jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Klokkespill

Klokkespill er musikkinstrument i slagverkfamilien


=== Carillon ===
Konsertklokkespill eller carillon er verdens største og tyngste instrument (med unntak av noen ekstraordinære orgler som er så store at klokkespill inngår). Stemte klokker i serier på to eller flere oktaver er fasthengende og slås på med innvendige kolver (unntaksvis utvendige hammere).  Carillon har per definisjon minst 23 klokker og finnes i tårn, slott, universitet, bibliotek, selvstendige parker, minnelunder og bysentre, hovedsakelig i Belgia, Nederland og Nord-Frankrike, samt USA og Canada. Klokkespill som det i Oslo rådhus må ikke forveksles med kirkeklokker.


=== Bianzhong ===

De tidligste klokkespill er funnet i Kina, og klokkespill på opptil seks oktaver er funnet som er mellom 2000 og 3500 år gamle. Klokkespill inngår i Korea, Vietnam og Japans hoffmusikk. Klokkene er avlange og hver klokke kan avgi to ulike toner avhengig av hvor en slår på dem.


=== Orkesterklokkespill ===
Et orkesterklokkespill består av en skala av metallstaver rangert fra stor til liten i lengde, som blir slått på av filt- eller gummikøller. Det diatoniske klokkespill er et utdrag av pianoets register oftest fra tonen C1 piano.


=== Vekselringende klokker ===
Vekselringende klokker  På de britiske øyer har kirkene klokkespill på fire til inntil 12 svingende klokker (vanligvis 6-8) som ringes manuelt. De henges opp-ned og spilles i rekkefølge med variasjoner til alle tonekombinasjoner (permutasjoner) er avspilt uten gjentagelse. Med åtte klokker der en holder takten vil en full peal (syv vekselringende klokker mens den største, bardunen, holder takten) gi 5040 kombinasjoner.  Avspilling tar rundt 4 timer å spille og det avholdes årlige konkurranser i å gjennomføre disse (full peal eller quarter-peal). England har over 5000 vekselringende tårn, mens det finnes kun to slike tårn tilsammen på kontinentet (resten av Europa).


=== Håndklokkespill ===
Håndklokker er kromatiske sett med stemte håndklokker som spilles av flere, også hovedsakelig på de britiske øyer. Håndklokkesett ble opprinnelig laget for å øve på vekselringing (metode), men fremfører klokkespillsmelodier og egne konserter.


=== Semantron ===

Greske klostre og kirker i nærliggende områder (Romania, Bulgaria) slår ikke på metallklokker men på bjelker av tre eller metall kalt semantron eller toaca. Disse var mer alminnelige i slaviske kirker til det 15.århundre.


=== Zvon ===
I Russland og russisk-ortodokse kirker ringes klokkespill med ikke-svingende klokker for hånd med klokkerep i musikalske mønstre som kalles Zvon eller dzwon.


=== Klokkespill i Norge ===
Flere større norske kirker har siden 1922 fått montert konsertklokkespill i tillegg til tradisjonelle kirkeklokker. Det er nå 14 carillon og tre sett håndklokkespill i Norge (Marcusklokkene, Steinerskolen, Rueslåtten concerto). Klokkespillutdanningen foregår ved den skandinaviske klokkenistskolen i Løgumklokster. 


== Se også ==
Carillon
Håndklokker
Xylofon
Marimba
Semantron
Vibrafon
Rørklokker
Skandinaviske klokkenistskole
Zvon


== Eksterne lenker ==
«DigitaltMuseum: Søk:  'Klokkespill'».
KANDU

KANDU – Norsk Dataungdom (tidligere Kreativ Aktiv Norsk DataUngdom) er en ideell organisasjon som blant annet arrangerer datatreffet The Gathering. Organisasjonen ble stiftet i 1996. Organisasjonen besto i 2017 av mellom 5 000 og 7 000 medlemmer i Norge og er tilsluttet Hyperion og Frivillighet Norge.


== Historie ==
KANDU ble stiftet i 1996 i forbindelse med at datatreffet The Gathering (TG) skulle flytte inn i Vikingskipet, og fra den tiden har tilnærmet alle deltakere på arrangementet vært regnet som medlem av organisasjonen. En årlig kontingent blir trukket fra deltakeravgiften. I oktober 2004 ble det avholdt en generalforsamling hvor det ble valgt et nytt styre og vedtatt at forholdet mellom TG og KANDU skulle formaliseres.
I desember 2004 ble det avholdt en ekstraordinær generalforsamling i KANDU for innmelding i Hyperion.
I januar 2005 ble det avholdt en ekstraordinær generalforsamling hvor det utarbeidet en rekke dokumenter, deriblant nye vedtekter og et langtidsprogram. Begge disse dokumentene definerte klart rollene i organisasjonen, og endret maktflyten. Blant annet ble det bestemt at organisasjonen skulle ha en kontrollkomité, men kontrollkomiteen hadde ingen medlemmer frem til ordinær generalforsamling i oktober 2005.


== Aktiviteter ==
Organisasjonens hovedvirksomhet var å arrangere datatreffet TG hvert år, men etter hvert begynte medlemmene å ytre ønsker om også andre medlemsaktiviteter. Organisasjonen vedtok derfor at den i 2006 skulle arbeide for å tilby medlemsaktiviteter utover The Gathering og startet i den forbindelse filmkvelder, grillkvelder og annen sosiale aktiviteter i Oslo.


== Lokallag ==
Frem til 2004 jobbet KANDU med å forsøke å etablere lokallag. Organisasjonen ønsket opprinnelig å opprette forbindelse og samarbeid med ulike datatreff-miljøer over hele landet. Etter hvert ble KANDUs organisasjonsstruktur endret, og punktet om lokallag ble strøket fra vedtektene. De to gjenlevende lokallagene (KANDU Buskerud; Skiftet navn i 2004 til Dataforeningen i Ringerike) og KANDU Årdal blir ikke regnet som medlemmer i KANDU sentralt da disse har vært inaktive over lengre tid.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
The Gathering (TG)
Interiørarkitekt

Interiørarkitekt er en yrkestittel for utøvere som former interiører, og elementer som et interiør består av, så som planløsninger med rombehandlinger, fastinnredning og møbler.  Interiørarkitekt er ingen beskyttet tittel. 
Interiørarkitekt med appendikset MNIL, er en tittel etablert av bransjeforeningen og som kan tildeles utøvere som er medlem av Norske interiørarkitekters og møbeldesigneres landsforening (NIL) og som tilfredsstiller foreningens minstekrav til utdannelse og erfaring. Møbeldesignere/møbeltegnere former løse elementer – møbler.


== Eksterne lenker ==
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av interiørarkitekt
Hyperion (bok)

Hyperion er en science-fiction-bok av Dan Simmons. Den er første bind i en serie på fire. Boken ble tildelt Hugo-prisen i 1990.
Boken beskriver bakgrunnen og reisen til en gruppe forskjellige mennesker som blir sendt til planeten «Hyperion» for å delta på et pilegrimsferd. Boken inneholder mysterier på flere plan: Målet for pilegrimsferden er et mysterium; Hendelsene rundt reisen fremstår som mystiske, groteske og voldelige; Deltakernes motiver og hensikter er kompliserte.  Siden deltakerne på reisen erkjenner at det er sannsynlig at de kommer til å dø, og at løsningen av mysteriet kan hjelpe dem til å overleve, bestemmer de seg for å fortelle sin sanne historie til hverandre.  Boken består av en overoverordnet rammefortelling og syv historier fortalt av deltakerne på reisen, med hver sin litterære stemme.  Det viser seg at deltakerne har vært sentrale figurer i historiens utvikling, ofte uten at de har vist om det selv. Selv om deltakerne ikke kjente hverandre fra før, tvinnes historiene sammen på dette viktige øyeblikket i historien.
Boken kan leses på mange ulike plan. Forfatteren tematiserer religion, teknologi, vold uten ondskap, meningen med livet, religion og individuelle valg, vår kontroll over historisk utvikling, foreldrenes kjærlighet for sitt barn, poetens skaperkraft, kunstig intelligens og moral, ødeleggelse som kilde for skapelse, og ikke minst selve fortellingen og dets forhold til både sannhet og til historien. Fortellingene som fortelles skaper historie og virkelighet, ved at de hjelper oss til om fortolke våre erfaringer.  Forfatteren bruker mange litterærere og kulturelle referanser fra kriminallitteraturen, science fiction, poesi fra romantikken og amerikanske filmer.
Møbeldesign

Møbeldesign er utformingen av elementer som et interiøret består av, møbler.
Møbeldesignere/møbeltegnere er ingen beskyttet tittel. Møbeldesignere med appendikset MNIL, er en tittel etablert av bransjeforeningen og som kan tildeles utøvere som er medlem av Norske interiørarkitekters og møbeldesigneres landsforening (NIL) og som oppfyller foreningen krav til utdannelse.


== Eksterne lenker ==
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av møbeldesigner
Hyperion (måne)

Hyperion (fra gresk: ‘Υπερίων) er en av Saturns måner, oppdaget av William Cranch Bond, George Phillips Bond og William Lassell i 1848. Hyperion har en meget spesiell uforklarlig «svampete» utseende, uregelmessig form og en kaotisk og variabel rotasjon.


== Cassini-oppdagelser ==
Cassini avslørte i en passering av månen i september 2005 både vann og Karbondioksid-is, sammen med mørkt materiale som passer spektral-profilen til hydrokarboner. Denne nærmeste passering av Hyperion gjorde også at romsonden kunne nøyaktig måle månens masse og størrelse, noe som viste at den bare er litt mere enn halvparten så høy tetthet som vann. Nye analyser basert på disse observasjonene har vist at månens lave tetthet og derfor lave overflate-gravitasjon, kan forårsake at kratere dannes på en annerledes måte enn på andre, mer tette objekter i Solsystemet.
NASA sin romsonde Cassini avslørt for første gang overflate-detaljer av månen under passering i 2007. Observasjonene inkluderte kopp-formede kratere som var fulle av hydrokarboner, noe som var med på å bekrefte at basis-kjemikalier for dannelse av liv, er mere vanlig i Solsystemet enn tidligere trodd.


== Noter og referanser ==
Noter
Referanser


== Eksterne lenker ==
NASA Photojournal JPL – Bilde av Hyperion
Cassini mission Hyperion page
The Planetary Society: Hyperion
Mountain and Arctic Warfare Cadre

Mountain and Arctic Warfare Cadre er en spesialstyrke i det britiske marineinfanteriet. Medlemmene er spesialister innen fjellklatring, oppklaring og overlevelse i arktisk klima. I fredstid driver styrken hovedsakelig opplæring av andre marineinfanterister, men i krig inngår den som en ekstra oppklaringsavdeling i 3 Commando Brigade, marineinfanteriets hovedforband.
Styrkens historie går tilbake til 1950-årene da det ble opprettet en spesialgruppe (Cliff Assault Wing) for ekspertise innen amfibiske angrep mot kystklipper. Gruppen begynte sin trening i Wales og Skottland, men etterhvert også i Østerrike, Canada og Norge. Gruppen deltok på sin første store øvelse i Norge i oktober 1962. I 1970 ble navnet endret til Mountain and Arctic Warfare Cadre og standkvarter flyttet til Stonehouse kaserne i Plymouth.
Forsvarsdepartement

Et forsvarsdepartement eller forsvarsministerium er et departement med ansvar for et lands forsvar. 


== Se også ==
Forsvarsdepartementet (Norge)
Forsvarsdepartementet (Russland)
Forsvarsdepartementet (Storbritannia)
Forsvarsdepartementet (Sverige)
Forsvarsdepartementet (Tyskland)
Forsvarsdepartementet (USA)
Forsvarsdepartementet (Israel)
FD

FD kan bety:

Forsvarsdepartementet (Norge)
Forsvarsdepartementet (Sverige)
Finansdepartementet (Norge)
Finansdepartementet (Sverige)
Fiskeridepartementet
Oslo Journalistklubb

Oslo Journalistklubb (OJ) ble stiftet i 1894 under navnet Kristiania Journalistklub.
OJ er i dag et lokallag av Norsk Journalistlag (NJ) og var med på å etablere NJ sammen med åtte andre lokale journalistklubber i 1946. OJ er NJs eldste og største lokallag med vel 3600 medlemmer.
Lokallagets formål er å «ivareta medlemmenes økonomiske, sosiale, faglige og ideelle interesser». OJ arrangerer flere ganger i året debatter og møter i Oslo for medlemmer og andre interesserte.
OJ har et eget sekretariat, samlokalisert med NJ i Oslo.


== Ledere ==

Torvald Bernhoft (1894 - 1895)
O. Christofersen (1895 - 1899)
A. Krefting Hansen, etter hans død Gudbr. Mellbye (1899 - 1900)
Hans Brekke (1900 - 1902)
Per Wendelbo (1902 - 1905)
O. Christofersen (1905 - 1906)
T. Tellander (1906 - 1907)
P. Wilh. Schmidt (1907 - 1908)
J. Aars Johanssen (1908 - 1909)
Thom. Vetlesen (1909 - 1910)
Per Wendelbo (1910 - 1911)
Ove Mossin (1911 - 1913)
Per Wendelbo (1913 - 1914)
Jens B. Fraas (1914 - 1915)
Per Wendelbo (1915 - 1916)
Th. Pryser (1916 - 1918)
Sigvard Andreas Friid (1918 - 1919)
Toralv Øksnevad, i hans fravær Eivind Thon (1919 - 1920)
Chr. S. Brochmann (1920 - 1921)
Vilhelm Tvedt (1921 - 1923)
Harald Torp (1923 - 1924)
Sigurd Konstad (1924 - 1925)
Axel Skagen (1926 - 1928)
Hans P. Lødrup (1928 - 1931)
Olaf Wilhelm Erichsen (1931 - 1934)
Peder Chr. Andersen (1934 - ?)
...
Martin Riber Sparre (2010 - 2013)
Rolf Johansen (2013-2015)
Baard Zakariassen (2015-)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rune Ottosen; utgitt av Aschehoug i samarbeid med Norsk Journalistlag i 1996 (red.). «Fra Fjærpenn til Internett. Journalister i organisasjon og samfunn». Oslo. ISBN 82-03-26128-0. 


== Eksterne lenker ==
Oslo Journalistklubb
OED

Forkortelsen OED brukes i flere betydninger:

Olje- og energidepartementet
Oxford English Dictionary
UD Almería

Unión Deportiva Almería er et spansk fotballag fra byen Almería, Andalucía.
Klubben ble stiftet den 26. juli 1989 etter en sammenslåing av klubbene Almería CF og Polideportivo Almería.
De spiller sine hjemmekamper på Power Horse Stadium som har en tilskuerkapasitet på 15 274.


== Spillerstall ==
Oppdatert 23. oktober 2022.


=== Utlånte spillere ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) UD Almería – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
SNO

SNO kan vise til:

Statens naturoppsyn - norsk, statlig myndighet som har til oppgave å ivareta nasjonale miljøverdier og forebygge miljøkriminalitet.
Stiftelsen norsk okkupasjonshistorie‎ - videreføring av INO, en norsk organisasjon for tidligere medlemmer av Nasjonal Samling og andre med spesiell interesse for okkupasjonshistorien.
ABM

ABM har flere betydninger:

ABM-institusjon
ABM-utvikling
ABM Industries
Anti-ballistisk missil
IATA-flyplasskode for Bamaga Injinoo Airport i Australia
Trondhjems Journalistforening

Trondhjems Journalistforening (TJ) ble stiftet i 1902 under navnet Trondhjems Journalistklub og fikk dagens navn i 1903.
TJ er i dag et lokallag i Norsk Journalistlag og omfatter Sør-Trøndelag fylke. TJ var blant de ni lokale presseforeningene som deltok i etableringen av Norsk Journalistlag i 1946. Fram til da fungerte TJ som egen organisasjon for pressefolk i Trondheim.
TJ har 360 medlemmer og er et av NJs største lokallag, og etter stiftelsesdato NJs nest eldste lokallag. Lokallagets formål er å «ivareta medlemmenes økonomiske, sosiale, faglige og ideelle interesser, samt fremme gode kollegiale forhold».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Per Christiansen og Hermann Hansen; utgitt av Trondhjems Journalistforening i 2001 (red.). «-i tida-: Trondhjems journalistforening 1902-2002». Trondheim. ISBN 82-996563-0-3. Rune Ottosen; utgitt av Aschehoug i samarbeid med Norsk Journalistlag i 1996 (red.). «Fra Fjærpenn til Internett. Journalister i organisasjon og samfunn». Oslo. ISBN 82-03-26128-0. 


== Eksterne lenker ==
Trondhjems Journalistforening
RevPAR

RevPAR brukes som nøkkeltall innen hotellindustrien.
Det er en forkortelse for det engelske begrepet Revenue Per Available Room (no.: Omsetning per tilgjengelig rom).
Dette betyr at omsetningen deles på totalt antall tilgjengelige rom, og gir en god pekepinn på hvor dyktige ledelsen er til å konvertere tilgjengelige rom til omsetning.
Jón Sigurðsson

Jón Sigurðsson (født 17. juni 1811, død 7. desember 1879) var leder for den islandske selvstendighetsbevegelsen på 1800-tallet.
Jón Sigurðsson var født i Hrafnseyri, nær Arnarfjörður, vest på Island, som sønn av presten Sigurður Jónsson. Han reiste til København i 1833 for å studere historie ved universitetet der. Etter hvert fikk han arbeid ved Den arnamagnæanske samlingen, som på den tiden omfattet manuskriptene til de islandske ættesagaene. Han ble ekspert på islandske ættesagaer og på islandsk historie. Han tok aldri noen universitetseksamen, siden islandsk politikk opptok stadig mer av tiden hans.
Jón Sigurðsson giftet seg med sin kusine, Ingibjörg Einarsdóttir, og de bosatte seg i København, der hjemmet deres ble et senter for alle islendinger i byen. Han dro til Island hvert år, 29 ganger i alt, for å lede møtene i Alltinget, som på den tiden var et rådgivende organ for den danske regjeringen og kongen. De danske myndighetene tok etter hvert hensyn til Jón Sigurðssons veltalende måte å fremme islandske interesser på, og i 1874 fikk Island et begrenset selvstyre i innenrikssaker.
Fødselsdagen hans, 17. juni, er Islands nasjonaldag.
Jón Sigurðsson blir ofte omtalt som president, siden han var preses i det islandske litterære selskapet (Hið íslenzka bókmenntafélag) i en årrekke. Han er avbildet på den islandske 500 krónur-seddelen, og han er blitt hedret med frimerke på hundreårsdagen for fødsel og død, og på 150-årsdagen for fødselen, samt ved opprettelsen av den islandske republikken (på den 133. fødselsdagen hans).
17. juni 1961 fikk Island sin første gullmynt til minne om 150-års dagen for Jon Sigurdssons fødsel, 500 kronur og gullvekt 8,06 gram, samme vekt som
den norske 5 Sps/20 kroner utgitt i 1874 og 75. Samme vekt hadde også de andre nordiske land for sine store gullmynter fra den tiden. ( 124 stk/1 kg )
E.


== Referanser ==


== Kilder ==
К. Maurer. Zur politischen Geschichte Islands. Leipzig, 1880.


== Eksterne lenker ==
Jónshús (på islandsk)
Hið íslenzka bókmenntafélag (på engelsk)
Kalevi Hämäläinen

Kalevi Hämäläinen (født 13. desember 1932 i Juva, død 10. januar 2005) var en finsk langrennsløper. 
Han hadde sin storhetstid på slutten av 1950-årene og begynnelsen av 1960-årene.


== Meritter ==
VM 1958 i Lahtis: Gull på 30 km, bronse på stafetten
OL 1960 i Squaw Valley: Gull på 50 km
VM 1962 i Zakopane: Bronse på 50 km


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Kalevi Hämäläinen – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Kalevi Hämäläinen – Olympics.com 
(en) Kalevi Hämäläinen – Olympic.org 
(en) Kalevi Hämäläinen – Olympedia 
(en) Kalevi Hämäläinen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kalevi Hämäläinen – FIS (langrenn)
Veli Saarinen

Veli Saarinen (født 16. september 1902, død 12. oktober 1969) var en finsk langrennsløper. Han var med på å dominere internasjonal langrennssport på 1920- og 30-tallet.


== Meritter ==


=== OL ===
St. Moritz 1928: 4.-plass på 18 km
Lake Placid 1932: Gull på 50 km, bronse på 18 km


=== VM ===
Lahtis 1926: Bronse på 50 km
Zakopane 1929: Gull på 18 km, sølv på 50 km
Oslo 1930: 5.-plass på 18 km, 6.-plass på 50 km
Innsbruck 1933: 4.-plass på 18 km, gull på 50 km
Sollofteå 1934: sølv på 18 km, gull på 4 x 10 km stafett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Veli Saarinen – Olympics.com 
(en) Veli Saarinen – Olympic.org 
(en) Veli Saarinen – Olympedia 
(en) Veli Saarinen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Veli Saarinen – FIS (langrenn)
Troppevatnet

Troppevatnet er en innsjø i Strand i Rogaland. Frem til 2019 gikk kommunegrensen mellom Strand og Forsand gjennom innsjøen.


== Litt om området ==
For å komme til Troppevatnet må man ta til venstre etter å ha gått opp Neverdalsskaret på stien til Preikestolen. På vei opp til Preikestolen kan innsjøen ses på motsatt side av Neverdalen. 
Innsjøen er omkranset av fjellene Urhaugen på nordøstre side, Løknuten på sørvestre side, og Troppeknuten på sørøstre side. Innsjøen har sitt utløp i en bekk som renner gjennom Neverdalen. Via noen mindre innsjøer og tjern renner denne bekken til slutt ut i Lysefjorden, noen hundre meter innenfor Skitvika.


== Historie ==
Troppevatnet ble i sin tid vurdert tatt med i et kraftutbyggingsprosjekt i Jørpelandsvassdraget, men NVE gikk i 2005 i mot overføring av Troppevatnet på grunn av store negative konsekvenser for allmenne interesser.


== Om navnet ==
Den offisielle skrivemåten er Troppevatnet, men navnet uttales som regel Troppavatnet av lokalbefolkningen. Navnet kommer av at vannet ligger i et område hvor terrenget trapper seg.


== Referanser ==
White City

White City er et område i distriktet Hammersmith and Fulham i London, England. Det utgjør den nordvestlige delen av Shepherd's Bush. Det er dominert av kommunale boliger i vest og moderne kommersielle og akademiske bygninger i øst. Her ligger det nyutviklede Television Centre (tidligere BBC Television Centre), BBC White City (et kollektivt navn på en rekke bygninger tilhørende BBC), og Loftus Road, hjemmebanen til både fotballklubben Queens Park Rangers og rubgyklubben London Wasps Rugby Union.


== Historie ==
Det området som nå kalles White City var dyrket landbruksområde fram til 1908 da det ble benyttet som området til en stor fransk-britisk utstilling. Under planleggingen av utstillingen ble London på kort varsel tildelt OL i 1908, og det ble bestemt å bygge et idrettsstadion i utkanten av området. Stadionet fikk navnet White City Stadium. I 1909 ble det arrangert Imperial International Exhibition og året etter, i 1910, den japansk-britiske utstilling. De to siste utstillingene som ble arrangert før utbruddet av den første verdenskrig var den latinsk-britiske utstilling (1912) og den anglo-amerikanske utstilling. I løpet av denne perioden før krigen ble stedet kjent som «Great White City» grunnet hvite, marmorkledde utstillingspaviljongene på området.I dag er White City mest kjent for at BBC har sitt administrative hovedkvarter der.
I området ligger White City undergrunnsstasjon. Stasjonen ble åpnet i 1947, og den erstattet den tidligere stasjonen Wood Lane. Wood Lane lå i nærheten av White City Stadium, og ble åpnet i 1908, omtrent samtidig med stadionet.


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
White City, Local Agenda 21
Wood Lane T-bane-stasjon, Subterranea Britannica
Narvesenprisen

Narvesenprisen var en norsk pris for journalistikk, etablert av kioskselskapet Narvesen. Den var lenge ansett som den høysthengende journalistikkprisen i Norge.
Etter en debatt om habiliteten knyttet til en pris med et kommersielt selskap som   «fadder», valgte presseorganisasjonene å etablere en ny pris, «Den store journalistprisen», som har blitt delt ut hvert år siden 1991. Den store journalistprisen overtok også etter Hirschfeldprisen.
Prismottakerne fra 1954 til siste året den ble utgitt 1990 er:
1990: Hans-Wilhelm Steinfeld, NRK.
1989: Tor-Erik Røberg-Larsen og Per Ellingsen, Arbeiderbladet.
1988: Dagmar Loe, NRK.
1987: Per A. Christiansen, Aftenposten.
1986: Veslemøy Kjendsli, NRK-P2.
1985: Kjell Øvre Helland, Bergens Tidende.
1984: Knut Fjeld, Elverum.
1983: Kjell Gjerseth, frilans (Klassekampen).
1982: Redaksjonen i Vårt Land.
1981: Erling Borgen, NRK, og John O. Egeland, Dagbladet.
1980: Arne Skouen, Dagbladet.
1979: Rolf M. Aagaard, Aftenposten.
1978: Hans Melien, Adresseavisen.
1977: Terje Gammelsrud, Hverdag (Sinnets Helse).
1976: Berit Eriksen, frilans, Oslo.
1975: Rolf W. Thanem og Geir Tønset, Adresseavisen.
1974: Gerd Benneche, Dagbladet.
1973: Ellen Auensen, Morgenbladet, og Gunnar Filseth, Aftenposten.
1972: Redaksjonen i Fædrelandsvennen.
1971: Asbjørn Larsen, NRK, og Lars Sigurd Sunnanå, Aftenposten.
1970: Sverre Mitsem, Tønsbergs Blad.
1969: Kai Otto Hansen, Bergens Arbeiderblad.
1968: Arve Solstad, Dagbladet, og Per Egil Hegge, Aftenposten.
1967: Richard Herrmann, NRK-London.
1966: Arne H. Halvorsen, Stavanger Aftenblad.
1965: Erik Bye, NRK.
1964: Einar Eriksen, Bergens Tidende.
1963: Arne Hestenes, Dagbladet.
1962: Gidske Anderson, Arbeiderbladet, og Odd Hagen, Oppland Arbeiderblad.
1961: Jacob R. Kuhnle, Morgenavisen.
1960: P. Chr. Andersen og Henning Sinding-Larsen, Aftenposten.
1959: Terje Baalsrud, NH&ST.
1958: Henry Imsland, Stavanger Aftenblad.
1957: Jorunn Johnsen, Aftenposten.
1956: Asbjørn Barlaup, VG.
1955: Gösta Hammarlund, Dagbladet.
1954: Anders Buraas, Arbeiderbladet.


== Referanser ==