jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Lambertseterbanen

Lambertseterbanen er den eldste T-banestrekningen på østkanten av Oslo, den åpnet våren 1966, etter først å ha vært bybane med trikk siden 1957 som del av en planlagt venteperiode. Som navnet sier går den til Lambertseter, og de 4 siste av de 8 stasjonene banen har alene ligger i denne drabantbyen/strøket.


== Historikk ==
Byggingen av banen, sammen med utvidelsen av Østensjøbanen, ble vedtatt 9. desember 1954, og den ble satt i drift som t-bane 22. mai 1966. Opprinnelig var planen å forlenge Ryenlinjen (dvs. Ekebergbanens sidelinje Jomfrubråten-Simensbråten) fra Simensbråten til Lambertseter, men på grunn av den nye drabantbyen på Manglerud ble planene forandret slik at banen skulle grene av fra Østensjøbanen ved Høyenhall.
Strekningen fra Høyenhall og videre til Bergkrystallen ble satt i drift i 1957 etter to og et halvt års byggetid. I påvente av byggingen av de nye tunnelstrekningene under Akerselva til Jernbanetorget ble stasjonene først utstyrt med lave plattformer, slik at de kunne trafikkeres av bytrikker. Til formålet ble det bestilt en ekstra serie av Høka-vogner. Strekningen fikk også montert et solid utformet kontaktledningsanlegg beregnet for T-banedrift, men som ble overflødig da man i stedet valgte strømskinneløsning for T-banen. For å forkorte reisetiden ble samtidig en ny trasé fra Oslo gate gjennom Schweigaards gate til Jernbanetorget anlagt. Lambertseterbanen ble til å begynne med trafikkert i pendel med trikkelinje 4, Kjelsåsbanen, og har av den grunn også i dag dette linjenummeret. Fra 1960 ble Vognmannsgata ved Østbanen endestasjon.
Lambertseterbanen ble satt i drift som t-bane i mai 1966 og gikk opprinnelig fra Jernbanetorget via Brynseng til Bergkrystallen, som ennå er endestasjonen. Det var opprinnelig planlagt å utvide mot Mortensrud fra Bergkrystallen og opprinnelig innhold reguleringsplanen for strekningen Munkelia - Bergkrystallen også en forlengelse til en fremtidig stasjon i Nordstrandveien som aldri ble utbygd.  Da man på nittitallet skulle forlenge T-banen til Mortensrud, ble i stedet Østensjøbanen valgt til det formålet.
Lambertseterbanen trafikkeres pr. 2016 av linje 4 (Vestli–Bergkrystallen). Linje 1 fra Frognerseteren går til Bergkrystallen på dagtid på ukedager, og har ellers Helsfyr som endestasjon på kveldstid og i helger.


== Linjekart ==


== Kilder ==
Lambertseterbanen 50 år


== Eksterne lenker ==
(en) Lambertseterbanen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Film fra kjøring av linje 4 Kolsås – Bergkrystallen (youtube.com)
Kai Herlovsen

Kai Erik Herlovsen (født 25. september 1959 i Fredrikstad) er en tidligere norsk fotballspiller. Herlovsen var en allsidig spiller som vanligvis ble benyttet i midtforsvaret eller i en defensiv midtbanerolle. Han spilte 34 A-landskamper for Norge.
På klubbnivå startet og avsluttet Herlovsen sin karriere i Fredrikstad, og hadde også et sju år langt proffopphold i den tyske klubben Borussia Mönchengladbach. Han deltok også for Norge i OL-sluttspillet i 1984.
Kai Erik Herlovsen er far til Isabell Herlovsen – en av Norges mest meritterte, kvinnelige fotballspillere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Kai Herlovsen – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Kai Herlovsen – Olympedia 
(en) Kai Herlovsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kai Herlovsen – FIFA 
(en) Kai Herlovsen – Transfermarkt 
(en) Kai Herlovsen – national-football-teams.com 
(en) Kai Herlovsen – WorldFootball.net 
(de) Kai Herlovsen – fussballdaten.de 
(en) Kai Herlovsen – EU-Football.info 
(no) Kai Herlovsen – Norges Fotballforbund
Brainfuck

Brainfuck er et programmeringsspråk kjent for sin ekstreme minimalisme. Det ble designet for å utfordre og underholde programmerere, og passer ikke for praktisk bruk.


== Språkdesign ==
Urban Müller utviklet Brainfuck rundt 1993 i den hensikt å skape et språk som kunne bli implementert med en minst mulig kompilator [1]. Det har blitt skrevet flere Brainfuck-kompilatorer på mindre enn 200 bytes. Den klassiske distribusjonen er Müllers versjon 2, som inneholder en kompilator for Amiga, en tolker, eksempelprogrammer, og et lesmeg (readme)-dokument.
Språket består av åtte kommandoer, listet nedenfor. Et Brainfuck-program er en rekke av disse kommandoene, noen ganger med andre tegn imellom (som blir ignorert). Kommandoene blir kjørt sekvensielle, med unntak notert nedenfor.
Brainfuck-språket bruker en enkel maskinmodell som utenom selve programmet består av en rekke med 30,000 byte-celler initialisert til null, en bevegelig peker i rekken og to strømmer av bytes for inn- og utdata (vanligvis koblet til et tastatur og en skjerm, og med ASCII tegnsettet).


=== Kommandoer ===
De åtte språkkommandoene, hver bestående av ett enkelt tegn, er som følger:


== Eksempler ==


=== Hello World! ===
Det følgende programmet skriver «Hallo Verden!» og en newline:

++++++++++
[
   >+++++++>++++++++++>+++>+<<<<-
]
>++. print 'H'
>---. print 'a'
+++++++++++. 'l'
. 'l'
+++. 'o'
>++. mellomrom
<<++++++++++++++. 'V'
>----------. 'e'
+++++++++++++. 'r'
--------------. 'd'
+. 'e'
+++++++++. 'n'
>+. '!'
>. newline

For lesbarhetens skyld har koden blitt spredt utover mange linjer og kommandoer blitt lagt til. Brainfuck behandler alle tegn utenom +-<>[],. som kommentarer, så ingen spesiell syntaks for kommentarer trengs. Koden kunne like gjerne blitt skrevet som:

++++++++++[>+++++++>++++++++++>+++>+<<<<-]
>++.>---.+++++++++++..+++.>++.<<++++++++++++++.>--- 
-------.+++++++++++++.--------------.+.+++++++++.>+.>.


=== Trivielt ===


==== Enkel løkke ====
,[.,]

En løkke som mottar tekst fra tastaturet og skriver det til skjermen.


==== Pekermanipulasjon ====
>,[.>,]

En versjon av det forrige som i tillegg lagrer alle inndata i rekken med bytes ved å flytte pekeren hver gang.


==== Addisjon ====
[->+<]

Denne legger byten på den nåværende posisjonen til byten på den neste posisjonen.


==== Kopiering ====
[->>+<<]>>[-<+<+>>]

Denne kopierer byten fra den nåværende posisjonen til neste posisjon, ved å bruke en tredje posisjon som temporær byte.


== Eksterne lenker ==
Brainfuck interpreter with integrated debugger (IDE) for Windows
Oberste SA-Führer

Oberste SA-Führer var en embetstittel som ble brukt av kommandanten for Sturmabteilung (SA) i Tyskland fra 1920 til 1945. Den begynte raskt å fungere som en grad.
I 1930 tok Adolf Hitler personlig over som kommandant for SA, og han forble Oberste SA-Führer inntil det tredje rikes sammenbrudd. I praksis ble SA i denne perioden ledet av en person med tittelen SA-Stabschef. 
Det var ingen egen uniform eller insignier, og tittelen var strengt tatt ikke en paramilitær grad. Hermann Göring, som var kjent for sin fascinasjon for uniformer, fikk laget en uniform med hakekorsarmbind med hvite striper som anga rang. Emil Maurice, derimot, bar den vanlige brune SA-skjorten med hakekorsarmbånd uten spesielle symboler. 


== Liste over embetsinnehavere ==
Emil Maurice (1920–1921)
Hans Ulrich Klintzsche (1921–1923)
Hermann Göring (1923)
Ingen (1923–1925; SA oppløst etter ølkjellerkuppet)
Franz Pfeffer von Salomon (1926–1930)
Adolf Hitler (1930–1945)
SA-Sturmführer

SA-Sturmführer («stormfører») var en paramilitær grad i det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP. Den ble tatt i bruk som en tittel i Sturmabteilung (SA) i 1925, og ble en grad i 1928. Opphavet til gradn er en tittel som ble brukt av ledere for tyske støttropper og spesialkompanier under første verdenskrig.
Innen 1930 ble Sturmführer den laveste offisersgraden i flere av NSDAPs organisasjoner, tilsvarende Leutnant Wehrmacht. Schutzstaffel (SS) innførte graden SS-Sturmführer, som i 1934 ble omgjort til SS-Untersturmführer.
Standartenführer

Standartenführer var en paramilitær grad som ble brukt både i Sturmabteilung (SA) og Schutzstaffel (SS). Den ble innført som en tittel i 1925, og ble en grad i 1928. Den ble gitt til kommandanter for avdelinger kalt Standarten, med 300–500 mann.
I 1929 ble den delt i to grader, Standartenführer (I) og Standartenführer (II). Dette systemet ble oppgitt allerede i 1930 da både SA og SS utvidet gradssystemene.Da NSDAP kom til makten i 1933 var Standartenführer den høyeste feltoffisersgrad, og tilsvarte oberst i Wehrmacht (Kapitän zur See i marinen).Insigniene bestod av et enkelt eikeløv på begge jakkeslag. Dette var en av de første grader for insignier på begge jakkeslag ble innført, til fordel for insignier på et jakkeslag og enhetsmerke på det andre. En Standartenführer i Waffen-SS bar også skuldermerker som oberster i Wehrmacht.


== Referanser ==
Røabanen

Røabanen, også kalt Østeråsbanen etter sin endestasjon, er en del av T-banenettet i Oslo. Den ble i vel tyve år også kalt Lijordbanen, da Lijordet lenge var banens endestasjon. Frem til 1995 var Østeråsbanen linje 16. I dag er Røabanen den vestlige delen av T-banelinje 2 Ellingsrudåsen-Østerås


== Historikk ==
Begynnelsen til Røabanen var åpningen av Smestadbanen 17. november 1912. For­lengelsen frem til Røa ble åpnet 24. januar 1935. Røabanen går i dag til Østerås i Bærum og trafikkeres av T-banelinje 2, som har sitt østlige endepunkt ved Ellingsrudåsen. Den var opprinnelig bygget for luftledningsdrift, men fikk i 1995 «metrostandard». Dette innebærer at den har strømskinne, lange plattformer og ingen planoverganger. I forbindelse med dette ble også en del stasjoner nedlagt. Pr. 2015 har banen to avganger pr. kvarter og retning en stor del av driftsdøgnet på hverdager. Om kvelden, først på morgenen og i helger, sommerferien m.m. kjøres én avgang pr. kvarter og retning. 
En rekke ganger har banen vært foreslått forlenget. I Bærum kommunes arealdelplan er banen foreslått forlenget til Hosle og videre til Gjønnes-Bekkestua.


== Linjekart ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oslo kommune, Byarkivet.
Grefsen

Grefsen er et strøk i Bydel Nordre Aker i Oslo, med navn etter gården Grefsen. Gården ble tidlig i middelalderen delt i Østre og Vestre Grefsen. Senere oppsto nye gårder ved deling og oppkjøp: Prestegrefsen, Nedre Grefsen og Øvre Grefsen.
Grefsen har uklare grenser mot Kjelsås i nord, men Saturnveien og Lyngåsveien brukes iblant som grense. Historisk er grensen mellom Grefsen gård og Kjelsås ved Marsveien og Myrerskogveien. I øst danner først deler av Kjelsåsveien og deretter Grefsenkollveien (Oslo) samt de bebygde delene av veien Akebakkeskogen grensen mot Disen,  Lofthus og Grefsenåsen. Et klart skille mot vest er Akerselva (på andre siden ligger Brekke), og Nydalen og Storo i sør – avgrenset av Ring 3. Gjøvikbanen går nord-sør gjennom de nordlige delene av området, men har ingen stoppesteder her (Grefsen stasjon ligger faktisk på Storo gårds grunn). 


== Bebyggelse ==
Grefsen er primært et boligstrøk og Grefsen skole, Morellbakken skole (tidligere Grefsen videregående skole) og Engebråten ungdomsskole ligger i dette området. I tillegg ligger også Grefsen kirke her. Boligområdet består nesten utelukkende av tomannsboliger og villaer, mens gatene og uteområdene har mye grønt, og er lite trafikkerte. Området anses derfor som attraktivt, og har noen av de høyeste prisene i Oslo.
I Glads vei ligger St. Josephsøstrenes aldershjem.
På Grefsen finnes et steinbrudd. Etter bybrannen i Hamburg i 1842 ble nordmarkitt fra Grefsen og Grorud anvendt til kaier, broer, bygningssokler, trapper og til Oscarsborg festning.


=== Befolkning ut fra roder 01.01.2009 ===
Strøket Grefsen har fem roder / grunnkretser under seg.


== Utdanning ==
Barneskoler: Disen skole, Grefsen skole
Ungdomsskoler: Morellbakken skole, Engebråten ungdomsskole


== Eksterne lenker ==
Historielaget Grefsen-Kjelsås-Nydalen
Historiske turtips på Grefsen
Ladies and Gentlemen of the Opposition

Ladies and Gentlemen of the Opposition er det første soloalbumet til Sivert Høyem. Han fikk hjelp av backingbandet The Opposition, som besto av Mikael Lindqvist (piano), Rasmus Johansen (bass), Simen Vangen (trommer) og gitarist Fredrik Viklund. Albumet kom på tredjeplass på VG-lista Topp 40.


== Sporliste ==
«Northwind» (5:07)
«Be for Real» (3:36)
«Smalltown Supersound» (2:14)
«Far from Here» (4:39)
«Song for Cornelis» (3:17)
«Black Box» (2:07)
«Ladyfriend» (6:21)
«What's Wrong With You?» (3:38)
«First Day of Somersaults» (4:23)
«Woman» (3:48)
«Slow Blues/Let It All Hang Out» (5:00)
«Theme from Bambi» (1:10)


== Medvirkende ==


=== Musikere ===
Sivert Høyem - sang, gitar, vibrafon, harmonium, låtskriver, produsent, fotograf, coverdesign, layout
Mikael Lindqvist - piano, orgel, farfisa, perkusjon, synthesizer, kor
Fredrik Viklund - gitarer, co-produsent
Rasmus Johansen - bass, kor
Simen Vangen - trommer, perkusjon, kor
Lars Ivar Borg - bass på «Northwind», «Be for Real» og «Far from Here»
Brage, Knut Gustav, Vilde Ororea - bakgrunnvokal på Smalltown Supersound
Nathalie Nordnes - vokal på «Far from Here»


=== Øvrige ===
Kai Andersen - tekniker
Sven Olsen - tekniker
Nick Abbott - tekniker
Tchad Blake - miksing
Marco Migliari - miksassistent
Paul Gravy - miksassistent
Adam Ayan - mastering
Lars Nygaard - fotograf, coverdesign
Paal Audestad - fotograf


== Eksterne lenker ==
(en) Ladies and Gentlemen of the Opposition på Discogs 
(en) Ladies and Gentlemen of the Opposition på MusicBrainz
Moldeelva

For elva med samme navn i Gulen kommune i Sogn og Fjordane, se Moldeelva (Gulen).
Moldeelva renner gjennom Molde fra Moldevatnet ved kommunegrensen i nord, gjennom bymarken og sentrum, til Fannefjorden i sør.
På veien nedover krysses elva av bilvei ved Fjellbrua, Kveldrobrua, brua i Moldelivegen, Øvre bru, Fossbrua, Strandgatebrua («Nedre bru») og Solemdalsbrua. Like nedenfor Fjellbrua er vannet demt opp og utgjør reservekilde for byens drikkevann.
På 16- og 1700-tallet fantes tømmersager langs Moldeelva. I 1909 fikk byen elektrisk belysning takket være en kraftstasjon der. En ullvarefabrikk har også nytt godt av elvevannet.
I forbindelse med gjenoppbyggingen etter bybrannen i 1916 ble en holme i elva bortregulert. Moldeelva ble utpekt som flomutsatt område i 1998.


== Kilder ==
Møre og Romsdal fylke. Nærings- og miljøavdelinga. Saksnr. NM–67/98 A: «Kartlegging av flaumutsette område – høyring»
Statens kartverk. Norgesglasset
Teleforum. Bedriftsavis for Molde teleområde (1992)
Aragorn II

I J.R.R. Tolkiens Midgard er Aragorn, sønn av Arathorn, (* 1. mars 2931 i det tredje tidevervet – † 1. mars 120 det fjerde tideverv) en av Dúnedains høvdinger og Isildurs arving. Av Isildur og derved hans far Elendil har Aragorn krav på Gondor og det tapte riket Arnor.
Hans far, Arathorn, ble drept av fjelltroll mens Aragorn bare var to år; slik at Aragorn nå ble Isildurs arving. Aragorn og moren hans, Gilraen, dro til Kløvendal, hvor Elrond tok ham, og elsket ham som en sønn. For å skjule Aragorns sanne identitet, ba Elrond om at han bare skulle kalles Estel, Håp. Dette skulle også beskytte ham mot fienden, Sauron, som lette etter Isildurs arving. Først da Aragorn var i sitt tyvende leveår og hadde gjort store bragder, fortalte Elrond ham hans riktige navn, hans ættelinje, og at han var Midgards siste håp.
I Kløvendal møter han Arwen Úndomiel, Elronds datter, og han blir forelsket i henne. Elrond ser dette og taler med Aragorn, og sier at Arwen ikke skal giftes til noen annen en kongen over Gondor og Arnor. Aragorn forlater deretter Imladris (Kløvendal) og drar ut for å sloss mot Sauron. I den lange tiden han reiser, blir han god venn av trollmannen Gandalv, og de to reiser langt sammen. På sine langer reiser rir han med Rohirrim over Rohans marker, han sloss på havet mot korsarer fra Umbar, og han reiser dypt inn i landene i øst og i sør, til hjertet av Rhûn og Harad, for å lære om fienden og deres planer.
Da Gandalv blir holdt fanget av Sarumann er det Aragorn som møter hobbitene i Bri for å hjelpe Frodo, han kaller seg da for Vidvandre og lover å hjelpe dem gjennom sumpene og over fjellene til Kløvendal. Der tar han del i Elronds rådsmøte, og etter at Gandalv faller i Moria er det han som overtar lederskapet i Ringens brorskap, og det er senere også han som tar kommandoen i Vestens Armeer i kampen mot Sauron.
Etter ringkrigens slutt blir han konge i Gondor under navnet Elessar (Sindarin: Alvestein). Han gifter seg med Arwen, som gir opp sin udødelighet for ham. Hun gir ham en sønn, Eldarion, og flere døtre, deres navn er ikke kjent.          
Aragorns sverd Andúril er smidd av bruddstykkene av det knukkede sverdet Narsil, Elendils sverd, som på slutten av det andre tidevervet skar den ene ringen av Saurons hånd.
I filmtrilogien Ringenes herre blir Aragorn spilt av Viggo Mortensen.


== Flere navn på Aragorn ==
Dúnadan: entall av Dúnedain (Quenya: Menneske fra vesten) p.g.a. hans avstamning
Hans hus gav ham navnet Telcontar (Quenya: Vidvandre)
Thorongil (Sindarin: Stjerneørn): Et dekknavn som han bruker mens han kjemper under Ecthelion, far til Denethor, riksforstander av Gondor, som krigsherre. Han tilintetgjør han blant annet en flåte med korsarer fra Umbar, og vinner ved dette stort ry. Han forlater Gondors hoff når Denethor blir riksforstander, fordi det virker som om han skjønner hvem den mystiske feltherren Thorongil er.
Ringen sluttet

Ringen sluttet ble utgitt i 1936, og er Knut Hamsuns siste roman. Boken lever opp til tittelen: Hamsun skriver nok en gang om kjærligheten som påfører den ene parten i et forhold en skjebnesvanger skavank.
Det går en skjebnelinje fra Nagel i Mysterier (1892) til Abel i Ringen sluttet. Vi møter en resignert mann, som etterhvert slutter å kjempe, fremdeles fra et grenseland, fremdeles et unntaksmenneske, men han har lagt ned alle humbugtriksene og sjarlataneriet.
I Ringen sluttet vender Knut Hamsun tilbake til sitt forfatterskaps utgangspunkt, det gåtefulle menneskesinnet. Selv beskrev Hamsun den slik i Gyldendals julekatalog: «Ringen sluttet er både som fantasi og tanke det beste jeg har gjort. Jeg tror nok leseren kan gå ut fra at jeg har litt skjønn på det.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Utgaven fra 1997 hos Nasjonalbiblioteket.
Markens Grøde

For den norske filmatiseringen fra 1921, se Markens grøde (film)Markens Grøde er en roman av den norske forfatteren Knut Hamsun. Den ble utgitt for første gang i 1917 og førte til at Hamsun fikk nobelprisen i litteratur i 1920. Romanen er en bred episk fortelling om Isak Sellanraa, som bryter ny mark i utkanten et sted i Hamarøy. Han er et menneske som styres av elementære livsbehov, og får sine evner satt på prøve etter hvert som utfordringene tårner seg opp. Romanen er ofte blitt beskrevet som Hamsuns hyllest til naturen.
I boken opptrer også en lensmann ved navn Geissler. Han er stadig på reisefot, og setter i gang lokal gruvedrift. Han minner mye om Hamsun selv: Han vet det rette, men gjør det ikke. Han hjelper Isak, men slår seg ikke selv til ro. Hamsun lar Geissler komme fra Lom, der Hamsun selv kom fra. Av alle Hamsuns fiktive skikkelser er det bare Geissler som er fra Lom.Romanen ble filmatisert allerede i 1921.


== Mottakelse ==
Markens Grøde fikk en blandet mottagelse. Ronald Fangen i Dagbladet mente boken var skrevet med «ufeilbarlig virtuositet», men foretrakk Amalie Skrams Hellemyrsfolket. Fritz Duus i Aftenposten kalte Hamsun «en vismann» og «en forkynner», men mislikte at boken ble brukt som talerør i debatten om spebarnsdrap. Kristian Elster syntes bokens stemningsskapende poesi ble ødelagt av «det lange innlegg om barnemord, innskutt og uten interesse». Olav Hoprekstad i Bergens Tidende syntes boken led av «snakkesalighet».Mark Knopfler ble inspirert av boken til å skrive «Telegraph Road» på Love over Gold. Den 14 minutter lange sangen innledes med «A long time ago came a man on a track,
walking thirty miles with a sack on his back, and he put down his load where he thought it was the best, he made a home in the wilderness.»


== Annet ==
Boken inneholder fordomsfulle skildringer av samene og et tilfelle av rasisme mot svarte. Et funksjonshemmet barn blir også drept på grunn av sin funksjonshemning, av sin egen mor. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Utgaven fra 1999 hos Nasjonalbiblioteket.
Hamsuns takketale ved nobelmiddagen hos Hamsunsenteret
Andúril

Andúril er navnet på et sverd i Tolkiens univers, smidd av bruddstykkene etter det legendariske sverdet Narsil, som var Elendils sverd. Bruddstykkene blir oppbevart av Isildurs arvinger, helt til de blir smidd sammen igjen i Kløvendal under ringkrigen til Andúril (Quenya: Vestens flamme). Sverdet blir brukt av Aragorn, som er Isildurs arving, i krigen mot Sauron.
U.S. Customs and Border Protection

U.S. Customs and Border Protection (CBP) er USAs grensekontrollverk, en føderal etat med ansvar for å beskytte landets grenser. CBP ble opprettet 1. mars 2003 og er underlagt Sikkerhetsdepartementet.


== Bilder ==

		
		
		


== Grader og distinksjoner ==
Customs and Border Protections feltetat har følgende grader og distinksjoner:


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) U.S. Customs and Border Protection – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) U.S. Customs and Border Protection – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Paulo António de Carvalho e Mendonça

Paulo António de Carvalho e Mendonça (født 1702 i Lisboa i Portugal, død 17. januar 1770 i Lisboa) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han var bror til Sebastião de Carvalho e Melo, markien av Pombal, statsminister i Portugal (1756–1777).
Han ble kreert til kardinal in pectore den 18. desember 1769 av pave Klemens XIV, publisert i Roma i januar 1770 – noen dager etter sin død, som ennå ikke var kjent i Roma.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
SA-Stabschef

SA-Stabschef («stabssjef i SA») var den nest høyeste paramilitære grad i det tyske nazistpartiets Sturmabteilung (SA) fra 1931 til 1945. Ettersom Adolf Hitler i 1930 utnevnte seg selv til Oberste SA-Führer, var ikke organisasjonens øverstkommanderende lenger i stand til å styre SA fra dag til dag. Rangen Stabschef ble derfor innført, og den som hadde den var den faktiske leder av SA.
Kun tre personer hadde graden Stabschef:

Ernst Röhm (1931–1934)
Viktor Lutze (1934–1943)
Wilhelm Scheppmann (1943–1945)Graden ble regnet som likeverdig med generalfeltmarskalk i Wehrmacht.


== Insignier ==
De tidligste insignier for graden bestod av et eikeløv på jakkeslaget. Ernst Röhm bar dette i begynnelsen av sin tid som Stabschef. Etter hvert økte hans autoritet, og dette gjenspeiles i at han fra midten av 1931 begynte å bære to eikeløv, og senere tre. 
Fra 1933 bestod insigniene av to korslagte lanser omkranset av en halvsirkel av eikeløv. I 1934 ble de endret igjen, til et trebladet eikeløv med en krans av eikeløv rundt, tilsvarende insigniene til Reichsführer-SS.