jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bo Kasper Sundström

Bo Sigvard Sundström, best kjent som Bo Kasper Sundström, (født 1961) er en svensk musiker og tekstforfatter som er mest kjent for sin deltagelse i gruppen Bo Kaspers Orkester. Han har også opptrådt og utgitt album som soloartist.


== Diskografi ==
Som soloartist:

Skåne (2005)
Den lyckliges väg (2007)
Mitt dumma jag - Svensk Jazz (2018)Med Bo Kaspers Orkester:

Söndag i sängen (1993) – vokal
På hotell (1994) – vokal
Amerika (1996) – vokal
I centrum (1998) – vokal, gitar
Kaos (2001) – vokal, gitar
Vilka tror vi att vi är (2003) – tekstforfatter, vokal, gitar
Hund (2006) – vokal
8 (2008)
New Orleans (2010)
Du borde tycka om mig (2012)
Redo att gå sönder (2015)
23:55 (2020)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bo Sundström på Internet Movie Database 
(en) Bo Sundström hos The Movie Database 
(en) Bo Sundström på Discogs 
(en) Bo Sundström på MusicBrainz 
(en) Bo Sundström på SoundCloud 
(en) Bo Sundström på Songkick 
(en) Bo Sundström på Last.fm 
(en) Bo Sundström på AllMusic
Bakke bru (Trondheim)

Bakke bru er en bru over Nidelva i Trondheim fra Olav Tryggvasons gate til krysset Innherredsveien/Nedre Bakklandet. Den første brua her ble bygd i 1887, mens den nåværende er fra 1927 og er tegnet av Olaf Nordhagen og August Albertsen, og konstruert av overingeniør Hallvard Grytnes. Bruas hovedspenn er 16,8 meter og seilingshøyden er 6,9 meter. Lyktene er laget av blikkenslager Edvard Danielsen.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bakke bru (Trondheim) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Strinda historielag om Bakke bru
(no) Strinda historielag om Hallvard Grytnes
Ringhals kjernekraftverk

Ringhals kjernekraftverk ligger i Varbergs kommune, 60 km sør for Göteborg i Sverige.  Det eies av Vattenfall (70 %) og tyske EON (30 %).
Verket produserer kjernekraft basert på anriket uran og står for nesten 20 % av Sveriges elektrisitetsforsyning. Anlegget ble tatt i bruk 1. januar 1976. Det er installert fire reaktorer med total effekt på 3 530 MW. I 2006 leverte verket 27,02 TWh elektrisk kraft. 
Ringhals Kjernekraftverk har tre PWR-reaktorer og en BWR-reaktor. BWR-reaktoren har et system som ikke inkluderer varmevekslere. Det medfører at radioaktivt vann strømmer fra reaktoren gjennom turbinen. Dermed inneholder både reaktor- og turbinbygning radioaktivt vann som sirkulerer, og bygningene er dimensjonert for å motstå radioaktivt utslipp.
PWR-reaktorene har varmevekslere inne i reaktorbygget (Containment). Dette gjør at vannet som sirkulerer igjennom varmeveksler og til turbinen, ikke er radioaktivt, og turbinbygningen er derfor ikke dimensjonert for å motstå radioaktivt utslipp.
BWR-reaktoren i Ringhals er Aggregat 1 og ligger lengst nord på anlegget. Dette aggregatet er det eldste (bygd ca. 1970 – 74) og den minst moderne reaktoren på Ringhals.
Reaktor 2 ble stengt ned for godt 30. desember 2019 etter om lag 43 års drift. Deretter vil det ta ca. to år før rivingen kan begynne. Rivearbeidet vil trolig pågå i minst åtte år. Ringhals 2 har i sin levetid produsert 215 terawattimer strøm.Ringhals reaktor 1 ble nedlagt nyttårsaften 2020.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Ringhals nuclear power plant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bakke bru (Flekkefjord)

Bakke bru er ei bru over Siraelva, mellom Sirdalsvannet og Lundevatnet i Flekkefjord kommune i Agder, og er Norges eldste hengebro for veitrafikk. Ingeniør og veimester i Agder, Georg Daniel Barth Johnson konstruerte brua etter en studiereise til England i 1838.
Brua ble åpnet i 1844 og var en del av Vestlandske hovedvei mellom hovedstaden og Stavanger, fram til 1948. Veien videre delte seg, slik at en enten kunne reise til gårdene på vestsiden av Sirdalsvannet (Virakveien går nå hele strekningen til Tonstad), eller dra over Tronåsen for å komme til Moi og lengre vestover. Traséen var en del av indre postvei til Stavanger.
Bakke bru er ei kjedehengebru med kjeder av smidd jern og leddbolter, produsert på Næs Jernverk, og den første av sitt slag i Norden. Den har en spennvidde på 53,5 meter og kjørebredde 2,7 meter. Landkarene og tårnene er i murt tilhugd stein, og brudekket er av tre. På brua er det påmontert skilt som forteller største tillatte aksellast.Monogrammet til kong Oscar I står over den vestre bruporten.I 1946 ble hovedveien lagt om til den gamle jernbanetraséen langs Lundevatnet, og fra 1950-årene måtte busspassasjerer gå over brua i stedet for å bli kjørt.
Brua ble fredet etter kulturminneloven i 1959 og er nå markert som severdighet ved E39 sammen med veien over Tronåsen.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==


== Litteratur ==
Georg Daniel Barth Johnson: Haandbog for veiofficianter. 1839.
Hans Seland og Georg Daniel Barth Johnson: Haandbog for veiofficianter – en norsk veimesters rundreise til Storbritannia og enda lenger anno 1838. 2013.


== Eksterne lenker ==
Om veimester Johnson på http://www.commentum.no
Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner Arkivert 31. desember 2013 hos Wayback Machine.
Om veimester Johnson på http://www.commentum.no
Bilde av brua sett fra sør.
Bilde av brua sett fra nord.
Robert Gustafsson

Carl Robert Olof Gustafsson (født 1964) er en svensk skuespiller og komiker.


== Biografi ==
Robert Gustafsson startet sin karriere på slutten av 1970-tallet, da han spilte i en revy med komikeren Runo Sundberg. Et av hans første TV-oppdrag var dukkeserien Skrotnisse og vennene hans der Gustafsson hadde en av originalstemmene. Etter det spilte han Björnes venn i Björnes magasin på slutten av 1980-tallet. Siden fulgte en rekke TV-produksjoner, blant annet Gäster med gester, Rena rama Rolf, Nile City 105,6, Percy Tårar, Parlamentet og Time out. Julen 2005 var han med i SVTs julekalender En decemberdröm, hvor han spilte rollen som sjefen i Underjorden.
Han har også medvirket i flere teaterproduksjoner, blant annet Bosse Parneviks revy på Cirkus, I manesjen på Berns, Glenn Killing på Grand, Revisorn och lögn i helvete på Chinateatret og Maken til fruer på Oscars. I 2002 turnerte han med Robert Wells i Rhapsody in Rock 2002 og fikk dermed testet sin sangstemme. I 2004 og 2005 turnerte han med showet Tältprojektet.
Han har også medvirket i norske TV-produksjoner. Blant annet spilte han rollen som "reporter" fra SVT i siste sesong av det norske humorprogrammet Åpen post som gikk på NRK i 2002. Han hadde også en rolle i den humoristiske julekalenderen Jul i Tøyengata (2006) og i TV 2-nøttene.


== Priser (utvalg) ==
1998 – Karl Gerhards Hederspris
1994 – Edvardpriset


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Robert Gustafsson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Robert Gustafsson på Internet Movie Database 
(no) Robert Gustafsson hos Filmfront 
(sv) Robert Gustafsson i Svensk Filmdatabas 
(da) Robert Gustafsson på Filmdatabasen 
(da) Robert Gustafsson på Scope 
(fr) Robert Gustafsson på Allociné 
(en) Robert Gustafsson på AllMovie 
(en) Robert Gustafsson hos Rotten Tomatoes 
(en) Robert Gustafsson hos The Movie Database 
(en) Robert Gustafsson hos Behind The Voice Actors
Tyssefossen kraftverk

Tyssefossen kraftverk er et vannkraftverk i Samnanger kommune i Vestland.
Kraftverket utnytter et fall på 21,5 meter meter i Tysseelvi rett før utløpet til Samnangerfjorden. Kraftverket er et elvekraftverk uten eget reguleringsmagasin. Vassdraget er regulert lenger oppe til annen vannkraftproduksjon.
Kraftverket er oppusset i 2006 med nytt bygg i tillegg til det gamle. Opprinnelig ble det etablert kraftproduksjon på stedet rundt 1880 i forbindelse med etablering av Safa-Samnanger trikotasjefabrikk.
Kraftverket eies og driftes i dag av Bergenshalvøens Kommunale Kraftselskap.
Kraftverket er det lavestliggende i Samnangervassdraget og har 2 stk francisturbiner på 1,1 MW. Midlere årsproduksjon er 20 GWh.
Lenger oppe i vassdraget ligger Frøland kraftverk og Kvittingen kraftverk.


== Referanser ==


== Kilder ==
«NVE Atlas». Utbygd vannkraft.  Norges vassdrags- og energidirektorat
NVE vannkraftdatabase
Eviny Samnangervassdraget


== Eksterne lenker ==
Safa as (arkiv)
Scioto County

Scioto County er et fylke i den amerikanske delstaten Ohio. Det ligger sør i staten og det grenser mot Pike County i nord, Jackson County i nordøst, Lawrence County i øst og mot Adams County i vest. Det har også grense mot delstaten Kentucky i sør.
Scioto Countys totale areal er 1 596 km² hvorav 10 km² er vann. I 2000 hadde fylket 79 195 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Portsmouth.
Fylket ble grunnlagt i 1803 av land fra Adams County og har fått sitt navn etter enten elven Scioto River eller fra et indiansk ord som betyr hjort eller hjortejakt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Scioto County, Ohio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Uniklubi

Uniklubi er et rockeband fra Finland. Bandet ble stiftet i 1999. De synger på finsk og alle medlemmene er ifra Tavastkyro, bortsett fra bassisten Teemu Rajamäki. Han er ifra Ikalis. Først kalte de seg Princenez, men endret det til Uniklubi som betyr «Drømmeklubb».


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Uniklubi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Uniklubi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Uniklubi på Apple Music 
(en) Uniklubi på Discogs 
(en) Uniklubi på MusicBrainz 
(en) Uniklubi på Spotify 
(en) Uniklubi på Songkick 
(en) Uniklubi på Last.fm 
(en) Uniklubi på AllMusic 
Uniklubi på Twitter 
Uniklubi på Facebook 
Uniklubi på Instagram 
Uniklubi på YouTube 
Uniklubi på Myspace
Ivar Frønes

Ivar Frønes (født 1946) er en norsk sosiolog som primært har forsket på barn, barndom og barnekultur. 
Frønes ble mag. art. i 1975 med avhandlingen Ungdomskultur, generasjonsmotstand og sosialt arbeid. I 1995 ble han dr. philos. med avhandlingen Among Peers – On the meaning of peers in the process of socialization. Avhandlingen tar utgangspunkt i sosialiseringsprosessen, som er et av sosiologiens grunnbegreper. I avhandlingen utfordrer han den tradisjonelle forståelsen av foreldre og andre voksne som de sterkeste sosialiseringsagentene i barns verden. Han argumenterer for at det heller er samhandlingen med andre barn, med jevnaldrende, som har størst betydning for deres læring og utvikling. Hans kompetanse har vært innenfor emner som kulturelle studier, familiesosiologi, livsløpsanalyser, barne- og ungdomssosiologi og studier av sosiale og kulturelle utviklingstrekk.
I perioden 1975 til 1979 arbeidet Frønes på Institutt for anvendt sosialvitenskapelig forskning (INAS). Mellom 1979 og 1984 var han stipendiat på Blindern. I 1986 ble han førsteamanuensis på Institutt for sosiologi ved Universitetet i Oslo og i 1998 professor i sosiologi.Hans vitenskapelige produksjon omfatter bøker, artikler og bidrag til uilike publikasjoner. Blant annet Annerledeslandet: om framtid og utviklingstrekk i Norge. Han er også medredaktør av bokverket Det norske samfunn. I 2015 var han med å fullføre det internasjonale fembindsverket Handbook of Child Well-Being.Han har også vært styreleder i det globale forskernettverket Childwatch International og var første redaktør for tidsskriftet Childhood.


== Utmerkelser ==
I 2020 mottok han Norsk sosiologforenings hederspris. Begrunnelsen var at han gjennom fem tiår har vært en av fagets fremste representanter.


== Bibliografi ==
2016: The Autonomous Child: Theorizing Childhood
2005: Annerledeslandet: om framtid og utviklingstrekk i Norge
2005: Tegn, tekst og samfunn (medforfatter)
2003: Moderne barndom
2002: Digitale skiller : utfordringer og strategier
2000: Handling, kultur og mening
2000: På sporet av den nye tid : kulturelle varsler for en nær fremtid (medforfatter)
1997: Et sted å lære : introduksjon til en didaktisk sosiologi
1995: Vår tid : samfunnslære for VK1 (medforfatter)
1994: De likeverdige : om sosialisering og de jevnaldrendes betydning (en 3 utgave kom i 2006)
1982: Generasjonsopprøret : ungdomskulturer, ungdomsbevegelser og tenåringsmarked fra 50- til 80-årene (medforfatter)


== Referanser ==
Dessie O’Hare

Dessie O'Hare (født 26. oktober 1956) er en nordirsk republikansk paramilitær akvitist. Han er også kjent under kallenavnet «The Border Fox».
O'Hare er fra Keady i Armagh. Han var først medlem av Den provisoriske IRA, men sluttet seg etterhvert til Irish National Liberation Army (INLA). 
I 1987 kidnappet han sammen med to andre INLA-medlemmer John O'Grady, en tannlege fra Dublin. Planen var egentlig å kidnappe eieren av Institute of Clinical Pharmacology, Austin Darragh, men han hadde flyttet fra huset O'Grady bodde i tre år før uten at kidnapperne hadde oppfattet dette. Ettersom O'Grady var Darraghs svigersønn tok de ham med seg, og krevde en stor løsesum. O'Grady ble først holdt fanget i en kjeller i Dublin, og ble etter en tid flyttet til en container i Cork. Da løsepengene ikke ble betalt brukte O'Hare hammer og meisel til å kutte av to av O'Gradys fingre, og truet med å skade ham ytterligere.
Garda Síochána fant ut hvor kidnapperne holdt til. INLA-medlemmene stakk av, og O'Grady ble funnet uten ytterligere skader. O'Hare og de andre kidnapperne ble funnet i Urlingford i Kilkenny, hvor det ble en skuddveksling mellom dem og politiet. En av INLA-medlemmene ble drept, og de andre ble pågrepet. 
O'Hare ble dømt for frihetsberøvelse, overlagt legemsbeskadigelse og innehav av skytevåpen, og fikk en dom på førti års fengsel. Han ble sendt til Portlaoise fengsel, hvor han ble kommandent for INLA-fangene. 
I 2000 krevde O'Hare en juridisk vurdering av saken, ettersom han mente at han skulle ha vært løslatt som følge av Belfastavtalen. Man kom til at dette ikke var tilfelle, ettersom hans forbrytelser ikke var direkte relatert til konflikten i Nord-Irland, utover det at hele eller deler av løsesummen skulle gått til INLA. De siste årene han sonet ble han overflyttet til åpen soning i Castlerea. 
Han ble løslatt i april 2006, og det er antatt at han bor sammen med sin kone i Newtownhamilton. Police Ombudsman for Northern Ireland har uttalt at det ikke foreligger arrestordre på ham i Nord-Irland, ettersom eventuelle andre saker er strøket som følge av Belfastavtalen.


== Referanser ==
Virksomhet

Virksomhet eller foretak er betegnelser for en juridisk person eller en organisasjon som produserer varer eller tjenester. Man skiller mellom private og offentlige, kommersielle og ikke-kommersielle, og ideelle virksomheter. Privat virksomhet drives oftest forretningsmessig ved at den selger varer eller tjenester i markedet for å skape verdier og arbeidsplasser. Muligheten for å drive økonomisk og oppnå lønnsomhet er grunnlaget for virksomheten. Virksomhet som drives privat defineres som en bedrift, men har forskjellig grunnlag økonomisk avhengig av virksomhetstypen. Offentlig virksomhet kan også drives forretningsmessig (statsforetak eller annen offentlig eid virksomhet), men er ofte ikke-kommersielle og finansiert gjennom skatter, gebyrer eller avgifter.
Den vanligste driftsformen for private virksomheter er aksjeselskap (AS). Virksomhet som drives av én person, med eller uten ansatte, kan være registrert som enkeltpersonforetak. Andre organiseringsformer er ansvarlig selskap (ANS) og selskap med delt ansvar (DA). Kommandittselskap (KS) drives på grunnlag av en kommandittkapital.
I historisk sammenheng har også foretaksangivelser som Eftf. og & Co. vært i bruk. 
Kommunikasjon mellom virksomheter skjer på et forretningsmessig grunnlag med en gjensidig forståelig form. Også overfor kunder, ansatte, det offentlige og eventuelt andre forbindelser har kommunikasjonen en faglig formell form.


== Se også ==
Næringsvirksomhet
Selskap
Foretaksnavn
Selskapsformer i Norge


== Eksterne lenker ==
Statistisk sentralbyrå: Næringsliv
Kees Ekeli

Kees Oscar Ekeli (født 1970) er en norsk marinbiolog. Han er direktør ved Bjørneparken på Flå. Han var ansatt ved Akvariet i Bergen fra 1998 til 2015 (fra 2002 til 2015 som direktør).Ekeli er utdannet biolog med hovedfag (cand.scient.) fra Universitetet i Bergen.
Han har, sammen med marinbiolog Audun Hjertager og tegneren Jan Fekjan, utgitt bøkene «Fisker» og «Norges fisker». På midten av 2000-tallet ble han tidvis brukt som fagekspert i Fredrik Skavlans talkshow Først og sist.Ekeli har også vært lokalpolitisk aktiv for Høyre og satt som bystyrerepresentant i Bergen bystyre fra 2007 til 2011. 


== Referanser ==
Daviess County

Daviess County er navnet på tre fylker i USA:

Daviess County (Indiana)
Daviess County (Kentucky)
Daviess County (Missouri)
Steuben

Begrepet eller navnet Steuben har flere betydninger:

Fylker i USA:
Steuben County i Indiana
Steuben County i New York
Baron Friedrich Wilhelm von Steuben
Skip oppkalt etter von Steuben:
SS «General von Steuben» (fra 1938 kun «Steuben»)
USS «Von Steuben» (frem til 1917 «Kronprinz Wilhelm»)
USS «Von Steuben» (SSBN-632), amerikansk ubåt
Fritz Steuben, tysk forfatter
Charles de Steuben, fransk maler
Anglernes kirkes historie

Anglernes kirkes historie (latin: Historia ecclesiastica gentis Anglorum) er Beda den ærverdiges hovedverk. Verket kalles av ham selv for kirkehistorie, men det dekker langt mer enn tittelen skulle tilsi. Fordi historien om kirken i England fram til hans tid i stor grad dreide seg om misjonsvirksomhet, der kongene ble helt sentrale, skriver han mye om politikk, krigføring og annet, og er derfor en av de viktigste kildene til kunnskap om de angelsaksiske kongedømmene.
Verket er skrevet på latin og handler om historien til den engelske kirke og om England generelt, men dets hovedfokus er på konflikten mellom den romersk-katolske og den keltiske kristendom. Det er antatt at den ble satt sammen i fem bind i 731 da Beda var rundt 60 år gammel.
Dersom man bedømmer ham ut fra moderne kriterier for historieskriving faller han gjennom. Han har en tendens til å legge allegoriske tolkninger i mye av det han skriver om, og han var godtroende når det gjaldt mirakuløse hendelser. Samtidig har han samlet en stor mengde viktige opplysninger om tiden han skriver om, og sammenholdt med andre kilder og arkeologiske funn er det tydelig at han hele tiden etterstrever nøyaktighet i det han skriver, og verket regnes som en av de mest troverdige kilder fra tidlig middelalder. 
De første kapitlene er sammensatt fra tidligere kilder, som pavelig brev og det andre forfattere måtte ha nevnt om England. I tillegg er det lagt inn legender og muntlige overleveringer. Fra kapittel 22 og utover dekker han tiden etter at misjonærbiskopen Augustin kom til England i 596, og han har da bedre kildemateriale. Han gjorde mye arbeid for å få tak i kildene, og det er tydelig at han for denne perioden var mer forsiktig med å bruke muntlige overleveringer når han hadde et alternativ.


== Utgivelser ==
1475: trykt i Tyskland
1563: «basisutgivelsen» (ukomplett)
1643: første utgave trykt i England
1688: «Köln-utgaven»
1742: Smith
1884: Giles, opptrykket i Patrologia Latina
1896 C. Plummer,  Oxford
1969: Bertram Colgrave og R. A. B. Mynors,  Oxford, Clarendon Press, nytrykk med rettelser i 1992
2005: Michael Lapidge, Paris


== Norsk utgave ==
Beda. Anglernes kirkes historie. Oversatt av Else Schjøth. Aschehoug, 1979. (Thorleif Dahls kulturbibliotek). ISBN 82-03-09780-4 ; ISBN 82-03-09781-2


== Litteratur ==
Jones, Putnam Fennell: A Concordance to the Historia ecclesiastica of Bede, Cambridge, 1919.
Wallace-Hadrill, J. M.: Bede's Ecclesiastical history of the English people: a historical commentary, Oxford: Clarendon Press; New York: Oxford University Press, 1988.


== Eksterne lenker ==
Wikisource – latin: Historia Ecclesiastica gentis Anglorum
Beda: Historia ecclesiastica gentis Anglorum, på latin hos The Latin Library.
Beda: Ecclesiastical History of the English Nation, utdrag hos Internet Medieval Sourcebook.
Beate Audum

Beate Audum, senere Beate Mulholland (født 8. desember 1944 i Oslo, død 4. desember 1994) var en norsk barnebokforfatter.
Hun utgav blant annet Ser deg siden, Donna (1978), Den magiske barten (1987), og Espen stjeler (1994). Hun hadde også programmer for barn i radio og fjernsyn.


== Bibliografi ==
Ser deg siden, Donna (1978 - Beate Audum)
Paraplytreet (1980)
Hannas julebok (1982)
Frida : en hundehistorie (1984)
Det lille lammet Silkevenn (1985)
Den magiske barten (1987)
Fedorah og fugleskremselet : historien om et jordbærsted (1991)
Allerkjæreste mamma (1992 - Beate Audum Mulholland)
Espen stjeler (1994 - Beate Mulholland)


== Priser (utvalg) ==
1984 – Kultur- og kirkedepartementets pris for barne- og ungdomslitteratur
1982 – Skolebibliotekarforeningens litteraturpris


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Beate Mulholland hos Store norske leksikon
Ronnie Bunting

Ronnie Bunting (født ca. 1948, død 15. oktober 1980 i Bangor) var en nordirsk republikansk og sosialistisk aktivist. Han ble medlem av Den offisielle IRA (OIRA) i 1970-årene og var en av grunnleggerne av Irish National Liberation Army i 1974. 
Hans far, Ronald Bunting, var major i British Army, og han vokste derfor opp i militærforlegninger rundt om i verden. I tenårene kom Ronnie Bunting tilbake til Nord-Irland, der han utdannet seg til lærer. Etter å ha undervist i historie en tid ble han i 1971 fulltidsaktivist. Familien var protestantisk og lojalistisk, og faren hadde vært med på å organisere væpnet vakttjeneste for Ian Paisley, blant annet ved Burntollet da Northern Ireland Civil Rights Association ble angrepet den 1. januar 1969. Det var derfor et langt og meget uvanlig sprang å ta da han sluttet seg til IRA.
Bunting var tiltrukket av Den offisielle IRAs fokus på sosialistisk tankegang, og mente en væpnet revolusjon var nødvendig i Nord-Irland. Han gikk derfor inn i organisasjonen omkring 1970, på et tidspunkt hvor OIRA var involvert i væpnet kamp og bombeaksjoner. Han ble internert i 1971 og plassert i Long Kesh, som en av bare to protestanter blant de 350 første som ble internert der. Bunting ble løslatt i 1973.
I 1972 erklærte OIRA våpenhvile, og Bunting valgte i 1974 å følge Seamus Costello i opprettelsen av en ny militant og sosialistisk paramilitær organisasjon, INLA. Bare få dager etter opprettelsen av INLA i 1974 brøt det ut en blodig feide med OIRA. Det ble erklært våpenhvile mellom de to gruppene etter at flere var blitt drept. I 1977 ble våpenhvilen brutt, da Costello ble skutt i Dublin av OIRA. Bunting ble selv skutt i nakken med en rifle mens han kjørte bil i Belfast. Det er usikkert om det var Britisk Army, lojalister eller republikanske rivaler som avfyrte skuddet. For sikkerhets skyld tok han med sin familie til Wales, hvor de levde i skjul en periode. I 1978 vendte han tilbake til Belfast.
Bunting ble stabssjef for INLA, en stilling han hadde inntil sin død. Organisasjonen var i denne perioden for det meste involvert i angrep på British Army og Royal Ulster Constabulary (RUC) i Belfast. Bunting ringte til pressen for å ta ansvar for angrep, under dekknavnet «Captain Green». Den mest omtalte aksjonen i hans periode som leder var mordet på den britiske politikeren Airey Neave i London i 1979. 
I 1980 trengte flere menn seg inn i Buntings hjem i Lower Falls i Belfast og skjøt ham, hans kone Suzanne og INLA-medlemmet Noel Lyttle. Suzanne Bunting overlevde, men begge de to mennene omkom. Ulster Defence Assoication tok på seg ansvaret for drapet. INLA hevdet av Special Air Service stod bak, men det finnes ikke beviser for dette.
Buntings far nektet å la ham bli gravlagt sammen med andre INLA-medlemmer, og fikk ham i stedet lagt i familiens gravsted.