jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Omaheke (region)

Omaheke er en region i Namibia. Ved folketellingen i 2011 hadde regionen en folkemengde på 71 233.Omaheke ligger øst i Namibia. Navnet er herero-ordet for Sandveld (sandslette) som også en stor del av området er kjent som. Gobabis er hovedsenteret i området og også dets viktigste forretningssenter siden den er forbundet med Windhoek ved en jernbane og asfalterte veier. Denne infrastrukturen tjener som den viktigste forsyningslinjen for regionen.
Alle de andre befolkningssentrene i regionen er forbundet med Gobabis med vei. Mange andre tjenester blir drevet fra Gobabis for regionen, som politiets hovedkvarter. Klinikker i regionen betjenes av praktiserende i Gobabis som består av to sykehus og en klinikk.
Landbruksmønsteret i regionen er i svært stor grad homogent. De fleste av de 900 kommersielle og 3500 kommunale landbrukene er kvegoppdrettere. 
Regionen består av seks valgkretser:

Otjinene
Otjozondjou
Steinhausen
Gobabis
Buitepos
Aminuis


== Referanser ==
Autoimmun sykdom

Autoimmune sykdommer er en gruppe sykdommer hvor immunforsvaret til en organisme antas å oppfatte komponenter i egen organisme som fremmede, og dermed forårsake en immunreaksjon overfor organismens egne celler og vev. Autoimmune sykdommer antas å oppstå som følge av at kroppen starter å produsere antistoff mot bestemte deler av kroppens eget vev.
Når kroppen utsettes for fremmede stoffer kan antigenene som kroppen produserer mot disse også angripe kroppens egne strukturer, fordi de egne strukturene ligner på det fremmede stoffet. Eksempel på dette er streptokokk type A, som forårsaker produksjon av et antistoff som også angriper en hinne i Bowmans kapsel i nyrene og forårsaker glomerulonefritt.
Det finnes en rekke sykdommer som er av autoimmun karakter. Klassiske eksempler er lidelser som multippel sklerose (MS), systemisk lupus erytematosus (SLE), Sjögrens syndrom, diabetes type 1 og revmatoid artritt (RA).


== Årsak ==
Årsaken til autoimmunitet er ukjent – begrepet autoimmunitet anses derfor for å være et teoretisk samlebegrep på ulike sykdomsmekanismer. Nobelprisvinner Rolf M. Zinkernagels arbeid går imot den vanlige forenklede forestillingen om at kroppen angriper sitt eget vev.Autoimmunitet kan trolig også forklares ved skjulte intracellulære patogener (Mollicutes o.l.). Disse koblingene er kontroversielle, men begynner å få en økende utbredelse. Flere autoimmune sykdommer har vist seg å respondere på antibiotika.Det er en voksende mengde forskning som antyder at infeksjon kan ligge i bunn av mange såkalte autoimmune sykdommer, tidligere uforklarte og uhelbredelige.


== Diagnostikk ==
Autoimmune sykdommer er ofte vanskelige å diagnostisere fordi symptomene ofte er vage og diffuse i starten. Det kan være en følelse av slitenhet, muskelsmerter, leddsmerter, lett feber som kanskje kommer og går med mer. Man kan være syk én dag og føle seg «frisk» den neste, eller det kan gi seg utslag i kortere og lengre perioder med besvær. Autoimmune sykdommer produserer ofte antistoffer som ellers ikke skal finnes i kroppen. Disse antistoffene er det i mange tilfeller mulig å påvise gjennom blodprøver.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anne Spurkland Immun - Kroppens evige kamp for å overleve Spartacus 2017 ISBN 9788243008304


== Eksterne lenker ==
Autoimmune disease in the era of the metagenome
Bindevevsykdommer.no
Vaskulitt.no
Revmatologisk sekjson, Oslo Universitetssykehus, Rikshospitalet
Ross Thomas

Ross Thomas (født 19. februar 1926 i Oklahoma City, USA, død 18. desember 1995 i Santa Monica, USA) var en amerikansk forfatter.
Thomas var opprinnelig journalist. Under andre verdenskrig tjenestegjorde han som infanterist på Filippinene. Senere arbeidet han som PR-mann, valgkampmedarbeider og fagforeningstalsmann. I 50-årene bodde han i Bonn, hvor han bygget opp firmaet AFN-Büro. Thomas var 40 år gammel da han i 1966 skrev sin første roman, thrilleren The Cold War Swap, som vant Mystery Writers of Americas Edgar-pris for Best First Novel. Atten år senere, i 1985, vant han Edgar-prisen for årets beste krimroman med Briarpatch.
Han er særlig kjent for sine mørkt humoristiske thrillere med motiv fra amerikansk politikk eller spionasje. Flere av bøkene hans er filmet.
I anerkjennelse av Thomas vidd og skarpe penn ble det i 2004 innstiftet en Ross Thomas Award for the Best First Line in a Mystery or Thriller.
Ross Thomas skrev også under pseudonymet Oliver Bleeck.


== Bibliografi ==
The Cold War Swap (1966)
Cast a Yellow Shadow (1967)
The Seersucker Whipsaw (1967)
Singapore Wink (1969)
The Brass Go-Between (1969) (som Oliver Bleeck)
The Fools in Town are on Our Side (1970)
The Backup Men (1971)
The Procane Chronicle (1971) (som Oliver Bleeck)
Protocol for a Kidnapping (1971) (som Oliver Bleeck)
The Porkchoppers (1972)
If You Can't Be Good (1973)
The Highbinders (1973) (som Oliver Bleeck)
The Money Harvest (1975)
Yellow Dog Contract (1976)
No Questions Asked (1976) (som Oliver Bleeck)
Chinaman's Chance (1978)
The Eighth Dwarf (1979)
The Mordida Man (1981)
Missionary Stew (1983)
Briarpatch (1984)
Out On The Rim (1987)
The Fourth Durango (1989)
Twilight at Mac's Place (1990)
Voodoo, Ltd (1992)
Ah, Treachery (1994)


=== Oversettelser til norsk ===


== Priser og utmerkelser ==
The Edgar Award for Best First Novel 1967, for The Cold War Swap
The Edgar Award for Best Novel 1985, for Briarpatch
The Martin Beck Award 1990, for Kinesens chans (Chinaman's Chance)
The Gumshoe Award for Lifetime Achievement 2002


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Crime-corner: Ross Thomas. Biografi
Roger L. Simon: Spy Games. The literary – and literal? – life of Ross Thomas
The Ross Thomas Award
(en) Ross Thomas på Internet Movie Database 
(sv) Ross Thomas i Svensk Filmdatabas 
(da) Ross Thomas på Filmdatabasen 
(en) Ross Thomas på AllMovie 
(en) Ross Thomas hos The Movie Database
Giorgio Vanzetta

Giorgio Vanzetta (født 9. oktober 1959) er en italiensk tidligere langrennsløper.
På 1980- og 90-tallet tilhørte Vanzetta det sterke italienske landslaget, og sikret seg flere VM- og OL-medaljer. I tillegg til to olympiske sølvmedaljer og en bronsemedalje fra OL 1992 i Albertville, var han med på det italienske laget som spurtslo Norge og vant stafettgull under OL 1994 på Lillehammer, sammen med Maurilio De Zolt, Marco Albarello og Silvio Fauner.


== Plasseringer i internasjonale mesterskap ==
VM 1985 i Seefeld: sølv på stafetten, 4.-plass på 15 km
OL 1988 i Calgary: 5.-plass på stafetten
VM 1991 i Val di Fiemme: 4.-plass på 15 km, 4.-plass på stafetten
OL 1992 i Albertville: sølv på stafetten, bronse på 15 km jaktstart og 50 km
VM 1993 i Falun: sølv på stafetten
OL 1994 på Lillehammer: gull på stafetten
VM 1995 i Thunder Bay: 4.-plass på 50 km


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Giorgio Vanzetta – Olympedia 
(en) Giorgio Vanzetta – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Giorgio Vanzetta – Italias olympiske komité 
(en) Giorgio Vanzetta – FIS (langrenn)
Maurilio De Zolt

Maurilio De Zolt (født 29. september 1950) er en italiensk tidligere langrennsløper.
Han holdt seg i verdenstoppen til han var godt over 40 år, og avsluttet sin internasjonale karriere med å vinne stafettgull under OL på Lillehammer i 1994, 43 år gammel.
De Zolt behersket friteknikken bedre enn de fleste andre. I løypa var han lett gjenkjennelig på stor avstand, grunnet lav kroppshøyde og høyt oppjaget takt.
Høsten 2009 kom De Zolt igjen i de internasjonale medienes søkelys da han offentlig gikk ut og krevde statsminister Silvio Berlusconis avgang.


== Internasjonale mesterskapsmedaljer ==
VM 1985 i Seefeld: sølv på stafetten, bronse på 15 km
VM 1987 i Oberstdorf: gull på 50 km
VM 1991  Val di Fiemme: bronse på 50 km
OL 1988 i Calgary: sølv på 50 km
OL 1992 i Albertville: sølv på 50 km
OL 1994 på Lillehammer: gull på stafetten


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maurilio De Zolt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maurilio De Zolt på Internet Movie Database 
(de) Maurilio De Zolt – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Maurilio De Zolt – Olympedia 
(en) Maurilio De Zolt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Maurilio De Zolt – Italias olympiske komité 
(en) Maurilio De Zolt – FIS (langrenn)
Folke Filbyter

Folke Filbyter er i henhold til sagnene stamfar til Bjälboætten og dermed også Folkungaætten. Skikkelsen Folke er en mytisk figur og kan like gjerne være en litterær konstruksjon. Han finnes ikke i noe historisk kildemateriale som kan bevis hans eksistens. Derimot er Folke hovedperson i første del av den svenske dikteren Verner von Heidenstams verk Folkungaträdet, som ble utgitt i 1905, og anmelderen og litteraturviteren Oscar Levertin mente at «Folke Filbyter är en ny nationaltyp i den svenska litteraturen.»Tilnavnet «Filbyter» påstås å komme fra en eldre svensk form for ‘følbiter’, altså ‘hestebiter’ i betydningen som et kallenavn for at Folke skal ha kastrert hester, kanskje til og med ved å bruke egne tenner, men i den grad dette har en historisk kjerne ble det nok benyttet en form for tenger.
Skikkelsen opptrer også i Frans G. Bengtssons fortelling om vikingen Röde Orm i romanen ved samme navn.


== Kunstneriske fremstillinger ==
En bronseskulptur av den svenske skulptøren Carl Milles står på Stora Torget i Linköping. Den viser hvordan Milles forestilte seg Folke Filbyter på søken etter sin forsvunne sønnesønn. En annen avstøpning av den samme skulpturen finnes i Missouri Botanical Garden i USA.


== Barn ==
Ingevald Folkesson (Bjälboætten)
Ingemund Folkesson (Bjälboætten)
Halsten Folkesson (Bjälboætten)


== Se også ==
Folkungaætten
Bjälboætten


== Referanser ==
Folkungaætten

Folkungaætten eller Bjälboætten er en senere og vanlig benevnelse på en svensk kongeslekt fra middelalderen. Til Folkungaætten regnes i farslinje ætlingene til Bengt Snivil. Han hadde tre kjente sønner, Birger Brosa, Magnus Minnisköld og Karl Døve. Ættens medlemmer må ikke forveksles med folkunger, en gruppering som gjorde flere opprør mot kongeslektens styre.
Det er vanlig å inndele slekten i et antall grener og med Folkungaætten menes i alminnelighet den grenen som utgikk fra Birger jarl og som gjennom et antall generasjoner fra og med Birgers sønn Valdemar Birgersson, kom til å sitte med kongsmakten. For de andre grenene, se lenker nedenfor.
Folkungaætten døde ut på slutten av 1300-tallet med Erik Valdemarsson (den yngre).


== Navnet ==
Det menes at navnet kommer fra en Folke Filbyter (= «hestebiter»), men han er ikke bevist å være en historisk skikkelse. Betegnelsen på ætten ble innført i 1616 av Johannes Messenius som hentet informasjon fra en senere avskrift bevart i en kilde fra 1400-tallet. I henhold til denne kilden stammet både Birger jarl og de av hans politiske motstandere som kalles folkunger fra personer med navnet Folke.
Den ofte forekommende informasjonen om at «folkunger» nærmest skulle ha fungert som en politisk partitilknytning, ble først hevdet av Rolf Pipping som hans personlige oppfatning, og ble senere støttet av Erik Lönnroth. Oppfatningen bygger på sammenligninger med norske forhold hvor det forekom betegnelser som «kuvlunger» og «ribbunger» og andre.
Betegnelsen Bjälboætten etter slektens stamgods Bjälbo i Östergötland kunne eventuelt ha vært en mer adekvat benevnelse for slekten ettersom Bjälbo er det tidligste kjente godset i deres eie; dog er Folkungaætten siden blitt godt etablert i svensk historievitenskap, særskilt i middelaldergenealogi. Valget av betegnelse er således en historievitenskapelig konvensjon og som sådan en stipulativ definisjon. Den kan altså være verken riktig eller feil, bare mer eller mindre adekvat. Det som tvinger fram en slik konvensjon er at slekten i seg selv ikke kalte seg noe som helst.


== Litteratur ==
Gunnar Scheffer: «Sverige», Heraldisk Tidsskrift, bind 2, side 468-473, København 1965-1969 («Folkungavapnet» i Wijnbergen-våpenrullen fra ca. 1270-1288)


== Se også ==
Ulvætten
Folkungaene
Folkungaættens uekte gren
Staffan William-Olsson

Staffan William-Olsson (født 13. desember 1959 i Göteborg) spilte piano, gitar og trommer allerede i 7-årsalderen. Han studerte klassisk piano med en jazz-orientert lærer, men etterhvert tok interessen for gitaren overhånd, mest innenfor blues/rock-sjangeren: Jimi Hendrix, Deep Purple og Led Zeppelin. 
Da jazz-rocken kom, ble bl.a. Weather Report, John McLaughlin og Allan Holdsworth de nye inspirasjonskildene. George Bensons LP Bad Benson var et vendepunkt – den åpnet opp ørene for den rene, uforvrengte gitarlyden. Pat Martino ble også en stor inspirasjonskilde. 
Etter klassiske pianostudier ved Göteborgs Musikhögskola (William-Olsson er autodidakt gitarist), overtok han plassen etter Ulf Wakenius i den svenske fusion-gruppen Hawk on Flight. Han spilte også med Bob Berg, Lee Konitz og Palle Mikkelborg. 
Han flyttet til Oslo i 1986 og jobbet som freelancegitarist før han ble medlem av hardrock-gruppen Sons of Angels i 1989. Bandet fikk platekontrakt med Atlantic Records og turnerte på USAs østkyst og i Europa. Platen solgte 100,000 eksemplar, og bandet ble oppløst. 
The Real Thing ble startet i 1992. Solo-CD-en Three Shades of Blue ble Spellemannprisnominert i 1995. Den andre CD-en Smile! ble også nominert og kom i november 1998. Etter den gang har det kommet to ytterligere utgivelser: Oak Road Boogaloo i 2000 og Pop! i 2002. I 2005 startet William-Olsson mini-storbandet Sharp 9, med inspirasjonskilder som Art Pepper og Miles Davis. Med Sharp 9 har han utgitt NO:Network (2004) og Sudoku (2007).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi fra Jazzbasen.
Diskografi fra Jazzbasen.
Ludvig Eikaas

Ludvig Eikaas (født 20. desember 1920 i bygda Eikaas i Jølster i Sunnfjord, død 5. september 2010) var en norsk kunstmaler, grafiker og kunstprofessor. Navnet kan også staves Ludvik Eikaas. Han blir regnet som en svært sentral kunstner i siste halvdelen av 1900-tallet på grunn av arbeidet hans med maling, skulpturer og særlig grafikk. 
Han var utdannet ved SHKS 1942-46; Kunstakademiet 1946-48 og Kunstakademiet  i København 1948. Han ble professor ved Kunstakademiet i Oslo i 1970. 
Eikaas var ridder av første klasse av St. Olavs Orden. Han var gift med tekstilkunstneren Synnøve Anker Aurdal (1908–2000).  Han er far til Stig Eikaas, voksenpedagog, billedkunstner og forfatter.
Eikaasgalleriet i Jølster ble etablert med grunnlag i en kunstgave fra ham til Jølster kommune.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Fredly, Janne: Konkret kunst i Norge i 50-årene : en undersøkelse av malerier og utsmykninger av Odd Tandberg, Gunnar S. Gundresen, Jakob Weidemann, Ludvig Eikaas og Gudrun Kongelf.Hovedoppgave i kunsthistorie – Universitetet i Oslo, 2005.
Runar Kristiansen: "Edvard Munch, Nikolai Astrup, Rolf Nesch, Ludvig Eikaas" – Jølster 1998.


== Eksterne lenker ==
Verk av Ludvig Eikaas på nasjonalmuseet.no
Eikaasgalleriet
Huset Pfalz-Zweibrücken-Kleeburg

Huset Pfalz-Zweibrücken-Kleeburg, eller den pfalziske slekten, var en linje av det bayerske fyrstehuset Wittelsbach, som hersket i hertugdømmet Pfalz-Zweibrücken fra slutten av 1300-tallet frem til den franske revolusjonen, med residens på Schloss Zweibrücken.
Slekten var også det regjerende dynasti i Sverige i årene 1654–1720. Det avløste Vasaslekten, som den også var beslektet med via Karl IXs datter Katarina Vasa.
Slektens våpen inneholder i første felt Bayerns våpen med ruter i sølv og blått.
Den svenske kongedynastiet regner sine aner fra Karl IXs dattersønn:

Karl X Gustav av Sverige av Pfalz-Zweibrücken, konge 1654–1660, den første svenske kongen av det pfalziske huset.
Karl XI av Sverige, konge 1660–1697
Karl XII av Sverige, konge 1697–1718
Ulrika Eleonora av Sverige, dronning 1718–1720. Gift med Fredrik av Hessen.Den siste av dynastiet i Sverige, dronning Ulrika Eleonora, abdiserte i 1720, og hvor hennes mann Fredrik av Hessen ble kronet til konge som Fredrik I av Sverige, og da gikk Sveriges krone til neste dynasti, Huset Hessen. Dynasti er i denne forbindelse ikke helt korrekt da kong Fredrik var den eneste fra slekten som var konge av Sverige.
Freikollen

Freikollen er et fjell i Kristiansund kommune, Møre og Romsdal. Det er med sine 629 moh det høyeste fjellet i kommunen, og ligger plassert på øya Frei. Nærliggende topper er Lågfjellet (488 moh), Snipå (455 moh), Møstabjønn (331 moh). Det er god utsikt over Kristiansund og ytre deler av Nordmøre fra toppen.


== Friluftsliv ==
Freikollen er et mye brukt turmål, og det er konkurranse om å ha flest bestigninger årlig. De som har 25 bestigninger eller mer notert i besøksprotokollen får diplom fra Kristiansund og Nordmøre Turistforening. Besøksboken ligger ved hovedvarden på toppen. Det årlige besøket ligger rundt 20.000.
Det er en egen varde for barn på toppen, denne står syd for den store. Her er det egen besøksbok for barn i alderen 0-12 år. Barna må bestige toppen like mange ganger som de fyller år for å få diplom. Et barn på ett år må bestige toppen en gang, to år – to ganger ...I 2009 ble det for første gang arrangert motbakkeløp til toppen av fjellet, Freikollen Opp. 


== Se også ==
Freikollen Opp


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Turbok.no Turbeskrivelse, bestigning fra øst  [PDF]
Per «Texas» Johansson

Se også Per Johansson (håndballtrener)Per Johansson (født 18. mars 1969 i Södertälje) er en svensk jazzmusiker (saksofon og klarinett) og komponist.  Grunnet oppvekst i Austin, Texas har han tilnavnet «Texas».
I egen kvartett med Fredrik Ljungkvist saksofon, Dan Berglund bass og Mikael Ulfberg trommer ga han ut Holon (1997) på det nystartede «Kaza», en underavdeling av EMI.  
Med Rebecka Törnqvist utga han Stockholm Kaza Session (1996), før han (i nevnte kvartett) ga ut 
Alla mina kompisar (1998), som avstedkom Gyllene Skivan.  Man kan lika gärna leva (1999) og Holon – Remixad av Jens Lodén (2001) er også kvartettens verk.  For øvrig har han medvirket på en rekke plater, eksempelvis flere med Bo Kaspers Orkester og Torbjörn Zetterberg, og i sistnevntes «Hot Five».  På Oslo Jazzfestival 2004 opptrådte han sammen med det norske jazzbandet The Core.


== Referanser ==
Orleysa

Orleysa (etablert 1987) er en norsk musikkgruppe, kjent for sin blanding av jazz og norsk folkemusikk.  Ordet kommer av det norrøne «uttrykke noe».I hovedsak har besetningen vært frontfigurer og vokalister Berit Opheim og Ann Elisabeth Lunde (tidvis også Elisabeth Håvig og Eli Storbekken);
Jan Magne Førde trompet,
Arve Furset piano,
Rolf Prestø bass, samt
Terje Isungset trommer.
Saksofonistene Torbjørn Skjold og Tore Brunborg, samt pianist Dag Arnesen har vært gjester.
De fleste av komposisjonene er forøvrig ved Jan Magne Førde.  Etter flere år med høy festivalaktivitet har det vært lite å høre siden 1995.


== Utgivelser ==
Orleysa (Odin Records, 1991).  Innspilt i Laksevåg kirke.
Svanshornet (Odin Records, 1993).  Utplukket i musikksamlingen som ble gitt fra Norges regjering til Haakon og Mette-Marit.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Orleysa på Discogs
4. Oslo speidergruppe

4. Oslo speidergruppe ble stiftet som 4. Kristiania 26. januar 1920, men endret navn i 1924. Den ble reorganisert etter krigen og hadde stor aktivitet særlig på 50-,60- og 70-tallet.
Speidergruppen tilhørte Oslospeiderne under Norges speiderforbund (opprinnelig Norsk Speiderguttforbund), og holdt fra slutten av 50-tallet til på Bolteløkka skole og i Frydenlundsgate, senere i Fagerborg menighetshus. Gruppen kjøpte i 1948 hytta Nordstua som ligger på Bessliåsen ved Rognlivann i Lommedalen. Den ble kalt Fjeros etter navnet på speidergruppen.
4. Oslo speidergruppe var arrangør av NM i speiding 2001 som ble avholdt ved Holmenkollen i Oslo.Aktiviteten i speidergruppen dalte utover 2000-tallet og den ble lagt ned i 2013.
I 2012 stiftet seniorene 4. Oslo Fagerborg St. Georgs Gilde, som er tilsluttet St. Georgs Gildene i Norge. Gildet disponerer speiderhytta Fjeros etter avtale med Oslo Krets av Norges speiderforbund. Seniorspeiderne har støttet aktivt opp om støttekonsertene The Hollies har gitt i Norge de senere år. Overskuddet har gått til Bayalpata sykehus i Nepal, som drives av hjelpeorganisasjonen Possible. .


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
St. Georgs Gildene i Norge [1]
Koksan

Koksan er også et fylke i Nord-Korea.M1978 og M1989 Koksan er 170 mm selvdrevne kanoner utviklet og produsert i Nord-Korea. Den består av en 170 mm kanon montert åpent på noe som sannsynligvis er et tidligere sovjetisk T-54-chassis eller et kinesisk Type 59-chassis.  Bak på skroget er to store spader for å ta opp rekylkreftene.


== Historie ==
M1978 Koksan ble først offentlig vist på en parade i 1985.  Vestlige observatører så den første gang i byen Koksan, derav kodenavnet, i 1978.Iran kjøpte et antall M1978 fra Nord-Korea i 1987. På den tiden var det den feltkanonen i verden med lengst rekkevidde, med en kapasitet til å fyre prosjektiler med hjelperaketter ut til nesten 60 kilometer. Den ble brukt av iranerne til å skyte inn i kuwaitiske oljefelt under Iran-Irak-krigen fra Al-Faw-halvøya.M1989 ble levert til Iran etter hvert som rollen dens ble fylt av missiler i Nord-Korea.Siden 1993 har Nord-Korea forsterket artilleristridskreftene sine i framre områder. Sør-Koreas militærvesen rapporterer om et stort antall 170 mm kanoner og 240 mm rakettkastere nær den demilitariserte sonen, hvor det er laget fjellhaller og forberedt skyteposisjoner. Det er estimert at disse kan fyre opp til 10 000 skudd i minuttet inn i Seoul-området.


== Teknisk ==
Koksan er utstyrt med en 170 mm kanon. Denne er kanskje modifisert fra en sovjetisk kystartillerikanon. Rekkevidden er estimert til 40 til 50 km, og man har tilgjengelig base-bleed og hjelperakettprosjektiler. Antageligvis er kjemiske, høyeksplosive og cargo-granater tilgjengelige. Denne typen artilleri har vanligvis en skuddtakt på 1-2 skudd i løpet av fem minutter.Chassiset gir sannsynligvis ekvipasjen en hastighet på vei på rundt 40 km/h og en rekkevidde på rundt 300 km.


== Varianter ==
M1978
Uten ammunisjonslager om bord
M1989
Enten en ny versjon eller en modifisert M1978 med 12 granater om bord


== Referanser ==
Inger Frimansson

Inger Frimansson (født Inger Wilén 14. november 1944 i Stockholm) er en svensk forfatter og journalist.
Frimansson er utdannet journalist, og har arbeidet i bokhandel, som journalist og som redaktør. Hun debuterte litterært med romanen Dubbelsängen i 1984. Fra 1988 har hun vært forfatter på heltid. Hun har skrevet skjønnlitterære romaner, kriminalromaner, lyrikk, ungdomsbøker og noveller.
I 1998 utga Frimansson sin første kriminalroman, den psykologiske thrilleren God natt min älskade. Boken ble en bestselger, og ble av Svenska Deckarakademin belønnet med prisen for årets beste svenske kriminalroman. Senere har Frimansson etablert seg som Sveriges kanskje fremste forfatter av psykologiske thrillere. Hun er oversatt til syv språk, og er også utgitt i USA.


== Bibliografi ==
Trots allt. Samtal med föräldrar till utvicklingsstörda – sakprosa (1976) (sammen med Ann Bakk)
Dubbelsängen – roman (1984)
Den förtrollade prinsen – roman (1986)
Tills hon hittar något eget – roman, lettlestbok (1987)
Djuret under tummarna – roman (1989)
Jag kan också gå på vattnet – roman (1991)
Handdockan – roman (1992)
Skräpsommaren – ungdomsbok (1993)
Mannen som flöt över bergen – dikt (1993)
Soldaternas dotter – (roman 1994)
Kärlek, trohet, vänskap, hat – ungdomsbok (1995)
Där inne vilar ögat – noveller (1996)
Fruktar jag intet ont – roman (1997)
God natt min älskade – kriminalroman (1998)
Mannen med oxhjärtat – kriminalroman (1999)
Elden – ungdomsbok (1999)
Katten som inte dog – kriminalroman (2000)
Ett mycket bättre liv – kriminalroman (2001)
Svept i rosa papper – ungdomsroman (2002)
De nakna kvinnornas ö – kriminalroman (2002)
Mörkerspår – kriminalroman (2003)
Bebådelsedag – julebok (2003)
Inga livstecken – ungdomsbok (2004)
Skuggan i vattnet – kriminalroman (2005)
Ligga som ett O – roman (2007)
Hitta Jeppe – barnebok (2007)


=== Oversettelser til norsk ===


== Priser og utmerkelser ==
Svenska Deckarakademins pris för bästa svenska kriminalroman 1998, for God natt min älskade
Svenska Deckarakademins pris för bästa svenska kriminalroman 2005, for Skuggan i vattnet
Spårhunden 2009, for De starkare


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted