnebok
1990 – Torbjørg og kúgvin, barnebok
1990 – Tvey, roman
1995 – Hvør eigur flaggknappin?


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Martin Næs hos Rithøvundafelag Føroya
Lai Changxing

Lai Changxing (kinesisk: 赖昌星, pinyin: Lài Chāngxīng, født i 1958 i byfylket Jinjiang i byprefekturet Quanzhou i Fujian i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk forretningsmann. Han var blitt beskrevet av landets nyhetsbyrå Xinhua som «Kinas mest ettersøkte», og ble dømt til livsvarig fengsel for smugling og bestikkelser i mai 2012.
Han flyktet i 1999 Canada med sin kone Zeng Mingna (曾明娜) og deres barn. Han ble i 2007 nektet oppholdstillatelse i Canada, og ble begjært utlevert av Kina, der han er anklaget for smugling. Etter at Kina garanterte at man ikke skulle søke dødsstraff, gikk Canada i juli 2011 med på å utlevere ham. 


== Eksterne lenker ==
(Xinhua)
In Defence of Lai Changxing
Hvalbukta

Hvalbukta (engelsk Bay of Whales) er en naturlig isbukt i Rossbarrieren som ble brukt av Roald Amundsen som havn under hans sydpolekspedisjon 1910-1912.Isbukten skapes av Roosevelt Island som ligger under isbremmen og bryter opp isens naturlige bevegelse. Bukten ble besøkt av Ernest Shackleton 24. januar 1908 og han navnga den etter alle hvalene som ble observert i bukten.Ishavnen ble også brukt som utgangspunkt for tre ekspedisjoner ledet av Richard E. Byrd: fra 1928 til 1930, fra 1933 til 1935, og fra 1939 til 1941.«USS Atka», United States Navy påviste i januar 1955 at havna var blitt ubrukelig som et resultat av isbremmens kalving. Hele bukta forsvant i 1987 da et 159 km langt isfjell brakk av.


== Referanser ==
Knut Lie

Knut Lie (1925–1980) var en norsk kjøpmann. Han var mest kjent som «markedsgeneral» for det årlige Momarkedet på Mysen.
Lie var hoppleder i Norges Skiforbund i 1960-årene, og ledet den norske troppen til flere VM og OL. Selv representerte han Mysen IF, der han i mange år var formann i hovedstyret og skigruppen.Gjennom engasjementet i Mysen og omegns Røde Kors var han sentral i organiseringen av Momarkedet igjennom 30 år. Lie fikk i stand avtalen om årlige TV-sendinger med NRK Fjernsynet, og han klarte å booke verdensstjerner som Bing Crosby og Julie Andrews til Momarkedet.Av yrke var Lie kjøpmann som drev damekonfeksjonsforretning, samt et av Norges største fjærrenserier. Han representerte Senterpartiet i Eidsberg kommunestyre.Lie mottok Norges Røde Kors Hederstegn og St. Olavsmedaljen (1979).


== Referanser ==
Joseph Pulitzer

Joseph Pulitzer (opprinnelig József, født 10. april 1847 i Makó i Kongedømmet Ungarn, død 29. oktober 1911 i Charleston i Sør-Carolina i USA) var en ungarsk-amerikansk journalist, publisist og forlegger.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Pulitzer ble født som eldste sønn av en velstående ungarsk-jødisk kornhandler og en ungarsk-jødisk mor i Makó nær Szeged. Han hadde en lillebror, Albert, som utdannet seg til det katolske prestedømme.
Etter at familien flyttet til Budapest ble Pulitzer undervist på privatskoler og av privatlærere. Som 17-åring forsøkte han uten hell - han ble klassifisert som uskikket - å verve seg den østerrikske hær, den franske fremmedlegion for tjeneste i Mexico, og til den britiske hær for tjeneste i India. Til slutt klarte han i Hamburg å registrere seg for Nordstatenes hær for deltakelse i den amerikanske borgerkrigen.


=== Karriere i USA ===
Han kom til Boston USA i 1864, og deltok under den amerikanske borgerkrigen som kavalerist. Han var innrullert i 1. New York kavaleriregiment, som var hovedsakelig oppsatt med tyskere.
Etter krigen hadde han en rekke tilfeldige jobber, blant annet som koffertbærer og kelner. Han ble amerikansk statsborger i 1867. Da hadde han tilegnet seg et utmerket engelsk og hadde også tatt utdannelse i rettslære.Etterpå, i 1868, ble han medarbeider for den tyske avisen Westliche Post i St. Louis. De ansatte ham fordi han, i forbindelse med sin utdannelse, hadde skrevet en artikkel om immigranters harde forhold.I 1878 giftet han seg med Kate Davis og fikk syv barn sammen med henne: Ralph, Lucille, Katherine, Joseph Jr., Edith, Constance og Herbert. Samme år kjøpte han et par aviser i St. Louis, og i 1883 også New York World, som ved hans energi og pågående metoder ble et meget innflytelsesrikt presseorgan.Felles for Pulitzers aviser var kombinasjonen av kampanjejournalistikk, store avsløringer og massiv markedsføring, noe som skapte en stor leserskare. Konkurransen med New York Morning Journal betød at New York World opptrappet sensasjonsstoffet. Det gjorde seg blant annet gjeldende i dekningen av den spansk-amerikanske krig, men resulterte også, at han generelt ikke var vel ansett blant kolleger, idet de ikke mente at han stod for god seriøs journalistikk.Joseph Pulitzer er begravet på Woodlawn Cemetery i Bronx i New York City.
I 1903 donerte han to millioner dollar til Columbia-universitetets School of Journalism.Pulitzerprisen er oppkalt etter ham.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Katja Behling: Trophäe der Publizisten. Der Mann hinter der Auszeichnung. In: Aufbau. Heft 11, 2008, S. 15–17.


== Eksterne lenker ==
(en) Joseph Pulitzer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joseph Pulitzer hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Joseph Pulitzer hos American National Biography
Sami Amin Al-Arian

Sami Amin Al-Arian (arabisk: سامي العريان) (født 14. januar 1958 i Kuwait) er en palestinsk-amerikansk IT-ingeniør og aktivist som i 2006 ble dømt til fire års fengsel for å ha hjulpet den omstridte palestinske gruppen Islamsk Jihad. Al-Arian, en forhenværende universitetsprofessor ble arrestert av USAs føderale myndigheter i 2003 og anklaget for å støtte terrorister. Han ble frikjent på 8 av 17 anklagepunkter i rettssaken i 2005 sammen med tre andre. Den 14. april 2006 sa Al-Arian seg skyldig i ett konspirativt punkt, ved å ha bidratt til Palestinsk Islamsk Jihad, og godtok å bli deportert. Til gjengjeld ville føderale anklagere avstå fra de gjenværende 8 anklagepunktene mot ham. Al-Arian ble idømt 57 måneders fengselsstraff og fikk godskrevet tiden han hadde tilbrakt i fengsel. Han skulle så sone de 19 gjenværende måneder for så å deporteres. Al-Arian soner imidlertid nå en straff på 18 måneder for forakt for retten i det han nekter å vitne mot andre. 
Arian skal ha blitt overvåket siden 1993 og i 2003 ble han arrestert av amerikanske myndigheter. FBI mente at han hadde vært sjef for en amerikansk avdeling av terrororganisasjonen Palestinian Islamic Jihad (PIJ) siden 1984. Men bevisene mot ham var ikke sterke. Al-Arian hadde telefonsamtaler med lederne i PIJ der de diskuterte lederskap, finanser og strategi. Samtalene fant imidlertid sted før organisasjonen ble erklært som terroristorganisasjon og før det ble ulovlig å ha forbindelser til den. Arien har selv hevdet at han kun drev en tenketank der han hadde dialog med en rekke forskjellige politiske grupper. Våren 2006 inngikk Al-Arian et forlik med påtalemyndighetene. Her gikk han med på å si seg skyldig på ett av tiltalepunktene, nemlig i å ha bistått Palestinian Islamic Jihad med penger, varer eller hjelp. I avtalen han skrev under på gikk han med på å bli deportert etter sonet straff.


== Bakgrunn ==
Arian kom til USA for å studere i 1975. Han var 17 år. I 1985 avsluttet han doktorgradsstudiene som dataingeniør. Året etter ble han ansatt ved Universitetet i Tampa i Florida. 
Han har bodd hele sitt voksne liv i USA med kona Nahla Al-Arian og deres fem barn. I lokalsamfunnet har han vært sentral i det muslimske miljøet. Som imam var han med på å opprette flere senter for muslimer, og dessuten en skole for undervisning i islam. Han var svært engasjert i palestinernes sak, og ble kjent som en talefør aktivist i lokalmiljøet. Han holdt foredrag om konflikten med Israel og om forholdet mellom islam og Vesten. Blant tenketankene han var med på å starte var World Islamic Study Enterprise og Islamic Committee for Palestine, som blant annet arrangerte seminar med den nå livstidsdømte Sheikh Omar Abdul Rahman.
Fra 1994 og framover fikk Al-Arian søkelyset på seg for sin deltakelse her. I en rekke kritiske artikler i avisa Tampa Tribune og i en TV-dokumentar ble tenketankene han drev beskyldt for forbindelse med terrorister.


== Film ==
Den norske regissøren Line Halvorsens film USA mot Al-Arian er et portrett av Sami Al-Arian og hans familie sett fra deres synspunkt.


== Referanser ==
Lawrence Oates

Lawrence Edward Grace Oates, ofte kalt Titus Oates, (født 17. mars 1880, død 17. mars 1912) var en engelsk polfarer som deltok på Robert Falcon Scott sin mislykkede ekspedisjon til Sydpolen.
Oates ble født i Putney nær London og tok utdannelse ved Eton College. Han deltok i boerkrigen og fikk en skuddskade i det venstre benet som gjorde at det ene benet var litt kortere enn det andre
I 1910 søkte Oates om å få være med på Scott sin ekspedisjon til Antarktis og han ble valgt ut på bakgrunn av hans evne til å håndtere hester og at han kunne skaffe finansiell støtte til ekspedisjonen. Scott valgte ut Oates som en av de fem som skulle gå hele veien til polpunktet, men Oates selv hadde liten lyst til å fortsette og hadde problemer med skuddskaden som ble forverret av skjørbuk.
På hjemturen fra polpunktet opplevde ekspedisjonen stadig verre forhold. Etter at Edgar Evans døde den 17. februar fikk Oates alvorlige forfrysninger og ble raskere svakere enn de øvrige i gruppen. Dette førte til at gruppen tapte tid, Oates gav uttrykk for at han skulle etterlates i soveposen, noe han ikke fikk gehør for hos de øvrige medlemmene. Oates innså at dersom de andre skulle ha en mulighet til å overleve måtte han ofre seg. På sin 32. bursdag forlot han teltet og gikk ut i snøstormen som raste utenfor med de legendariske ordene:

Jeg går meg en liten tur, og det kan ta sin tid.
Oppofrelsen skulle vise seg å være forgjeves da de øvrige medlemmene av ekspedisjonen døde bare 20 km fra et stort depot.
Liket av Oates har aldri blitt funnet.
Skrukkeli kapell

Skrukkeli kapell er en langkirke fra 1923 i Hurdal kommune, Viken fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Øvre Romerike prosti i Borg bispedømme.
Byggverket er i tømmer og har 118 plasser.


== Litteratur ==
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 651. ISBN 82-75-27022-7. 


== Eksterne lenker ==
Skrukkeli kapell fra Kirkesøk
Skrukkeli kapell i «Norges kirker»
Hurdal kirkelige fellesråd
«Skrukkeli kapell». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Ung Kirkesang

Ung kirkesang er en norsk barne- og ungdomsorganisasjon som arbeider for å bevare og fornye korsangen i Den norske kirke. Organisasjonen har over 8000 medlemmer og over 300 medlemskor. Ung kirkesang arrangerer kurs for både korsangere og dirigenter. 
Ung kirkesang ble skilt ut fra Norges Kirkesangforbund 12. oktober 1996. Organisasjonen er bygd opp av regionale stiftsforbund – et i hvert bispedømme i Norge. 
Ung kirkesang er med i en rekke forskjellige andre strukturer og organisasjoner: LNU (Landsrådet for Norges barne- og ungdoms-organisasjoner), NMR/MSF (Norsk musikkråd), Ungdommens kirkemøte og Norbusang (Nordisk barne- og ungdomskor samarbeid). Nåværende leder for Ung kirkesang er Ole Aleksander Østhassel. 


== Medlemskor ==
Førde guttekor
Nøtterøy ungdomskantori
Oslo Domkirkes Guttekor
Stavanger domkirkes ungdomskantori
Tønsberg Domkirkes jentekor
Via Vitae


== Eksterne lenker ==
Hjemmesidene til Ung Kirkesang
Skårer kirke

Skårer kirke er en kirke konstruert i en kvadratisk form, fra 1978 i Lørenskog kommune, Viken fylke. Den tilhører Nedre Romerike prosti.
Kirken er tegnet av arkitekt Aksel Fronth. Biskop Andreas Aarflot la ned grunnstenen Kristi himmelfartsdag 1977 og året etter ble kirken vigslet. Kirken har tre gallerier og plass til 430 mennesker. Kirkens visjon er: «Nåde for alle, rom for deg».


== Eksterne lenker ==
Lørenskog menighet
Kirken i Lørenskog
(no) «Skårer kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Skårer kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Edvard Sverdrup

Johan Edvard Sverdrup (født 1861 i Balestrand, død 1923) var en norsk teolog og kirkeleder.
Sverdrup var en tid lærer på folkehøgskolen i Sogndal og deretter sogneprest i Sulen i Bergen og Rennesø ved Stavanger. Da Det teologiske menighetsfakultetet ble opprettet i 1907, ble han knyttet til fakultetet som professor i kirkehistorie. I årene 1911–1923 var han formann i Det norske lutherske Indremisjonsselskap.Han var sønn av Harald Ulrik Sverdrup (1813–1891) og bror til statsråd Jakob Liv Rosted Sverdrup.
Sverdrup har skrevet Fra Norges kristenliv. Den norske Lutherstiftelse og Det norske lutherske Indremisjonsselskap 1868-1918. Kristiania 1918.


== Referanser ==
Gotha Go 242

Gotha Go 242 var et militært transportglidefly utviklet og produsert av Gothaer Waggonfabrik for Luftwaffe under andre verdenskrig. Flyet skulle erstatte glideflyet DFS 230, og fløy første gang i 1941. De fleste flyene tjenestegjorde i Middelhavs- og Egeerhavsområdet.
Det ble produsert totalt 1 528 eksemplarer. Enkelte av disse ble etter hvert utstyrt med motorer, og fikk betegnelsen Gotha Go 244.
Glideflyene ble slept av Heinkel He 111 bombefly eller Junkers Ju 52 transportfly. Enkelte var også utstyrt med RATO-utstyr (Rocket Assisted Take-Off).


== Eksterne lenker ==
Gotha Go.242
Clinton mot Jones

Clinton mot Jones (520 United States Reports saksnr. 681, 1997) var en epokegjørende kjennelse i USAs høyesterett som etablerte at en sittende amerikansk president ikke har immunitet mot sivilrettslige søksmål for forhold som var uavhengig av hans embedsførsel som president (og som kunne gjelde forhold forut fra hans presidentsperiode). Avgjørelsen falt 27. mai 1997.
Bakgrunnen var anklager mot president Bill Clinton fra en tidligere statsansatt i delstaten Arkansas om at Clinton hadde kommet med grove og krenkende seksuelle tilnærmelser overfor henne mange år tidligere. Et vitne i denne saken var Monica Lewinsky.
Den 6. mai 1994 anmeldte en tidligere ansatt delstaten Arkansas, Paula Jones, USAs president Bill Clinton og tidligere politioffiser i Arkansas, Danny Ferguson, for seksuell trakassering. Hun hevdet at  Clinton, den gang guvernør av Arkansas, var kommet med grove tilnærmelser til henne den 8. mai 1991. Hun hevdet at David Brock hadde påstått at en statsansatt ved navn «Paula» hadde tilbudt å bli Clintons elskerinne. Ferguson hadde eskortert Jones til Clintons hotellrom, stått vakt og hevdet at Jones sa at hun ikke hadde noe imot å være Clintons elskerinne.


== Eksterne lenker ==
Clinton mot Jones, 520 U.S. 681 (1997) (komplette tekster med lenker til sitert materiale)
Lydopptak av Clinton mot Jones muntlige argument
John Murtha

John Patrick «Jack» Murtha jr. (født 17. juni 1932 i New Martinsville i Vest-Virginia, død 8. februar 2010 i Arlington i Virginia) var en amerikansk politiker som representerte Pennsylvania, innvalgt for Det demokratiske parti. Han var medlem av Representantenes hus fra 1974 frem til sin død i 2010 som representant for Pennsylvanias 12. distrikt.
Han var kjent for sine oppfordringer siden 2006 om amerikansk tilbaketrekning fra Irak. De ble lagt ekstra merke til ettersom Murtha var tidligere offiser, og dekorert med Purple Heart-medaljen. I 2006 gjorde han et forsøk på å bli valgt til majoritetsleder i Representanthuset, og fikk støtte av daværende minoritetsleder Nancy Pelosi. Men hans partifeller valgte i stedet Steny Hoyer.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Biografi hos Amerikas forente staters kongress’ biografiske kartotek
(en) Stemmegivingsoversikt vedlikeholdt av The Washington Post
(en) Finansredegjørelse for valgkamp hos Federal Election Commission
(en) Valgkampbidrag hos OpenSecrets.org
(en) Biografi, stemmegivingsoversikt, og oppslutning hos interessegrupper hos Project Vote Smart
(en) Stilling i saker og relaterte sitater hos On The Issues
Kaolin

Kaolin er en hvit og svært plastisk leire med flere bruksområder, bestående hovedsakelig av mineralet kaolinitt (aluminiumsilikat). 
Ordet kommer fra navnet til småbyen Gaoling, 高岭 (eldre romanisering: Kao-ling, pinyin: Gāolǐng) i provinsen Jiangxi i Kina (navnet betyr høyås). Fra dette sted hentet man leire til  porselensfabrikkene i Jingdezhen. Leiren kalles også for porselensleire, ettersom dens fremste bruksområde ligger innen produksjon av porselen. Andre keramiske produkter, skapt for å ligne på porselenet, inneholder også kaolin: benporselen, feltspatporselen og flintgods. Man benytter også kaolin for produksjon av finere tegl, innen papirindustrien (for å gi en hvit og glatt overflate), innen kosmetikkindustrien og ved produksjon av gummi, og tidligere også i medisiner, som piller og strøpulver.}
Som pigment er kaolin listet i Colour Index som Pigment White 19 (77004, 77005).Materialet anvendes også ved produksjon av sanitetsgods, ildfast tegl og isolatorporselen.
I Europa kjenner man til at kaolin ble produsert på De eoliske øyer i oldtiden.
Kaolinforekomster finnes utover i Gaoling også blant annet i Böhmen, Tyskland, Cornwall, Bornholm, Frankrike, Bulgaria og USA. I Sverige finnes kaolin på Ivön og i Billinge i  Skåne.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Martin Okrusch, Siegfried Matthes: Mineralogie (7. Aufl.). Springer Verlag, Berlin (2005), ISBN 3-540-23812-3
Folkets dagblad

Renmin Ribao (kinesisk: 人民日报, pinyin: Rénmín Rìbào – Folkets Dagblad) er partiorgan for Det kinesiske kommunistparti og med sitt opplag på 3-4 millioner er det Folkerepublikken Kinas største dagsavis. 
Avisen utkom første gang den 15. juni 1948 i Pingshan i Hebei som regional partiavis, men flyttet over til Beijing i mars året etter. 
Avisen utarbeider også interne nyhetsrapporter (neican) forbeholdt ledende politikere og embedsmenn.   


== Sjefredaktører ==
Zhang Panshi (张磐石)
Hu Qiaomu (胡乔木)
Fan Changjiang (范长江)
Deng Tuo (邓拓)
Hu Jiwei (胡绩伟)
Qin Chuan (秦川)
Qian Liren (钱李仁)
Gao Di (高狄)
Shao Huaze (邵华泽)
Bai Keming (白克明)
Xu Zhongtian (许中田)
Wang Chen (王晨)
Zhang Yannong (张研农)
Yang Zhenwu (杨振武)
Li Baoshan (李宝善)


== Eksterne lenker ==
Onlineutgave av Renmin Ribao
People's Daily – Engelsk utgave av avisen
Autistisk savant

En autistisk savant (historisk også beskrevet som idiotsavant) er en autistisk person med savantsyndromet. Savantsyndromet beskrives som det å både ha en graverende utviklingspsykologisk eller mental hemmelse og samtidig ekstraordinære mentale ferdigheter. Savantsyndromferdigheter dreier seg om ekstraordinær hukommelseskraft og omfatter ofte aritmetisk kalkulus og noen ganger kunst og musikk. 
Bare rundt 50–100 mennesker i verden er anerkjent som autistiske savanter.Tilstanden kan være både genetisk betinget og skyldes en skade i hjernen, men årsaken bak er ikke fullt ut forstått. En fellesnevner synes å være et fokus på detaljer og evne til å huske disse, som for eksempel å huske en rekke av tall eller å ha et fotografisk minne. Autistiske savanter, som andre med diagnosen autisme, har ofte problemer med andre typer mentale evner, som kan gjøre hverdagslige gjøremål vanskelige. 6 av 7 autistiske savanter er menn.
Ordet «savant» kommer fra fransk og betyr «lærd».
«Psykiater Donald Treffert i Wisconsin har studert savanter i fem tiår, og har et arkiv med 319 slike tilfeller. Tre fjerdedeler av disse er diagnostisert med autisme, så det er tydeligvis en forbindelse der, men hvorfor? (...) forteller Treffert at det er typisk er personer med defekter i venstre hjerne-halvdel, som styrer språk og logisk tenkning, som har savant-egenskaper».


== Berømte savanter ==
Daniel Tammet (1979–), europeisk rekordholder i å memorere tallet pi
Kim Peek (1951–2009), modellen til rollefiguren Raymond Babbitt i filmen Rain Man (ikke autistisk)
Stu Ungar (1953–1998), en av tidenes beste pokerspillere
Stephen Wiltshire (1979–), britisk tegner med tilnærmet fotografisk hukommelse


== Referanser ==