jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Johan Koren Christie

Johan Koren Christie (født 23. juli 1909, død 5. juli 1995) var en norsk generalmajor og flyingeniør som ble høyt dekorert for sin innsats under andre verdenskrig. 


== Bakgrunn ==
Johan Koren Christie var sønn av professor Werner Hosewinckel Christie og Karen f. baronesse Wedel-Jarlsberg, bror til generalmajor Werner Christie (1917–2004) og pianist Amalie Christie, og far til tidligere helseminister Werner Christie (1949–).
Christie utdannet seg ved Hærens Flyveskole 1929-30 og utdannet seg deretter i flyteknikk ved Technische Hochschule Berlin/Charlottenburg.


== Andre verdenskrig ==
Da den tyske invasjonen av Norge startet i april 1940 oppholdt Christie seg i Sverige. Han tok seg inn i Norge, hvor han sluttet seg til de norske styrkene og deltok i kampene ved Kongsvinger, sammen med blant annen Leif Larsen, som nestkommanderede i Kompani Benckert. Etter at de norske styrkene i Sør-Norge hadde kapitulert, tok han seg via Sverige til Nord-Norge. Der ble han teknisk sjef for de norske flyvåpnene. Da også de norske styrkene i Nord-Norge kapitulerte 7. juni 1940, var Johan Koren Christie blant de norske offiserene som fulgte kong Haakon VII til Storbritannia.
Under andre verdenskrig var Christie sentral i organiseringen av det norske flyvåpen i Storbritannia og utdanning av norske flyvere i Canada. Han ble først teknisk sjef ved den norske treningsleiren Little Norway i Canada. I 1941 ble han kalt til London, hvor han fikk ansvaret for å organisere de norske jagerskvadronene.
Christie hadde et sterkt ønske om å komme i aktiv tjeneste, og etter utdannelse begynte han i juni 1943 å fly ved 35 Squadron RAF, en av RAFs Pathfinder Force-skvadroner, som markerte mål for britiske bombefly. Han fløy 45 tokter over Tyskland. Han avanserte til flight commander med oberstløytnants grad.
I 1944 ble Christie liaisonoffiser til Supreme Headquarters Allied Expeditionary Forces, og etterhvert ansvarlig for repatriering av fanger i tysk fangenskap og var involvert i forberedelsene til aksjonen med de hvite bussene.


== Etter krigen ==
Etter krigen hadde Christie en rekke fremtredende sivile og militære stillinger, hans siste stilling var sjef for Luftforsvarets forsyningskommando med generalmajors grad. I sin pensjonisttid engasjerte Christie seg i fredsarbeid og var blant annet aktiv i «Generaler og admiraler for fred».


== Utmerkelser ==
For sin innsats under krigen ble Christie dekorert med Krigskorset med sverd, St. Olavsmedaljen med ekegren, Deltakermedaljen med rosett, Haakon VIIs 70-årsmedalje, britiske Distinguished Service Order, Order of the British Empire og Distinguished Flying Cross, samt den amerikanske Bronze Star, Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden og Sveriges Røde Kors' fortjenestemedalje.


=== Merknader ===


== Biografi ==
Christie, Johan K. (1909-1995) (1992). Krigserindringer. [Oslo]: Cappelen. ISBN 8202129125. 


== Referanser ==
Mariann Thomassen

Mariann Thomassen Holstad (født 1979) er en norsk sanger og DJ kjent som frontfigur og vokalist i bandet Surferosa. 
Thomassen er født i Ålesund, men tilbrakte store deler av oppveksten i Stryn. Der var hun med på å starte det lokale rockeverkstedet, og begynte i bandet Frizzy. Bandet markerte seg ved å komme til landsmønstring i UKM samt deltakelse på en nasjonal rockemønstring.
Da Thomassen senere flyttet til Bø i Telemark for studier møtte hun mange av dem som skulle bli medlemmer i Surferosa. Hun ble vokalist for bandet i 2000 og en av de første spillejobbene var som support for Briskeby på Kroa i Bø. Hun ble etter hvert kjent for sin spesielle klesstil på scenen, samt sin kraftfulle stemme og utagerende stil. Hun utgav  tre album med bandet: Shanghai my heart, The Force og The Beat On The Street.Høsten 2007 var hun en av de fire dommerne i talent-programmet Idol på TV 2, sammen med Asbjørn Slettemark, Benedicte Adrian og juryleder Jan Fredrik Karlsen. I 2012 ledet hun moteprogrammet Stil på TV 2 sammen med Dorthe Skappel.Hun har mellomfag i kultur og mediefag ved Høgskolen i Bø 1999–2001 og studerte Kulturledelse for kunst og kultur ved Høgskolen i Oslo og Akershus 2012–2013.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mariann Thomassen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mariann Thomassen på Internet Movie Database 
(en) Mariann Thomassen hos The Movie Database 
(en) Mariann Thomassen på Discogs
Ian Stuart Black

Ian Stuart Black (født 21. mars 1915 i London, England, død 13. oktober 1997 i England) var en manusforfatter som skrev historiene The Savages, The War Machines (med Kit Pedler) og The Macra Terror for Doctor Who i 1965 og 1966. Han skrev også bøkene basert på historiene for Target Books.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ian Stuart Black på Internet Movie Database 
(sv) Ian Stuart Black i Svensk Filmdatabas 
(en) Ian Stuart Black på AllMovie 
(en) Ian Stuart Black hos The Movie Database .
Randy Piper

Randy Piper (født 13. april 1956) er gitarist i det amerikanske heavy metal-bandet W.A.S.P. fra 1982–1986. Han sluttet i bandet og var en kort periode gitarist for Alice Cooper. Etter en Japan-turné med W.A.S.P. ble utstyret sendt hjem etter dem og Blackie Lawless beholdt alt utstyret så Randy Piper slet med å få lånt utstyr da han spilte for Alice Cooper. Piper fikk aldri dratt på turné med bandet, men jobbet litt med albumet Constrictor som ble utgitt i 1986. Etter dette startet han et eget prosjekt kalt Animal (også kjent som Randy Piper's Animal).


== Referanser ==
Surferosa

Surferosa var et norsk pop- og rockeband som ble dannet i 2000 med Mariann Thomassen som vokalist og frontfigur. Bandet ga ut flere album og deltok i Melodi Grand Prix. De ble oppløst i 2009.


== Bakgrunn ==


=== Opphav ===
Bandet beskrives som en synthbasert «thrashpop»-gruppe som sprang ut fra studentmiljøet i Bø i Telemark i 2000. Den 80-tallsinspirerte gruppen vant bandkonkurransen Zoom i 2001 og ble sendt på den påfølgende Zoom-turneen i Norge og England våren 2002. De fikk mye oppmerksomhet i media, ikke minst på grunn av vokalist Mariann Thomassen fra Stryn, hennes sterke scenepersonlighet og fargerike kostymer. Navnet Surferosa er hentet fra en plate med Pixies som heter Surfer Rosa og kom ut i 1988.


=== Utgivelser ===
Deres debut-EP kom ut i 2002 og inneholdt den energiske låten «Lucky Lipstick». Gruppa albumdebuterte med Shanghai My Heart i 2003, og fikk flere radiohits. Samme år lagde de all filmmusikken til spillefilmen Bare Bea og hadde suksess med singelen «Saturday Night» fra filmen. I 2005 lanserte de sitt andre album, The Force. Albumet oppnådde ikke like store salgstall som det forrige, men fikk relativt gode kritikker i pressen. Albumet blir regnet for å være mer modent enn det forrige og ikke fullt så kaotisk i sin stil. «Royal Uniform» fra The Force var en del av lydsporet til spillet spillet FIFA 07. «Scandinavian Decay» fra det tredje albumet The Beat on the Street, var med på spillet The Sims 2.


=== Annet ===
Surferosa har også spilt mye i Sverige og England og har i utlandet blitt sammenlignet med Blondie. I 2009 deltok bandet i Melodi Grand Prix med låten «U Look Good», men de nådde ikke finalen. Senere samme år ble Surferosa oppløst.


== Bandmedlemmer ==


=== Medlemmer da bandet ble oppløst ===
Mariann Thomassen, vokalist
Andreas Orheim (Andy), synthesizer
Henrik Gustavsen, trommer
Kjetil Wevling, gitar
Sigurd Løvik (Ziggy), bass


=== Tidligere bandmedlemmer ===
Jan Roger Sletta, trommer (2000–2007)
Erlend Foss, gitar (2001–2003)


== Diskografi ==


=== Album ===
The Beat on the Street (februar 2008)
The Force (september 2005)
Shanghai My Heart (mars 2003)


=== EP ===
To Russia with Love(2002)
Neon Commando (oktober 2003)
Neon Kommando (2002)


=== Singler ===
«Satin Con Blonde» (oktober 2004)
«Saturday Night»  (januar 2004)
«Lucky Lipstick»  (januar 2004)


=== Filmmusikk ===
Bare Bea (2004)
United (2003)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Surferosa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Surferosa på Discogs 
(en) Surferosa på MusicBrainz 
(en) Surferosa på Spotify 
(en) Surferosa på Songkick 
(en) Surferosa på Last.fm 
(en) Surferosa på AllMusic 
Blogg, bilder, video, musikk (Livecity 2008)
Sound Blaster

Sound Blaster-serien var lenge de facto-standarden for lyd på IBM PC-kompatible datamaskiner. Skaperen av kortene var Creative Technology i Singapore, som også er kjent under navnet på sitt amerikanske datterselskap, Creative Labs.


== Før Sound Blaster ==
Creatives første lydkort het Creative Music System (C/MS) og ble utgitt i august 1987. Det hadde to kretser bygget rundt Philips SAA 1099, som sammen ga brukeren en polyfoni på 12 firkantbølger med stereolyd og noen støykanaler.
Det er også interessant å bemerke seg at disse brikkene ble omtalt i flere magasiner om elektronikk rundt om i verden. I mange år hadde Creative en tendes til å bruke komponenter som ikke var spesielt laget for sine produkter og bygge de rundt fabrikantenes referansedesign. De integrerte kretsene hadde hvitt eller svart papir som dekte toppen og dermed identiteten på disse brikkene. På C/MS-kortet var Philips sine brikker dekt med hvitt papir hvor det fiktive navnet CMS-301 var skrevet. Deler som Creative selv har laget er nummerert med bokstavene CT og et nummer.
Overraskende hadde kortet også en 40 pinns PGA-brikke laget av Creative med CT 1302A CTLP 8708 silketrykket. Den så akkurat ut som den digitale signalprosessoren på Sound Blaster, som ble utgitt senere. Den ble antagelig brukt til å automatisere noen av operasjonene på kortet, slik som kontrollering av modulasjonskurvene.
I 1988 solgte Creative C/MS gjennom RadioShack under navnet Game Blaster. Disse to kortene er identiske og Creative forandret ikke en gang merkene eller navnene på programmene som fulgte med kortet.


== Sound Blaster ==
Det første kortet med navnet Sound Blaster kom i november 1989. Senere fulgte blant annet Sound Blaster Pro, Sound Blaster 16, Sound Blaster AWE32 og Sound Blaster AWE64. Dagens Sound Blaster-kortserie heter X-Fi.
Skógafoss

Skógafoss er et 25 m bredt og 60 m høgt fossefall ca. 5 km vest for Skógar og sør for Eyjafjallajökull på Sør-Island. Fossen som er en av Islands vakreste, ble fredet i 1987. Sagnet sier at landnåmsmannen Þrasi Þórólfsson gjemte en gullkiste bak fossen.


== Eksterne lenker ==
(en) Skógafoss – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gianfranco Zola

Gianfranco Zola (født 5. juli 1966 i Oliena på Sardinia i Italia) er en italiensk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Han mistet etter avslutningen av sesongen 2009-2010 trenerjobben i den engelske Premier League-klubben West Ham United FC etter drøye to år i stillingen. Fortsatte så i Watford FC i ett år, fikk ett år i Cagliari Calcio.


== Spillerkarriere ==
I 1984 signerte han en proffkontrakt med det sardinske laget Nuorese. Fem år etter signerte han for Napoli og samme år debuterte han i Serie A. I 1991 overtok han den legendariske drakt nummer 10. I 1993 ble han solgt til Parma FC der han vant UEFA-Cupen, og kom på andreplass i både Serie A og Coppa Italia.


== Chelsea FC ==
I november 1996 ble Zola solgt til Chelsea FC for 4,5 millioner britiske pund som en av flere utenlandske spillere av manager Ruud Gullit.
I Chelsea FC var han kjent som en «magiker» og en spiller som alltid var farlig på frispark.
I 1997 ble han kåret til den beste spilleren i England av de andre spillerne. Han var den første spilleren som noen gang har vunnet denne prisen uten å ha spilt en hel sesong i FA Premier League, Zola var den første spilleren i Chelsea som vant denne prisen.
Gianfranco Zola ble i 2006 æresmedlem av Storbritannia.
Zola ble også kåret av Chelsea FCs supportere som den beste spilleren i Chelsea FC gjennom tidene.


== Cagliari Calcio ==
I 2003 dro Zola til Cagliari Calcio. Like etter at Zola ble solgt prøvde Roman Abramovitsj å kjøpe tilbake Zola. Da budet ble avslått prøvde Roman Abramovitsj å kjøpe hele Cagliari. Hans bud ble avslått. Zola var en av hovedgrunnene til at Cagliari rykket opp. Zola ble et år til i klubben før han la opp.
Hans trøye nummer 10 ble fredet i Cagliari. Chelsea FC freder ikke trøyenumre, men ingen har blitt tildelt hans trøye nummer 25 etter at han dro.


== West Ham United ==
I september 2008 ble det bekreftet at Zola tok over managerstillingen etter Alan Curbishley i West Ham United. Den 11. mai 2010 ble det bekreftet at ledelsen av West Ham United hadde avskjediget ham.


== Watford ==
Juli 2012 signerte Zola en kontrakt med den engelske Championship-klubben Watford FC. Kontrakten strekker seg over to år.


== Meritter ==
VM 1994
EM 1996
Vinner av Supercupen 1993(Parma) og 1998(Chelsea)
Vinner av UEFA-cupen 1994(Parma)
Vinner av Cupvinnercupen 1998(Chelsea)
Vinner av Ligacupen 1998 (Chelsea)
Vinner av FA-cupen 1997 og 2000 (Chelsea)


== Klubber ==
Nuorese
Sassari Torres
Napoli
Parma
Chelsea
Cagliari


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Gianfranco Zola – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Gianfranco Zola – FIFA 
(en) Gianfranco Zola – UEFA 
(en) Gianfranco Zola – Transfermarkt 
(en) Gianfranco Zola – Transfermarkt (manager) 
(en) Gianfranco Zola – national-football-teams.com 
(en) Gianfranco Zola – WorldFootball.net 
(en) Gianfranco Zola – Soccerbase.com 
(en) Gianfranco Zola – Soccerbase.com (manager) 
(en) Gianfranco Zola – FootballDatabase.eu
Bernt H. Lund

Bernt Henrik Lund (født 14. august 1924 i Aker, nå Oslo) er tidligere offentlig tjenestemann, embetsmann og diplomat. Han var sentral i norsk utviklingshjelp i 1980- og 1990-årene, og var departementsråd i Departementet for utviklingshjelp 1985–1989 og etter at departementet ble innlemmet i Utenriksdepartementet assisterende utenriksråd i 1990. Han var deretter ambassadør til Namibia.


== Familie ==
Han var sønn av Diderich H. Lund og Sigrid Helliesen Lund. Han var gift fra 1951 til 1963 med Bente Onsager Lund, og de var foreldre til samfunnsøkonomen Diderik Lund. I 1966 giftet han seg med Ebba Sundt født i 1927 (f. Andersson) og de har datteren Tanja C. Lund, født 1966.


== Bakgrunn og virke ==
Lund tok examen artium i 1942 og ble samme år arrestert for illegal avisvirksomhet. Ble satt på Grini og deretter sendt til Sachsenhausen, hvor han satt frem til frigjøringen i 1945. Etter krigen studerte han statsvitenskap ved universitetet i Stockholm og avla der pol.mag.-eksamen i 1949. Fra 1963 til 1967 ved Norges Kommunal- og Sosialskole som lektor, senere rektor.
Han var medlem av Oslo bystyre 1956–1967, og fra 1960 også av formannskapet. Han ledet også flere kommunale styrer og utvalg, bl.a. Oslo skolestyre 1964–1967.
Fra 1967 var han kommunal administrator, som sykehusrådmann i Oslo 1967–1969 og finansrådmann 1970–1985. Fra 1985 var han statlig embetsmann, som departementråd i Departementet for utviklingshjelp 1985–1989 og spesialråd for bistand (assisterende utenriksråd) i Utenriksdepartementet i 1990, da han ble utnevnt til ambassadør og NORADs stedlige representant i Namibia.
Bernt H. Lund har mottatt en rekke ordener og utmerkelser i Norge og utlandet. Han er bl.a. kommandør av Dannebrogordenen, den svenske Nordstjärneorden, Finlands løves orden, Den islandske falkeorden og Order of the British Empire, og han har mottatt St. Hallvard-medaljen fra Oslo kommune og Venstres miljøpris.
Han var medforfatter til boken Tidsvitner – Fortellinger fra Auschwitz og Sachsenhausen (2006, Gyldendal).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bernt H. Lund om sine erfaringer som politisk fange under andre verdenskrig
Skagerak Arena

Skagerak Arena er hjemmebanen til Odds ballklubb og Odds Ballklubb Kvinner. Den ligger samme sted som Odd Stadion lå, men selve banen er snudd 90 grader og naturgresset er erstattet med kunstgress. Skagerak Energi har kjøpt rettighetene som generalsponsor.
Prosjektet ble lansert etter sesongslutt 2005. Anlegget ble, på tross av motstand fra enkelte naboer, vedtatt bygd høsten 2006. Demonteringen av Odd Stadion ble påbegynt 13. november. Ny tippeligakontrakt var da sikret, etter at Bryne ble slått i kvalifiseringskampene. Stadionet var klart til 2. serierunde 15. april 2007, da Odd tok imot Lillestrøm. Da var bare den ene kortsiden og nedre del av den vestre langsiden klar. 
Tribunefasilitetene ble gradvis ferdigstilt, og var klar til sesongen 2008. I det sørvestre hjørnet er det bygget et leilighetskompleks. Det er også planer for de andre hjørnene, men disse planene er ikke realisert.  
Anlegget blir også brukt som konsertarena, og Elton John spilte på Skagerak Arena den 20. juni 2009.
Stadion sto helt ferdig bygd sesongen 2011. Da var den offisielt ferdig, og det var en stor seremoni rett før avspark på eget gress.
Tilskuerrekorden på Skagerak Arena er 12 436, og ble satt den 20. august 2015 da Odd spilte play-off kamp til Europa League mot Borussia Dortmund. Den uoffisielle tilskuerrekorden er semifinalen mot Viking i NM i 1984. I denne kampen ble det anslått å være 12 500 tilskuere til stede. Det offisielle tallet var ca. 8 500. Den offisielle tilskuerrekorden mot norske lag er 12 293, og ble satt den 25. september 2014 når Odd spilte semifinale i NM mot Sarpsborg 08.
I august 2016 ble det offentliggjort at det nordøstre hjørnet skulle bygges ut. Toppidrettsgymnaset i Telemark, som allerede disponerer noe av Telemarkstribunen trenger større plass. Dette vil si at det kommer et nytt bygg i hjørnet som tidligere har vært åpent. Dette medfører at den totale kapasiteten på Skagerak senkes fra ca. 12 500 til ca. 12 000.


== Eksterne lenker ==
(en) Skagerak Arena – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Skagerak Arena bilder og video - Nordic Stadiums
Boogie

Boogie og boogierock er en musikksjanger med klare referanser til rock'n roll, blues og rhythm and blues. Boogie kjennetegnes av at rytmen har shuffle-preg, og tempoet må ikke være sakte. Norske Backstreet Girls spiller boogierock, mens internasjonalt er Status Quo mest kjent for denne musikken. Det er ikke klare grenser mellom boogie og annen rock'n roll, og artister som Rolling Stones, The Shadows, ZZ Top, AC/DC og Fleetwood Mac har gjort innspillinger med boogie-preg. Chuck Berry vil av noen regnes som grunnleggeren av sjangeren, og "Johnny B. Goode" er kanskje den ultimate boogierock-låta. Blant annet har George Thorgood og Johnny Winter har spilt inn versjoner av Johnny B. Goode.
Kristin Herrera

Kristin Herrera (født 21. februar 1989 i Los Angeles i California) er en amerikansk skuespillerinne av meksikansk og puertoricansk avstamning. Hun spilte Dana Cruz i Nickelodeon-programmet Zoey 101.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kristin Herrera på Internet Movie Database 
(da) Kristin Herrera på Scope 
(fr) Kristin Herrera på Allociné 
(en) Kristin Herrera på AllMovie 
(en) Kristin Herrera hos The Movie Database 
http://www.kristinherrera.com – Offisiell hjemmeside
https://web.archive.org/web/20111018211559/http://www.kristin-herrera.net/ – Fanside for Kristin Herrera
Zoey's 101 Club- Fanside for Zoey 101
http://www.myspace.com/kristinherrera – Offisiell MySpace
Gulltornslekta

Gulltornslekta (Ulex) er en slekt med omkring elleve arter med eviggrønne busker i erteblomstfamilien. 
Gulltornslekta er nært beslektet med gyvelslekta og ginstslekta, og har som dem grønne stammer og ganske små blader. Den skiller seg fra to andre slektene ved å være ekstremt tornete, med blader som er modifiserte til 1–4 cm lange torner. Alle artene har gule blomster, noen med en svært lang blomstersesong. 
Den mest kjente arten er gulltorn (Ulex europaeus), den eneste arten som er viltvoksende i det meste av Vest-Europa, hvor den vokser på solrike steder, med som regel tørr sandholdig jord. To lavere arter, Ulex minor og Ulex gallii, vokser i tørre lyngheier nord til De britiske øyer. De fleste andre artene vokser kun på Den iberiske halvøy, men det er også noen få i Nordvest-Afrika.


== Kilder ==
LegumeWeb Besøkt 23. november 2014.
Flora Europaea – Ulex Besøkt 23. november 2014.
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 202–203. ISBN 82-512-0355-4. 
P. Cubas, C. Pardo og H. Tahiri (2005). «Genetic variation and relationships among Ulex (Fabaceae) species in southern Spain and northern Morocco assessed by chloroplast microsatellite (cpSSR) markers». American Journal of Botany. 92 (12): 2031–2043. ISSN 1537-2197. doi:10.3732/ajb.92.12.2031. 


== Eksterne lenker ==
(en) gulltorner – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) gulltorner i Encyclopedia of Life 
(en) gulltorner i Global Biodiversity Information Facility 
(no) gulltorner hos Artsdatabanken 
(sv) gulltorner hos Dyntaxa 
(en) gulltorner hos ITIS 
(en) gulltorner hos NCBI 
(en) gulltorner hos The International Plant Names Index 
(en) gulltorner hos Tropicos 
(en) Kategori:Ulex – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ulex – detaljert informasjon på Wikispecies
Deflagrasjon

Deflagrasjon er det vi i dagligtale omtaler som forbrenning. og de aller fleste materialer satt i brann brenner ved deflagrasjon. Trevirke som brenner, for eksempel ved, forbrenner ved deflagrasjon. Forbrenningshastigheten vil variere mellom ulike eksplosiver, temperaturer og trykk, men er lavere enn lydhastigheten i materialet. Lydhastigheten øker med trykket, da større trykk gjør at varmeoverføringen går raskere. For eksempel kan kanonkrutt ha en forbrenningshastighet lik 5 mm/s i friluft, mens den i kanonens brennkammer kan bli 100 ganger så høy.
Alternativet til deflagrasjon er detonasjon.
Detonasjon

Detonasjon er omsetning av et eksplosiv ved en kraftig trykkbølge som forplanter seg med overlydsfart gjennom stoffet. Hastigheten til sjokkbølgen (detonasjonshastigheten) varierer mellom ca. 1500 og ca. 9000 m/s.
Ved avsetning av et eksplosiv produseres gass med meget høy temperatur og trykk. Dette gir gasspartiklene kolossale hastigheter. Disse støter med full kraft mot sprengstoffets molekyler og slår disse istykker. Dermed avgis mer energi og en hurtig detonasjonskjedereaksjon er i gang.
Hvorvidt eksplosivet omsettes ved detonasjon eller deflagrasjon (langsom forbrenning) bestemmes av eksplosivets egenskaper, initeringsmåte, sprengstoffmengde og atmosfæren rundt. For eksempel hvis man antenner Composition C-4 (vanlig militært sprengstoff) med flamme, vil det bare brenne svakt.
Alle eksplosiver må kunne forbrenne uten tilførsel av ekstra surstoff. «Kanonkrutt» brenner ofte like godt under vann. Langsom forbrenning kan skyldes overskudd av surstoff eller nitrogen i vanlig luft, hvis det ikke skyldes manglende mulighet for trykkstigning i åpent rom.
Brilletrupial

Brilletrupial (Icterus icterus) er Venezuelas nasjonalfugl. Den er svart og gul med lange hvite streker over den svarte vingen.
Den lever i tørre skoger, llanos, tørre busklandskap og åpne savanner hvor de lever av insekter og ulike frukter.
Brilletrupial lager ikke et rede selv, noe som betyr at de stjeler rede fra andre fugler, som regel fra rustpannetornfugl  (Phacellodomus rufifrons) eller storkaskadi (Pitangus sulphuratus). Brilletrupial kan være svært voldelig mot forsvarende reirbyggere.
Ungene blir noen ganger parasittert av bremser (Oestridae), som kan få fatale for de unge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brilletrupial i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Brilletrupial hos Artsdatabanken 
(en) Brilletrupial hos ITIS 
(en) Brilletrupial hos NCBI 
(en) Kategori:Icterus icterus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Icterus icterus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Icterus icterus – detaljert informasjon på Wikispecies
Kalkulasjonsrente

Kalkulasjonsrenten eller rentekravet er den renten eller avkastningen man krever å få av en investering. Når en bedrift vurderer å foreta investeringer er kravet at investeringen skal være lønnsom, det vil si at bedriften når investeringsperioden er over får pengene tilbake med renter.
Brukes ofte til beregning av Netto Nåverdi.