Finn Gustavsen

Finn Rudolf Gustavsen (født 22. februar 1926 i Drammen, død 20. juli 2005) var en norsk journalist og politiker. 
Gustavsen var sentral i kretsen rundt avisa Orientering, som radikale krefter innen Arbeiderpartiet begynte å gi ut i 1953. I 1961 ble Gustavsen og flere andre ekskludert fra Arbeiderpartiet, og de dannet Sosialistisk Folkeparti (SF). Ved valget samme år ble Gustavsen valgt inn på Stortinget fra Oslo. Fra Nordland ble også Asbjørn Holm valgt inn på SFs liste. Tomannsgruppa kom i vippeposisjon og bidro til at regjeringen Gerhardsen ble felt på Kings Bay-saken i 1963. Dette førte til at Lyng-regjeringen kom til makten. Tre uker senere bidro de to SF-representantene til å felle også denne regjeringen, og Gerhardsen kom tilbake.


== Utdanning og yrkesliv ==
Finn Gustavsen vokste opp i Holmestrand. Han var sønn av samvirkelagsbestyrer Rudolf Arthur Gustavsen (1900–1986) og Bergljot Kristoffersen (1903–1948). Som utdannelse tok han korrespondansekurs i handelsfag i 1943, examen artium som privatist i 1945 og kurs ved journalistakademiet ved Århus universitet i 1949.
Han begynte som aluminiumsarbeider i 1943, ble så journalist i Vestfold Arbeiderblad i 1945, etter det journalist i Telemark Arbeiderblad i 1948, journalist i Arbeiderbladet i 1950, redaksjonssekretær i Telemark Arbeiderblad i 1951, journalist i Fritt Slag i 1951, redaksjonssekretær i Orientering i 1954, redaktør i Orientering i 1959, bistandsattaché ved ambassaden i Maputo i 1977, journalist i Ny Tid i 1982, redaktør SVs medlemsavis i 1985 og redaktør i "Ny Tid" i 1986.


== Rikspolitikken ==
I 1950-årene var Gustavsen aktiv på venstresiden i Arbeiderpartiet. Han var helt fra starten i 1953 knyttet til avisen Orientering som fast medarbeider. Fra januar 1954 var han redaksjonssekretær og eneste ansatte mens han fra januar 1959 var redaktør av avisen. 
Han var sterkt kritisk til Arbeiderparti-ledelsens utenrikspolitiske linje, bl.a. norsk medlemskap i NATO.
I januar 1961 ble Gustavsen sammen med den øvrige kretsen rundt ukeavisen Orientering ekskludert fra Arbeiderpartiet. Samme år var han med på å danne Sosialistisk Folkeparti (SF). Ved stortingsvalget høsten 1961 fikk SF to representanter på Stortinget: Gustavsen fra Oslo og Asbjørn Holm fra Nordland. Dette innebar at Arbeiderpartiet ikke hadde rent flertall på Stortinget og at SF kom i en såkalt vippeposisjon. Gustavsen var parlamentarisk leder for SF 1961–1969 og leder for partiet i tiden 1971–73.
Ved å stemme mot den sittende arbeiderpartiregjeringen til Gerhardsen i mistillitsvoteringen etter Kings Bay-saken, banet Gustavsen veien for en borgerlig regjering under ledelse av John Lyng. Men tre uker senere sørget de to SF-stemmene for at det ble negativt flertall mot Lyng-regjeringens tiltredelseserklæring, og Gerhardsen dannet sin fjerde regjering. Valget i 1965 ga borgerlig flertall, og SF hadde ikke lenger en strategisk vippeposisjon i Stortinget. I 1969 falt partiet helt ut av Stortinget. I 1973 ble Gustavsen valgt inn igjen på Stortinget som representant for Sosialistisk Valgforbund.
Gustavsen markerte seg som en sterk motstander av USAs krigføring i Vietnam. Han var også svært aktiv under EF-kampen i 1972. Etter folkeavstemningen om EF dannet Sosialistisk Folkeparti (SF), Norges Kommunistiske Parti (NKP) og gruppen Demokratiske Sosialister (AIK) et nytt politisk parti som fikk navnet Sosialistisk Valgforbund (fra 1975 Sosialistisk Venstreparti). Gustavsen var parlamentarisk leder for partiet fra 1973 til 1975.
I 1977 (hans siste stortingsår) ble Gustavsen sammen med Berge Furre truet med riksrettssak etter at de hadde brutt sine taushetsløfter som stortingsrepresentanter og gjort kjent deler av en hemmeligstemplet rapport (Schei-rapporten) som viste hvordan regjeringen og forsvarsdepartementet på slutten av 1950-årene førte Stortinget bak lyset ved opprettelsen av LORAN-C-anleggene som del av USAs ubåtforsvar. 
På bakgrunn av sin kontakt med russiske diplomater, kom Gustavsen i søkelyset til Overvåkingspolitiet, og han fikk innsyn i sin mappe fra Innsynsutvalget. Han uttrykte i intervju med Aftenposten i 2002 bitterhet over behandlingen han var blitt til del. 
I tillegg til rikspolitikken var Gustavsen også aktiv i lokalpolitikken og satt som medlem i Oslo kommunestyre i to perioder, 1971–1975 og 1985–1987.


== Etter rikspolitikken ==
Også etter han forlot Stortinget, var Gustavsen aktiv både i og utenfor politikken. Han skrev flere bøker, to av dem bestselgere: memoarene Rett på sak fra 1968 og Kortene på bordet fra 1979. Han var også en tid redaktør i Ny Tid og fast spaltist i LO-Aktuelt.
Gustavsen blir regnet som en av Norges mest markante og fargerike politikere i 1960- og 1970-årene. 
Finn Gustavsen døde i 2005, 79 år gammel. Han etterlot seg samboer og fire barn fra samboerskapet og et tidligere ekteskap.


== Bibliografi ==
Castrocuba, 1966
Anti-amerikanisme (red.), 1967
Rett på sak, 1968
KIRUNA – og vi, 1970
Kortene på bordet, 1979
Blåmandag?, 1991
Cuba lever, 1995
Markedets vidunderlige verden (red.) 1998


== Referanser ==


== Kilder ==
Finn Gustavsen - Norsk biografisk leksikon
Finn Gustavsen - Store norske leksikon
Frank Rossavik: SV - Fra Kings Bay til Kongens bord  (Spartacus Forlag 2011) ISBN 978-82-430-0495-5
Terje Rasmussen: Folkesosialisten - Forlaget Manifest (2020) - ISBN 978-82-834-2096-8


== Eksterne lenker ==
(en) Finn Gustavsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Finn Gustavsen på Internet Movie Database 
(no) Finn Gustavsen hos Stortinget 
(no) Finn Gustavsen hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Biografi i Pax Leksikon, fra Norgeslexi