jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Litiumkarbonat

Litiumkarbonat (Li2CO3) er en kjemisk forbindelse av litium og karbonat. Det er et fargeløst salt som brukes i fremstilling av metalloksider, og det er brukt som en stemningsstabilisator i psykiatrisk behandling av maniske tilstander og bipolar lidelse.Litiumkarbonat selges i andre land som Carbolith®, Cibalith-S®, Duralith®, Eskalith®, Lithane®, Lithizine®, Lithobid®, Lithonate® og Lithotabs®. I Norge selges Lithionit som er Litiumsulfat.


== Egenskaper ==
Som alle inorganiske karbonatforbindelser opptrer det som en polymer. Det er lite løselig i vann. Løseligheten reduseres ved økende temperatur. Løseligheten øker mye ved å tilføre CO2.


== Bruk ==
Litiumkarbonat er et viktig kjemikalium i industrien. Glass med litiumkarbonat kan brukes i ovner. Sement herder fortere om det er tilsatt litiumkarbonat, noe som er spesielt gunstig ved legging av fliser med fliselim. Litiumkarbonat benyttes i produksjon av litiumion batterier.


== Medisinsk bruk ==
Litiumkarbonat brukes i behandling mot maniske tilstander og  bipolare lidelser.  Litiumioner interfererer med kjemiske reaksjoner som bidrar til og forsterker signaler til cellene i hjernen.Daglige doser av litium, en medisin for behandling av bipolar lidelse, forsinker utvikling av amyotrofisk lateral sklerose (ALS) i et italiensk studium av 44 pasienter med sykdommen. Ingen annen behandling har vist slik dramatisk effekt på ALS.


== Se også ==
Litiumfarmakologi — for de medisinske aspekter for litium.


== Referanser ==
Granby

Granby er en by i Hartford fylke som ble etablert i 1786 i den amerikanske delstaten Connecticut. Byen som har et flateinnhold på 105,7 km², talte 10 347 innbyggere ved den siste folketellingen i 2000.


== Historie ==
Granby var en del av Simsbury, Connecticut fram til 1786 da den ble selvstandig.En del av Southwick, Massachusetts – det såkalt "hakket" – ble løsrevet fra Massachusetts i 1774, like før begynnelsen til den amerikanske uavhengighetskrigen.  Dette området ble en del av Granby da den ble løsrivet av Simsbury, men ble returnert til Southwick ved en del av kompromisser i grense uenighet i 1803 og 1804.


== Demografi ==
I 2000 var det 10 347 innbyggere i byen, hvorav 3 781 husholdninger og 2 994 familier. Dette medførte en befolkningstetthet på 98,2 mennesker/km². Det var 3 887 husstander med en gjennomsnittlig  tetthet på 36,9 mennesker/km². Byen består av  97,54 % hvite, i tillegg 0,61% afroamerikanere, 0,23% amerikanske urfolk, 0,74% asiater, 0,02% oseanere og 0,86 % fra andre menneskeraser.


== Referanser ==
Dag Idar Jøsang

Dag Idar Jøsang (født 19. juli , 1970) er en norsk journalist i Norsk Landbruk og Traktor, som utgis av forlaget Tun Media i Oslo. Han var konstituert redaktør i Norsk Landbruk og i Magasinet Traktor i en periode i årene 2007 til 2008. 
Han har tidligere vært redaktør i Tysvær Bygdeblad (fram til 2005). Før det jobbet han som journalist i Grannar. Jøsang medlem av kommunestyret på Bokn fra 1991 til 1994, og varamedlem i Rogaland fylkesting. Han var valgt inn for Høyre. Jøsang bor på Alværn på Nesodden, og har utdannelse i teknisk tegning og er cand. mag. blant annet med fagene historie og sammenlignende politikk fra Universitetet i Bergen.


== Eksterne lenker ==
Traktor.no
Bård E. Valberg

Bård Einride Valberg (født 3. oktober 1947) er en norsk illustratør, bosatt i Bergen.
Han har blant annet tegnet til en lang rekke barnebøker. I 1977 og 1987 fikk han Undervisnings- og kirkedepartementets illustrasjonspris for illustrasjonene til henholdsvis Halvor Flodens barnebok Fagerlia  og Bjørn-Erik Hanssens Prinsen av Fogo. Bård E. Valberg har tidligere jobbet på Døves Trykkeri AS og på Døves Forlag AS. Han har også arbeidet med fri billedkunst.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Portrett
Strømsbrua

Strømsbrua går over Hillevågsstrømmen i Stavanger ved utløpet av Hillevågsvatnet. Den er 289 m lang. Brua ble åpnet av Kong Olav i 1960. Da den ble åpnet, slapp tungtrafikken fra Østre bydel i Stavanger å kjøre om sentrum, og trykket fra tungtrafikken i sentrum ble mye lettere. Veien over Strømsbrua er Fv427.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde
Bjarne A. Waaler

Bjarne Arentz Waaler (født 18. april 1925 i Bergen, død 17. juni 2007) var professor i medisin og rektor ved Universitetet i Oslo fra 1977 til 1984. Før han ble rektor var han dekanus ved det medisinske fakultet fra 1973 til 1976.
Han begynte sine studier under andre verdenskrig, men gikk med i Milorg som 19-åring i 1943. I maidagene 1945 ble han sendt for å innta Slottet. Det ble senere populært sagt at han erobret Slottet alene til sykkel, kun med en enkel Colt pistol.Waaler tok doktorgraden i 1959 på en avhandling om blod: «Contact Activation in the Intrinsic Blood Clotting System: Studies on a Plasma Product Formed on Contact With Glass and Similar Surfaces.»


== Litteratur ==
Til hans 70-årsdag i 1995 ble det gitt ut et festskrift av Haakon B. Benestad, Jens-Gustav Iversen og Gunnar Nicolaysen (red.): Grunnforskningens verd ISBN 82-00-41591-0


== Referanser ==
Stamtonerekka

Stamtonerekka er den musikkteoretiske betegnelsen på de tonene som har umodifiserte navn etter bokstavene fra A til H (unntatt B). Disse tilsvarer de tonene som kan spilles på hvite tangenter på et piano, og notene i notesystemet uten fortegn. Stamtonerekka består av tonene C, D, E, F, G, A, H. Grunnen til at en lister opp tonene fra C til H er at de da utgjør den vanligste skala-typen, nemlig en dur-skala. For å betegne de øvrige tonene i det vestlige tonale system brukes fortegn: ♯ (muntlig: kryss) for å heve tonen et halvt trinn, og ♭ (muntlig: be) for å senke det tilsvarende. Tonen som ligger et halvt trinn over C vil derfor hete C♯ eller D♭.


== Se også ==
Skala (musikk)
Tone
Grønlandssel

Grønlandssel eller russekobbe (Pagophilus groenlandicus) er et seldyr som tilhører selfamilien (Phocidae). Arten er utelukkende utbredt i arktiske strøk i Nord-Atlanteren. Den har gjennom århundrer vært utsatt for selfangst, spesielt på grunn av pelsen. Kommersiell fangst på arten drives fortsatt av Canada, Norge og Russland, men arten er fredet på Svalbard.


== Beskrivelse ==

Grønlandssel er en mellomstor selart med sølvfarget pels og sort ansiktsmaske. Over ryggen har arten et karakteristisk svart harpe- eller salformet mønster. Voksne hanner kan bli inntil 190 cm lange og nå en maksimalvekt på cirka 200 kg. I gjennomsnitt veier imidlertid en typisk grønlandssel omkring 120–135 kg.


== Utbredelse ==
Arten består av tre bestander. Den største befinner seg utenfor østkysten av Newfoundland og inne i Saint Lawrence-bukta. En annen og betydelig mindre i Vestisen, mellom Grønland og Jan Mayen. Og en tredje i Østisen (Kvitsjøen). Totalbestandet er anslått til omkring 10 millioner dyr, hvorav cirka 1,4 millioner i Østisen (2010) og omkring 660 000 i Vestisen (2012). 


== Atferd ==
Grønlandsselen gjør årlige lange pelagiske vandringer. Arten er en dyktig jeger og hvert individ spiser omtrent 4 kilo i døgnet. Voksne grønlandsseler er opportunistiske, men synes å foretrekke små stimfisk som lodde, sild og polartorsk. Dietten består imidlertid også av blekkspruter, amfipoder og skalldyr.
Grønlandsselene blir kjønnsmodne ved 4–8-årsalderen og kan leve til de blir mer enn 30 år gamle. Paringen foregår i vannet mot slutten av dieperioden. Ungene kastes rett på isen (i mars) og går så gjennom en intensiv 12 dagers dieperiode. Diende unger kalles kvitunger. En avvendt årsunge kalles svartunge og en umoden ungsel brunsel. Modne seler kalles gammelhund. De første ukene etter at ungen har blitt forlatt av mora tærer den på det spekklaget. Nylig avvente unger er avhengige av ulike krepsdyr når de begynner å fange mat selv. Mytingen skjer i mai.


== Fylogeni ==
Kladogrammet over viser slektskapet mellom de eksisterende artene i selfamilien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Grønlandssel – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Grønlandssel i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Grønlandssel i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Grønlandssel hos Artsdatabanken 
(sv) Grønlandssel hos Dyntaxa 
(en) Grønlandssel hos Fossilworks 
(en) Grønlandssel hos ITIS 
(en) Kategori:Pagophilus groenlandicus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pagophilus groenlandicus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pagophilus groenlandicus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Havforskningsinstituttet faktaark om grønlandssel
Joan La Barbara

Joan La Barbara (født 8. juni 1947  i Philadelphia) er en amerikansk vokalist og komponist. Hun
arbeider med kontemporær musikk og performancekunst.
Joan La Barbara har studert med  Helen Boatwright og arbeidet med mange samtidskunstnere, som danseren Merce Cunningham, komponistene John Cage, Philip Glass, Larry Austin, og mange andre.


== Diskografi ==
Selv om hun er mest kjent for sin unike stemmebruk og teknikk, er hun også en anerkjent komponist. Joan La Barbara har gitt ut blant annet disse albumene:

Voice Is the Original Instrument: Early Works (1976/2003). Wizard 2266/Lovely Music 2003
Sound Paintings
Shamansong


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Joan La Barbara på Internet Movie Database 
(en) Joan La Barbara hos The Movie Database 
(en) Joan La Barbara hos Internet Broadway Database 
(en) Joan La Barbara på Discogs 
(en) Joan La Barbara på MusicBrainz 
(en) Joan La Barbara på MusicBrainz 
(en) Joan La Barbara på Songkick 
(en) Joan La Barbara på AllMusic
Jan Hoet

Jan Hoet (født 23. juni 1936 i Leuven i Belgia, død 27. februar 2014 i Gent) var en belgisk kurator og museumsmann.
Hoet var grunnleggeren av Stedelijk Museum voor Actuele Kunst (S.M.A.K.) i Gent, og han organiserte flere større utstillinger verden over. I 1986 kuraterte han utstillingen «Chambres d'amis» i Gent, hvor han fikk byens innbyggere til å åpne sine hjem for kunstnerne, som slik kunne bruke private leiligheter som utstillingsrom. I 1992 var han kunstnerisk leder for den niende documenta-utstillingen i Kassel («documenta IX»). Fra 2003 var Hoet kunstnerisk direktør for Museum MARTa i Herford i Tyskland.
I 2000 ble Hoet gjort til ridder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jan Hoet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Om documenta IX
Artikkel om documenta IX fra Art in America
Museum MARTa
S.M.A.K.
"(Z)ART – curated by Jan Hoet"
ZCCM

ZCCM (Zambia Consolidated Copper Mines Ltd) har vært eneste og ledende eier og operatør av gruveindustrien i Zambia i en lang periode. Bakgrunnen for ZCCM var nasjonaliseringen av gruveindustrien i Zambia på slutten av 1969.


== Historie ==
1969: Den zambiske stat nasjonaliserte gruvene og overtok 51% av aksjene i selskapene NCCM (Nchanga Consolidated Copper Mines ) og RCM (Roan Consolidated Mines).
NCCM eide følgende gruver Nchanga Copper Mine, Nkana Copper Mine og Konkola Copper Mine, mens RCM eide Roan Antelope Copper Mine (Luanshya), Mufulira Copper Mine og Chambeshi Copper Mine.
April 1982: NCCM og RCM ble slått sammen til ZCCM, og ble da verdens største gruveselskap.
1986: Nedgang i kobberproduksjonen. Det blei laget en femårs produksjon- og investeringsplan, som mislyktes.
1991: Ved valget overtok en ny regjering utgått fra MMD.
1992: Ytterligere nedgang i kopperproduksjonen.
1993: Planleggiing av privatisering av ZCCM
1996: De ansatte ved ZCCM ble informert om privatiseringplanen av ZPA (Zambia Privatisation Agency) Zambias offentlige privatiseringsorgan.
1997: Første salgskontrakt ble inngått. Konkola north ble solgt til det sørafrikanske selskapet AVMIN Limited.
Mars 2000: Ble Mufulira og Nkana som de siste gruvene av ZCCM privatisert
The New Territory

The New Territory er det tiende studioalbumet til den norske hard rock-gruppa TNT.
Albumet ble utgitt i 2007.


== Sporliste ==
«A Constitution» (Dahl/Tekrø/Mills)
«Substitute» (Dahl/Tekrø/Mills)
«Are You Blind?» (Tekrø/Mills/Gundersen)
«Golden Opportunity» (Tekrø/Mills/Gundersen)
«Something Special» (Tekrø/Mills/Gundersen)
«Now We're Talkin» (Tekrø/Mills)
«Wild Life» (Dahl/Tekrø/Mills)
«Fountain of Love» (Ronni Le Tekrø)
«June» (Tekrø/Mills)
«Can't Go On Without» (Tekrø/Mills/Gundersen)
«2 Seconds Away» (Dahl/Tekrø/Mills)
«Milestone River» (Hvalby/Johannessen/Tekrø/Caputo)


== Medvirkende ==


=== TNT ===
Tony Mills - vokalist, låtskriver, kor
Ronni Le Tekrø - gitarer, kor, låtskriver
Victor Borge - bass, kor
Diesel Dahl - trommer, låtskriver


=== Øvrige medvirkende ===
Dag Stokke - keyboard, kor
Jon Johannessen - gitar, låtskriver
Tony Caputo - keyboard, låtskriver
Mari Persen - fiolin
Stefan Brisland - fele
Sveinung Sundli - fele
Marianne Sveen - kor
Kjartan Hesthagen - tekniker
Erland Hvalby - tekniker, låtskriver
HP Gundersen - produsent, låtskriver
Yngve Sætre - miksing
Jørgen Træen - mastering
Tor Erik Ledang - coverdesign
Lasse Berre - foto
Håkon Grav - foto
Fred Jonny Hammerø - foto


== Eksterne lenker ==
(en) The New Territory på Discogs 
(en) The New Territory på MusicBrainz 
(no) The New Territory på Rockipedia 
The New Territory
Jianshan (valfartssted)

Jianshan er også et distrikt i Shuangyashan i provinsen Heilongjiang i Kina.Jianshan er et av de viktigste katolske valfartssteder i Folkerepublikken Kina. Det er et Mariavalfartsted 74 km sørvest for Jinan i vestre del av provinsen Shandong. Den årlige hovedvalfarten finner sted i mai, og i 2007 var antallet pilegrimer ca. 30 000.
Helligdommen heter egentlig Vår Frue av toppen (kirken ligger på toppen av et lite fjell). Kirken på stedet ble bygd i 1889, ble nedbrent i 1927 og senere gjenoppbygd. Under kulturrevolusjonen ble den rasert på nytt, men gjenoppbygd og innviet på nytt i 1990. Under fjellet ligger en katolsk landsby ved navn Hu Zhuang som har vært katolsk siden 1600-tallet.
Else Breen

Else Breen (født 15. mars 1927 i Molde) er en norsk forfatter og litteraturviter. Hun har skrevet både skjønnlitteratur og faglitteratur og er særlig kjent for flere barne- og ungdomsbøker.
Breen har utdannelse som magister i litteraturvitenskap med forskning på Jens Zetlitz og lyrikk på 1700-tallet. Hun har undervist på forskjellige skoletrinn, deriblant på høgskolenivå. Forfatterskapet omfatter barnebøker, hørespill for barn (NRK), romaner, noveller og faglitteratur, deriblant litteraturverket Slik skrev de (1998) og Jens Zetlitz- et tohundreårsminne (1990) oversatt til tolv språk. 
Breen har hatt flere tillitsverv i Den norske Forfatterforening. Hun var også formann i Ungdomslitteraturens forfatterlag fra 1973 til 1977.
Breen har i flere år bodd på Tjøme i Vestfold. Hun var gift med presten Håkon Fred. Breen, som en tid var sjefredaktør i avisen Vårt Land.


== Bokutgivelser ==
1948: Unger med futt og vilje – barnebok utgitt under pikenavnet Else Myrstad
1952: Hurra for Inger! – barnebok
1956: Skolepike med avis – barnebok
1958: Fjortenåring til overs  – barnebok
1959: Far kjøper dukke-hus – barnebok
1961: Putte på Bloksberg – barnebok
1966: Lillebor og bamsekameraten – barnebok
1970: Mias Kråke. Fra en femtenårings dagbok – ungdomsbok, utgitt som Du kan aldri vite i 1975
1973: Annerledes – barnebok, også på nynorsk under tittelen Annleis
1975:  I stripete genser – ungdomsbok. På tysk som Warte nicht auf einen Engel
1977: Gutten bak hekken – barnebok
1978: Stopp karusellen! – noveller
1981: Hva skal vi gjøre med Oberon? – barnebok
1983: Min mors paraply – erindringsbok
1984: Den røde skammelen – døvetekstet billedbok
1985: Morten Minus og Pauline Plus – billedbok
1987: Hundreårshuset – roman
1988: Slik skrev de – Verdi og virkelighet i barnebøker 1968-1983 – fagbok (revidert i 1995
1990: Jens Zetlitz – et tohundreårsminne. – sakprosa
1991: Merker i barken – noveller
1992: Sommeren i fjor. Jon forteller – barnebok
1994: Nattfrekvens – roman
1997: Engelske klassikere: I Blankenby (dikt og barnerim) – gjendiktning


== Priser ==
Kultur- og kirkedepartementets litteraturpris 1970 for Mias kråke
Österreichischer Kinderbuchpreis 1978 for Warte nicht auf einen Engel (tysk utgave av Mias kråke)
Katholischer Kinder- und Jugendbuchpreis 1979 for Warte nicht auf einen Engel


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Else Breen på https://web.archive.org/web/20050827082404/http://www.kulturnett.no/
Else Breen i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Den hvite Nil

Den hvite Nil er en av to store elver som sammen utgjør Nilen. De renner til slutt sammen i Khartoum i Sudan. Den andre kalles Den blå Nil. Den hvite Nil har, ifølge den vanligste definisjonen, sin kilde i Victoriasjøen.
I den snevre definisjonen omtales Den hvite Nil som elven som blir dannet ved utløpet av Nosjøen i Sør-Sudan, og som flyter til Khartoum i Sudan. Strekkene oppstrøms blir kalt «Victorianilen» (fra Victoriasjøen via Kyogasjøen til Albertsjøen), «Albertnilen» (Fra Albertsjøen til Sør-Sudans grense) og deretter «Fjellnilen» eller Bahr al Jabal (ned til Nosjøen).I den bredere definisjonen er Den Hvite Nil alle strekkene av elven, helt fra Victoriasjøen til samløpet med Den blå Nil.I en enda videre definisjon kan Den hvite Nil noen ganger også inkludere kildeelvene til Victoriasjøen, hvorav de fjerneste er 2 300 kilometer fra Den blå Nil.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) White Nile – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Estadio Olímpico

Estadio Olímpico er et flerbruksstadion som blir mest brukt til fotballkamper. Stadionet ligger i Venezuelas hovedstad Caracas. Stadionet har en kapasitet på 38 000 og vil bli brukt i Copa América 2007. 


== Kamper i Copa América 2007 ==
Bronsefinale 14. juli 2007:  Uruguay 1–3 Mexico
Estadio Monumental de Maturín

Estadio Monumental de Maturín er et fotballstadion i Mérida i Venezuela. Stadionet har en kapasitet på 52 000 og er dermed det største fotballstadionet i Venezuela. Finalen i Copa América 2007 skal spilles på Estadio Monumental de Maturín. Stadionet kosta $85 000 000 å bygge.


== Kamper i Copa América 2007 ==
Gruppespill, 1. juli 2007:  Brasil 3–0 Chile 
Gruppespill, 1. juli 2007:  Mexico 2–1 Ecuador 
Kvartfinale, 8. juli 2007:  Mexico 6–0 Paraguay
Inderøy Motorklubb

Inderøy Motorklubb ble stiftet 7. januar 2004, blant annet fordi Inderøy manglet et organisert motorsportmiljø. Klubben har fått anlagt et helårs baneanlegg i Inderøy, som benyttes til snøscootercross, atvcross og motocross fra aldersgruppen 5 år og oppover.
Motorbanen ligger på gården Hogstad på Utøy, i et område på ca. 35 daa. Klubben har fått området regulert for motorsport, og banen er tegnet av Kjetil Villa.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Elias Dahlgren

Elias Dahlgreen – alias «Tomt-Elias» – alias «Johannes Eriksen» (født 17. mai 1816 i Älvsborgs län, Sverige, død 21. oktober 1861 i Idd, Østfold) var en svensk forbryter henrettet for mord i Norge.


== Bakgrunn ==
Elias Johannesson Dahlgreen ble født 17. mai 1816 i Töftedals socken, Älvsborgs län, Sverige. Foreldre var Johannes og Britta Maja Dahlgreen. Paret hadde seks barn, tre av dem døde som små. Da Elias var femten år gammel døde hans mor, da han var atten døde hans far. Elias fikk utdannelse som snekker.
I  1838 flyttet han til Norge. Året etter ble han for første gang straffedømt, og fikk to år for tyveri. Han flyttet etterpå tilbake til Sverige, hvor han i 1843 fikk en ny dom for tyveri. I 1846 ble han for tredje gang dømt for tyveri, i 1853 for fjerde gang. Etter denne siste dommen flyktet han over til Norge igjen, hvor han sammen med en annen forbryter, den såkalte «Mode-Johannes» livnærte seg ved tyveri og ran mens de bodde i huler i skogen. I 1855 ble Elias dømt til seks års fengsel i Norge for tyveri.


== Forbrytelse ==
I oktober 1860, da Elias ble løslatt, skulle han deporteres tilbake til Sverige. Han rømte mens transporten befant seg i nærheten av Moss. Den 30. desember 1860 befant han seg i Enningdalen utenfor Halden. Han tok inn hos et eldre ektepar, Tønnes (68 år) og Eli Lien (72 år). Paret var fattige og levde av offentlig understøttelse. Etter å ha overnattet hos dem vendte han 1. januar 1861 tilbake og tok inn på ny hos de to gamle. Om natten, mens de sov, gikk han løs på dem med øks og kvestet begge to med flere øksehugg mot hodet. Deretter plyndret han huset for mat og 12 skilling i mynt. På veien ut låste han døren.
De to ble funnet 3. januar 1861, ille medtatt og nedkjølt. Den 8. januar 1861 ble Elias Dahlgreen arrestert i Sverige og utlevert til Norge. 


== Etterforskning ==
Ved arrestasjonen i Sverige oppga han falsk navn. Han var imidlertid blitt fotografert, og ble på basis av fotografiet identifisert. Den 10. januar 1861 tilsto han overfallet. Den 26. februar 1861 døde Eli Lien, og tiltalen ble skjerpet. 


== Rettssak og eksekusjon ==
Under rettssaken hevdet Dahlgreen at han ikke hatt til hensikt å myrde noen da han brukte øksen, og at heller ikke plyndringen var overlagt. På dette punkt ble han imidlertid ikke trodd. Han ble dømt i Idd og Marker Sorenskriveri etter § 20-4 i straffeloven av 1842 om røveri til dødsstraff. Dommen ble bekreftet i Akershus Stiftsoverrett og senere i Høyesterett 14. juli 1861. Den 31. august 1861 avslo kong Karl IV benådningssøknaden. 
Den 14. oktober 1861 var den første datoen fastsatt for hans henrettelse. Elias Dahlgreen hevdet da at han ville tilstå flere forbrytelser, og eksekusjonen ble derfor utsatt til 21. oktober 1861. Skarpretteren var Samson Isberg, og dette var hans tiende forretning. Henrettelsen foregikk i Enningdalen rett ved gjerningsstedet, og liket er begravet på Prestebakke kirkegård  i det sørvestlige hjørne.


== Kilder ==
Departementstidende 1861 p. 708-9
Morgenbladet 15. oktober 1861
Retstidende 1861 p. 627
Estadio Agustín Tovar

Estadio Agustín Tovar er et flerbruksstadion i Barinas i Venezuela. Stadionet blir mest brukt til fotballkamper og er hjemmebanen til fotballaget Zamora FC. Stadionet ble brukt til en kamp i Copa América 2007.  Kapasiteten er på 30 000.


== Kamper Copa América 2007 ==
Gruppespill, 2. juli 2007:  USA 1–3 Paraguay
Judith Allan

Judith Allan (født 9. januar 1952) er en britisk-norsk illustratør. Hun har arbeidet for reklamebyråer, tidsskrifter og forlag og var særlig produktiv på 1980-tallet.
Judith Allan kom fra England til Norge på 1970-tallet. Hun utvidet den norske billedboksjangeren med sine unorske, surrealistiske myldretegninger i Tor Åge Bringsværds billedbøker Alice vender tilbake fra 1983, der forfatteren bygger videre på Lewis Carolls klassiske barnebok Alice's Adventures in Wonderland, og 
Ridder Thea og de to dragene fra 1989. For den siste boka fikk hun Kirke- og undervisningsdepartementets bildebokpris.
Illustrasjonene til Judith Allan er ofte utført med guasjmaling  i en fargerik og detaljert, beskrivende stil.


== Illustrasjoner i bøker (utvalg) ==
Judith Allan har laget en rekke bokomslag, blant annet til flere norske utgaver av utenlandske fantasybøker. Lista viser et lite utvalg.

1977: Marit Nordby: Hvis de andre sier ja til meg – barnebok
1983: Tor Åge Bringsværd: Alice lengter tilbake – billedbok
1983: Fred Uhlman: Forsoningen – roman
1988: Ragnhild Jølsen: Rikka Gan – roman
1989: Tor Åge Bringsværd: Ridder Thea og de to dragene – billedbok
1991: Sissel Solbjørg Bjugn: Ti bestemødrer og eitt barnebarn – barnebok
1995: Jan Kjærstad: Hos Sheherasad, fantasiens dronning – billedbok
1996: Hans Christian Andersen: Den standhaftige tinnsoldat – billedbok
1997: Hans Sande: Nattbarnehagen -billedbok
2002: Sissel Solbjørg Bjugn: Brynhilds : godnatt-forteljing som også kan lesast om dagen – barnebok


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bildeeksempler
Bøker i Norsk barnebokinstitutts bibliotek med søkeordet «Judith Allan»