jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Harri Kirvesniemi

Harri Kirvesniemi (født 10. mai 1958 i Sankt Michel) er en finsk tidligere langrennsløper. Blant svært mange mesterskapsmedaljer rager gullet på 15 km klassisk fra VM 1989 i Lahtis høyest.
Han er gift med den tidligere langrennsløperen Marja-Liisa Hämälainen.


== Karriere ==
Den første mesterskapsmedaljen kom under OL 1980 i Lake Placid, da han gikk startetappen for det finske stafettlaget som tok bronsemedaljene etter Sovjetunionen og Norge. Den siste medaljen kom 18 år senere, under OL 1998 i Nagano. Igjen gikk han startetappen for Finland, og igjen ble det finsk bronse, denne gang etter Norge og Italia.
Dette var femte gang Kirvesniemi fikk bronsemedalje etter en olympisk stafett! I 1998 ble han tildelt Holmenkollmedaljen sammen med Fred Børre Lundberg, Larisa Lazutina og Aleksej Prokurorov.


== Doping ==
Under VM 2001 i Lahtis ble Harri Kirvesniemi tatt for bruk av doping og diskvalifisert. Han var da blitt 42 år, og la opp som aktiv utøver etter dette mesterskapet, etter 25 år som toppidrettsutøver.
Harry Kirvesniemi innrømmet bruk av dopingmiddelet HES, hvilket er et middel som ble brukt for å skjule EPO. Det ble senere avdekket at det var systematisk bruk av EPO i det finske landslaget, og at EPO ble gitt utøverne av den finske lannslagslegen.


== Meritter ==
OL
Lake Placid 1980 – bronse på stafetten
Sarajevo 1984 – bronse på 15 km og stafetten
Albertville 1992 – bronse på stafetten
Lillehammer 1994 – bronse på stafetten
Nagano 1998 – bronse på stafetten
VM
Oslo 1982 – bronse på 15 km og stafetten
Seefeld 1985 – bronse på 30 km
Lahtis 1989 – gull på 15 km klassisk, sølv på stafetten
Val di Fiemme 1991 – bronse på stafetten
Thunder Bay 1995 – sølv på stafetten
Trondheim 1997 – sølv på stafetten


== Sammenlagtplasseringer i verdenscupen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Harri Kirvesniemi – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Harri Kirvesniemi – Olympedia 
(en) Harri Kirvesniemi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Harri Kirvesniemi – FIS (langrenn)
Møsbrømlefse

Møsbrømlefse er en varm og søt lefse med opphav fra Salten-distriktet i Nordland.I lefsen har man en saus som kalles «møsbrøm» eller «søvvel». Det er mange forskjellige oppskrifter, men de fleste består av hovedingrediensen brunost, melk, sukker og hvetemel til jevning. Noen oppskrifter bruker vann, fløte eller kulturmelk, andre bruker litt salt, og noen bruker andre søtstoffer som sirup eller vaniljesukker.
Den allerede stekte lefsa varmes på en takke. Møsbrømmen smøres varm eller kald på lefsa. I tillegg kan man ha smør (smeltet eller kald), sukker og rømme på lefsa. I det man har lefsa over på en tallerken så brettes den sammen til en halvmåne og «ørene» brettes inn mot midten av lefsa, slik at den ligner på en konvolutt. Møsbrømlefse serveres sammen med rød saft, iskald melk eller karvete. Smaken er ganske kraftig.
Møsbrømlefse er mer enn en matrett, den er også et symbol på tilhørighet. Møsbrømlefse serveres derfor på flere lokale tilstelninger i løpet av året.


== Referanser ==


== Kilder ==
Magnús Þór Magnússon (23. januar 2002). «Møsbrømlefse fra Saltadal». Tradisjoner.no. Arkivert fra originalen 3. mars 2016. 
Sølvi Synnøve Thuv (27. februar 2003). «Møsbrømlefse». Håndtverkstradisjon i Misvær/Nordland. Arkivert fra originalen 29. september 2007.
Franjo Tuđman

Franjo Tudjman (kroatisk Franjo Tuđman, født 14. mai 1922, død 10. desember 1999) var det selvstendige Kroatias første president (predsjednik), fra 1990 til sin død i 1999.
Han tilhørte det nasjonalistiske partiet HDZ og regnes i Kroatia som nasjonalhelt etter sitt livslange engasjement for kroatisk uavhengighet. Tudjman regnes av mange som hjernen bak Operasjon Flash og Operasjon Storm, som sikret at landet fikk sine nåværende grenser som samsvarer med de historiske grensene, og at de serbiske okkupasjonsstyrkene i den serbiske republikken Krajina ble fordrevet. Han unngikk ved sin død å bli tiltalt for krigsforbrytelser i denne forbindelse.En rekke statuer av Tudjman er satt opp i Kroatia, og noen byer har en gate eller et torv oppkalt etter Tudjman.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Franjo Tuđman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Eugene McCarthy

Eugene Joseph «Gene» McCarthy (født 29. mars 1916, død 10. desember 2005) var en amerikansk politiker, Kongress-medlem og presidentkandidat i 1968. Han var medlem av Representantenes hus fra 1949 til 1959 og Senatet fra 1959 til 1971.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eugene McCarthy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Eugene McCarthy hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Eugene McCarthy hos American National Biography
Helena Takalo

Anni Helena Takalo (født 28. oktober 1947 i Nivala) er en finsk tidligere langrennsløper.
Hun var med på dominere internasjonal kvinnelangrenn i 1970-årene, og fikk totalt 5 OL-medaljer og 5 VM-medaljer i løpet av karrieren. Høyest rager nok gullet på 5 km under OL 1976 i Innsbruck. I 1977 ble hun tildelt Holmenkollmedaljen.


== Meritter ==


=== OL ===
1972 – sølv på stafetten
1976 – gull på 5 km, sølv på 10 km og stafetten
1980 – bronse på 10 km


=== VM ===
1978 – gull på 5 km og stafetten, bronse på 20 km
1970 – bronse på stafetten
1974 – bronse på 10 km


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Helena Takalo – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Helena Takalo – Olympics.com 
(en) Helena Takalo – Olympic.org 
(en) Helena Takalo – Olympedia 
(en) Helena Takalo – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Helena Takalo – FIS (langrenn)
Herzogliches Georgianum

Herzogliches Georgianum (det hertugelige Georgianum) er et katolsk presteseminar ved Ludwig-Maximilians-Universität (LMU) i München. Det ble grunnlagt i 1494 av hertug Georg den rike og er verdens nest eldste presteseminar.

Opprinnelig lå seminaret, i likhet med universitetet, i Ingolstadt. I mai 1800 flyttet det sammen med universitetet til Landshut og i oktober 1826 til München. Det holder til i en bygning rett overfor LMUs hovedbygning, som i likhet med denne ble tegnet av hoffarkitekten Friedrich von Gärtner. I bygningen befinner det seg også en samling sakral kunst fra det 11. til det 19. århundre.
Pave Benedikt XVI studerte ved Herzogliches Georgianum da han var prestekandidat fra 1949 til 1951.


== Eksterne lenker ==
http://www.herzoglichesgeorgianum.de/
http://www.roehrner.de/georgianum/ Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
Schloss Nymphenburg

Schloss Nymphenburg er et barokkslott i München. Det regnes som et av de vakreste slott i verden.
Slottet ble opprinnelig oppført i italiensk landhusstil i 1674 av kurfyrst Ferdinand Maria av Bayern som gave til hans hustru Adelheid, etter deres sønn Maximilian II Emanuels fødsel.
Slottet ble i tidens løp stadig utvidet og ombygget. Det var lenge sommerresidens for Wittelsbach-herskerne, og Nymphenburgs slottspark er like berømt som selve slottet.
Idag er slottet i statlig eie og omfatter tre museer: Marstallmuseum, Porzellanmuseum og et naturmuseum.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Nymphenburg Palace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Schloss Nymphenburg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Bayerische Verwaltung für staatliche Schlösser, Gärten und Seen
Schloss Blutenburg

Jagdschloss Blutenburg ligger i den vestlige del av München, i bydelen Obermenzing. Idag huser slottet det internasjonale ungdomsbiblioteket og Erich Kästner-biblioteket. Det internasjonale ungdomsbiblioteket består bl.a. av Michael Ende-museet.
Slottet ble bygget mellom 1431 og 1440 av hertug Albrecht III av Bayern som landeiendom. Hans sønn hertug Sigismund abdiserte senere og trakk seg tilbake til slottet, hvor han viet seg til oppførelse av kirker og borger. Han utvidet også Schloss Blutenburg.
Ifølge tradisjonen skal slottet ha blitt ødelagt av svenskene under tredveårskrigen, men denne ødeleggelsen fant ifølge nyere historieforskning trolig ikke sted.
Da kurfyrstinne Henriette Adelaide fikk slottet og hoffmarken Menzing i gave i 1663 var interessen for dette jaktområdet ikke lenger til stede, og det bayerske hoffet brukte Schloss Nymphenburg som sommerresidens.
Notaren friherre Anton von Berchem, kurfyrstinnens testamentsfullbyrder, overtok slottet i 1676 til en pris som lå langt under verdien, og lot anlegget sanere og ombygge. Da Berchem døde i 1702 måtte arvingene gi hoffmarken tilbake til kurfyrste Maximilian II Emanuel.
Mellom 1866 og 1957 var komplekset forpaktet av Institut der Englischen Fräulein, og fra 1957 til 1976 var det aldershjem for søstrene av den tredje orden. Slottet var på dette tidspunktet meget forfallent. Et borgerinitiativ sørget for at slottet ble renovert fra 1980.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Schloss Blutenburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
http://www.blutenburg.de
Hegge stavkirke

Hegge stavkirke er en stavkirke fra 1216 eller noe senere, i bygda Hegge i Øystre Slidre kommune i Innlandet. Kirken er første gang nevnt i skriftlige kilder i 1327, mens årringdatering av tømmeret som er brukt i kirken indikerer at kirken er fra 1216.
Inngangsportalen til kirkerommet fra våpenhuset består av et to etasjers høyt utskåret relieff i tre med ornamenter. 
Inne i kirken er det på en av søylene skrevet en innskrift i runer.

		


== Eksterne lenker ==
Hegge stavkirke hos Riksantikvaren
Hegge stavkirke i stavkirke.info
Miljøstatus i Norge: Hegge stavkyrkje 
Hegge Church i Valdres Samband (engelsk)
(no) «Hegge stavkirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Hegge stavkirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Leopold Ullstein

Leopold Ullstein (født 6. september 1826 i Fürth, død 4. desember 1899 i Berlin) var en betydningsfull tysk industrimann og forlegger.
Han ble født i en jødisk familie. I 1855 flyttet han til Berlin, hvor han 1877 grunnla Ullstein-Verlag, et av Tysklands idag største forlag. 1894 kjøpte Ullstein Berliner Illustrirte Zeitung, som han utviklet til den mest betydelige tyske ukeavis.
Avisene utgitt av det liberale Ullstein-forlaget ble trykket på de raskeste rotasjonspressene i verden. Ved siden av Frankfurter Zeitung og Berliner Tageblatt hørte Vossische Zeitung fra 1914 til Ullstein-forlaget. Direkte konkurrenter på Berlins og på det tyske avismarked var August Scherl og Rudolf Mosse.
Leopold Ullstein døde 4. desember 1899 i Berlin, og begravet på den jødiske gravlund i Prenzlauer Berg.
Et barnebarn av Ullstein var forfatteren Bernt Engelmann.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Peter de Mendelssohn: Zeitungsstadt Berlin, Menschen und Mächte in der Geschichte der deutschen Presse Berlin, Ullstein, 1959, 2., überarb. u. erw. Aufl. Frankfurt am Main, Berlin, Wien: Ullstein: 1982.
Sten Nadolny: Ullsteinroman, Ullstein-Verlag, 2003, 450 Seiten, ISBN 3-550-08414-5; schildert die Familiengeschichte


== Eksterne lenker ==
(en) Leopold Ullstein – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Leopold Ullstein i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Artikel zu Leopold Ullstein auf der Webpräsenz der gleichnamigen Schule
Peter de Mendelssohn

Peter de Mendelssohn (født 1. juni 1908 i München,  død 10. august 1982 samme sted; pseudonym: Carl Johann Leuchtenberg) var en tysk forfatter, historiker og essayist. Han var født som Peter Mendelssohn, og la selv til predikatet de.
Han var sønn av en gullsmed og vokste opp i Dresden. I 1926 begynte han en karrière som journalist i Berlin og publiserte i 1930 sine første litterære arbeider. På grunn av sin jødiske avstamning emigrerte han i 1933, først til Wien og senere til London. Etter krigen arbeidet han for britene i pressekontoret i Düsseldorf og deltok i grunnleggelsen av aviser som Der Tagesspiegel og Die Welt. Han flyttet til fødebyen München i 1970.
Han har offentliggjort en rekke romaner, fortellinger og essays siden 1930-årene, hovedsakelig om historiske og politiske temaer. Dessuten oversatte han litteratur fra engelsk og fransk.
Bla. har han skrevet en stor biografi om Thomas Mann.
Han var gift med forfatterinnen Hilde Spiel mellom 1936 og 1970.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter de Mendelssohn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Peter de Mendelssohn på Internet Movie Database 
(de) Verk av og om Peter de Mendelssohn i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Eric Bana

Eric Bana (født 9. august 1968 i Melbourne) er en australsk skuespiller.
Han ble født Eric Banadinović av en tysk mor og en kroatisk far.
Bana startet sin karriere som komiker og ble først kjent i Australia med TV-serien Full Frontal. Han hadde deretter hovedrollen i to kortvarige TV-serier: Eric i 1996 og The Eric Bana Show Live i 1997.
Bortsett fra en liten rolle i den australske indie-filmen The Castle der han spilte en kickbokser, forsvant Bana fra Australias underholdningsscene i flere år, før han dukket opp i hovedrollen i den sorte komedien Chopper i 2000, som den australske forbryteren Mark Brandon Read. Chopper fikk internasjonal oppmerksomhet og vant tre priser fra det australske filminstituttet, inkludert «Beste skuespiller» for Bana.Etter dette vokste Banas internasjonale rykte, og han spilte en birolle i Ridley Scotts Black Hawk Down (2001) før han fikk hovedrollen i Ang Lees Hulk i 2003. I 2004 spilte han prins Hektor i Troja, basert på Homers Iliaden. I 2005 fikk Bana hovedrollen som lederen for en Mossad-enhet i Steven Spielbergs film München.
Bana ble i 2019 utnevnt til offiser av Order of Australia.


== Filmografi ==
The Finest Hours (2016)
Special Correspondents (2015)
Deliver Us from Evil (2014)
Lone Survivor (2013)
Closed Circuit (2013)
Deadfall (2012)
Hanna (2011)
Funny People (2009)
Love the Beast (2009)
The Time Traveler's Wife (2009)
Star Trek (2009)
The Other Boleyn Girl (2008)
Mary og Max, stemme (2008)
Romulus, My Father (2006)
Lucky You (2006)
München (2005)
Troja (2004)
Hulk (2003)
Oppdrag Nemo (2003)
The Nugget (2002)
Black Hawk Down (2001)
Something in the Air (TV) (2000–2001)
Chopper (2000)
The Castle (1997)
Eric (TV) (1997)
Full Frontal (TV) (1993)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eric Bana på Internet Movie Database 
(sv) Eric Bana i Svensk Filmdatabas 
(da) Eric Bana på Filmdatabasen 
(da) Eric Bana på Scope 
(fr) Eric Bana på Allociné 
(en) Eric Bana på AllMovie 
(en) Eric Bana hos Turner Classic Movies 
(en) Eric Bana hos Rotten Tomatoes 
(en) Eric Bana hos The Movie Database 
(en) Eric Bana hos Behind The Voice Actors
Hanns Zischler

Hanns Zischler (født 18. juni 1947 i Nürnberg) er en tysk filmskuespiller, dramaturg, oversetter og essayist.
Han studerte filosofi, etnologi, musikkvitenskap og germanistikk i München og Berlin, og arbeidet først som lektor og oversetter. Senere fikk han sine første filmroller, bl.a. i Wim Wenders tidlige filmer, og ble i 1968 ansatt ved Berliner Schaubühne, hvor han virket som dramaturg fra 1973 til 1975.


== Filmografi (utvalg) ==
2008 – Flammen & Citronen, regi: Ole Christian Madsen
2005 – München, regi: Steven Spielberg
2004 – Die fetten Jahre sind vorbei, regi: Hans Weingartner
2002 – Beck - Det siste vitnet, regi Harald Hamrell
2000 – Paradiso – Sieben Tage mit sieben Frauen, regi: Rudolf Thome
1993 – Langt borte, så nære. regi: Wim Wenders
1988 – Die Venusfalle, regi: Robert van Ackeren
1983 – Die flambierte Frau, regi: Robert van Ackeren
1980 – Berlin Chamissoplatz, regi: Rudolf Thome
1976 – Im Lauf der Zeit, regi: Wim Wenders


== Bøker (utvalg) ==
Kafka geht ins Kino, 1996.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Hanns Zischler – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hanns Zischler på Internet Movie Database 
(sv) Hanns Zischler i Svensk Filmdatabas 
(da) Hanns Zischler på Filmdatabasen 
(da) Hanns Zischler på danskefilm.dk 
(da) Hanns Zischler på danskfilmogtv.dk 
(da) Hanns Zischler på Scope 
(fr) Hanns Zischler på Allociné 
(en) Hanns Zischler på AllMovie 
(en) Hanns Zischler hos The Movie Database 
(en) Hanns Zischler på Apple Music 
(en) Hanns Zischler på Discogs 
(en) Hanns Zischler på MusicBrainz
Ciarán Hinds

Ciarán Hinds (født 9. februar 1953 i Belfast) er en nordirsk skuespiller. Han studerte opprinnelig jus, men ble overbevist om å satse på en skuespiller-karrière og studerte ved det velrenommerte Royal Academy of Dramatic Art.


== Filmografi ==
Frost 2 (2019) som troll-kongen Pabel.
Silence (2016) som fader Alessandro Valignano.
Last Days in the Desert (2015)
Frost (2013) som troll-kongen Pabel.
Closed Circuit (2013) som Devlin.
Political Animals (2012) som Donald «Bud» Hammond, en tidligere amerikansk president
The Woman in Black (2012) som Daily.
John Carter (2012) som Tardos Mors.
Muldvarpen (2011) som Roy Bland.
Harry Potter og dødstalismanene – del 2 (2011) som Abriam Humlesnurr
The Rite (2011) som Xaviar.
The Debt (2010) som David Peretz i 1997.
Historien om Despereaux (2008) som Botticelli.
Stop-Loss (2008) som Roy King.
There Will Be Blood (2007) som Fletcher Hamilton.
TV-serien Rome mellom 2005 og 2007 som Julius Cæsar
München (2005) som Hans.
The Phantom of the Opera (2004) som Richard Firmin.
Road to Perdition (2002) som Finn McGovern.
Det absolutte mareritt (2002) Alexander Nemerov, Russlands president
Oscar og Lucinda (1997) som pastor Dennis Hasset.
Excalibur – kongens sverd (1981) som King Lot.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ciarán Hinds – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ciarán Hinds på Internet Movie Database 
(sv) Ciarán Hinds i Svensk Filmdatabas 
(da) Ciarán Hinds på Filmdatabasen 
(da) Ciarán Hinds på Scope 
(fr) Ciarán Hinds på Allociné 
(en) Ciarán Hinds på AllMovie 
(en) Ciarán Hinds hos Turner Classic Movies 
(en) Ciarán Hinds hos The Movie Database 
(en) Ciarán Hinds hos Internet Broadway Database 
(en) Ciarán Hinds hos Behind The Voice Actors 
An up to date European fan site
Ullstein-Verlag

Ullstein-Verlag er et av de største tyske forlagene, og ble grunnlagt i 1877 i Berlin av Leopold Ullstein. Det er både et av de største bokforlag i Tyskland og et stort avisforlag, som blant annet utgir Berliner Morgenpost. I 1956 overtok Axel Springer en aksjepost på 26 %, som i 1960 øket til 83 % og senere ble utvidet til 100 %. Ullstein-Verlag er dermed heleiet av Axel Springers forlagsimperium.


== Eksterne lenker ==
Ullstein-Verlag (forforlag)
Ullstein-forlagets Berlin-aviser Arkivert 10. desember 2005 hos Wayback Machine.
Ullstein

Ullstein:

Leopold Ullstein (1826  –  1899)
forelaget Ullstein-Verlag
Ullstein Bücher
Ullsteinhaus
Ullsteinstraße
Ullsteinstraße undergrunnsstasjon


=== Etternavn ===
Franz Ullstein, "R. G. Waldeck" (1868 – 1945), tysk forlegger, sønn av Leopold Ullstein
Hans Ullstein (1859 – 1935), tysk forlegger, sønn av Leopold Ullstein
Heinz Ullstein (1893 – 1973), tysk skuespiller, regissør og utgiver
Hermann Ullstein (1875 – 1943), tysk forlegger, sønn av Leopold Ullstein
Charles Ullstein (1893 – 1964), tysk forlegger, sønn av Hans Ullstein
Leopold Ullstein (1826 – 1899), jødisk tysk utgiver
Louis-Ferdinand Ullstein (1863 – 1933), tysk forlegger, sønn av Leopold Ullstein
Rudolf Ullstein (1874 – 1964), tysk forlegger, sønn av Leopold Ullstein
Ferdinand Eduard Ullstein (1862 – 1912), tysk papirprodusent (Papiergroßhandlung H.H. Ullstein, i Leipzig), nevø av Leopold Ullstein


== Se også ==
Ullmann (Ulmann, Ullman, Ulman), Ulmanis
Münchener Rück

Münchener Rück (kort for Münchener Rückversicherungs-Gesellschaft, i engelskspråklige land kjent som Munich Re) er verdens største reassuranseselskap, og etter Allianz det nest største førsteforsikringsselskap i Tyskland. Det har sete i München. I 2004 hadde det en omsetning på 38,1 milliarder €.
Selskapet ble grunnlagt i 1880 av Carl von Thieme, som også grunnla Allianz. Etter sin raske og ubyråkratiske behandling av kravene etter jordskjelvet i San Francisco i 1906 ble grunnlaget for selskapets vekst lagt.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Munich Re – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Feilslutning

En feilslutning er en samlebetegnelse for argumenter som har en logisk form som ikke er gyldig. Formelle, eller formallogiske argumentasjonsfeil blir behandlet innenfor den formale logikken. Uformelle argumentasjonsfeil blir behandlet innenfor den uformelle logikken under samlebegrepet tankefeil (engelsk: fallacy fallacies).


== Se også ==
Tankefeil
Spinnfotinger

Spinnfotinger (Embiidina, Embioptera) er en orden innen insektene.  Det finnes ingen arter i Norge. I verden er det ca. 300 arter.


== Liv og utvikling ==
Disse er små insekter som lever et nokså skjult liv. De lever i de varme tempererte og tropiske delene av verden. De har ufullstendig forvandling.


=== Anatomi ===
Antennene har 15 til 32 ledd og er trådformet, uten en klubbeformet utvidelse. De har bitende munndeler og fasettøyne. Hunnenes øyne er noe mindre enn hannenes. Punktøyne finnes ikke. Hudskjelettet er nokså mykt og lengden er 3 – 20 mm. Det finnes to korte haletråder med bare 2 segmenter (cerci) på bakkroppen. Hanner har utvendige kjønnsorganer plassert asymmetrisk, hunner har ikke slik asymmetrisk utvekst på bakkroppen. Bare hannene har to par velutviklede vinger, disse er omtrent like i størrelse og fasong, hunner er vingeløse.


=== Spinner «hus» ===
Kjennes på at første fotledd på det forreste beinparet er stort (utvidet) og her finnes spinnkjertler. Disse brukes til å lage silkespinn. Både nymfer og voksne kan spinne. Dyrene spinner «hus» eller egentlig tunneler, de lever i. Her er de om dagen, men kommer ut om natten, når det er mørkt. Vanligvis er det en hunn i hver tunnel, og her har hun også sitt avkom. Flere tunneler kan være koblet sammen til en slags koloni, selv om spinnfotingen ikke er sosiale insekter.


=== Forplantning ===
Forplantning skjer med kontakt mellom hann og hunn. Hannene dør ikke lenge etter en paring. Jomfrufødsel (partenogenese) forekommer, da blir det født bare hunner.


=== Ynglepleie ===
Spinnfotinger har yngelpleie, noe som er sjeldent blant insektene. Hun slikker (vasker) eggene og flytter litt rundt på dem. Noe arter mater også de unge larvene med gulp av plantemateriale. Larvene eller nymfene må gjennom 4 hudskift før de er voksne (imago).


=== Føde ===
Spinnfotinger lever av forskjellig plantematriale.


== Systematisk inndeling ==
Spinnfotingene er en av undergruppene i «Nyvingene» (Neoptera).

Neoptera («nyvinger»)
Orden ...Grylloblattider (Notoptera)
Orden Jordlus (Zoraptera)
Orden Mantophasmatodea
Orden Saksedyr (Dermaptera)
Orden Spinnfotinger (Embiidina)
Familien Anisembiidae
Familien Australembiidae
Familien Clothodidae
Familien Embiidae
Familien Embonychidae
Familien Notoligotomidae
Familien Oligotomidae
Familien Teratembiidae
Orden Steinfluer (Plecoptera)
Orden Kakerlakker og termitter (Blattodea)
Orden Knelere (Mantodea)
Orden Gresshopper (Caelifera)
Orden Vortebitere og sirisser (Ensifera)
Orden Spøkelsesinsekter (Phasmatodea)


== Eksterne lenker ==
(en) Spinnfotinger i Encyclopedia of Life 
(en) Spinnfotinger i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Spinnfotinger hos Fauna Europaea 
(en) Spinnfotinger hos Fossilworks 
(en) Spinnfotinger hos ITIS 
(en) Spinnfotinger hos NCBI 
(en) Kategori:Embioptera – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Embiidina – detaljert informasjon på Wikispecies 
The tree of life - Spinnfotinger (Embiidina) Med flotte bilder.
Norsk entomologisk forening En forening for og om insekter.