jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Om den kristne frihet

Om den kristne frihet eller Om et kristenmenneskes frihet (tysk: Von der Freiheit eines Christenmenschen) er det siste av de tre programmatiske skrifter som Martin Luther forfattet i  1520, etter at han sommeren det året hadde fått vite at pave Leo X i bullen Exurge Domine truet ham med ekskommunikasjon såfremt han ikke trakk tilbake en rekke lærestandpunkter han hadde inntatt.I stedet utviklet han sin lære ytterligere og skjerpet selv tonen i sin kontrovers med kirkens ledere. Hans tre programmatiske skrifter er Skriftet til den kristne adel (august 1520), Om kirkens babylonske fangenskap (oktober 1520) og Om den kristne frihet (november 1520) 
Det tredje skriftet retter Luther på tysk til byfogden i Zwickau, Hieronymus Mehlpfordt. Men i et ledsagende brev til paven, med en latinsk utgave av samme skriv, skriver han at han dediserer det til nettopp pave Leo X. I dette følgebrevet fremgår det at skriftet er beregnet på alle kristne, altså ikke spesielt til geistligheten, og er ment som en sammenfatning av det åndelige kristne liv (summa ... vitae christianae).Skriftet Om et kristenmenneskes frihet, som kom i november 1520, utvikler de to læresetningene at et kristenmenneske ved troen er en fri herre over alle ting og ikke undergitt noen, men samtidig ved kjærligheten en tjener som er alle og enhver undergitt. Ved troen forenes menneskets sjel med Kristus, likesom en brud forenes med sin brudgom. Derved blir de felles om alt. Slik mottar den troende Kristi rettferdighet og blir derved en fri herre over alle ting: Med sitt legeme lever mennesket her på jorden blant andre mennesker, og dets tro må derfor ytre seg i tjenende kjærlighet mot nesten. Det er ikke gode gjerninger som gjør noen til et godt menneske – det er det gode menneske som gjør gode gjerninger. Personen må først være from og god for at gjerningene skal bli gode, likesom Kristus sier at treet må være godt for at fruktene kan være gode.


== Norske utgaver ==
I: Verker i utvalg; bd 2. Redigert av Inge Lønning og Tarald Rasmussen. 6 bind. Gyldendal, 1979–83. ISBN 82-05-11584-2 
I: Utvalgte tekster. Utvalg og innledende essay ved Sigurd Hjelde. Bokklubben, 2008. (Verdens Hellige Skrifter; 50) ISBN 978-82-525-6920-9


== Referanser ==
Likestrøm

Likestrøm er ideelt sett en elektrisk strøm som oppviser en konstant strømstyrke og har en uforanderlig strømretning. Betegnelsen brukes som motsetning til vekselstrøm.
I folkelig bruk betyr strøm elektrisitet generelt og inkluderer spenning. I faglig bruk er strøm og spenning helt forskjellige enheter.
I praksis er elektrisk strøm ofte en blanding av likestrøm og vekselstrøm, og når likestrømsandelen overveier blir strømmen kalt likestrøm. Den har da uforanderlig strømretning, men varierende strømstyrke. Når strømstyrken varierer svært sterkt kalles den pulserende likestrøm. Likestrøm brukes også om en strøm som har en tidvis varierende verdi, men som ellers er konstant over et tidsrom.
Batterier er likespenningskilder og kan derfor produsere likestrøm til en elektrisk ledende last (ofte en motstand eller glødelampe). Likerettere brukes til å danne likestrøm fra en vekselstrømskilde, eller likespenning fra en vekselspenningskilde. Likestrøm i form av HVDC (high voltage direct current) brukes til å transportere strøm over store avstander.Internasjonalt brukes betegnelsen «DC» (direct current) i motsetning til «AC» for vekselstrøm (alternating current).


== Referanser ==
Isak Nilssen Botnen

Isak Nilssen Botnen (født 1669, død 1759) var en norsk felebygger. Han regnes som den første utvikler av den moderne hardingfela. Han var født på gården Skåro ved fjorden Fyksesund i Kvam i Hardanger, sønn av Nils Eiriksson Øystese og Anna Isaksdatter Skaar, og er derfor også kjent under navnet Isak Nilssen Skaar.Isak Botnen står igjen i dag, sammen med sønnen Trond Isaksen Flatabø, som en av de viktigste felemakerne fra Norge, og var med på å sette i gang en større feleproduksjonsbølge i resten av Norge mot slutten av 1600-tallet. Det skal dog påpekes at det er gjort funn av fele datert tilbake til så tidlig som 1651.


== Fiolinmakeren ==


=== Arbeidet hans ===
Han lagde feler med varierende antall understrenger, men oftest to. Han lagde også fioliner med opptil seks understrenger, etter en motebølge for mange strenger ellers i Europa. Det finnes fortsatt ca. 15-20 hardingfeler han har bygd. Fiolinene var alle kjent for å være av svært god kvalitet. Botnen hadde for å vane å utstyre felene sine med pent utskårete kvinnehoder på enden av halsen, noe også sønnen Trond Isaksen Flatabø skal ha tatt etter.Han forstod tidlig at det ikke var særlig mye penger i å bygge feler og selge til fattige bønder. Da han ble introdusert for «ei tyske fela» (vanlig fiolin), begynte han å lage vanlige fioliner også, som ble langt bedre betalt. Den dansk-norske fiolinvirtousen Johan Henrik Freithoff (1713–1763) spilte på et instrument Isak Botnen hadde lagd, og snakket meget rosende om verkene hans.Etter krangel med presten Christoffer Geelmuyden om fiskeretter laget Isak et krusifiks som han hengte opp ved oppgangen til prekestolen i Øystese kirke for at presten skulle minnes på sin uvenn hver gang han besteg prekestolen. Da Øystese fikk ny kirke i 1868 ble krusifikset hengt opp i sakristiet der.


=== Fiolinmakerkunsten ===
Ingen vet hvor han lærte seg kunsten å bygge så gode instrumenter. Ingen fikk heller se på når han satt i stua og arbeidet med ei fele. Han er nevnt i en avisartikkel fra 1766, skrevet anonymt, men antageligvis av prest Iver Meldal fra Voss, hvor det sies at Botnen skal ha lært felemakerkunsten fra skoleholder Lars Klark omkring 1670. Dette anses dog som lite sannsynlig, da Isak bare var ett år gammel. Mye tyder heller på at Isak videreførte en eldre, folkelig norsk feletradisjon.Det fortelles at sønnen Trond Isaksen Flatabø lærte seg kunsten ved å smugtitte på faren gjennom et kvisthull i taket i time- og dagevis. Først på farens dødsleie fikk sønnen vite oppskriften på den ferniss som var den siste, avgjørende detalj for at instrumentene skulle få sin vakre klang.


== Personlig ==
Nils Eiriksson Øystese, Isaks far, ble blind på sine gamle dager. Det fortelles at Isak derfor stadig øvde seg i å arbeide med lukkede øyne, i tilfelle han også skulle bli blind på sine eldre dager, og at han etter hvert kunne arbeide med selv de finurligste detaljer på sine instrumenter i stummende mørke.


== Referanser ==
Karin Bang

Karin Bang (født 3. desember 1928 i Oslo, død 20. august 2017), bosatt på Veierland, var en norsk forfatter. Hun utgav 18 romaner under eget navn, foruten to kriminalromaner under psevdonymet Fanny Siwers. Hun skrev også lyrikk og barnebøker, og oversatte en rekke romaner fra blant annet engelsk, fransk og svensk.
Hun giftet seg i 1952 med essayisten Aasmund Brynildsen (1917–74) fra Tjøme, og var 1979–81 samboer med forfatteren Sigbjørn Hølmebakk (1922–81).


== Utvalgt bibliografi ==
Nordenvind – Sønnenvind (1949)
Drømmenes bro (1949)
Glemte vinger (1951)
Efter den første dag (1951), diktsamling
Solhymne (1954), diktsamling
Mord i måneskinn (1956), kriminalroman
Seilas med døden (1960), kriminalroman
Thomas og Benedicte (1961)
Fjerne seil : en roman fra seilskutetidens Vestfold (1962)
Auksjonskatalogen (1963), diktsamling
Blåst om babord – ! (1964)
Seilersberget (1966)
Blues (1968), (Lissy Borg; 1)
Soria Moria (1971), (Lissy Borg; 2)
Kort opphold (1972), diktsamling
Arv og gjeld, trilogi (1973–79)
Fugl blå : en gammeldags roman (1975)
Værutsikter (1977), kommentarer
Jutøy 1 : Havet ble blod (1978)
Ingebjørg (1980)
Jutøy. Jag etter vind (1981)
Løveporten (1983)
Av bokormenes liv (1985), selvbiografisk roman
Har dukkene sjel? (1985), antologi
Lotte på loftet (1992), illustrert barnebok
Katten på sjørøverøya (1994), illustrert barnebok
Familien på Gidske (2013)


== Priser ==
Riksmålsforbundets litteraturpris (1966)
Norsk kulturråds Leserprisen (1968)
Aschehougprisen (1976)
Vestfold fylkeskommunes Kunstnerpris (1982)
Gyldendals legat (1984)
Kultur- og kirkedepartementets billedbokpris for barne- og undomslitteratur 1994, for Katten på sjørøverøya (sammen med Per Dybvig)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fyldig presentasjon Arkivert 23. april 2006 hos Wayback Machine.
Berkshire (andre betydninger)

Berkshire kan vise til:

I Storbritannia
Grevskapet Berkshire i EnglandI USA
Berkshire, New York
Berkshire, Vermont
Berkshire, Massachusetts
Berkshirefjellene, en fjellkjede i Massachusetts og New YorkAnnet
Berkshire Hathaway – amerikansk investeringsselskap
Berkshire (lokomotiv), et damplokomotiv som også kalles Kanawha
Roy Roberts

Roy Roberts er et pseudonym brukt av forfatteren og barnelegen Alex Brinchmann for hans kriminalromaner.


== Bøker utgitt under pseudonymet Roy Roberts ==
Bengt Bondes hemmelighet – kriminalroman (1927)
Mysteriet Steegener – kriminalroman (1927)
Hevneren – kriminalroman (1928)
Krebseklubben – kriminalroman (1929)
Det levende portrett – kriminalroman (1930)
Mann i gul frakk – kriminalroman (1946)
Skudd i ruten – kriminalroman (1947)
Elevatorsjakten – kriminalroman (1955)
Kiosken ved Grand – kriminalroman (1971)
Murder Ballads

Murder Ballads er et studioalbum av Nick Cave & the Bad Seeds, utgitt i 1996. Platen er mest kjent for hiten «Where the Wild Roses Grow», som ble sunget sammen med Kylie Minogue.


== Sporliste ==
«Song of Joy» – (6:47)
«Stagger Lee» – (5:15)
«Henry Lee» – (3:58)
«Lovely Creature» – (4:13)
«Where the Wild Roses Grow» – (3:57)
«The Curse of Millhaven» – (6:55)
«The Kindness of Strangers» – (4:39)
«Crow Jane» – (4:14)
«O'Malley's Bar» – (14:28)
«Death is Not the End» – (4:26)


== Eksterne lenker ==
(en) Murder Ballads på Discogs 
(en) Murder Ballads på MusicBrainz 
(en) Murder Ballads på AllMusic
V

V er den 22. bokstaven i det latinske alfabetet. I romertallene brukes den til å symbolisere tallet 5.


== Bruk ==
V er nasjonalt kjennemerke for biler fra Den hellige stol (Vatikanstaten).


== Referanser ==
Oxfordshire

Oxfordshire (forkortes Oxon, fra latin Oxonia) er et fylke i det sørøstlige England. Det ligger i regionen Sørøst-England, og grenser mot Northamptonshire i nord-nordøst, Buckinghamshire i øst, Berkshire i sør, Wiltshire i sørvest, Gloucestershire i vest og Warwickshire i nord-nordvest.
Grevskapet er delt i fem distrikter; ingen av disse er enhetlige myndigheter, så det administrative og det seremonielle området er det samme.
Vale of White Horse og deler av distriktet South Oxfordshire (sør for Themsen) tilhørte fram til 1974 Berkshire. Samme år ble distriktet Caversham omkring Reading overført til Berkshire. Det høyeste punktet er White Horse Hill, kjent for oldtidsmonumentet den hvite hesten fra Uffington, som når 261 moh.Oxford er viktigste befolkningssentrum, og administrasjonsby for grevskapet. Oxfordshire. Grevskapet er et betydelig område for utdannelse, med University of Oxford som det fremste stedet, og Oxford University Press er den største bedriften innenfor forlagsvirksomhet. Universitetet er også tilknyttet konsentrasjonen av lokale bioteknologiske selskaper. Byen er også et mål for turisme. Viktige næringer er generelt turisme, selskaper knyttet til motorsport, trykkerier og forlag og bioteknologiske selskaper.
Oxfordshires blomsteremblem er rutelilje, på engelsk kalt for Snake's-head Fritillary.


== Historie ==
Fra angelsaksisk tid har Oxfordshire vært viktig jordbruksland. Romerne grunnla ikke noen større steder i området, og det var først da Oxford ble grunnlagt på 800- eller 900-tallet at det oppsto noen større befolkningskonsentrasjoner. Alfred den store var selv fra Wantage. University of Oxford ble grunnlagt i 1096.
Fra og med 1200-tallet var området sentralt i handelen med ull fra Cotswolds.
Jernbanen ble utbygget fram til Didcot i 1839. Bilprodusenter etablerte seg der tidlig: Morris Motors i 1912 og MG i 1923. Etterhvert ble det særlig produksjon knyttet til motorsport som dominerte bilindustrien i området. Jordbruket har gått kraftig ned i viktighet; det var i 2004 mindre enn 1 % av befolkningen som arbeidet innen jordbruksnæringen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Powell, Philip (2005): The Geology of Oxfordshire, Dovecote Press, ISBN 1-904349-19-6


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Oxfordshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
This Is Oxfordshire, nyheter, sport og informasjon
The Oxfordshire Association
Jacinto Zamora

Jacinto Zamora y del Rosario (født 14. august 1835 i Pandacan ved Manila på Filippinene, henrettet 17. februar 1872 i Manila) var en filippinsk katolsk sekularprest som del av «Gomburza»-trioen ble urettmessig dømt for opprør av de spanske kolonimyndigheter og henrettet. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Jacinto Zamora var sønn av Venancio Zamora og Hilaria del Rosario. Familien bodde i Pandacan, som senere er blitt bydel i Manila. I ungfomdtiden gikk han for å bære opprørsk. Han avførte i 1860 en studentprotest, og måtte for dette sone i to måneder i fengsel. Deretter gjorte han tjeneste i mindre menigheter i Marikina, Pasig og i provinsen Batangas. Atter senere var han repetitor for yngre prester ved katedralen i Manila. 
Han studerte ved det teologiske fakultet ved Det pavelige og kongelige universitet Santo Tomás de Aquino i Manila, der han kom under innflytelse av Pedro Pelaez tenkning.


=== Gomburza ===
Han samarbeidet tett med medprestene Mariano Gomez og Jose Burgos i en reformkommisjon. De tre skulle bli kjent som den såkalte GOMBURZA-trio som figurerer stort i filippinsk historie. 
Da det fant sted et mytteri i  Cavite den 20. januar 1872, ble kronens og kirkens lederskap raskt enige om at fader Mariano Gómez, José Burgos og Jacinto Zamora var involvert og skyldige i separatisme. De tre prestene ble stilt for retten og utsatt for en rekke fabrikkerte påstander og falske vitneutsagn, og deres egne forsvarsadvokater forrådte dem. Den 5. februar 1872 ble de henrettet ved garottering på Bagumbayan-feltet (nå Luneta Park) i Manila. 
Henrettelsen av de tre var en skjellsettende begivenhet for de nasjonalistiske strømninger i landet, blant annet fordi dr. José Rizal ble inspirert til å skrive sin annen nasjonalistiske roman, El Filibusterismo, der han enda klarere enn før inn for den nasjonale sak.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Guerrero, León María. 1998. Something to Remember. The First Filipino. Guerrero Publishing.
Stanislaw Tillich

Stanislaw Tillich (født 10. april 1959 i Neudörfel, Sachsen) er en tysk konservativ politiker (CDU). Han har vært ministerpresident i delstaten Sachsen fra mai 2008 til desember 2017
Tillich studerte ved TU Dresden og ble diplomingeniør. Fra 1984 arbeidet han som konstruktør i elektronikkselskaper. Fra 1987 til 1989 var han leder av kretsforvaltningen i Kamenz, før han ble selvstendig næringsdrivende (1989–1995).
Han var fra mars til oktober 1990 medlem av DDRs siste og eneste demokratisk valgte Volkskammer, før DDR ble oppløst og dets territorium forent med det demokratiske Tyskland. Fra 1991 til 1994 var han observatør i Europaparlamentet. Fra 1992 til 1999 var han medlem av styret i det europeiske folkepartiet.
Han var fra oktober 1999 til april 2002 statsråd for riks- og europaanliggender i Sachsen. Fra april 2002 til november 2004 fra han statsråd og sjef for statskanselliet (Staatskanzlei), fra  2004 til 2007 miljø- og landbruksminister, fra 2007 finansminister. Han etterfulgte sin partifelle Georg Milbradt i 2008 som ministerpresident.
Tillich er av sorbisk opprinnelse og er katolikk. Han er gift og har to barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stanislaw Tillich – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Stanislaw Tillich hos Europaparlamentet
Helma Orosz

Helma Orosz (født 11. mai 1953 i Görlitz) er en tysk konservativ politiker (CDU). Hun ble overborgermester i Weißwasser i 2001. Den 10.07.2003 ble hun sosialminister i Sachsen og fra august 2008 ordføreren i Dresden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Helma Orosz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kort biografi (dresden.de)
Martin Gillo

Martin Gillo (født 23. februar 1945 i Leipzig) er en tysk konservativ politiker (CDU).
Han studerte psykologi ved Universität Hamburg og ved University of Kansas. Han tok doktorgraden i 1973. Han var prosjektleder for organisasjonsforskning ved University of Washington fra 1972 til 1974, og arbeidet deretter som rådgiver innen bedriftsrådgivning i Frankfurt am Main og San Francisco. Deretter arbeidet han frem til 1996 for dataselskapet Advanced Micro Devices (AMD) i Sunnyvale (California), Genève og Dresden. Fra 1996 til 2002 var han direktør for AMD i Sachsen. Siden 18. april 2002 er han nærings- og arbeidsminister i Sachsen.


== Referanser ==
Ludwig Leichhardt

Ludwig Leichhardt (født 23. oktober 1813 i Sabrodt ved Trebatsch, Preussen, død antagelig 1848 i Sentralaustralia) var en tysk oppdager, zoolog, botaniker og geolog.
Leichhardt kom 1842 til Australia, hvor han viet seg til utforskningen av det da stort sett ukjente kontinentets dyreliv, botanikk og geologi.


== Skrifter av Ludwig Leichhardt ==
Ludwig Leichhardt, Franz Braumann (red.): Die erste Durchquerung Australiens 1844-1846
Ludwig Leichhardt, Hans Damm: Ins Innere Australiens, Die erste Durchquerung von Brisbane zur Nordküste. 
Ludwig Leichhardt: Tagebuch einer Landreise in Australien von Moreton-Bay nach Port Essington während der Jahre 1844 und 1845. 
Ludwig Leichhardt: Dr. Ludwig Leichhardt's Briefe an seine Angehörigen. Hrsg. im Auftrage der Geographischen Gesellschaft in Hamburg von G. Neumeyer und Otto Leichhardt. Mit einem Anhang: G. Neumayer. Dr. Ludwig Leichhardt als Naturforscher und Entdeckungsreisender.
Ludwig Leichhardt, Karl Helbig og Hans Joachim Schlieben (red.): Schicksal Im Australischen Busch; Vorstoß In Das Herz Eines Kontinents
The letters of F. W. Ludwig Leichhardt, Collected and newly translated by M. Aurousseau. Cambridge, University Press, 1968. (The Hakluyt Society, Second Series, No. 133-135).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Catherine Drummond Cotton: Ludwig Leichhardt And The Great South Land. Sydney: A&R, 1938.
Dietmar Felden: Durch den fünften Kontinent. Leben und Leistung Ludwig Leichhardts, Perthes Justus Verlag, 1996
Hans Wilhelm Finger: Leichhardt. Die ganze Geschichte von F. W. Ludwig Leichhardt – Träumer, Forscher und Entdeckungsreisender in Australien 1999
Heinz Haufe: Entdeckungsreisen in Australien – Ludwig Leichhardt – Ein Deutsches Forscherschicksal, Berlin Verlag Der Nation 1972,
Willey Keith: Strange Seeker.The Story of Ludwig Leichhardt, Macmillan Kenthurst 1966
Christian Lenhardt: In Australien verschollen. Das Rätsel Ludwig Leichhardt


== Eksterne lenker ==
http://www.teachers.ash.org.au/dnutting/germanaustralia/d/d-leichhardt.htm
http://leichhardt.sub.uni-goettingen.de/
Junker

Junker (fra gammelhøytysk Juncherre, ung herremann) kan bety:

Adelig, i den opprinnelige betydningen sønn av en adelig grunneier, eller allment en ung adelsmann uten spesiell tittel
Grunneier i Preussen, senere bruk av ordet. Betegnet den adelige godseierklassen bl.a. Otto von Bismarck var en del av
Junkerpartiet, spottende betegnelse betegnelse på adelpartiet ca. 1850
Junker (adelstittel) i Nederland
Fahnenjunker, offisersaspirant i Tyskland
Fanejunker, tidligere underoffisersgrad i Norge
Steirischer Junker, østerriksk vin
Junkers Flugzeug und Motorenwerke, flyprodusent


== Se også ==
Junkerdal, grend i Junkerdalen
Junkerfjellet og Junkerdal nasjonalpark
Idrettsklubben Junkeren
Carla del Ponte

Carla del Ponte (født 9. februar 1947) er en sveitsisk jurist og ambassadør.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Carla del Ponte vokste opp med tre brødre i en liten landsby i Kanton Ticino. Moren var barnepleier og faren drev hotell. Hun studerte internasjonal rett i Bern, Genève og Storbritannia.


=== Karriere ===
Fra 1972 arbeidet hun ved et advokatkontor i Lugano, og i 1975 startet hun sin egen praksis. I 1981 ble hun statsadvokat i kantonen Ticino (tysk: Tessin). Hennes kompromissløse kamp mot hvitvasking av penger, organisert kriminalitet og økonomisk kriminalitet ga henne økenavnet Carlita la pesta (Carlita, pesten). I 1994 ble hun utnevnt til riksadvokat i Sveits.
Hun arbeidet tett med den senere myrdede italienske dommeren Giovanni Falcone mot mafiaen, og i 1989 unngikk hun bare såvidt et bombeangrep  i Falcones feriehus ved Palermo.

Fra september 1999 var hun sjefsanklager ved FNs krigsforbrytertribunal (ICTY) i Haag inntil Serge Brammertz avløste henne 1. januar 2008.  Hun stod blant annet for prosessen mot den serbiske president Slobodan Milošević.
I forbindelse med at del Ponte i 1999 ble utnevnt som sjefsanklager ved ICTY, ble hun også utnevnt til sjefsanklager ved Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for Rwanda (ICTR), hvor hun avløste Louise Arbour. 15. september 2003 utnevnte Sikkerhetsrådet Hassan Bubacar Jallow som hennes etterfølger, slik at hun kunne konsentrere seg om sakene fra det tidligere Jugoslavia.
Hun var ambassadør i Argentina for hjemlandet Sveits fra 2008 til hun gikk i pensjon februar 2011.
Hun snakker italiensk, tysk, fransk og engelsk. Hun fikk en sønn i et tidligere ekteskap.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carla Del Ponte – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Carla Del Ponte – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Oppslag om Carla del Ponte ved Det internasjonale museum om kvinner
Carla Del Ponte forbereder seg i rollen som sveitsisk ambassadør til Argentina, BBC
BBC News profile on Carla Del Ponte and Radiodokumentar Arkivert 5. desember 2010 hos Wayback Machine. (sammendrag), BBC
Blogg for jakten på Radovan Karadzic
Lucas David

Lucas David eller Lukas David (født 1503 i Allenstein i Østpreussen, død i august 1583 i Königsberg) var en prøyssisk historiker, som omkring 1550 skrev en prøyssisk historie i flere bind.
Lucas David var kansler hos biskopen Tiedemann Giese, og senere hertuglig hoffråd ved den kongelige kammerretten i Königsberg. Hans verk Preußische Chronik gjorde ham kjent over hele Tyskland. Han ansees som en viktig moderne historiker, som tidlig la vekt på kildeforskning. Han innstiftet et stipendium for fattige studenter ved Universität Leipzig.


== Referanser ==