jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Prinsessen som ingen kunne målbinde

Prinsessen som ingen kunne målbinde er et norsk folkeeventyr som først ble utgitt under tittelen "Spurningen" i Peter Chr. Asbjørnsen og Jørgen Moes første utgave av Norske Folkeeventyr fra 1843, men ble senere også trykket opp i andre utgaver.


== Handling ==
Eventyret forteller om en prinsesse som er «så vrien og vrang i ord», og en konge som lover henne bort til den som kan målbinde henne. Etter hvert blir kongsgården så nedrent av folk som vil prøve seg at de får beskjed om at hvis de mislykkes, så skal de få svidd ørene med et svijern han har liggende i en glohaug. Askeladden og de to storebrødrene drar avsted for å prøve lykken. Underveis samler Askeladden opp to bukkehorn, en utgått skosåle og annet skrot – mener de eldre brødrene, iallfall.
Vel fremme mister de eldre brødrene munn og mæle straks prinsessen viser til glohaugen. Lillebrorens evner som ordsmed, sammen med samlingen av gjenstander han skaffet underveis, gjør imidlertid at han klarer å målbinde prinsessen. Dermed vinner Askeladden både kongsdatteren og halve kongeriket.


== Se også ==
Prinsessen som ingen kunne målbinde (film), norsk kortfilm fra 1932
Kjekt å ha


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Asbjørnsen, P. Chr. (Peter Christen) (1812-1885) og Moe, Jørgen (1932). «Prinsessen som ingen kunne målbinde». Folke og huldreeventyr: norske kunstneres billedutgave. 2. Oslo: Gyldendal. s. 183-186. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
«Prinsessen som ingen kunde målbinde». Nedlastbar tekst hos Wikisource
John Constable

John Constable (født 11. juni 1776 i East Bergholt, Suffolk, England, død 31. mars 1837) var en engelsk maler fra romantikken. Han er hovedsakelig kjent for sine landskapsmalerier av Dedham Vale, området som omringer hans hjem, nå kjent som "Constable Country". "Jeg maler mine egne steder best", skrev han til sin venn John Fisher i 1821. "Maling er bare et annet ord for følelse."Dedham Vale fra 1802 og The Hay Wain fra 1821 er hans mest kjente malerier. Selv om hans malerier nå er blant de mest populære og kostbare i den britiske kunsten, var han aldri noen finansiell suksess og ble aldri medlem av det etablerte samfunnet før han ble valgt til Royal Academy da han var 43 år gammel. Han solgte flere malerier i Frankrike enn i sitt fødeland England.
Constables bilder påvirket samtidige franske kunstnere som Eugène Delacroix og kunstnerne i Barbizon, såvel som de senere impresjonistene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Constable – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Constable – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Olga's Gallery
Carlos Manuel Piedra

Carlos Manuel Piedra y Piedra (født 1895, død 31. juli 1988) var en cubansk jurist og høyesterettsdommer som var president på Cuba i perioden 1. januar 1959 til 2. januar 1959. Piedra hadde ingen partitilhørighet og var den eldste blant høyesterettsdommerne i 1959. Piedra trakk seg fra presidentembetet etter at de andre høyesterettsdommerne nektet å legitimere innsettelsen. Årsaken var at Fulgencio Batistas avgang skyldtes en revolusjon, og i slike tilfeller var det kun revolusjonens seierherrer som legalt kunne utnevne ny president (Bonachea og San Martin, 1974). 


== Forspill ==
Da Che Guevara hadde erobret byen Santa Clara øst for Havanna dro Fulgencio Batista 1. januar 1959 til Colombia, det militære hovedkvarteret utenfor Havanna. Der samlet han de gjenværende militære lederne og erklærte at han ville frasi seg makten for å unngå ytterligere blodsutgytelser.Før Batista og hans nærmeste gikk om bord i flyet og dro til Den dominikanske republikk, ga han presidenten i Kongressen, Anselmo Alliegro y Milá, ordre om å oppnevne en junta med general Eulogio Cantillo som leder. Juntaen oppnevnte straks høyesterettsdommer Carlos Manuel Piedra til midlertidig president i tråd med den cubanske konstitusjon av 1940. General Cantillo overtok som hærsjef og stabssjef, og Gustavo Pelayo ble utnevnt til statsminister. 
Da Fidel Castro fikk høre om dette 2. januar var han i Santiago de Cuba, vel 95 mil sørøst for Havanna. Han fryktet muligheten for at Batistas gjenværende samarbeidspartnere skulle danne en militærjunta. Derfor hadde han dagen i forveien beordret Che Guevara og Camilio Cienfuegos, som ledet de revolusjonære styrkene i provinsen Las Villas, til å innta Havanna. 
For ytterligere å forhindre at general Cantillo eventuelt dannet en militærjunta, erklærte Castro at geriljaen verken aksepterte en junta eller presidentutnevnelsen av Piedra. Videre slo han fast at krigshandlingene ville fortsette mot alle som motsatte seg 26. juli-bevegelsen og dens allierte. Castro oppfordret også landets arbeidere til å gjennomføre en generalstreik for å lamme all aktivitet i landet, og oppfordringen ble så godt som umiddelbart fulgt opp av landets fagbevegelse. 
I tillegg utpekte Castro dommeren Manuel Urrutia i Santiago de Cuba til provisorisk president, og samme dag dro Urretia med fly fra Santiago til Havanna. I tillegg sørget Castro for at oberst Ramon Barquin som satt fengslet på Isla de Pinos (senere omdøpt til Isla de la Juventud) for konspirasjon mot Batista, ble løslatt og fløyet til Havanna for å gi Manuel Urretia eventuell nødvendig militær støtte.  
Batistas påtenkte president, Carlos Manuel Piedra, satt dermed neppe mer enn 10 – 12 timer i presidentembetet.


== Litteratur ==
The New York Times, fredag 2. januar 1959
Bonachea, Ramon og San Martin, Marta (1974) «The Cuban Insurrection; 1952 – 1959», Transaction Publishers, ISBN 0-87855-576-5
Foss, Clive (2004) «Fidel Castro», N.W.Damm&Sønn, ISBN 82-496-0531-4
Osteopati

Osteopati er en form for medisinsk behandling som i de fleste land anses som alternativ eller komplementær behandling, men i enkelte land er del av primærhelsetjenesten. Behandlingen består i hovedsak i tøying og bevegelse av muskler og ledd ut fra en hypotese om at dette skal hjelpe kroppen til å lege seg selv. 


== Historie ==

Kirurgen Dr. Andrew T. Still introduserte osteopatien i USA i 1874 og var dermed den første som satte manipulasjonsbasert behandling inn i et lærbart system. I 1892 ble den første osteopatiskolen grunnlagt i Kirksville i USA. I 1913 ble British School of Osteopathy startet. Norsk Osteopatforbund ble stiftet i 1993. Den første utdanningen i osteopati i Norge, ble startet i 1997. I dag er det Høyskolen Kristiania, Institutt for helsevitenskap i Oslo som leverer utdanning i Norge.


== Sikkerhet og bivirkninger ==
Dokumentasjon av sikkerhet og bivirkning av osteopatiske behandlingsmetoder viser at alvorlige bivirkninger ved osteopatisk behandling er meget sjeldent og behandling hos kompetente osteopater anses som trygg.


== Effekt ==
Ifølge informasjon fra National Health Service (NHS) er effekten av osteopati begrenset, slik behandling kan muligens ha effekt på noen former av smerte, som i nakke og rygg, men i dag er det ikke noe forskning som underbygger at behandlingen har effekt på lidelser som ikke er knyttet til skjelett og muskler. Store norske leksikon sier følgende om behandlingsformen: «Osteopati regnes i dag som alternativ medisin.»


== Status og godkjennelse ==


=== I Norge ===
Høyskolen Kristiania, Institutt for helsevitenskap, tilbyr Norges eneste fulltidsstudium innen osteopati. Utdanningen ved høyskolen består av en treårig bachelorgrad på 180 studiepoeng som gir graden Bachelor i osteopati og som kvalifiserer for opptak til et ettårig videreutdanningsstudium på 60 studiepoeng. Utdanningsløpet på fire år samsvarer med internasjonal standard for osteopatisk utdanning.


== Litteratur ==
Jan Porthun Osteopati: for spedbarn, barn og voksne. En rådgiver for pasienter, foreldre og interesserte personer. 2008 ISBN 978-82-819-0045-5


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Internasjonalt samarbeid – Osteopathic International Alliance
NIFAB – Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (UiT)
yrkesbeskrivelse av osteopat på utdanning.no
General Osteopathic council autorisasjonsorgan for England og Skottland
JAOA – Journal of the American Osteopathic Accisiation
Norsk Osteopatforbund
orbund
Barneosteopati
Per Arne Bjørkum

Per Arne Bjørkum (født 30. april 1952) er en norsk forsker i Statoil. Han har skrevet boka Annerledestenkerne (1998), hvor han argumenterer for at framskritt innen vitenskapene kommer fra de som våger å tenke radikalt annerledes.
Bjørkum tok doktorgrad ved Universitetet i Oslo, Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet i 1992. Han er utdannet cand.real. innenfor petroleumsgeologi ved Universitetet i Bergen. Bjørkum har vært tilsatt ved Statoil fra 1990. Først som seksjonsleder, senere som teknisk rådgiver, overgeolog, sjefsforsker for leting og nå som spesialist. Før tiden ved Statoil har han erfaring som seniorforsker, avdelingsleder og fagleder ved Rogalandsforskning og som seniorgeolog ved Esso Norge.
Han var dekan ved Det teknisk-naturvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Stavanger fra 2007 til 2011. Bjørkum har vært tilsatt som professor II i reservoargeologi ved HIS/UiS fra 1993 og som professor II ved UiB, Institutt for geovitenskap fra 2001.
Han er sønn av yrkesskolerektor og ordfører Alf Bjørkum, Ørland.


== Bibliografi ==
Annerledestenkerne og Kunnskapsveksten – en reise i vitenskapens historie (1998). Tano Aschehoug, 331 sider.
Annerledestenkerne. En reise i vitenskapens historie (2003). 2. gjennomreviderte utgave. Universitetsforlaget, 399 sider.
Om betingelser for å bryte barrierer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Per Arne Bjørkum i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Per Arne Bjørkum i BIBSYS
Martin Ystenes' anmeldelse av Annerledestenkerne på forskning.no
Den store barnedåpen

Den store barnedåpen er en norsk film fra 1931 basert på  Oskar Braatens skuespill med samme navn. Det var den første lydfilmen i Norge og filmen har blitt en klassiker.
Filmen markerte også ved sitt innhold og sin miljøbeskrivelse en større virkelighetstilnærming for norsk film. Filmens realistiske skildring av arbeidsfolks liv og skjebne omkring århundreskiftet signaliserte et brudd med bygderomantikken.Tancred Ibsen hadde regien, Einar Sissener hadde hovedrollen som  den tafatte og nervøse Harald. I rollen som Alvilde spiller Aase Bye. Også en rekke andre  kjente teaterskuespillere var med i filmen som ble en stor suksess.


== Trivia ==
Norges første helnorske lydfilm.


== Rolleliste ==


== Musikk ==
«Hovedmelodien til filmen Barnedåpen». Melodi og tekst: Willy Johansen. Innspilt 20. august 1931 av Willy Johansens kvartett m/refr. Leif Enger. Utgitt på 78-platen His Master's Voice X 3818.


== Eksterne lenker ==
(en) Den store barnedåpen på Internet Movie Database 
(no) Den store barnedåpen i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Den store barnedåpen hos Filmfront 
(sv) Den store barnedåpen i Svensk Filmdatabas
Eduard von Simson

Martin Eduard Sigismund Simson, fra 1888 von Simson (1810–1899) var en prøyssisk og tysk jurist og liberal politiker. Han var blant de fremste tyske parlamentarikere både i Frankfurtparlamentet, Det nordtyske forbund og i riksdagen i 1871. Han bidro vesentlig til å organisere det representative demokratiet i Tyskland, sto for rettsstaten og for demokratiets forankring i forfatningen.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Simson ble født i en jødisk familie, og konverterte i 1823 til protestantismen og lot seg døpe. Fra 1826 til 1829 studerte han jus ved Albertina-universitetet i Königsberg, hvor han var medlem av Corps Littuania. Han tok til slutt den juridiske doktorgrad. Etter lengre studiereiser i Europa (Berlin, Bonn, Paris) avtjente han militærtjenesten.


=== Akademisk karriere ===
Han ble i 1831 privatdosent og 1833, 23 år gammel, professor i romerrett ved Albertina. Fra 1846 fulgte en karrière som dommer i Königsberg og Frankfurt an der Oder, og fra 1869 var han president for appellasjonsretten i Frankfurt, og fra 1879 til 1891 første president for den tyske riksretten i Leipzig.


=== Politisk karriere ===
Fra 18. mai 1848 til 20. mai 1849 tilhørte Simson Frankfurtparlamentet, som representant for Königsberg. Han satt i en rekke komitéer og var fra desember 1848 til mai 1849 president for parlamentet. Han var formann for keiserdeputasjonen, som tilbød den tyske keiserkronen til den prøyssiske kongen Fredrik Vilhelm IV, som imidlertid avslo tilbudet. Avslaget var et personlig nederlag for Simson.Mellom 1849 og 1867 var han med enkelte avbrudd medlem av det prøyssiske parlamentet. Fra 1867 til 1877 var han så medlem av Riksdagen i Det nordtyske forbund og deretter den tyske Riksdagen. I 1867 ble han valgt til den første presidenten for Det nordtyske forbunds riksdag, og i 1871 til den første presidenten for den tyske Riksdagen.
I 1870 var han formann for keiserdeputasjonen til Vilhelm I i Versailles. Vilhelm aksepterte å bli tysk keiser, og dermed ble Tyskland samlet til en nasjonalstat.
Med tildelingen av Den sorte ørns orden ble Simson i Charlottenburg opphøyet i den arvelige prøyssiske adelstanden 18. mars 1888 av den liberale Fredrik III, med våpenbrev av 28. mai samme år. Han var æresborger av Leipzig, hvor en gate, en bro og en plass ble oppkalt etter ham. Fra 1885-1899 var han president for Goethe-selskapet. Hans yngre bror Georg Bernhard Simson var også jurist og medlem av Frankfurtparlamentet. Eduard von Simsons sønn Bernhard von Simson var historiker. Eduard von Simson ble gravlagt på gravlundene ved Halleporten i Berlin.
Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte å være blant de 100 viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Genealogisches Handbuch des Adels, Adelslexikon, bd. XIII, bd. 128 i hele verket, C. A. Starke Verlag, Limburg (Lahn) 2002


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Eduard von Simson i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Protokoll der Wahl Simsons zum ersten Präsidenten des Reichstags des Norddeutschen Bundes 1867
Pære

Denne artikkelen omhandler frukten pære. For lyspæren, se glødelampe.Pæretre (Pyrus communis) er et løvfellende tre i rosefamilien. Den store, søtlige kjernefrukten heter pære og er etter eple den nest mest dyrkede fruktsorten i tempererte strøk.


== Opprinnelse ==
De dyrkede pæretrærne stammer fra den ville arten skogpære, som har små, harde, nesten kulerunde, sure og astringerende frukter. Det er to former av skogpære: P. communis subsp. pyraster (eller P. pyraster) har tannete blad og vokser i Sør- og Øst-Europa og Tyrkia. P. communis subsp. caucasica (eller P. caucasica) har helrandete blad og vokser i Kaukasia. Begge disse formene har sammen med snøpære (P. nivalis) bidratt genetisk til de dyrkede pæretrærne i Europa og Vest-Asia.Etter at poding ble oppfunnet kunne man lett ta vare på og spre gunstige varianter. Grekerne og romerne dyrket pæretrær med store og mellomstore frukter så tidlig som 300 f.Kr. De gamle kultivarene ble tatt vare på av franske munker og tyske botanikere til 1500- og 1600-tallet. Utviklingen av de moderne kultivarene startet i Belgia og England på 1700-tallet.I Kina begynte man kultivering av pærer for over 2000 år siden med utgangspunkt i lokale arter. Nashi og andre østasiatiske pæresorter tilhører derfor ikke arten Pyrus communis.


== Beskrivelse ==

Pæretreet er et løvfellende tre som blir 3–20 m høyt. Vekstformen varierer mye og er avhengig av hvordan treet er blitt beskåret. I motsetning til epletrær har krona én eller flere gjennomgående stammer. Barken er gråbrun og spekker opp i firkantede felter. Bladene er eggformede eller elliptiske og kan være tannete eller helrandete. Blomstene sitter i en halvskjerm; de har hvite kronblad, røde pollenknapper og en ubehagelig lukt.


== Pære i Norge ==
De største norske sortene er: 

Moltke
Philip
Clara Frijs
Amanlis
Hertzogen Elsa
IngeborgSesongen i Norge er fra august til oktober. I forhold til f.eks. eple, trenger pæren et tørrere og varmere klima, og produksjonen er derfor liten.


== Holdbarhet ==
Modne pærer har kort holdbarhet og må håndteres forsiktig og ikke klemmes på. For lagring bør pærer ha 1-2 grader C og en luftfuktighet på 95 %. Pærer er ømfintlige for etylen og må derfor ikke lagres sammen med epler.


== Litteratur ==
Stedje, Per (1958). Norsk pomologi - bind 2 pærer. (Grøndahl). 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Pæretre i Encyclopedia of Life 
(en) Pæretre i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Pæretre hos Dyntaxa 
(en) Pæretre hos ITIS 
(en) Pæretre hos NCBI 
(en) Pæretre hos NCBI 
(en) Pæretre hos The International Plant Names Index 
(en) Pæretre hos Tropicos 
(en) Kategori:Pyrus communis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pyrus communis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pyrus communis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Opplysningskontoret for frukt og grønnsakers info om pærer
Kvam stasjon

Kvam stasjon er en jernbanestasjon på Dovrebanen. Stasjonen ligger ved tettstedet Kvam i Nord-Fron kommune og ble åpnet i 1896 da Eidsvoll – Dombåsbanen ble bygget frem til Otta. Stasjonen ligger 253 meter over havet og til Oslo S er det 276,57 km. Det er kun tre tog som stopper daglig på stasjonen, det er tog til Oslo om morgenen, til Lillehammer om formiddagen, og et tog retning Dombås og Åndalsnes på ettermiddagen.
I 2014 ble det åpna en ny tømmerterminal ved å forlenge spor 3.Ved Kvam stasjon var det et kort kryssingsspor, men i 2019 ble kryssingssporet forlenga til 881 meter, slik at 690 meter lange godstog kan krysse, med samtidig innkjør.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 84–85. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Dahl, Aasmund, red. (1988). NSBs bygningsregistrering: Hamar distrikt: Eidsvoll-Dombåsbanen. NSB Arkitektkontoret. s. 269–280. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Kvam stasjon
(no) Kvam stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Gudbrandsdalsbanen
Andrew Taylor Still

Dr. Andrew Taylor Still (født 6. august 1828, død 12. desember 1917) introduserte osteopatien i USA i 1874. I 1892 ble den første osteopatiskolen grunnlagt i Kirksville i USA. I 1913 ble British School of Osteopathy startet.


== Referanser ==
The Dirty Mac

The Dirty Mac var en britisk supergruppe, satt sammen av John Lennon for å spille på The Rolling Stones Rock and Roll Circus 11. desember 1968. Bandets navn var ment som en vittig sidekommentar til bluesgitarbandet Fleetwood Mac.
Gruppen skulle samtidig bli en slags forløper for The Plastic Ono Band, med John Lennon (sang og gitar), Eric Clapton (gitar), Mitch Mitchell (trommer) og Keith Richards (bass). Dette var også første gang John Lennon, som fremdeles var medlem av The Beatles spilte offentlig alene, uten de øvrige i The Beatles.
Under konserten fremførte de først «Yer Blues», og dernest «A Whole Lotta Yoko» sammen med Yoko Ono (sang) og Ivry Gitlis (fiolin). I tillegg finnes som ekstrastoff på DVD-en et firekameras parallellopptak mens bandet leverer en prøve på  «Yer Blues».
Bill Wyman har videre fortalt at John Lennon og Eric Clapton, under prøvene 10. desember 1968 satte i gang en jamsession over gamle rockelåter, hvor Mick Jagger kom inn som vokalist. Det oppsto imidlertid mange problemer under innspillingene, kamaeraene sviktet og riggingen mellom hver opptreden tok tid. Da John ble spurt hva slags gitarforsterker han ønsket å bruke, svarte han tørt: «One that works», «En som virker».
Det var først i 1996 at The Rolling Stones Rock and Roll Circus ble sluppet på CD og video. I 2004 kom den også ut på DVD med flere interessante bonustrailere, blant annet med et spesielt firekameras fokus på Dirty Macs mens de prøvespiller The Beatles' «Yer Blues». Det ene kameraet er forøvrig hele tiden zoomet inn på Yoko Ono, som kravler rundt på gulvet foran musikerne inne i en svart sekk.


== Medlemmer ==
Eric Clapton – Sologitar (Cream)
John Lennon (som «Winston Leg-Thigh») – Vokal, rytmegitar (The Beatles)
Mitch Mitchell – Trommer (The Jimi Hendrix Experience)
Keith Richards – Bassgitar (The Rolling Stones)


== Andre medlemmer ==
Yoko Ono – Vokal
Ivry Gitlis – Fiolin


== Diskografi ==
The Rolling Stones Rock and Roll Circus (2 sanger)


== Filmografi ==
The Rolling Stones Rock and Roll Circus (2 sanger)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Dirty Mac på Discogs 
(en) The Dirty Mac på MusicBrainz 
(en) The Dirty Mac på Songkick 
(en) The Dirty Mac på Last.fm 
Dirty Mac's opptreden på Google Video
The Dirty Mac på ethanrussell.com
Grytåga kraftverk

Grytåga kraftverk er et vannkraftverk i Vefsn kommune i Nordland. Det er bygget med en kombinasjon av fjelltunneler og rørgater i 1963 og benytter fallet på 198 meter fra Grytåvatnet.
I tillegg til Grytåvatnet er også Finnknevatnet og Hundålvatnet i Hundålavassdraget regulert. Ved Hundålvatnet er det en 25 meter høy fyllingsdam, vannet herfra ledes gjennom 3,8 km tunnel til Grytåvatnet som er demt opp med en 27 meter høy hvelvdam. Fra Grytåvatnet føres vannet i tunnel til ventilkammeret og herfra ledes vannet i rør til kraftstasjonen.
Kraftverket har en installert effekt på 48 MW og en midlere årsproduksjon på 240 GWh.
Anlegget er eid av Helgelandskraft.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Helgelandskraft
Fagervollan kraftverk

Fagervollan kraftverk er et vannkraftverk i Rana kommune i Nordland fylke. 
Det er bygget i fjell i 1990 og benytter to ulike vann som magasin. Vannet fra Isvatnet har en fallhøyde til kraftstasjonen på 280 meter, mens vannet fra Trolldalsvatnet faller 180 meter. 
Utløpet fra kraftstasjonen er i Holmvatnet, som er magasin for Sjona kraftverk
Kraftverket har en installert effekt på 21 MW og en midlere årsproduksjon på 56 GWh. 90% av produksjonen er vinterkraft.
Anlegget er eid av Helgelandskraft. 


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Helgelandskraft
Kaldåga kraftverk

Kaldåga kraftverk er et vannkraftverk i Drevjadalen og på fjellet Toven i Vefsn kommune i Nordland.
Det er bygget med en kombinasjon av fjelltunneler og rørgater i 1958 og benytter fallet på 565 meter fra Envatn. 
Anlegget har et nedslagsfelt på 19 km², hvor det ligger ti større og mindre vatn som ikke har andre navn enn tallrekken. Nivatn er det største av disse, og er ledet til Envatn gjennom en 2300 meter lang tunnel. Fra Envatn ledes vannet ned til kraftstasjonen gjennom en 1800 meter lang stålrørledning.
Kraftverket har en installert effekt på 15 MW og en midlere årsproduksjon på 62 GWh.
Anlegget er eid av Helgelandskraft


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Helgelandskraft
Forsland kraftverk

Forsland kraftverk er et vannkraftverk i Leirfjord kommune i Nordland.
Det ble i 2003 etablert som en utvidelse/forbedring av et anlegg fra 1947. Det gamle anlegget hadde kun 18 m fallhøyde, mens det nye utnytter et fall på 80 meter fra Dalvatnet til sjøen.
Kraftverket har en installert effekt på 7 MW og en midlere årsproduksjon på 28 GWh.
Det er installert en francisturbin. Anlegget er eid av Helgelandskraft.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Helgelandskraft