jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hormon

Et hormon (fra gresk hormoain = å «vekke» eller å «sette i bevegelse») er kjemiske budbringere som kroppen bruker for å sette i gang eller regulere prosesser i kroppen. Hormonene transporteres til sine målceller med blodet. Læren om hormoner heter endokrinologi.
Vannløselige hormoner transporteres hovedsakelig i fri form, mens fettløselige hormoner må binde seg til transportproteiner som produseres i leveren. En liten andel av de fettløselige hormonene transporteres fysisk løst, og det er denne andelen som kan diffundere gjennom kapillærveggen og ut i vevsvæsken og inn til målcellene sine. Det er den frie fraksjonen som utløser hormonets biologiske virkninger.
Hormoner har ulike kjemiske strukturer, og deles blant annet inn i følgende grupper: Peptid- og proteinhormoner, steroidhormoner, aminosyrederivater og fettsyreforbindelser. Peptid- og proteinhormonene er vannløselige, mens steroidhormonene og fettsyreforbindelsene er fettløselige.
Hormonene produseres i endokrine kjertler hormonkjertler og hormonproduserende organer. Noen av de viktigste organene er bukspyttkjertelen hvor insulin og glukagon produseres, nyrene, binyrene og gonadene.
Insulin, adrenalin, testosteron og østrogen er kjente hormoner. Insulin er viktig for regulering av blodsukkeret, mens adrenalin (produsert i binyremargen) er viktig for å regulere hjertets pumpefunksjon. Testosteron og østrogen er sammen med hormonet prgesteron velkjente kjønnshormoner, som produseres i gonadene. Andre hormoner er oxytocin, endorfin og serotonin.
Hormoner er stoffer som lages i bestemte kjertler, en kjertel er en samling av celler som kan lage og skille ut ett eller flere stoffer. Hormonene bringer beskjeder som gjør at kroppens forskjellige organer kan kommunisere med hverandre. Samarbeidet mellom ulike deler av kroppen styres av nervesystemet og hormonene. Når kjertlene får en beskjed, sendes det hormoner ut i blodet.
Hormoner kan brukes som doping. Testosteron og etterlikninger av dette hormonet er i en særstilling i så måte. Erytropietin (EPO) produseres i nyrene, og er også en kjent form for doping.


== Se også ==
Hormontilskudd
Plantehormoner
Doping
Bonaventura Badoardo de Peraga

Bonaventura Badoardo de Peraga (født 22. juni 1332, drept 10. juni 1389 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var generalprior for augustinereremittene.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.
Han falt som offer for et snikmord beordret av tyrannen av Padova mens han krysset broen over Tiberen ved Engelsborgen på vei til Vatikanet. Augustinerne ærer ham som salig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Andrea Bontempi Martini

Andrea Bontempi Martini (død 16. juli 1390) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Perugia.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Luca Rodolfucci de Gentili

Luca Rodolfucci de Gentili (død 18. januar 1389) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Nocera Umbra.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Francesco Moricotti Prignani

Francesco Moricotti Prignani (død 6. februar 1394) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Pisa 1372–1381.
Han var sannsynligvis fransiskanernes custos i Ferrara før han ble valgt til provinsialminister i ordenen i 1354 (gjenvalgt 1360). I 1367 ble han valgt til generalminister for hele ordenen, men snart etter avsatt etter det var kommet klagemål. Han ble rehabilitert av pave Urban VI og utnevnt til patriark.Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Tommaso da Frignano

Tommaso da Frignano (død 19. november 1381) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var patriark av Grado 1372–1381.
Han var sannsynligvis fransiskanernes custos i Ferrara før han ble valgt til provinsialminister i ordenen i 1354 (gjenvalgt 1360). I 1367 ble han valgt til generalminister for hele ordenen, men snart etter avsatt etter det var kommet klagemål. Han ble rehabilitert av pave Urban VI og utnevnt til patriark.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Bartolomeo Mezzavacca

Bartolomeo Mezzavacca  (død 29. juli 1396) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Rieti.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.
Han ble fratatt kardinalsverdigheten av pave Urban VI den 15. oktober 1383. I 1385 undertegnet han et brev som fordømte Urbans voldsbruk, og dro til Avignon til motpaven Klemens VII. Den 18. desember 1389 ble han gjeninnsatt som kardinal av pave Bonifatius IX.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Poncello Orsini

Poncello Orsini (død 2. februar 1395) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han tilhørte Orsinislekten og var biskop av Aversa.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI, med San Clemente som tittelkirke.
Ved konklavet 1389 var han en sterk kandidat, men til slutt ble det Piero Tomacelli som fikk flest stemmer (Bonifatius IX).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Filippo Ruffini

Filippo Ruffini (eller Gezza) (død 1386) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Tivoli.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giovanni de Amelia

Giovanni de Amelia (født 1309, død desember 1385) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Corfú.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.
Han konspirerte mot pave Urban sammen med kardinalene Gentile di Sangro, Adam Easton, Ludovico Donato, Bartolomeo de Coturno og Marino Giudice. De ble fengslet på borgen  i Nocera Umbria den  12. januar, og ble henrettet i Genova i desember 1385. Eneste unntaket var kardinal Easton, som ble løslatt.


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Galeotto Tarlati de Petramala

Galeotto Tarlati de Petramala (død mellom 1397  og 1390) var en av  den katolske kirkes kardinaler. 
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.
Han ble avsatt som kardinal av pave Urban, som anklaget ham for å ha forsøkt å slippe fri de seks kardinalene han hadde fengslet. Han sluttet seg da til motpaven Klemens VII i 1387.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Niccolò Caracciolo Moschino

Niccolò Caracciolo Moschino (død 29. juli 1389) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var storinkvisitor i kongeriket Sicilia.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.
Han æres som salig.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giovanni Fieschi

Giovanni Fieschi (død i 1384) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Vercelli.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Ludovico Altavilla

Ludovico Altavilla eller Campano d'Altavilla (død ca. 1380) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Eleazario da Sabrano

Eleazario da Sabrano (født ca. 1330, død 25. august 1380) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie. Han var biskop av Chieti.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI, med Santa Balbina som tittelkirke.


== Referanser ==
Jan Ocko de Vlasim

Jan Ocko de Vlasim (født ca. 1292, død 14. januar 1380) fra borgen Vlašim i Mähren var en av Den katolske kirkes kardinaler, og den første bøhmiske kardinal. Han var erkebiskop av Praha 1354–1397.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jan Očko of Vlašim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Philippe de Alençon

Philippe de Alençon  (født 1338 i Frankrike, død 16. august 1397) var en av Den katolske kirkes kardinaler og biskoper. Han var blant annet latinsk patriark av Jerusalem og Aquileia.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.
Gentile de Sangro

Gentile de Sangro (henrettet i desember 1385) var en av Den katolske kirkes kardinaler. 
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.Han konspirerte mot pave Urban sammen med kardinalene Giovanni de Amelia, Adam Easton, Ludovico Donato, Bartolomeo de Coturno og Marino Giudice. De ble fengslet på borgen i Nocera Umbria den  12. januar, og ble henrettet i Genova i desember 1385. Eneste unntaket var kardinal Easton, som ble løslatt.


== Referanser ==
Rainolfo de Monteruc

Rainolfo de Monteruc eller fornavn Ramnulf, også kalt  Gorza, eller de la Gorse (død 15. august 1382) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal den 18. september 1378 av pave Urban VI.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Carlos Jordán de Urriés y Pérez Salanova

Carlos Jordán de Urriés y Pérez Salanova  (død 8. oktober 1420) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal (pseudokardinal) den 18. september 1378 av motpave Benedikt (XIII). Han brøt med Benedikt i 1417 og tilsluttet seg pave Martin V som gjeninnsatte ham som kardinal i august 1418.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Pseudokardinal

Uttrykket pseudokardinal benyttes innen katolsk kirkehistorieskrivning om kardinaler som er blitt utnevnt av en motpave.
Deres utnevnelse regnes ikke som gyldig av Den katolske kirke, og har bare betydning så lenge motpaven som utnevnte dem eller en etterfølger valgt av pseudokardinalene utfører sitt embete. I flere tilfeller har pseudokardinaler blitt legitimisert av den rettmessige pave etter å ha skiftet side.
Biffnazist

Biffnazist er et nedsettende uttrykk som ble brukt innenfor NSDAP om kommunister og sosialister som sluttet seg til partiet etter at nasjonalsosialistene opplevde politisk fremgang. Uttrykket er en fargeassosiasjon; som en biff var disse personene brune (nasjonalsosialismens farge) på utsiden og røde (sosialismens farge) på innsiden.
I SA var det sommeren 1933, kort tid etter Hitlers maktovertagelse, hele avdelinger som besto av kommunister som hadde skiftet side. [mangler kilde]
Moderna Museet

Moderna Museet er Sveriges største museum for moderne kunst, og ligger på Skeppsholmen i Stockholm.
Det åpnet den 9. mai 1958 med direktør Otte Sköld som leder. Allerede før det åpnet, hadde museet markert seg som et oppdatert og nyskapende museum, bl.a. gjennom utstillingen av Picassos berømte maleri Guernica, med hele 93 skisser til maleriet, i 1956.
I Pontus Hulténs tid som direktør utover på 1960-tallet befestet museet sitt rykte som en eksperimentell og nyskapende kunstinstitusjon i internasjonal sammenheng. Hultén viste eksperimentell film, dans og arkitektur på lik linje med det nyeste innen europeisk og amerikansk samtidskunst, og bragte helt nye publikumsgrupper til museet.
Museet har en stor samling internasjonal kunst fra 1900-tallet, med sentrale arbeider av bl.a. Pablo Picasso, Andy Warhol, Robert Rauschenberg og Marcel Duchamp, i tillegg til arbeider av kjente nålevende kunstnere.
Museet flyttet inn i nye lokaler på Skeppsholmen, tegnet av den spanske arkitekten Rafael Moneo, i 1998.


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Moderna museet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Quinoloner

Quinoloner er en klasse antibiotika som virker ved å hemme enzymene DNA-gyrase og topoisomerase-IV, I Gram-negative bakterier er det mest DNA-gyrase som hemmes,  og i Gram-positive bakterier mest topoisomerase-IV. DNA består av to tråder som er tvunnet rundt hverandre, og for enhver avlesing av DNA vil det kreves at de to trådene trekkes fra hverandre, og som for tvunnede tråder som er festet i begge ender vil separasjonen føre til ekstra tvinning av DNA-trådene foran der avlesningen skjer, en positiv supercoiling. DNA-gyrase virker ved å kutte begge trådene og rotere dem motsatt vei i en enrgikrevende prosess som introduserer negativ supercoil. Quinoloner er bakteriedrepende, fordi de hindrer DNA-trådene fra å binde seg sammen igjen, etter at de har vært kuttet i forbindelse med introduksjonen av supercoiler på DNA-et. Topoisomerase-IV er et enzym som separerer datter DNA-tråder fra originalen, slik at de ikke forblir sammentvunnet.
Eukaryote celler, dvs celler med kjerne, som inkluderer alle flercellede organismer inkludert mennesker, har ikke DNA-gyrase. Derimot har de Topoisomerase-IV, men dette hemmes kun med store konsentrasjoner av Quinoloner. Som klasse har de god inntregning i vev og celler, og er relativt lite giftig.


== Historikk ==
De tidligste medlemmer av denne klassen som nalidixinsyre har lenge vært tilgjengelig for behandling av urinveisinfeksjoner, men har begrenset terapeutisk nytte, fordi det fort oppstår resistens mot medikamentet.
Moderne medikamenter som er derivert fra 1,8-naphthyridine (nalidixinsyre) er fluorinert i 4 posisjonen og har derimot en bred antimikrobiell aktivitet.


== Eksempler på quinoloner ==
Ciprofloxacin
Levofloxacin
Norfloxacin
Ofloxacin
Moxifloxacin
Gemifloxicin


== Kilder ==
Louis Sanford Goodman, Joel G Hardman, Lee E Limbird, Alfred Goodman Gilman, Goodman & Gilman's the pharmacological basis of therapeutics (2001) New York : McGraw-Hill, ISBN 0-07-135469-7
Bruce Alberts, Molecular biology of the cell (2002) New York : Garland Science, ISBN 0-8153-3218-1
Düsseldorf-talen

Düsseldorf-talen  er en tale som ble holdt av Adolf Hitler den 27. januar 1932 for en rekke industriledere som var samlet i Düsseldorf av Industrieklub. Formålet var å sikre deres økonomiske støtte til partiet, og talen regnes som en av de viktigste i Hitlers politiske karriere.
Møtet var den første anledningen hvor Hitler møtte en samling av industriledere. De var i utgangspunktet skeptiske, fordi nasjonalsosialismen slik navnet antyder inneholder et element av sosialisme, og ofte hadde en anti-kapitalistisk brodd. Hitler talte i to og en halv time, og la vekt på forsvar av privat eiendom, angrep på kommunismen og hylning av nasjonalsosialismens idéer. Talen var godt tilpasset publikum, som ga stående applaus etter han var ferdig.
Som en følge av talen så flere av de store industrilederne fra da av Hitler som en forkjemper for deres interesser, og åpnet sine pengeskrin for ham. Store summer begynte å strømme inn, slik at NSDAP fikk en meget god økonomi.
Enkelte av industrilederne angret senere på støtten til Hitler. Den mest kjente blant dem var Fritz Thyssen, som ved flere anledninger etter 1935 uttalte seg sterkt kritisk til regimet etterhvert som han så hvilken vei ting gikk. Han protesterte mot forfølgelsen av jødene etter Krystallnatten i 1938, og holdt en kraftfull tale mot krigsforberedelsene i Riksdagen i 1939. I desember 1939 så han seg nødt til å gå i eksil i Sveits, og ble fratatt sitt statsborgerskap og fikk all sin eiendom beslaglagt. I 1940 ble Thyssen sendt i konsentrasjonsleir.
Pragmatikk

Pragmatikk, læren om språkforståelse er en gren av lingvistikken. Ligger nært opp mot semantikk, men der semantikken fokuserer på språkets logiske innhold fokuserer pragmatikken på det persepsjonelle innholdet i skrevet, tegnspråk og talespråk. I kombinasjon med semantikk er pragmatikk meget aktuelt i forbindelse med oversettelse, særlig i skjønnlitteratur.  En annen viktig del av pragmatikk er talehandlingsteori, som ligger nærmere diskursanalyse. Den vanligste tilnærmingsmetoden kalles relevansteori.
Aktuelle uttrykk er eksplikatur og implikatur, det uttalte og det underliggende i språket. Ved å skille mellom disse nivåene kan man gjennomføre en pragmatisk analyse.
Fremtredende pragmatikere inkluderer Diane Blakemore og norske Thorstein Fretheim.
Adjektivet pragmatisk kan, i tillegg til å beskrive alt som har med pragmatikken å gjøre, bety veltalende, klok eller vis.
I et språkfilosofisk eller informasjonsteoretisk perspektiv kan man snakke om sammenhengen mellom syntaks, semantikk og pragmatikk.
Eksplikatur

Eksplikatur er det uttalte i språket, ifølge pragmatisk (relevansteoretisk) analyse. Motsatt er implikatur.
Implikatur

Implikatur er en underliggende mening i talt eller skrevet språk. Implikaturen er ofte kontekstavhengig og bare forståelig for en som har fulgt med i samtalen eller teksten. Uttrykket er ett av de to vanligste i enkel form for pragmatisk (relevansteoretisk) analyse. Motsatt er eksplikatur.
Termen kommer fra lingvisten Paul Grice, som opererer med to hovedvarianter:

Konvensjonell implikatur
Konversasjonell implikaturForståelsen av språket i seg selv etablerer konvensjionell implikatur (som dermed er uavhengig av kontekst), mens konteksten etablerer konversasjonell implikatur.


== Se også ==
Samarbeidsprinsippet
Konversasjonsnormer
Frode Svartdal

Frode Svartdal (født 11. november 1952) er professor i psykologi ved Universitetet i Tromsø. Han har blant annet levert bidrag til utforskningen av forholdet mellom bevisst og ubevisst læring. Svartdal har publisert en rekke vitenskapelige artikler. Blant bøkene hans er Det ubevisste og moderne vitenskap (1997, redigert med Geir Overskeid), Læringspsykologi (1998), Psykologiens forskningsmetoder (3. utg., 2009), Anvendt atferdsanalyse: Teori og praksis (2. utg. 2010, redigert med Svein Eikeseth), Psykologi: En introduksjon (Red. 2. utg., 2011) og Psykologi i praksis (Red., 2011).


== Referanser ==


== Litteratur ==
(no) Publikasjoner av Frode Svartdal i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Frode Svartdal i BIBSYS
Datavirus

Datavirus eller virus er et type program som har en evne til å reprodusere seg selv. Virus kan ikke spre seg uten at den bringes med en vert. Den sprer seg ved å kopiere programkoden inn i eksekverbare filer, "boot" sektorer på disketter og harddisker og i dokumentmakroer. Datavirus sprer seg typisk over flere faser. Merk at det er variasjon i mønsteret fra datavirus til datavirus: 

En infisert datafil blir kopiert til en infisert eller uinfisert maskin.
Datafilen eksekveres
Viruset aktiveres og kopierer seg inn i nye vertsfiler.
Denne vertsfilen kopieres til en ny maskin osv
Filen kan skade maskinen den er ned-lastet på


== Ormer ==
En variant av virus er ormer, som ikke trenger noen vert for spredning. Den har de mekanismer selv som trengs for spredning, men opptrer forøvrig på samme måte som virus.    
I tillegg til reproduksjon, kan både virus og ormer ha andre funksjoner. De kan være harmløse, og ikke ha annen funksjon enn spredning, til svært destruktive ved å slette alle data på harddisk og alle lagringsmedia som senere settes inn i maskinen. De kan være tidsbomber som går av på en gitt tid, eller logiske bomber som går av under en gitt forutsetning eller handling. Ofte er ormer benyttet for å avlytte brukeres passord og for å skaffe kontroll, og ta over maskinen. Ofte spres de gjennom e-post, og sender seg selv videre til alle på adresselista i e-postprogrammet.


== Trojansk hest ==
En annen variant er Trojansk hest. Dette er uønsket programvare som utgir seg for noe annet, et produkt som folk gjerne vil ha. Jo mer populært, jo større vil sannsynligheten være for at programvaren blir lastet ned. Trojanske hester kan også ha funksjoner som gir brukeren inntrykk av at programvaren som er lastet er reell, og den skjulte programvaren kan opere fritt. Ofte inneholder Trojanske hester spionprogramvare, men kan også inneholde virus som starter å spre seg etter nedlasting.
Koreograf

Koreograf er en yrkesbetegnelse på en som bedriver koreografi, det vil si planlegger og utformer det estetiske i dans og bevegelse. Vanlige arbeidsområder er innen teater, film og annen scenevirksomhet og som lærere ved diverse balletter og akademi.


== Eksterne lenker ==
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av koreograf
Liste over stortingsrepresentanter 1904–1906

Liste over alle stortingsrepresentanter i perioden 1904 til 1906.  Listen omfatter alle som ble valgt til Stortinget. Venstre fikk 48 mandater, Høyre 47, Det Moderate Venstre 10, Samlingspartiet og Arbeiderpartiet 5 hver og Arbeiderdemokratene 2.


== Landkretser ==


=== Smaalenenes Amt ===


=== Akershus amt ===


=== Hedemarkens amt ===


=== Kristians amt ===


=== Buskerud amt ===


=== Jarlsberg og Larvik amt ===


=== Bratsberg amt ===


=== Nedenes amt ===


=== Lister og Mandal amt ===


=== Stavanger amt ===


=== Søndre Bergenhus amt ===


=== Nordre Bergenhus amt ===


=== Romsdals amt ===


=== Søndre Trondhjems amt ===


=== Nordre Trondhjems amt ===


=== Nordlands amt ===


=== Tromsø amt ===


=== Finmarkens amt ===


== Bykretser ==


=== Fredrikshald ===


=== Sarpsborg ===


=== Fredrikstad ===


=== Moss og Drøbak ===


=== Kristiania, Hønefoss og Kongsvinger ===


=== Hamar, Lillehammer og Gjøvik ===


=== Drammen ===


=== Kongsberg ===


=== Holmestrand ===


=== Tønsberg ===


=== Larvik og Sandefjord ===


=== Brevik ===


=== Porsgrund ===


=== Skien ===


=== Kragerø ===


=== Østerrisør ===


=== Arendal og Grimstad ===


=== Kristiansand ===


=== Flekkefjord ===


=== Stavanger ===


=== Haugesund ===


=== Bergen ===


=== Aalesund og Molde ===


=== Kristiansund ===


=== Trondhjem og Levanger ===


=== Tromsø, Bodø og Narvik ===


=== Hammerfest, Vardø og Vadsø ===


== Litteratur ==
Haffner, Vilhelm (1903). Stortinget : 1903-1906. Kristiania: Cammermeyer.  [Tilgang for norske IP-adresser.]


== Eksterne lenker ==
Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste
kildevilkår"(En del av) De data som er benyttet i denne publikasjonen er hentet
	fra Norsk samfunnsvitenskapelig datatjenestes Politikerarkiv. NSD
	er ikke ansvarlig for hverken analysen av dataene, eller for de
	tolkninger som her er gjort."
Fontanier de Vasall

Fontanier de Vasall eller Vaselli, Vasalli (født ca. 1295 i Vaillac i Aquitaine i Frankrike, død 16. oktober 1361 i Pavia) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var patriark av Grado i Italia. Før det hadde han vært fransiskanernes generalminister (1342–1348), biskop av Marseille og erkebiskop av Ravenna.
Han ble kreert til kardinal den 17. desember 1350 av pave Innocens VI.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Arnaud de Villemur

Arnaud de Villemur (død 28. oktober 1355) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Pamiers i Frankrike. Hans tilhørte augustinerkorherrene.
Han ble kreert til kardinal den 17. desember 1350 av pave Klemens VI.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Walter Winterbourne

Walter Winterbourne eller  Winterburn (født ca. 1225, død 24. september 1305 i Genova) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var dikter, filosof og teolog. Winterbourne tilhørte Dominikanerordenen (forkortes O.P.).
Kong Edvard I av England valgte ham som skriftefar. Han var provinsial for dominikanerne i England fra 1290 til 1298.
Han ble kreert til kardinal den 19. februar 1304 av pave Benedikt XI.
Blant hans mest kjente verker er:

"Commentarium in IV sententiarum libros",
"Quaestiones theologicae", meget i bruk i sin tid,
"Sermones ad clerum etcoram rege habiti".


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
William Marsfeld

William Marsfeld eller Macklefield, Macclesfield (død 1303 eller tidlig 1304 sannsynligvis i Coventry) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var prior for den engelske provins av dominikanerordenen. 
Han ble kreert til kardinal den 18. desember 1303 av pave Benedikt XI.


== Referanser ==