jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Anita Killi

Anita Killi (født 17. januar 1968 i Stavanger) er en norsk animatør og filmskaper. 


== Bakgrunn og arbeid ==
Anita Killi studerte grafisk design og illustrasjon ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (SHKS) i Oslo fra 1988 til 1990 og animasjon ved Høgskulen i Volda fra 1990 til 1992. Hun tok hovedoppgave i animasjon ved SHKS i 1996. Hun har også hatt studieopphold i Estland.
Anita Killi har laget en rekke prisbelønte animasjonsfilmer, blant annet Tornehekken fra 2001, som er den norske filmen som fikk flest utenlandske priser i 2002. I tillegg til animerte kunstneriske kortfilmer, har hun også laget animerte reklamefilmer og sekvenser i dokumentarfilmer og bedriftsfilmer. Hun har også arbeidet med Gorm, trollungen på Dovrefjell. I 2009 ble hun ferdig med tegnefilmen Sinna Mann. Den handler om familievold  og bygger på Gro Dahles og Svein Nyhus' bildebok med samme navn. Filmen hadde fram til 2011 blitt vist på nesten hundre filmfestivaler og vunnet over førti priser. Det gjorde Anita Killi til den mest prisbelønte filmskaperen i hele verden i 2010.Anita Killi har siden 1995 drevet animasjonsstudioet Trollfilm AS på familiegården Megarden på Dovre. Teknikken i de største filmene er en kombinasjon av  cut-out- og objektanimasjon i multiplan-teknikk, det vil si tegnefilm filmet i flere plan. 


== Filmer (utvalg) ==
1992: Glassballen, 4 min. (regi)
1994: Sirkel, 5 min. (animatør)
1996: Lávrasiid Áigi eller Solens datter (internasjonal tittel Daughter of the Sun), 12 min. (regi)
1997: Langt, langt borte (Far, Far Away), 4 min. (animatør)
1999: Kongen som ville ha mer enn en krone
2001: Tornehekken (The Hedge of Thorns), 13 min. (regi)
2009: Sinna mann (Angry Man), animasjonsfilm basert på bildeboka Sinna Mann


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anita Killi på Internet Movie Database 
(da) Anita Killi på Filmdatabasen 
(fr) Anita Killi på Allociné 
(en) Anita Killi på AllMovie 
(en) Anita Killi hos The Movie Database 
(no) Trollfilm A/S om Anita Killi
(en) Zentropa om Anita Killi
(no) Om Anita Killis animasjonsteknikk
Åbjøra kraftverk

Åbjøra kraftverk ligger i Nord-Aurdal kommune i Innlandet fylke.
Kraftverket ble bygget i årene 1949–1951, og ble ombygget i 2002. Det har francisturbin på 94 MW, og midlere årsproduksjon er på 519 GWh.
Opprinnelig var det tre doble peltonturbiner som ga en samlet effekt på 81 MW. Ombygging til francisturbin har gitt en økning på 13 MW. Det kommer delvis av at fallhøyden er øket med 15 meter, fordi en francisturbin kan plasseres under vannspeilet.
Kraftverket utnytter en fallhøyde på 442 meter fra Ølsjøen ned til utløpet ved Aurdalsfjorden.
Kraftverket har en slukeevne på 24 m³/s.  Åbjøra har et nedbørsfelt på 871 km², og i tillegg til inntaksmagasinet er det regulering på Helin, Flyvatn, Storevatnet og Tisleifjorden.
Kraftverket eies av Skagerak Kraft.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Skagerak Kraft
Odd Klippenvåg

Odd Klippenvåg (født 22. mai 1951 i Vågan i Lofoten) er en norsk forfatter, bosatt i Oslo.
Klippenvåg vokste opp i Vågan i Lofoten inntil han flyttet til Oslo i 1970. Han utdannet seg til cand. philol. ved Universitetet i Oslo, med fagene tysk, historie og nordisk. I 1996 avsluttet han sitt engasjement i den videregående skolen og ble forfatter på heltid.
Klippenvåg debuterte med romanen Nattbilde i 1978 og har siden utgitt en rekke romaner og noveller. Noen tematiserer homofilt samliv, blant dem er romanen Otto, Otto og novellesamlingen Body & Soul. Han har også skrevet en trilogi over klassiske komponisters liv og levnet. Den består av romanene Bruckner. En lengsel, Camille (om Saint-Säens) og Prins Carlo (om Gesualdo).
I 1998 ble Odd Klippenvåg tildelt Havmannprisen for novellesamlingen Body & Soul, i 2014 mottok han Riksmålsforbundets litteraturpris for romanen Ada og i 2021 ble han tildelt Ungdommens kritikerpris for novellesamlingen En lykkelig gift mann og andre noveller.


== Bibliografi ==
Nattbilde – roman (1978)
Ingen fugl Fønix – noveller (1979)
Otto.Otto – roman (1983)
Det sønderknuste hjertet – roman (1985)
Dagers ende – roman (1987)
Triptykon – roman (1989)
Et virkelig liv – roman (1991)
Utsatt hjemkomst – roman (1996)
Bruckner – en lengsel – roman (1997)
Body & Soul – noveller (1998)
Forventninger og innfrielse – noveller (2000)
Camille – roman (2001)
Et spørsmål om trøst – noveller (2003)
Prins Carlo – roman (2005)
Nord og andre noveller – noveller (2006)
Tingenes tilstand – roman (2008)
Sikadene – noveller (2009)
Ljublju – roman (2011)
Et personlig anliggende – roman (2013)
Ada – roman (2014)
En enda større ensomhet – noveller (2016)
Et elskelig menneske – roman (2018)
En lykkelig gift mann : og andre noveller – noveller (2020)
I skyggen av Eiliv – roman (2022)


== Priser ==
Havmannprisen 1998, for Body & Soul
Riksmålsforbundets litteraturpris 2014, for Ada.
Ungdommens kritikerpris 2021, for En lykkelig gift mann
Havmannprisen 2020, for En lykkelig gift mann


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
*Presentasjon av Odd Klippenvåg i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Odd Klippenvåg i Cappelen Damm Forlag
Odd Klippenvåg i NRK Forfatter
Raimund Wolfert: Das Leben, wie es ist: Dem Norweger Odd Klippenvåg gelingt Romandebüt auf Deutsch, s. 34-37. (pdf) Arkivert 21. august 2011 hos Wayback Machine.
Nikolaikirken på Gran

Nikolaikirken er den største av to steinkirker fra middelalderen på Granavollen i Gran kommune, Innlandet fylke. De to kirkene går under fellesnavnet Søsterkirkene på Granavollen. Det har vært vanlig å datere Mariakirken til rundt midten eller siste halvdel av 1100-tallet og Nikolaikirken til noe senere i det samme århundret (basert på opprettelsen av Hamar bispedømme i 1153), men noen har også ment at den større kirken først ble bygget i første halvdel av 1200-tallet. Ekroll m.fl. (2000) poengterer at Nikolaikirken har to middelalderske byggefaser. Første fase plasseres stilmessig på 1100-tallet og ombyggingen (andre byggefase) til slutten av 1200-tallet eller omkring år 1300.Nicolaikirken har 250 plasser, og var trolig fylkeskirke og sognekirke. Kirken er en basilika, med midtskip og to sideskip der kraftige romanske søylerekker løfter taket over ytterveggene og gir luft i rommet. Den har firefaset ribbehvelv over midtskipet med to travéer og tønnehvelv i sideskipene. Veggene er hvitkalket, med koret innrammet av en steinbue.


== Eksteriøret ==
Stilistisk er Nikolaikirken nært beslektet med den gamle domkirken på Hamar, Gamle Aker kirke i Oslo og Ringsaker kirke. Det felles forbildet var Hallvardskatedralen nordøst for Oslo torg (krysset Bispegata-Oslo gate) i Gamlebyen i Oslo. Hallvardskatedralen innledet en ny æra i kirkebyggerkunsten her til lands. Mens domkirkene i Trondheim, Bergen og Stavanger var inspirert av kirkebygg i vest, ble Hallvardskatedralen bygd etter inspirasjon fra nyere kirkebygg lenger sør og øst i Europa.


=== Kirketårnet ===
Nikolaikirkens kraftige tårn mener fagfolk at kirken fikk allerede på slutten av 1200-tallet, denne utbyggingen endret kirkens kor fra apsidalt (halvsirkelformet) til rett, samme form som i  Mariakirken, den andre av Søsterkirkene. Nikolaikirkens tårn har hatt et høyt spir, men dette ble ødelagt under brannen i 1799.


== Interiøret ==

Mye av det opprinnelige interiøret gikk tapt i brannen i 1799, og den hardhendte moderniseringen i 1860-årene må ta mye av skylden for det tapte interiøret.Altertavlen fra 1625 ble reddet gjennom både brannen i 1799 og perioder hvor den ikke var i kirken. Den kan ha vært et alterskap med fløyer som kunne åpnes og lukkes. Midtfeltet viser korsfestelsen, flankert av syndefallet og kobberslangen.Prekestolen er fra 1728 og er utsmykket med akantusdekor. Den ble restaurert og fikk ny himling i 1960. Under denne restaureringen ble benkene i kirken erstattet med løse stoler.Døpefonten er fra samme tid som prekestolen, mens fatet er en del eldre. Tidligere hadde kirken en døpefont i stein som stod ved vestdøren. I koret står det dessuten ei lita almissetavle med et maleri av Søsterkirkene fra før de brant (Nikolaikirken i 1799 og Mariakirken i 1813).Maleriet som viser nattverden var tidligere alterbilde. 
Kirken har glassmalerier og det i øst som er lagd av Frøydis Haavardsholm.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ekroll, Øystein, Stige, Morten, Havran, Jiri, Middelalder i Stein bind 1 i serien Kirker i Norge, Oslo 2000, ISBN 82-91399-09-3


== Eksterne lenker ==
(no) «Nikolaikirken på Gran». Kirkesøk. Den norske kirke.
Stella East

Stella Dorothy Loring East (født 25. oktober 1955) er en kanadisk-norsk billedkunstner og illustratør fra provinsen Ontario i Canada. 


== Bakgrunn og arbeid ==
Stella East har utdannelse fra Canada, USA, England og Vestlandets Kunstakademi i Bergen. Siden midten av 1980-tallet har hun illustrert en rekke bøker, blant annet Julemysteriet av Jostein Gaarder, og ei bok om Buddhas tidligere liv skrevet av Tor Åge Bringsværd. Den siste er òg utgitt på tysk. Ulveungen Sim: Fortellinger om verden utenfor, 2006, har hun illustrert og skrevet selv. Boka ble innkjøpt av Kulturrådets innkjøpsordning, ble tildelt diplom i Årets Vakreste Bøker 2007, og utgitt på tysk og dansk. Stella East har òg arbeid med offentlige utsmykkingsoppdrag, har hatt flere utstillinger og har mottatt flere priser og stipend.
Stella Easts bilder er preget av glødende farger, tydelige detaljer og en myk og malerisk naturalisme. Motivene har ofte et anstrøk av surrealisme med dekorative og symbolske elementer.
Stella East bor og arbeider i Oslo.


== Bibliografi ==


=== Billedbøker ===
1987: Wenche Krossøy: Gullnøkkelen – utgitt av Eide forlag, Bergen
1987: Tor Åge Bringsværd: Heimdalls sønner – Gyldendal Norsk Forlag, Oslo
1990: Eyvind Skeie / Hyemeyohsts Storm: Syngende Stein – Eide forlag
1992: Ivar Selmer-Olsen:  Glemmekista – Tiden Norsk Forlag, Oslo *
1995: Jostein Gaarder: Julemysteriet - Aschehoug forlag, Oslo
1999: Maxine Trottier: Dreamstones – Stoddart Kids, Toronto (Thorup Forlag, København 2000)
2003: Maxine Trottier: The Paint Box – Fitzhenry & Whiteside, Toronto (Thorup Forlag, København 2003)
2003: Tor Åge Bringsværd: Buddha – Gyldendal Norsk Forlag (Carl Hanser Verlag, München 2003)
2006: Stella East: Ulveungen Sim – Skald forlag, Leikanger (Thorup Forlag, København 2007 og Carl Hanser Verlag, München, 2009)


=== Illustrerte bøker ===
1988: Edith Nesbit: Jernbaneborna – The Railway Children, oversatt av Inger Margrethe Gaarder, utgitt av Bokklubbens Barn, Oslo
1991: Marianne Havdal: Forden og andre fortellinger – Gyldendal Norsk Forlag, Oslo
1991: Å jul med din glede – redaktør Trine Kolderup Flaten, Eide Forlag, Bergen
1992: En bestemors julebok for de små. – redaktør Trine Kolderup Flaten. Eide forlag, Bergen
1994: Berit Molander: Bibi Bak Bomber og Burka – Kirkens Nødhjelp, Oslo
2008: Jon Ewo: Hjertet som ingen kunne brenne: En reise til Jeanne d’Arc – Omnipax forlag, OsloStella East har også laget omslagsbildet til Knut Kristofersens roman Borgermesteren i Hadesburg utgitt på Grøndahl & søn forlag 1986.


=== Annet ===
Stella East har skrevet mastergradsoppgaven Picturing Stories: The Integrity and Marginalization of Visual Storytelling in Children’s Picturebooks som student ved York University i Toronto i 2008. Den forsvarer billedbokillustrasjon som et språk og en kunstform innenfor en billedkunsttradisjon. Picturing Stories er innkjøpt av Norsk Barnebokinstitutts bibliotek.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Stella East i BIBSYS
Stella Easts hjemmeside
Kristkirkene på Holmen i Bergen

Kristkirkene, Store og Lille Kristkirke, lå side om side på Holmen i Bergen, nordvest for Håkonshallen. Store Kristkirke var den gamle domkirken i Bergen og ble reist av Olav Kyrre i tidsrommet 1066–1093, mens Lille Kristkirke ble bygd i tre. Til Store Kristkirke ble relikviene av den hellige Sunniva flyttet fra Selje 7. september 1170, og skrinsatt over høyalteret. Store Kristkirke var egentlig viet til Den hellige treenighet – men ble kalt Kristkirken.
På 1200-tallet var Holmen og Kristkirken Norges politiske sentrum. Kirken ble brukt til forhandlinger og kirkegården til tingsted ved kongehyllinger og riksmøter. Kongene ble også kronet, viet og gravlagt i kirken.
Lille Kristkirke var utpekt til kongelig gravkirke (Harald Gille ble gravlagt der 1136) og sognekirke for folkene i kongsgården. Den brant trolig samtidig med kongsgården og bispegården under vitaliebrødrenes herjing 1429.
I 1531 ble store kristkirken jevnet med jorden av lensherren Eske Bille på Bergenhus, da en mente at den forhindret et vern av borgen.
Grunnplanen av kirken er markert med en plantet hekk i parkanlegget på Bergenhus. Hvor alteret stod, finnes et minnesmerke med relieff av St. Sunniva.


== Berømte graver ==
St. Sunnivas jordiske levninger ble ført hit og gravlagt ved høyalteret. St. Sunniva er Bergens og Bjørgvins skytshelgen, og hun er med i seglet til Bjørgvins biskop.
Kong Sverre Sigurdsson.
Kong Håkon Sverresson.
Kong Håkon Håkonsson.
Kong Eirik Magnusson.
Dronning Margaret av Skottland
Margrete av Skottland, dronning av Skottland, også kalt for «Jomfruen av Norge», var sønnedatter av Magnus Lagabøte, og hun ble begravet i Kristkirken etter at hun døde 7 år gammel på Orknøyene i 1290.


== Dagens Kristkirke ==
Navnet Kristkirken i Bergen ble tatt i bruk av en uavhengig evangelisk menighet i 1994, men har ikke noe med den historiske Kristkirken i Bergen å gjøre. Menigheten flyttet i januar 2020 fra Minde til Nesttun i Bergen.


== Eksterne lenker ==
Østenfor Nordsjøen – vestenfor Langfjella (web.archive.org)
Granavollen runestein

Granavollen runestein er en runestein som står på østsiden av Nikolaikirken på Granavollen i Gran kommune i Innlandet fylke. Nikolaikirken er også kjent som den ene av de to Søsterkirkene på Gran. I akademiske kretser er steinen kjent som N63 Gran kirke I.
Teksten på steinen er fra sen vikingtid, rundt 1050, og er til minne om en bror av søskenflokken som fikk teksten skåret inn.
Det står skrevet (runer):

Den lyder (norrøn språkform): 

Synir Aunar rykiu reistu (ep)tir Aufa bróðdur sinn. Hjalpi Gud sál AufaDette kan oversettes til:

Aun R...s sønner reiste (steinen) etter Aufi, sin bror. Gud hjelpe Aufis sjel.


== Se også ==
Dynnasteinen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Diskusjon om innskriften I
Diskusjon om innskriften II
Francis Scott Key

Francis Scott Key (født 1. august 1779, død 11. januar 1843) var en amerikansk advokat og amatør-dikter.
Key ble fange ombord på et engelsk skip under krigen om Fort McHenry i Baltimore, Maryland havn. Da han fikk se at USAs flagg fremdelses var oppe i grålysningen, ble han inspirert til å skrive om den amerikanske seieren . Hans dikt, «The Defence of Fort M'Henry», ble senere lagt til den eksisterende musikken «To Anacreon in Heaven» av den engelske komponisten John Stafford Smith, men teksten og musikken ble senere kjent som «The Star-Spangled Banner».. Med dette navnet ble sangen kjent og Den amerikanske kongressen bestemte i 1931 at The Star-Spangled Banner skulle være USAs nasjonalsang.
Francis Scott Key Bridge i Washington, DC og Francis Scott Key Bridge, som er del av hovedveien rundt Baltimore er gitt navn til minne om ham.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Francis Scott Key – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Francis Scott Key – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Francis Scott Key på Internet Movie Database 
(en) Francis Scott Key hos Internet Broadway Database 
(en) Francis Scott Key på Discogs 
(en) Francis Scott Key på MusicBrainz 
(en) Francis Scott Key på AllMusic 
(en) Francis Scott Key hos American National Biography 
(en) Francis Scott Key hos The Peerage
Kevin Federline

Kevin Federline (født 21. mars 1978) er en amerikansk danser og rapper.
Kevin Federline var gift med Britney Spears. Tidligere var han forlovet med skuespillerinnen Shar Jackson, som han har to barn med; Kori (født 2002) og Kaleb (født 2004). Den 14. september 2005 fikk Kevin og Britney en sønn, den 12. september 2006 fikk de sin andre sønn. 
Før han møtte Britney Spears danset han blant annet for Justin Timberlake.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kevin Federline – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kevin Federline på Internet Movie Database 
(fr) Kevin Federline på Allociné 
(en) Kevin Federline på AllMovie 
(en) Kevin Federline hos The Movie Database 
(en) Kevin Federline på Discogs 
(en) Kevin Federline på MusicBrainz 
(en) Kevin Federline på Genius — sangtekster 
(en) Kevin Federline på AllMusic 
Kevin Federline på Instagram 
Kevin Federline på Myspace
Statskupp

Et statskupp (fra fransk coup d'état) er en rask, forfatningsstridig maktovertakelse av en stat, vanligvis utført av en liten gruppe personer som kun erstatter de øverste politiske lederne. Det regnes også som statskupp dersom et statsoverhode utsteder et dekret som går ut over vedkommendes forfatningsmessige fullmakter.Statskupp skiller seg fra revolusjon, som er en grunnleggende samfunnsmessig endring. Den foregår ved en egen dynamikk og i en akselererende prosess med en bredere deltakelse og medfører en omveltning der det politiske system endres radikalt.


== Litteratur ==
Edward Luttwak (1970). Statskupp : en praktisk håndbok. Oslo: Gyldendal.  orig. Coup d'État: A Practical Handbook. En revidert utgave utkom i 2016


== Eksterne lenker ==
(en) Coups d'état – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Om Statskupp, fra Store norske leksikon
«Lydklipp: Quislings statskupp i radio», fra NRK Skole
Storfosna

Storfosna er en øy i Ørland kommune. Øya har om lag 100 innbyggere.

Herregården Storfosen gods, som er den dominerende jordeiendommen, er kjent siden 1300-tallet, også som krongods. En rikt utstyrt kvinnegrav fra 600-tallet er funnet på gården Steinan, og tyder på at øya kan ha vært et maktsenter også tidligere.
I en tid da sjøveien var hovedveien i Norge, lå Storfosna sentralt til. Navnegranskerne antar at ordet Fosen kommer av det gammeltnorske folskn (skjulested), som viser til at Vågen (se flyfoto) var et sted hvor skip kunne ligge i le for vær og fiender. Denne naturhavna er således trolig opphav til navnet Fosen. Litt lenger sør i skipsleia lå en noe mindre havn av samme type; kalt Lille-Fosen, som i 1742 skiftet navn til Kristiansund. Den arkeologiske periodebetegnelsen Fosnakulturen er knyttet til området rundt Kristiansund, ikke til Storfosna.
Øya hadde egen barne- og ungdomsskole inntil 2008. Det er 12 daglige ferjeavganger mellom Storfosna og Garten, som har bro til fastlandet. Siden 2003 går Kråkvågbrua mellom Storfosna og Kråkvåg.
Poståpneriet ble opprettet i 1892, med godseier Fredrik C. Hagen som den første poståpner.


== Referanser ==
Sophie Dahl

Sophie Dahl (født Sophie Holloway; 15. september 1977) er en britisk forfatter og tidligere modell. Hun ble født i London som datter av skuespilleren Julian Holloway og forfatteren Tessa Dahl. Hennes besteforeldre på morssiden er forfatteren Roald Dahl og skuespilleren Patricia Neal. Hennes besteforeldre på farssiden er skuespilleren Stanley Holloway og skuespilleren og danseren Violet Lane. Sophie Dahl var inspirasjonen for figuren «Sophie» i Roald Dahls barnebok SVK (1982).


== Modell ==
Dahl gjorde sin debut som modell på catwalken til Lainey Keogh i løpet av Londons moteuke høsten 1997. Samme år opptrådte hun også sammen med modellen Kate Moss i musikkvideoen til Elton John, «Something About the Way You Look Tonight». I 2000 ble Dahl modellansiktet til Yves Saint-Laurents varemerke Opium.


== Forfatterskap ==
Dahl begynte å skrive for motemagasiner, særlig for Vogue hvor hun hadde en fast spalte, men skrev etter hvert også for aviser som The Observer, The Guardian, og The Saturday Times.
Hun har skrevet tre bøker, to av dem er koke- og matbøker: Playing with the Grown-Ups (2008), som var en eventyrfortelling, og to kokebøker, Miss Dahl's Voluptuous Delights (2009) og From Season To Season (den amerikanske tittelen er Very Fond of Food) (2011). Hun har også bidratt til en antologi.


== Privatliv ==
Den 9. januar 2010 giftet hun seg med sangeren Jamie Cullum. Den 2. mars 2011 fikk paret sitt første barn, en datter ved navn Lyra, fulgt av ytterligere en datter, Margot, som ble født den 4. mars 2013. De bor i Great Missenden i Buckinghamshire, som også var landsbyen hvor hennes bestefar Roald Dahl bodde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sophie Dahl på Internet Movie Database 
(en) Sophie Dahl hos The Movie Database 
(en) Sophie Dahl på Twitter 
(en) Sophie Dahl på Instagram 
(en) Sophie Dahl hos The Peerage 
(en) Vincent Graff meets Sophie Dahl (The Guardian)
(en) Interview with Kate Lauer (The London Paper)
(en) Jenny Tucker reviews Voluptuous Delights (so Feminine)
(en) Announcement of BBC cookery series Arkivert 24. mai 2010 hos Wayback Machine. (The Telegraph)
Nicolaikirken

Nikolaikirken kan referere til:

Nikolaikirken på Gran
Nikolaikirken i Borg
Nikolaikirken i Oslo – en tidligere kirke på Sørenga i Oslo.
Front (forband)

Front var den sovjetiske hærens navn på en avdeling omtrent på størrelse med en britisk eller amerikansk armé eller armégruppe.  Dette må ikke forveksles med det mer vanlige, allmenne militære begrepet front.
Fronter ble satt opp under den polsk-sovjetiske krigen og andre verdenskrig.
Eksempler på fronter er den første ukrainske front og den andre ukrainske front.
United States Capitol

United States Capitol er USAs føderale capitol og sete for Kongressen. Bygningen ligger i Washington, DC, på toppen av Capitol Hill i den østlige ende av National Mall. Offisielt blir både den østlige og vestlige side av Capitol referert som fasaden. Historisk er det dog den østlige side som opprinnelig ble bygget til mottagelse av gjester og dignitarer. Bygningen bevoktes av U.S. Capitol Police.


== Se også ==
Stormingen av den amerikanske kongressen i 2021.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) United States Capitol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) United States Capitol – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Capitol Visitors Center
United States Capitol Historical Society
Architect of the Capitol
Capitol History Project – Documentary and website by C-SPAN
Temple of Liberty: Building the Capitol for a New Nation via Library of Congress
Forum for kultur 2004

Forum for kultur 2004 (katalansk: Fòrum Universal de les Cultures, spansk: Fórum Universal de las Culturas) var et 141 dager langt internasjonalt arrangement som ble avholdt i Barcelona, Spania, fra 9. mai til 26. september 2004.


== Historie ==
Forum for kultur 2004 ble arrangert av Barcelona by, den regionale katalanske regjeringen, den spanske stat, samt UNESCO. Ideen til forumet var unnfanget av Pasqual Maragall i Mira som da var borgermester i Barcelona. Hensikten var å fremme turismen i byen i kjølvannet av de olympiske leker som ble avholdt i byen i 1992. Arrangementet var også et resultat av at borgermesteren i 1996 lovet å sikre Barcelona en internasjonal utstilling.
Det offisielle formålet for forumet var å arbeide for fred, bærekraftig utvikling, menneskerettigheter, samt respekt for mangfold.
Arrangementet ble avholdt på den østre enden av Avinguda Diagonal, hovedgata som passerer gjennom Barcelona. Området ligger ved sjøen og ble utviklet spesielt for forumet. Området er på om lag 30 hektar og inneholder blant annet et konferansesenter, parker, auditorier, kaianlegg samt Forumbygningen som ble utviklet av Herzog & de Meuron.
Forumet hadde en del kontroversielle foredragsholdere og sponsorer. Det var derfor mange som stilte seg kritisk til arrangementet. Forumet hadde budsjettert med et besøkstall på 5 millioner. The offisielle tallet endte imidlertid på 3,5 millioner besøkende. Uavhengige anslag hevdet at besøkstallet var betydelig lavere.
Det siste Forum for kultur ble arrangert i Monterrey i Mexico i 2007.


== Eksterne lenker ==
(en) 2004 Universal Forum of Cultures – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Offisiell side for Forum for kultur 2004
(en) UNESCO internettside om Forum for kultur 2004
(ca) Internettside for de som stilte seg kritiske til forumet
(en) Offisiell side for Fórum Monterrey 2007