jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Silurere

Silurene var en keltisk stamme som levde i den sørlige del av dagens Wales. 
Da romerne angrep deres rike i 48 gjorde de kraftig motstand. De allierte seg med ordovikene, som ble ledet av Caratacus. Han tilhørte egentlig stammen catuvellaunerne, men hadde flyktet vestover etter at de ble beseiret av romerne.
Romerne bygde en festning, Isca Silurum, ved dagens Caerleon. Denne ble brukt som base for operasjoner mot silurene, som i 78 måtte overgi seg. Det ble også, i 75, grunnlagt en by, Venta Silurum, nå landsbyen Caerwent. En innskrift som er bevart der, forteller at den var hovedstad for silurene, som fortsatte å eksistere og hadde lokale styringsorganer under romersk herredømme. 
Innen forskning på keltisk historie omtales enkelte ganger perioden rundt romernes erobring av Britannia som «silurisk tid». Dette er en upresis betegnelse, som stort sett bare kan ha praktisk anvendelse for det sørlige Wales' historie. 
Den geologiske perioden silurisk tid har navn etter stammen fordi steiner som kjennetegner den først ble funnet av Roderick Murchison i silurenes kjerneområde. 


== Se også ==
Liste over keltiske stammer
Beihai

Beihai (kinesisk: 北海, pinyin: Běihǎi, kantonesisk: Pakhoi) er en kinesisk havneby og by på prefekturnivå i den autonome region Guangxi i Sør-Kina ved Kinas kyst mot Tonkinbukta og grensen mot Vietnam. Befolkningen anslås (2004) til 1,45 millioner. 
Byen er en viktig fiske- og handelshavn ved Tonkinbukta. Den ble åpnet for utenlandsinvesteringer og utenlandshandel i 1984 og har en stor verftsindustri, matvareindustri og alskens produksjon av utstyr for sjøfarten. Kinas viktigste perlebanker er i dette området. Byen har fått rykte på seg for å være tilholdssted for sjørøvere. 


== Administrasjon ==
Byprefekturet Guigang har jurisdiksjon over 3 distrikter (区 qū) og ett fylke (县 xiàn).


== Historie ==
Etter den sino-britiske Chefookonvensjonen ble undertegnet i 1876 etablerte åtte vestlige stater (Storbritannia, USA, Tyskland, Østerrike-Ungarn, Frankrike, Italia, Portugal og Belgia) seg i byen med konsulater, hospitaler, kirker, skoler og tollhus. Det står (2008) fremdeles femten av disse vestlige bygninger i Beihai. 
Kinesiske myndigheter definerte byen som sted for internasjonal turisme (旅遊對外開放城市) i 1982.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 209 ender opp i Beihai. Den begynner i Hohhot i Indre Mongolia, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender i Beihai.


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider
Satellittfoto av Beihai, fra Google Maps
Bykart over Beihai
Fotos fra Panoramio
Wuzhou

Wuzhou (kinesisk: 梧州; pinyin: Wúzhōu) er en by på prefekturnivå i den autonome region Guangxi i Sør-Kina. Befolkningen anslås (2004) til 264 000 innbyggere. 
Byen ligger ved Perlefloden, tett ved der den renner inn i Guangdong-provinsen. Den har nå en av Kinas ti største innlandshavner, blant annet med en stor containerhavn og 100 store og små dokkanlegg. Den har alle fasiliteter, og det er gods- og passasjertrafikk til Hongkong og Macao.  
Wuzhou ble først åpnet som havn for handel med utlandet i 1897. 


== Administrative enheter ==
Byprefekturet Wuzhou har jurisdiksjon over 3 distrikter (区 qū), ett byfylke (市 shì) og 3 fylker (县 xiàn).


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 207 løper gjennom selve byen Wuzhou og gjennom noen av prefekturets øvrige fylker (Cangwu og Cenxi). Denne viktige trafikkåren begynner i Xilinhot i Indre Mongolia nær grensen til Mongolia, løper sørover og ender i Hai'an, en by som ligger i Xuwen fylke sør på Leizhouhalvøya i provinsen Guangdong.
Kinas riksvei 321 løper også gjennom Wuzhou. Den fører fra Guangzhou i Guangdong blant annet via Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Bitte lille julaften

Bitte lille julaften eller dagen før lille julaften (også skrevet bittelille julaften)  er et begrep som av og til brukes om den 22. desember, dagen før lille julaften, 23. desember.Bitte lille julaften er den dagen i året det handles mest. I den norske forsikringsbransjen kalles dagen også for «den store bulkedagen», siden det skjer spesielt mange kollisjoner denne dagen.


== Referanser ==
Welsh Bicknor

Welsh Bicknor (walisisk: Llangystennin Garth Brenni) er en landsby i Herefordshire, England. Tiltross for navnet er området ikke en del av Wales, men den var historisk en frittliggende og avsondret sogn (eksklave) som fortsatt regnes som tilhørende det tradisjonelle grevskapet Monmouthshire. Sognet Goodrich og Welsh Bicknor har en befolkning på rundt 600 innbyggere.Courtfield, herregården til Welsh Bicknor var opprinnelige kjent som Greyfield eller Greenfield. Navnet ble endret etter at Henrik V av England bodde der som et ungt barn på åtte år som følge av at hans mor, Mary de Bohun, døde i 1394. Han var da under omsorgen til Margaret Montacute, hustruen til John Montagu, 3. jarl av Salisbury, lenge før hans far, kong Henrik IV, rev til seg tronen fra kong Rikard II. En avbildning av Margaret Montacute er fortsatt i sognekirken i landsbyen og hennes enkle grav er ved siden alteret i sognekirken i landsbyen Goodrich
Som navnet antyder har Welsh Bicknor sterke bånd til Wales etter å ha vært et avsondret sogn av Monmouthshire, men er tilstøtende til English Bicknor og Lydbrook som er en del av Gloucestershire. Herregården på stedet og landet omkring tilhørte familien Vaughan, men i 1651 fikk Richard Vaughan, som var katolikk, sine eiendommer inndratt og overdratt til Phillip Nicholas av Llansoy, fra Monmouthshire, og det ble dermed et walisisk område. I 1844 ble det bestemt at Welsh Bicknor skulle administreres som del av Herefordshire, og dermed ble området en eksklave.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Welsh Bicknor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Goodrich & Walsh Bicknor Neighbourhood Development Plan
Foto av Welsh Bicknor og omgivelsene hos Geograph
Angelltrøa

Angelltrøa er en bydel øst for sentrum av Trondheim, og ligger mellom Omkjøringsveien (E6), Granåsvegen og Jonsvannsveien. Angelltrøa er en av Trondheims drabantbyer og ble utbygd fra 1960-tallet bestående i all hovedsak av rekkehus og eneboliger i kjeder.


== Historie ==
Navnet Angelltrøa stammer fra Angelltrøa gård som i dag ligger ganske inneklemt i bebyggelsen øst for Omkjøringsveien. Gården ble eid av stiftsprost Jonas Angell (født 16. mars 1742, død desember 1828). Jonas Angell var fetter av Thomas Angell. Gården het opprinnelig Trøen, senere Angelltrøen og deretter Angelltrøa.
Seks generasjoner av familien Lassen har bodd på gården etter at auksjon ble holdt 18. mars 1829. Hele gårdsanlegget brant ned i 1933, men ble gjenreist like etter.
Wannskrækk/DumDum Boys spilte tidlig i karrieren på (den nedlagte) Angelltrøa fritidsklubb. Lokalene lå i barnehagen ved siden av butikken Bunnpris i Granåsveien 33. Granåsveien går gjennom/ved utkanten av Angelltrøa, og Grånåslia ligger her, men Granåsen skisenter (med hoppanlegget) ligger på motsatt side av byen.


== Veier på Angelltrøa ==
Angelltrøvegen
Angellhaugen
Granåsvegen
Ingvald Ystgaards veg
Sildråpevegen
Omkjøringsveien (E6)
Gamle Jonsvannsveien


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 49. ISBN 978-82-573-1762-1. 


== Eksterne lenker ==
Strinda historielag
Juletrekurv

Juletrekurv er en liten kurv som er flettet av farget, oppstrimlet glanspapir og blir hengt på et juletre som dekorasjon. Juletrekurvene kan også  bli fylt med små peppernøtter, rosiner, karameller eller andre julegodter. Skikken med å pynte treet med juletrekurver er særlig utbredt i Danmark og Norge.
De eldste julekurvene man kjenner til, ble brettet av den danske eventyrforfatteren Hans Christian Andersen i 1860. Etter den dansk-tyske krig i 1864 begynte danskene å flette kurvene i sine nasjonalfarger, rødt og hvitt. Kurvenes symbolikk ligger blant annet i hjerteformen (kjærlighet) og i en henspilling på de tolv kurvene med mat som ble til overs etter brødunderet som det berettes om i Det nye testamente.De enkleste kurvene lages ved å brette og klippe til to stykker glanspapir med forskjellig farge. Stykkene klippes i strimler med samme bredde og så flette sammen. Dette gir et ensartet rutemønster. Ved å variere bredden på strimlene og hvordan strimlene flettes sammen kan en lage forseggjorte mønstre og bilder, som hjerter, bjeller, med mer eller lage en tekst.
Annen, vanlig juletrepynt som er laget av farget papir, er juletrelenker. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om juletrekurv på norsk-jul.no
Julekorger: tradisjon og mønster
Liste over Indias statsministre

Indias statsminister har i praksis mer makt enn presidenten i landet. Teknisk sett står presidentembetet høyere, men fordi presidentens aktiviteter for det meste er av seremoniell art, har statsministeren ansvaret for regjeringen.


== Liste over Indias statsministre ==
Hanoi

Hanoi (vietnamesisk: Hà Nội) er Vietnams hovedstad og nest største by. Byen ligger ved Den røde elv, og har 6.448.837 innbyggere (2009).Fra 1010 og fram til 1802 var byen det viktigste politiske sentrum i Vietnam. Det ble vraket som hovedstad til fordel for Huế under Nguyen-dynastiet, men Hanoi fungerte som hovedstad i Fransk Indokina fra 1902 og fram til 1954. Fra 1954 til 1976 var byen hovedstaden i Nord-Vietnam. Hanoi fortsetter som hovedstad av forent Vietnam siden 1976.
Hanoi er også hovedstad for den administrative regionen Dong Bang Song Hong. Vietnams olympiske komité har sitt sete i byen.


== Historie ==
Utfyllende artikkel: Vietnams historieHanoi (navnet Thăng Long) ble Vietnams hovedstad i 1010. Fra 1010 til 1802 var byen med få avbrytelser det politiske senteret for et uavhengig land, noe som gjør byen til en av de eldste hovedsteder i Sørøst-Asia. Under Nguyendynastiet ble Hanoi imidlertid overskygget av Huế som ble den keiserlige hovedstad.
I 1873 ble Hanoi tatt av franskmennene og etter 1887 ble byen igjen hovedstad i Fransk Indokina. 
Byen ble okkupert av japanske styrker i 1940. Etter frigjøringen i 1945 ble den sete for den vietnamesiske regjeringen, som året etter ble anerkjent av Frankrike som regjering for et autonomt Vietnam innenfor Den franske union. Kampene mellom Viet Minh og franske styrker ble ledet fra Hanoi, og det var ved flere anledninger harde kamper der mellom 1946 og 1954. Det året ble Nord-Vietnam anerkjent som selvstendig av Frankrike, og Hanoi ble hovedstad i den kommunistiske staten.  
Under Vietnamkrigen ble Hanoi bombet en rekke ganger, både taktisk bombing av broer, jernbanelinjer og industriområder, og strategisk teppebombing. Ødeleggelsene ble normalt reparert nesten umiddelbart. 
2. juli 1976, 15 måneder etter den sørvietnamesiske hovedstaden Saigons fall ble Nord-Vietnam og Republikken Sør-Vietnam forent, og Hanoi ble hovedstad for Den sosialistiske republikken Vietnam.
Vietnams nasjonaluniversitet, tidligere Universitetet i Hanoi, ligger i byen. Man finner også Ho Chi Minh-mausoleet, Det nasjonale historiske museum, Revolusjonsmuseet og flere historiske monumenter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(vi) Offisielt nettsted 
(en) Hanoi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hà Nội – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Noen bilder fra Hanoi
Anglesey

Anglesey (walisisk Ynys Môn) er en øy og et grevskap utenfor nordvestkysten av Wales. Den er skilt fra fastlandet av et smalt strede, Menaistredet. To broer knytter Anglesey til resten av Wales: Menai Suspension Bridge bygget av Thomas Telford i 1826 og en nyere Britannia Bridge.
Øyen ble et eget grevskap 1. april 1996, da den ble utskilt fra Gwynedd. Anglesey tilhører fortsatte det bevarte grevskapet Gwynedd. Grevskapet dekker også andre øyer enn selve Anglesey.


== Historie ==
Angelsey har lenge vært assosiert med druider. Omkring år 60 angrep Gaius Suetonius Paulinus øyen, som romerne kalte Mona, for å fjerne druidene som maktfaktor. Han ødela en helligdom og de hellige lundene. Vikinger, angelsaksere og normannere invaderte også øyen, og i det 13. århundre ble den tatt av Edvard I av England. 
Øyen er fruktbar og nokså flat. Det er noen høydedrag, som Cadair Mynachdy og Holyhead Mountain. I middelalderen var den kjent som Wales' brødkurv, fordi den forsynte andre områder med korn. Den ble også kalt «Môn Mam Cymru» («Wales' mor»). Dette ga den stor strategisk verdi i maktkampen mellom engelskmenn og walisere. 
Anglesey var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1999.
Stedet Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyrndrobwllllantysiliogogogoch, som ligger på Angelsey, er kjent for å ha verdens lengste stedsnavn.


== Steder i Anglesey ==
Aberffraw
Holyhead
Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyrndrobwllllantysiliogogogoch, Llangefni


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Anglesey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kakelinna

Kakelinna, som noen steder også ble kalt lefsetøvær eller lefsetøyr, er en betegnelse som brukes om en mildværsperiode som gjerne inntreffer i desember, før jul. Kakelinna er gjennom folketradisjonen nært knyttet opp mot Tomasmesse den 21. desember. I tidligere tider ble det hevdet at kakelinna skyldtes all bakingen – at alle ovnene forårsaket mildværet. I dag er denne folketroen forlatt, men begrepet brukes ennå.


== Referanser ==
Llangefni

Llangefni er administrasjonsby i grevskapet Anglesey, på øya ved samme navn utenfor Wales. Den ligger omtrent midt på øya ved elven Cefni, som den har navn etter. Byen het tidligere Llangygnar, etter sognekirken viet til St Cyngar. 
Byen er også det viktigste kommersielle senteret på Anglesey. Den hadde tidligere øyas største kvegmarked, og er fremdeles viktig for landbruket. Utenfor byen ligger et industriområde hvor man blant annet finner en kjemisk fabrikk og et slakteri.
Oriel Ynys Môn-museet, som tar for seg Angeleys historie, ligger i byen. Museet eier Charles Tunnicliffes samling. 
Llangefni var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1957 og 1983. Ifølge folketellingen i 2001 snakker hele 83,8% av befolkningen flytende walisisk, herunder hele 95,2% i aldersgruppen 10–14 år.
Coleg Menai har en avdeling i Llangefni.
Eisteddfod

Eisteddfod (flt.: eisteddfodau) er en walisisk festival for litteratur og musikk. Ordet er avledet av det walisiske «eistedd», som betyr «(å) sitte». En eisteddfod inneholder et konkurranseelement. 


== Historikk ==
Tradisjonen for slike møter mellom walisiske diktere/skalder, sangere og musikere går tilbake minst til det 12. århundre. Da skaldetradisjonene gikk tilbake i betydning og omfang, sluttet man med festivalene. Men i det 18. århundre begynte man å arrangere uformelle regionale eisteddfodau.


== Den nasjonale Eisteddfod ==
Den viktigste festivalen er den nasjonale Eisteddfod, som avholdes årlig siden 1861. Festivalen er Europas største kultur- og diktfestival. Man veksler normalt mellom å ha den i det nordlige og det sørlige Wales. Hele festivalen avholdes på walisisk. Den druidiske tradisjonen holdes i hevd, blant annet ved at vinnerne blir kronet av menn i hvite gevanter mens barn danser og det spilles på et tradisjonelt horn. Denne formen for festival ble laget av Iolo Morganwg for Gorsedd, den walisiske skaldeforeningen. I 1819 ble ordningen tatt i bruk for den nasjonale Eisteddfod. Seremonien tas svært alvorlig, og det regnes innenfor miljøet som en stor ære å vinne en krone eller stol for poesi. 
Et spesielt øyeblikk i den nasjonale festivalens historie var da man i 1917 skulle gi en spesiell pris, en stol, til Ellis Humphrey Evans, som virket som skald under navnet Hedd Wyn, for diktet Yr Arwr («Helten»). Da vinneren ble annonsert kom han ikke fram til podiet, og etter en kort stund ble det annonsert at Evans måneden før hadde falt på slagmarken i Belgia. Hendelsen er vist i den Oscarnominerte filmen «Hedd Wyn».


== Ungdommens eisteddfod ==
En annen viktig festival er «Eisteddfod Yr Urdd», ungdommens eisteddfod. Den blir organisert av Urdd Gobaith Cymru, den walisiske ungdomssammenslutningen, for unge fra 7 til 24 år. 


== Den internasjonale eisteddfod ==
Det finnes også en internasjonal eisteddfod, som holdes årlig i Llangollen. Kor, sanggrupper, folkedansere og andre artister fra hele verden deltar med bidrag fra sine egne lands folketradisjoner. 


== Vertskap for den nasjonale Eisteddfod ==


== Referanser ==
Aberdare

Aberdare (walisisk Aberdâr) er en industriby i Rhondda Cynon Taf i Wales. Den tilhører det bevarte grevskapet Glamorgan. Byen ligger der elvene Dar og Cynon flyter sammen, omkring 6 km fra Merthyr Tydfil og 38 km nord-nordvest for Cardiff. Befolkningen var ved folketellingen i 1991 31 619. I 2008 var den sunket til 15,829. Byen er det største senter for handel og service i Cynon valley. Industrianleggene omfatter blant annet produksjon av kabler. Befolkning i 2001 var 14 457, og i 2011 14 506.Landsbyen går tilbake til middelalderen. Den skal ha vokst opp rundt kirken Church of St. John the Baptist (1189), som senere er gjenoppbygd (1777) og utvidet (1871–1876.På begynnelsen av det 19. århundre var ikke Aberdare mer enn en landsby, og lå i et landbruksdistrikt. Det ble funnet jernmalm i området i 1799, og en masovn ble bygd i Llwydcoed. Dette ble starten på tilstrømningen av gruvearbeidere og andre til landsbyen, og det ble behov for boliger. Befolkningstallet i sognet var 1486 i 1801.I forbindelse med jernutvinningen ble det behov for kull. I 1837 ble det funnet kull av høy kvalitet bare 15 meter under bakken i området. Etter funnene av forekomster av jern og kull, ble befolkningstallet tidoblet i løpet av første halvdel av 1800-tallet. Byen vokste også utover, og landsbyene Aberaman, Abernant, Cwmbach, Cwmaman, Cwmdare, Llwydcoed og Trecynon ble innlemmet i den. I senere år har det gått nedover igjen, på grunn av nedleggelser innenfor tungindustrien.Jernverk ble opprettet i Llwydcoed i 1799, i Abernant i 1800, Gadlys i 1827 og Aberaman i 1847. Ingen av disse har vært i drift siden ca. 1875. Før 1836 ble det meste av kullet som ble tatt ut brukt lokalt, for det meste i jernverkene, men det året begynte man eksport av kull til dampmaskiner. En rekke nye gruver ble åpnet, og rundt 1875 var kullgruvene den desidert viktigste næringsvei. Det brakte større inntekter å eksportere kull enn å drive jernverkene, som dermed ble lagt ned. Det fantes også noe annen industri, som bryggerier og teglverk.I andre halvdel av 19. århundre ble det utført store forbedringer av offentlige anlegg i byen. Den ble derfor et populært sted å bo, til tross for alle kullgruvene rett ved. En teologisk høyskole ble åpnet av Den engelske kirke i 1892, men ble flyttet til Llandaff i 1907.På fjellet mellom Aberdare og Merthyr ligger flere varder og ruinene av en eldgammel leirplass. På Hirwaun Moor, omkring seks km nordvest for byen, skal det ifølge tradisjonen ha blitt utkjempet et slag der Rhys ap Tewdwr av Dyfed ble slått av en allianse mellom normanneren Robert Fitzhamon og Iestyn ap Gwrgan av Glamorgan.Den walisiske festivalen for litteratur og musikk, Eisteddfod, ble avhold førstes gang i 1861, i Aberdare, og byen var igjen vertskap for festivalen i 1885 og i 1956.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aberdare – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Møysalen

Møysalen er et fjell i Sortland og Lødingen kommune i Nordland. Det har en høyde på 1 262 meter over havet og er det høyeste fjellet på Hinnøya. Fjellet er også det høyeste i Vesterålen, og det nest høyeste fjellet på ei øy i Norge. Toppens sekundærfaktor er den 16. lengste i Norge. Kommunegrensa mellom Sortland og Lødingen går over Møysalen.
Navnet Møysalen knytter seg til den karakteristiske formen på fjellmassivet. Rett sør for selve toppen ligger de mindre toppene Lille Møya og Store Møya, og sagnet om Møysalen forteller at dette er to trolljenter som ble forsteinet. Selve toppen er enten de to møyenes ridesal eller taket på møyenes sal. Ved toppen er det flere småbreer. 
I 2003 ble Møysalen nasjonalpark, med Møysalen i sentrum, grunnlagt.


== Se også ==
Møysalen nasjonalpark
Møysalen landskapsvernområde
Liste over fjell i Skandinavia
Cerro de la Silla – fjell i Mexico med sal-form


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Turbeskrivelse – til topps via normalvegen fra Lonkanfjorden
Utpaatur.net - Beskrivelse og bilder fra både Lonkanfjorden og Lofast
Film fra topptur til Møysalen.
Ringvassøya

Ringvassøya (nordsamisk: Ráneš) er Fastlands-Norges sjette største øy, med et areal på 660,84 km². Øya ligger i kommunene Karlsøy og Tromsø i Troms og Finnmark fylke.
Navnet kommer av ordet rind f. «bergrygg», øya med fjellryggene. Høyeste fjellet er Soltind, 1060 meter over havet. Her finnes Skogsfjordvatnet, Norges største innsjø på ei øy. Ringvassøya har forbindelse med Kvaløya via Kvalsundtunnelen i sør (Rv. 863), og videre med Tromsøya via Sandnessundbrua, og til fastlandet (Tromsdalen) via Tromsøbrua eller Tromsøysundtunnelen. Bilfergeforbindelser fra Hansnes til Vanna, Karlsøy og Reinøy i nordost og fra Mikkelvik til Rebbenesøy i nordvest. Tettstedet Hansnes, 342 innbyggere 2005, er administrativt sentrum i Karlsøy kommune. 


== Geologi ==
Sørlige del av Ringvassøya består tonalittiske til anorthosittiske og gabbroiske migmatittiske gneiser. En prøve av den tonalitiske gneisen gav en arkaeisk U–Pb zirkon alder på 2841 millioner år.Det 10 km brede og 30 km lange Ringvassøy grønnsteinsbelte utgjør nordlige del av Ringvassøy og består av ulike felsiske til mafiske metavulkanske bergarter av tholeiitisk til kalsium-alkalisk affinitet. U–Pb zirkon alder på 2 849 millioner år og 2 835 millioner år.Både gneisene og grønnsteinene er gjennomskåret av utallige mafiske ganger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ringvassøya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Håvard Dahl Brattrein: Bygdebok for Karlsøy og Helgøy
Merthyr Tydfil

Merthyr Tydfil (walisisk Merthyr Tudful) er en by og et grevskapsdistrikt i det sørlige Wales. Byen ligger i det bevarte grevskapet Glamorgan.  Befolkningstallet er omkring 56 000 (2001).
Før den industrielle revolusjon var Mertyr Tydfil en liten landsby. Men den lå nær forekomster av jernmalm, kull, kalkstein og vann, noe som gjorde stedet ideelt for jernverk. Dette førte til at den i 1851 var Wales' største by, med 46 000 innbyggere. Siden 1920-årene har byen jevnt over hatt nedgangstider.
Dagens grenser ble vedtatt i 1974. Det tidligere grevskapsdistriktet ble noe utvidet, slik at det også dekket Vaynor i Glamorgan og Bedlinog i Breconshire, og det ble omdefinert til et distrikt i Mid Glamorgan. 1. april 1996 ble det igjen et selvstyrt grevskapsdistrikt.
Byens fotballklubb heter Merthyr Tydfil F.C., med kallenavnet «The Martyrs».
Merthyr Tydfil var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1881 og 1901.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Merthyr Tydfil – kategori av bilder, video eller lyd på Commons