jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Prosessen

Prosessen (tysk Der Prozess) er en ufullendt, posthumt offentliggjort surrealistisk roman av den bøhmiske forfatteren Franz Kafka. Den blir regnet som Kafkas hovedverk, og som et meget betydelig litterært verk i nyere historie.  Selv om boken ikke er ferdigskrevet, har den et kapittel som avslutter historien. Men at den er et uferdig verk merkes på at en del ting ikke henger sammen, henger i luften eller at noe er i indre motstrid, eller at tidskontinuiteten ikke fungerer helt.


== Tema ==
Romanen handler om «Josef K.», som vekkes av politiet en morgen og arresteres på sin 30-årsdag uten å få opplyst hva han siktes for. I romanen følges hovedpersonens vei gjennom et absurd og labyrintisk rettssystem. Den har gitt navn til begrepet Kafka-prosess, en betegnelse på en umulig kamp mot et ugjennomsiktig byråkratisk system. «Josef K.» stilles for ukjente dommere, gjennomlider en marerittaktig tilværelse i ett år, og blir så stukket i hjertet og dør.
Kafka hadde begynt å skrive på romanen sommeren 1914, og holdt på til januar 1915. Så la han prosjektet til side (skjønt med et kort gjenopptakelsesforsøk i 1916).  Et par år før han begynte på boken hadde han utviklet en litterær metode som gikk ut på å skrive fortellinger i ett sveip, uten noen i forveien uttenkt plan. Dette resulterte imidlertid i at han hadde vanskelig for å komme frem til avslutninger.
Kafka døde i juni 1924. Før han døde ba han vennen Max Brod og sin elskerinne Dora Diamant om å ødelegge alle hans manuskripter. Diamant ødela lojalt de manuskriptene hun hadde, men Brod fulgte ikke Kafkas instruksjoner, og valgte i stedet å publisere dem.
Prosessen ble første gang utgitt på norsk i 1933, oversatt av Paul Gjesdahl.


== Personer i historien ==


== Filmatisering ==
Den ble filmatisert i 1962 av Orson Welles med Anthony Perkins i hovedrollen som Josef K.


== Referanser ==


== Se også ==
Århundrets 100 bøker ifølge Le Monde
Jüdischer Friedhof Berlin-Mitte

Jüdischer Friedhof Berlin-Mitte er en jødisk gravlund i Großer Hamburger Straße i bydelen Mitte i Berlin. Det er den nest eldste jødiske gravlund i Berlin, og ble åpnet etter at kurfyrst Fredrik Vilhelm hadde gitt 50 jøder som hadde blitt fordrevet fra Wien opphold i Berlin i 1671. Gravlunden ble kjøpt av Mordechai Model, og lå den gangen rett ved byporten. Frem til 1827 skal 12 000 jøder ha blitt begravet på gravlunden. Den første som ble begravet var Gumpericht Jeschiel Aschkenasi i 1672. Den mest kjente person som er begravet på gravlunden er den store jødiske opplysningsfilosofen Moses Mendelssohn (1729–1786)
Gravlunden hadde opprinnelig ligget i åpent landskap, men ble etterhvert som Berlin vokste omgitt av hus. I 1827 ble gravlunden stengt fordi det ikke var plass til flere graver, og en ny gravlund ble åpnet. Fra 1828 lå den jødiske menighetens aldershjem ved siden av den gamle gravlunden.


== Litteratur ==
Alfred Etzold, Joachim Fait, Peter Kirchner, Heinz Knobloch: Die jüdischen Friedhöfe in Berlin. Henschel Verlag Berlin 1991 (ISBN 3-362-00557-8)
Klaus Hammer: Friedhofsführer Berlin. Jaron Verlag GmbH 2001 (ISBN 3-89773-081-2)
Hans-Jürgen Wende, Kurt Wernicke: Berliner Bezirkslexikon – Mitte, Edition Luisenstadt Berlin 2001 (ISBN 3-89542-111-1)


== Eksterne lenker ==
(en) Jüdischer Friedhof Berlin-Mitte – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jüdischer Friedhof Berlin-Mitte – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Juden in Berlin in Vergangenheit und Gegenwart, Arbeitsbericht eines Projektseminars an der Humboldt-Universität zu Berlin
Adass-Jisroel-Friedhof

Adass-Jisroel-Friedhof er en jødisk gravlund i ortsteilen Weißensee i Berlin. Det er en av flere jødiske gravlunder i Berlin, og må ikke forveksles med den store Jüdischer Friedhof Berlin-Weißensee. Adass-Jisroel-Friedhof er den ortodokse menigheten Adass Jisroels gravlund i Berlin. Menigheten ble grunnlagt i 1869, og fikk allerede i desember 1873 et landområde til bruk som gravlund. Weissensee lå dengang langt utenfor byporten. I 1880 ble Abraham Michelson som den første bisatt på den nye gravlunden. Totalt ble 3 000 personer begravet der. Etter annen verdenskrig forfalt gravlunden, men ble på 1980-tallet istandsatt.


== Litteratur ==
Institut für Denkmalpflege Berlin (red.): Historische Friedhöfe – Jüdische Friedhöfe in Berlin. Berlin 1979
Juden in Weißensee. Ich hatte einst ein schönes Vaterland. Utgitt av Kulturamt Weißensee og Stadtgeschichtliches Museum, Berlin 1994, S. 205-215.
Bill Rebiger: Das jüdische Berlin. Kultur, Religion und Alltag gestern und heute.  Berlin 2002 (2. Aufl.).
Frankfurter Judengasse

Frankfurter Judengasse (dvs. Frankfurts jødekvarter) var fra 1462 til 1796 Frankfurt am Mains jødiske ghetto. Her bodde i sin tid Tysklands største jødiske samfunn.


== Eksterne lenker ==
(en) Judengasse (Frankfurt) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Museum Judengasse
Der jüdische Friedhof Battonnstraße
Ramadi-drapet

Ramadi-drapet er et angivelig mord på en irakisk sivil, begått av amerikanske styrker, den 15. februar 2006. Den irakiske mannen døde, etter at skudd ble hørt, utenfor et hus der amerikanske tropper avhørte en gruppe irakere. Lenge etter at mannen ble funnet død, ble en rifle funnet ved siden av han, noe som satte i gang mistanken om at noe ikke var riktig.
De tiltalte er:

Nathan Lynn (drap og forsøk på å skjule en forbrytelse)
Sergeant Milton Ortiz Jr (forsøk på å skjule en forbrytelse, samt trusler mot andre soldater)Det amerikanske forsvarsdepartementet sier at de to mennene blir overført til en base i Bagdad, der de får advokater, og skal forberede seg til en såkalt Artikkel 32-høring, som vil avgjøre om de stille for krigsrett.


== Eksterne lenker ==
BBC News: "US pair charged over Iraqi death"
Al-Jazeera: "US soldiers charged over Iraqi death"
Reuters: "Soldiers charged in new Iraq shooting case"
Generasjonsveksling

Generasjonsveksling er et system der organismer veksler mellom kjønnet formering og ukjønnet formering for annenhver generasjon. Generasjonsveksling finner sted hos flere insekter og hos enkelte andre virvelløse dyr, og hos de fleste nesledyr.Karsporeplanter er karplanter som formerer seg ved sporer i stedet for ved frø. Den ukjønnede sporofytt-.generasjonen er den dominerende. Når sporen vokser dannes det et protallium, som er en liten kjønnet mellomgenerasjon som ikke lever lenge. Fra denne vokser det opp en langt større, kjønnsløs (ukjønnet) men langtlevende generasjon av planter, som produserer nye sporer.Hos alger, bregner og andre planter som gjennomgår generasjonsveksling, dannes det fra den ene generasjonen (gametofytten) enten hann- eller hunnkjønnede kjønnsceller (gameter), alle med bare ett sett av kromosomer (haploide). Når slike gametofytter av ulike kjønn smelter sammen, dannes en zygote med dobbelt sett av kromosomer (diploid). Denne zygoten vokser gjennom celledeling til den diploide sporofytten, som er den andre, sporedannende generasjonen av planten.
Den diploide (kjønnede) sporofytt-generasjonen er i stand til å danne sporer, og inne i sporene utvikler det seg så nye gametofytter.
Dersom gametofytten utvikler seg i sin helhet inne i sporen, og ikke i noe utviklingsstadium bryter ut av denne, snakker vi om endospori. Ordenen av flytebregner har både kjønnete sporer og endospori, og har dette til felles med frøplanter. Dette gjør flytebregnene unike blant bregner.
Vekslingen er altså mellom to generasjoner som utgjøres av henholdsvis haploide gametofytter med ett sett kromosomer, og diploide sporofytter med to sett kromosomer. Hos frøplanter utgjør sporofytten i praksis hele livssyklusen unntatt syklusen som pollen, mens for eksempel alger og bregner alternerer mellom to helt atskilte generasjoner.


== Typer av generasjonsveksling ==
Det er generasjonsveksling i formeringen av karsporeplanter, det vil i Norge si hos kråkefotplanter, sneller eller bregneplanter. Karsporeplanters formering deles i to grupper:

Heterospori hvor det dannes både store hunnsporer og små hannsporer, og hvor disse sitter på ulikt sted på den sporedannende planten. Blant bregneplanter har ordenen av flytebregner (Salvinales) denne typen formering.
Homospori hvor det dannes bare én type sporer, og hvor disse sitter på sammet sted på den sporedannende planten, eventuelt med yngleknopper i tillegg.Videre kan utviklingen av gametofytt-generasjonen deles inn i to typer:

Endospori hvor gametofytten i sin helhet utvikler seg inne i sporen og gjennom lever sin generasjon inne i denne. Blant bregneplantene har flytebregnene en slik generasjonsveskling.
Eksospori hvor gametofytten sprenger ut av sporen på et gitt stadium, og videreutvikler seg og gjennomlever sin generasjon utenfor sporen. De fleste bregneplanter har en slik generasjonsveksling.


== Referanser ==
Ludvig XVII av Frankrike

Ludvig XVII, Louis Charles av Frankrike og også kalt Louis VI av Navarra (født 27. mars 1785 i Versailles, død 8. juni 1795 i Paris) var sønn av Marie-Antoinette og Ludvig XVI. 


== Biografi ==
Louis-Charles ble født på slottet i Versailles, som sine foreldres annen sønn og tredje barn. Som alle kongebarn på den tid, fikk Louis-Charles omsorg fra flere forskjellige personer. Dronningen utnevnte guvernanter for å se til alle de tre barna. Louis-Charles' første guvenante var Yolande de Polastron, duchesse de Polignac, som forlot Frankrike rett før utbruddet av den franske revolusjon. Hun ble erstattet med marquise Louise Élisabeth de Tourzel.  Dessuten utpekte dronningen Agathe de Rambaud til Louis-Charles offisielle pleier. Hun ble på mange måter hans egentlige morsskikkelse.

Etter sin eldre brors død ble han i 1789 tronfølger. Etter sin fars henrettelse 21. januar 1793, ble han utropt til konge av Frankrike og Navarra av rojalistene. Han satt i fengsel under den franske revolusjon fra august 1792 til sin død i 1795, og derfor fikk han aldri styre landet.
Louis-Charles ble forut for rettssaken mot moren utsatt for tortur, i det øyemed at han skulle ytre seg slik at man kunne belegge anklagene mot Marie Antoinette at hun hadde misbrukt sin sønn seksuelt. Dronningen ble da også henrettet, selv om akkurat disse anklagene om incest ble frafalt. 
Etter at foreldrene begge var henrettet ble skomakeren Antoine Simon, en jakobiner, gitt i oppsrag å oppdra gutten til «god borger». Men etter at Simon på samme dag som Robespierre og andre jakobinere ble henrettet den 28. juli 1794 i guillotinen, levde barnet i Temple-fengselet ganske overlatt til seg selv, og egentlig forsømt. 
Den offisielle rapporten konkluderer med at han døde av tuberkulose under sitt opphold i den hemmelige cellen han satt i. Han hadde store arr over hele kroppen da han ble undersøkt senere, noe som tyder på at dårlig behandling, til og med mishandling. Noen trodde derfor at Ludvig XVII døde av dårlig behandling, og ikke av tuberkulose. Det at Ludvig XVII hadde rømt og at en annen gutt hadde tatt hans plass ble etterhvert et rykte.Flere påsto i ettertid at de var Ludvig XVII. Blant dem var Carl Wilhelm Naundorff som i 1845 ble gravlagt under navnet Louis-Charles Duc de Normandie, Ludvig XVII. Etterkommerne hans fikk også bruke etternavnet de Bourbon hvilket var etternavnet til den franske kongefamilien. Moderne DNA-testing har imidlertid avkreftet at Wilhelm Naundorff var Ludvig XVII, men at den 10 år gamle gutten som døde i 1795 faktisk var Ludvig XVII.


== Referanser ==


== Kilder ==


=== Nettsider ===
(en) Om DNA-testingen og hvordan den foregikk, Genebase.com
(en) «The Mystery of Louis XVII», Historywiz.com
(en) Louis XVII, Nnbd.com


=== Litteratur ===
(en) Cadbury, Deborah (2002). The Lost King of France: A True Story of Revolution, Revenge, and DNA. New York: St. Martin's Press. ISBN 978-03-122-8312-4. (no) Lindqvist, Herman (2007). Revolusjon! : Frankrikes blodige år. Oslo: Schibsted. ISBN 978-82-516-2445-9.
RE/MAX

RE/MAX er verdens største eiendomsmeglerforetak med over 120.000 meglere på 7000 kontorer i 65 land.
Selskapet ble dannet 1973 i Denver i USA. 
RE/MAX etablerte seg i Norge i 2017 med formål om å bli en landsdekkende eiendomsmeglerkjede. RE/MAX Norge har hovedkontor i Oslo og har i mars 2019 eiendomsmeglerkontor i Ski, Sarpsborg og på Gjøvik.
RE/MAX har eksistert i Norge tidligere. Fra 2000 til 2007, hadde på det meste 30 kontorer og 220 meglere.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) RE/MAX – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
RE/MAX Norge
Deildegast

Deildegast eller deildtjuv (av norrønt deild = «deling», «grensestein», og tysk geist, «ånd» (engelsk ghost)) er en gjenganger eller et gjenferd (spøkelse) etter en person som i levende live har flyttet grensemerker (deilder) for å utvide sin egen eller slektens eiendom på naboens bekostning. Etter døden må han forsøke å flytte stenene tilbake på riktig plass. Oppgaven er umulig, og gjengangeren uttrykker gjerne sin frustrasjon ved skrik og stønning. Først når et levende menneske hjelper ham å få merkesteinen tilbake på plass, kan deildegasten få fred og spøkeriet opphøre. Ellers må han slite med oppgaven sin til dommedag, noe som forklarer utsagnet:

Skiftesteinen er tung å bera.
Når skal dommedag vera?Deildegaster har blitt kalt skogagaster i Setesdal og Åmli, samt heigaster andre steder.Det har hendt at lagretter lot seg forlede til å avsi feil dom i jordskiftesaker. Ble grensesteinen da satt på feil sted, ble hele retten straffet, og en hel gruppe gaster var dømt til å samle seg rundt steinen. En deildegast kunne forvandle seg til en ugle som tutet og bar seg. Om noen skjøt ned en slik ugle, ble han forfulgt av ulykke resten av livet. Tidlig på 1800-tallet er det kjent fra Flatdal i Telemark at to jenter måtte bæres hjem fra skogen. Skrekkslagne hevdet de å ha sett en deildegast streve med en stein i en myr, omgitt av blå røyk. Det ble antatt å være det blå lyset de underjordiske var kjent for å omgi seg med.Minnet om deildegastene finnes i Draumkvedet, der de er skildret slik:

So kom eg meg åt manne dei
dei bar på gloande jord.
Gu` nåe dei synduge såline
som flytte delder i skog.Bondeplageren Erik Munk på Barbu i Arendal opptrer i et sagn der han førte sak mot Albret Berge om et skogstykke i Holt. Albret fikk medhold i retten ved å avlegge ed på at han stod på egen jord. Det var sant, ettersom han hadde lagt jord fra gården sin ned i skoene. Men dette dømte ham også til å bli deildegast etter sin død.Deildegasten regnes som en variant av den greske myten om Sisyfos og steinen hans. Denne typen gjenganger er også med i diktet «Dømd» i Haugtussa av Arne Garborg:

Men mannen tusla på elvebard
der attum den eldgamle skiftesgard.
Tusla og stræva forutan ro;
sleit og lyfte, men garden stod.
Lyfte og sleit utan ro og rast;
men steinane låg som i muren fast.
Då skreik han og grét av barmen trong,
skreik og grét til det vart som song.Eg hev som vigde Mammons trell
for vesal vinning selt mi sjel;
for dette arme stykke jord
eg frå meg fred og frelse svor.
No finn eg aldri heim og hamn,
Gud hjelpe meg i Jesu namn!


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Espen Bennick, bachelor-oppgave om deildegasten, UiO 2018 Arkivert 18. mai 2021 hos Wayback Machine.
(no) Deildegast i Det Norske Akademis ordbok
Stig Tokesson Hvitaled

Stig Tokesson Hvitaled (fra norrønt Hvitaleð) (død 1151 i Viborg, Danmark) var en stormann i Skåne. Hans foreldre var Toke Skjalmsen (død 1145) og Gyda. 
Stig Hvitaled var gift med Margareta av Danmark (død 1131), ikke til å forveksle med andre dansker med tilsvarende navn, som var søster av den danske kongen Valdemar den store. De fikk et barn, nemlig Christine Stigsdatter som ble gift med Karl Sverkersson som ble konge av Sverige fra ca. 1161 til 1167 da han ble myrdet som de to foregående, svenske kongene.


== Referanser ==
Hellhammer

Denne artikkelen gjelder bandet Hellhammer. For trommeslageren, se Jan Axel BlombergHellhammer var et sveitsisk speed/black metal-band i 1982. Bandet ble stiftet av vokalist/gitarist Tom G. "Satanic Slaughter" Warrior og bassisten Steve "Savage Damage" Warrior. Bandet holdt bare på i 2 år, før de ble oppløst i 1984.Bandet var et av de første black metal-bandene, og har vært en stor innflytelse på både black metal, death metal og doom metal i senere tid. Etter at Hellhammer ble oppløst i 1984, stiftet Tom G. Warrior og Martin Ain thrash metal-bandet Celtic Frost. Celtic Frost er ikke Hellhammer med et nytt navn, men et helt nytt band.


== Diskografi ==
Death Metal (split med Running Wild, Dark Avanger og Helloween), 1984
Apocalyptic Raids (EP), 1984
Apocalyptics Raids 1990 A.D. (Reutgivelse av EP med to spor fra Satanic Rites), 1990


=== Demoer ===
Rehearsal '82, 1982
Death Fiend	Demo, 1983
Triumph of Death, 1983
Satanic Rites, 1983


== Medlemmer ==


=== Siste medlemmer ===
Tom G. «Satanic Slaughter» Warrior (Thomas Gabriel Fischer) – Vokalist og gitarist
Martin «Slayed Necros» Ain – Bassist
Bruce «Denial Fiend» Day (Jorg Neubart, tidligere under kallenavnet "Bloodhunter") – Trommeslager


=== Tidligere medlemmer ===
Steve «Savage Damage» Warrior (Steve Patton) – Bassist (1982–1983)
Peter Stratton – Trommeslager (1982)
Steve «Evoked Damnator» Priestley – Trommeslager (1983)
Mike «Grim Decapitator» Owens – Trommeslager
Vince «Dei Infernal» Garetti – Gitarist


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hellhammer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hellhammer på Discogs 
(en) Hellhammer på MusicBrainz 
(en) Hellhammer på Encyclopaedia Metallum 
(en) Hellhammer på Spotify 
(en) Hellhammer på Songkick 
(en) Hellhammer på Last.fm 
(en) Hellhammer på AllMusic 
(en) Hellhammer hos Encyclopaedia Metallum
Karl Sverkersson

Karl Sverkersson (død 12. april 1167 på Visingsö) var østgøternes konge senest 1158, men svensk konge fra 1161.
Karl var sønn til Sverker den eldre og norske Ulvhild Håkonsdatter. I 1163 giftet han seg med Kristina Stigsdatter Hvide, datter til den skånske stormannen Stig Tokesson Hvitaled og Margareta av Danmark. De fikk ett barn (som vi kjenner til), Sverker Karlsson den yngre.
Som sønn av den myrdete kong Sverker den eldre ettertrådte Karl sannsynligvis umiddelbart i 1156 som konge i Gøtaland. Etter at han i slaget ved Örebro beseiret og fikk drept kong Magnus Henriksson i 1161, som de betraktet som en dansk tronraner, fikk Karl seg valgt til konge også av sveaerne og gøtene og kunne da kalle seg konge av Sverige.
Under Karl Sverkerssons styre fikk Sverige i 1164 sin første erkebiskop da Alvastramunken Stefan tiltrådte embetet i Uppsala. Et bevart pavebrev etter ønskemål fra kongen, Ulf Torgilsson og de svenske biskopene bekrefter dette. Alvastra kloster hadde blitt grunnlagt av kong Karls foreldre, men selv støttet han også Vreta kloster og Nydalen kloster med donasjoner.
År 1164 skal svenskene i henhold til russiske krøniker ha foretatt en mislykket hærtokt mot Russland, muligens skjedde dette fra Finland. Samme år ble også erkebispesetet i Uppsala grunnlagt, slik at Sverige nå ble en egen kirkeprovins.Våren 1167 ble Karl Sverkersson overfalt og drept på Visingsö (en øy i innsjøen Vättern) av kong Erik den helliges sønn Knut Eriksson, som da også overtok kongsmakten.Karl Sverkersson ble gravlagt på Alvastra kloster.
Karl Sverkerssons segl (se bilde), som viser kongen sittende på sin trone, er det eldste svenske kongesegl som finnes bevart. Under hans styre ble det også utferdet det eldste bevarte skrevne dokument i Sverige, utferdet av den nevnte erkebiskop Stefan.


== Referanser ==
Bargoed

Bargoed (walisisk også Bargod) er en by i Rhymni Valley i det sørlige Wales. Den ligger ved elven Rhymni, på grensen mellom de tradisjonelle grevskapene Glamorgan og Monmouthshire. Dette har gitt opphav til det walisiske navnet, som betyr «grense».
Opprinnelig var Bargoed en landlig markedsby, men etter at en kullgruve åpnet i 1903 vokste den betraktelig. Gruven ble nedlagt i 1980-årene, og stedet hvor den lå har blitt en naturpark. Mange av butikkene i sentrum ble nedlagt etter at gruven forsvant, og byen begynte å se nokså nedslitt ut. I 2000 begynte et fornyelsesprogram, hvor det blant annet ble laget en ringvei for å få et triveligere sentrum. 
Området «Stor-Bargoed» omfatter også byen Aberbargoed og landsbyen Gilfach. Kombinert har de tre omkring 13 000 innbyggere (2004).
Litteraturvitenskap

Litteraturvitenskap er studiet av litterære tekster, særlig skjønnlitteratur. Betegnelsen avløste i etterkrigstidens Norge, fra rundt 1960, fagkategorien litteraturhistorie. Dette henger sammen med at den historisk-biografiske metoden ble fortrengt av mer analytiske, tekstfokuserte tilnærmingsmåter. Litteraturvitenskap tilhører de humanistiske fagene, også kalt humaniora.
Viktige retninger innenfor moderne litteraturvitenskap har vært formalismen (som oppsto i Russland rundt 1. verdenskrig), strukturalismen (en term som kan assosieres både med teoretikere med basis i mellomkrigstidens Praha og i etterkrigstidens Frankrike), og nykritikken (i engelskspråklige land). Felles for disse retningene er en ensidig vekt på teksten, i ordets snevreste betydning. Et lignende tekstfokus blir ofte tillagt dekonstruksjonen, takket være Yale-skolen (1970–80-tallet). Marxistisk litteraturteori har forsøkt å se skjønnlitteraturen i en samfunnsmessig sammenheng, og har fokusert på litteraturens idéinnhold og politiske påvirkningskraft.
Litteraturvitenskapen har i mindre grad enn andre «kulturfag» tatt inn over seg de senere tiårenes omveltninger innenfor vitenskapsteorien. Poststrukturalistiske teoretikere leses gjerne inn i en modernistisk kontekst (med vekt på et modernistisk, «autonomt» tekstbegrep; jf. Yale-skolens bruk av dekonstruksjon), og postmodernistiske impulser gjør seg knapt gjeldende utenfor nisjer som bokhistorie (bibliografi), enkelte genrestudier, postkolonialisme og feministiske litteraturstudier.


== Se også ==
Litteratur
Litterær teori
Litteraturvitere omtalt på norsk wikipedia


== Eksterne lenker ==
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av litteraturviter
Norske doktoravhandlinger innen litteraturvitenskap, i fulltekst
Digital blakopi av Litteraturvitenskapelig leksikon (1997)
Historisk-biografisk metode; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Leo Franco

Leonardo Noeren Franco (født 29. mai 1977 i San Nicolás de los Arroyos i Argentina) er en argentinsk fotballspiller. Han er målvakt i den spanske klubben SD Huesca.
Franco startet karrieren i Independiente før han gikk til den spanske klubben Mérida UD. I 1998 gikk han til RCD Mallorca, og signerte for Atletico Madrid i 2004.
Franco ble tatt ut til Argentinas tropp til VM 2006 av treneren José Pékerman.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leo Franco – FIFA 
(en) Leo Franco – Transfermarkt 
(en) Leo Franco – Transfermarkt (manager) 
(en) Leo Franco – national-football-teams.com 
(en) Leo Franco – WorldFootball.net 
(en) Leo Franco – Soccerbase.com 
(en) Leo Franco – FootballDatabase.eu 
(en) Leo Franco – Soccerway 
(en) Leo Franco – Tyrkias fotballforbund 
(en) Leo Franco – FBref
Front Page

Front Page  er et norsk punkband fra Halden, stiftet i  1978. Front Page ga ut albumet Monster / Kick Them i 1979, og denne regnes av mange som Norges første punksingel. De ga også ut tre fullengders LP-er før bandet ble oppløst i 1983. 


== Besetning ==
Kalle Storm Andersen – Gitar (1979–1980)
Steinar Karlsen – Gitar
Morten Milde – Vokal
Chris Nielsen – Trommer
Ulf Richter Svendsen – Bass
Ronny Jensen – Gitar (1982–)


== Utgivelser ==
Monster / Kick Them (New Noise Records, 1979) (Singel)
Qualified (Rose Music, 1981)«Summernight Sensation»
«Diana»
«Scarface»
«Shalla-Lalla-Lee»
«Do the Cat Jump»
«So Wild»
«What's the Matter With Me»
«I Don't Know How to Love Him»
«Qualified»
«Caught In a Trap»
«Tricky Tales»
«Don't Want Your Love»
«Take a Ride»Special Edition (CBS, 1982)«Robots»
«Do It»
«Magic»
«Jumper»
«Get Far»
«Come On»
«All or Nothing»
«Kicking Me»
«Cadillac»
«Lili Marlene»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Front Page på Discogs 
(en) youtube