Sviknott

Sviknott blir vanligvis bare kalt knott og må ikke forveksles med knott (simuliidae).
Sviknott (Ceratopogonidae), vanligvis bare kalt knott (alternativt smekke eller smikke), er en ganske artsrik familie av veldig små mygg. Noen arter er blodsugere, men ikke alle artene suger blod, noen er også aktive rovdyr som driver jakt på andre små insekter. Sviknottene klekkes i fuktig jord og er særlig tallrike i myrområder.
Sviknott-familien omfatter omtrent 5 000 beskrevne arter i verden. I Norge er den dårlig undersøkt, men det ser ut til at vi har en god del arter. En enkelt undersøkelse av faunaen i trekroner i furuskog, ble det funnet 56 arter av sviknott. Til nå er det registrert ca. 75 arter i Norge, men det finnes sikkert mange flere.


== Noen er blodsugere ==
Det er særlig slekten Culicoides man legger merke til, da flere av disse artene biter mennesker og kan være meget plagsomme. 
Ikke alle sviknott suger blod. Hunnene av artene i underfamilien Ceratopogoninae, bortsett fra slekten Culicoides, er alle rovdyr som fanger ulike små, flyvende insekter. I denne gruppen er det vanlig at hunnen spiser hannen under paringen. Noen sviknott, for eksempel Forcipomyia eques, er så små at det kan leve av å suge «blod» (kroppsvæske) fra andre insekter.


== Utseende ==
Sviknottene er veldig små til små mygg, mellom 1 og 5 mm lange. De ligner fjærmygg, men er vanligvis mer tettvokste og kan skilles fra fjærmyggene på detaljer i vingeårenettet. 
Kroppen er vanligvis nokså kraftig. Hodet er stort, litt kortere enn bredt, med store, nyreformede fasettøyne, men uten punktøyne (ocelli). Antennene er ganske lange og tynne med kranser av lange hår på hvert ledd. De innerste leddene er vanligvis forstørret. Munndelene er ikke forlenget til en sugesnabel, men omfatter skarpe stikkeredskaper. Beina er vanligvis slanke, men noen arter har fortykkede baklår. Vingene er forholdsvis korte og brede, ofte tydelig hårete, og har gjerne mørke flekker eller tverrbånd. 
Larvene kan variere mye i utseende, men har alltid en tydelig hodekapsel. Noen grupper, for eksempel slektene Bezzia og Culicoides, er svært lange og tynne, mens andre, som slekten Atrichopogon, er kraftige med fingeraktige utvekster på ryggen.


== Levevis ==
Larvene til sviknotten lever i ulike slags fuktige miljøer, særlig i fuktig jord eller mudder. Noen arter kan finnes under barken på døde trær. Larvestadiet kan vare bare noen få dager hos enkelte arter, men kan også vare flere måneder. 
De voksne myggene flyr helst fra sent på ettermiddagen og utover kvelden og natten, men på overskyede og fuktige dager kan de være i aktivitet hele dagen. 
De blodsugende artene finner trolig offeret sitt ved å gå etter karbondioksid i utåndingsluften. Som hos alle mygg er det bare hunnene som stikker. De trenger proteinene fra blod for å utvikle eggene. 
Sviknottene er så små at man lett overser dem, noen er så små at de kan krype gjennom myggnett. Bittene er meget irriterende og forårsaker kløe. Der hvor sviknottene i slekten Culicoides er tallrike utgjør de et stort trivselsproblem. I Skottland regner man disse myggene som det største problemet for turistnæringen, ettersom folk som har blitt kraftig angrepet, ofte ikke kommer tilbake. I Norge er problemene særlig store der det finnes mye myrlendte områder. Sviknottene flyr ikke der det er vind, så leplantinger kan i noen tilfelle øke sviknott-plagen kraftig. 
Noen sviknott-arter kan spre sykdommer som virus og ulike parasitter, men problemene med dette er relativt små i Nord-Europa.


== Systematisk inndeling / norske arter ==

Orden Tovinger, Diptera
Underorden Mygg, Nematocera
Overfamilie Chironomoidea
Familie sviknott Ceratopogonidae
Underfamilie Austroconopinae - ikke i Europa
Underfamilie Leptoconopinae - ikke i Europa
Underfamilie Ceratopogoninae
Stamme Culicoidini
Culicoides alatavicus Smatov og Isimbekov, 1971 – kjent fra Sigdal i Buskerud
Culicoides albicans (Winnertz, 1852) – kjent fra Buskerud og Hordaland
Culicoides chiopterus (Meigen, 1830) – spredt over hele Norge
Culicoides circumscriptus Kieffer, 1918
Culicoides clintoni Boorman, 1984 – kjent fra Buskerud og Hordaland
Culicoides comosioculatus Tokunaga, 1956 – kjent fra Sigdal i Buskerud
Culicoides dewulfi Goetghebuer, 1936  – spredt over hele Norge, vanligst på Vestlandet
Culicoides fascipennis (Stæger, 1829)  -kjent fra Oppland og Nord-Norge
Culicoides grisescens Edwards, 1939  – ser ut til å mangle på Vestlandet
Culicoides heliophilus Edwards, 1921  – kjent fra Telemark og Aust-Agder i Norge
Culicoides impunctatus Goetghebuer, 1920 – spredt over hele landet, den vanligste arten på Vestlandet. I Storbritannia kjent som "the Highland midge", skaper store problemer i Skottland.
Culicoides kibunensis Tokunaga, 1937 – kjent fra Buskerud og Hordaland
Culicoides newsteadi Austen, 1921
Culicoides obsoletus (Meigen, 1818)  – spredt over hele Norge
Culicoides pulicaris (Linnaeus, 1758)  – spredt over hele Norge
Culicoides punctatus (Meigen, 1804) – kjent fra Østlandet og Møre og Romsdal
Culicoides reconditus Campbell og Pelham-Clinton, 1959 – kjent fra Østfold, Telemark og Møre og Romsdal
Culicoides riethi Kieffer, 1914 – bare kjent fra Østfold i Norge
Culicoides salinarius Kieffer, 1914 – bare kjent fra Østfold i Norge
Culicoides scoticus Downes og Kettle, 1952 – spredt over hele landet, vanlig mange steder på Sør-og Østlandet
Culicoides sphagnumensis Williams, 1955 – funnet på Østlandet, suger blod fra fugler
Culicoides stigma (Meigen, 1818) – kjent fra Akershus, Buskerud og Hordaland
Culicoides vexans (Stæger, 1839) – kjent fra Sigdal i Buskerud
Stamme Ceratopogonini
Alluaudomyia quadripunctata (Goetghebuer, 1934) – kjent fra Sigdal i Buskerud
Brachypogon bialoviesicus Krzywinski, 1994
Brachypogon borealis (Kieffer, 1919)
Brachypogon hyperboreus (Clastrier, 1961)
Brachypogon incompletus (Kieffer, 1925)
Brachypogon nitidulus (Edwards, 1921)
Brachypogon norvegicus Szadziewski og Hagan, 2000
Brachypogon perpusillus (Edwards, 1921)
Brachypogon sociabilis (Goetghebuer, 1920)
Brachypogon vitiosus (Winnertz, 1852)
Ceratopogon crassinervis (Goetghebuer, 1920)
Ceratopogon lacteipennis Zetterstedt, 1838
Schizohelea leucopeza (Meigen, 1804)
Serromyia femorata (Meigen, 1804)
Stamme Sphaeromiini
Mallochohelea scandinaviae (Clastrier, 1962)
Nilobezzia posticata (Zetterstedt, 1850)
Stamme Palpomyiini
Bezzia affinis (Stæger, 1839)
Bezzia bicolor (Meigen, 1804)
Bezzia nigrita Clastrier, 1962
Bezzia nigritula (Zetterstedt, 1850)
Bezzia rhynchostylata Remm, 1974
Bezzia solstitialis (Winnertz, 1852)
Palpomyia aterrima Goetghebuer, 1921
Palpomyia concoloripes Clastrier, 1962
Palpomyia pubescens Kieffer, 1919
Palpomyia serripes (Meigen, 1818)
Underfamilie Forcipomyiinae
Stamme Dasyheleini
Dasyhelea bensoni Edwards, 1933
Dasyhelea biunguis Kieffer, 1925
Dasyhelea europaea Remm, 1962
Dasyhelea flavoscutellata (Zetterstedt, 1850)
Dasyhelea ledi Remm, 1993
Dasyhelea luteiventris Goetghebuer, 1934
Dasyhelea modesta (Winnertz, 1852)
Dasyhelea norvegica Szadziewski og Hagan, 2000
Dasyhelea parallela Remm, 1962
Stamme Forcipomyiini
Atrichopogon griseolus (Zetterstedt, 1855)
Atrichopogon lucorum (Meigen, 1818)
Atrichopogon minutus (Meigen, 1830)
Forcipomyia acidicola (Tokunaga, 1937)
Forcipomyia albostyla Remm, 1979
Forcipomyia bipunctata (Linnaeus, 1767)
Forcipomyia brevipennis (Macquart, 1826)
Forcipomyia ciliata (Winnertz, 1852)
Forcipomyia eques (Johannsen, 1908)
Forcipomyia fuliginosa (Meigen, 1818)
Forcipomyia hygrophila Kieffer, 1925
Forcipomyia kaltenbachi (Winnertz, 1852)
Forcipomyia monilicornis (Coquillett, 1905)
Forcipomyia nigra (Winnertz, 1852)
Forcipomyia nigrans Remm, 1962
Forcipomyia palustris (Meigen, 1804)
Forcipomyia titillans (Winnertz, 1852)


== Referanser ==


== Kilder ==
Boorman, J. 1997. Family Ceratopogonidae. Side 349-368 i: Papp, L. og Darvas, B. (red.): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. Volume 2. Science Herald, Budapest.
Hagan, D.V., Hassold, E., Kynde, B., Szadziewski, R., Thunes, K.H., Skartveit, J. og Grogan, W.L.,Jr. 2000. Biting midges (Diptera: Ceratopogonidae) from forest habitats in Norway. Polskie Pismo Emtomologiczne 69: 465-476.
Mehl, R. 1996. Ceratopogonidae – Culicoides. Blodsugende sviknott. Side 249-251 i: Aagaard, K. og Dolmen, D. (red.): Limnofauna norvegica. Katalog over norsk ferskvannsfauna. Tapir Forlag, Trondheim.
Szadziewski, R., Krzywinski, J. og Gilka, W. 1997. Diptera Ceratopogonidae, Biting Midges. Side 243-263 i: Nilsson, A.N. (red.): Aquatic Insects of North Europe. A Taxonomic Handbook. Apollo Books, Stenstrup.


== Eksterne lenker ==
(en) sviknott – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) sviknott i Encyclopedia of Life 
(en) sviknott i Global Biodiversity Information Facility 
(no) sviknott hos Artsdatabanken 
(sv) sviknott hos Dyntaxa 
(en) sviknott hos Fauna Europaea 
(en) sviknott hos Fossilworks 
(en) sviknott hos ITIS 
(en) sviknott hos NCBI 
(en) Kategori:Ceratopogonidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ceratopogonidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.