jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Vojvodina

Vojvodina er en autonom provins som ligger på Den pannoniske slette nord for elven Donau i Serbia.
Offisielt navn er Den autonome provinsen Vojvodina (serbisk: Аутономна Покрајина Војводина / Autonomna Pokrajina Vojvodina, ungarsk: Vajdaság Autonóm Tartomány, slovakisk: Autonómna pokrajina Vojvodina, rumensk: Provincia Autonomă Voivodina, kroatisk: Autonomna Pokrajina Vojvodina, rutensk: Автономна Покраїна Войводина).
Det høyeste punktet i Vojvodina er Gudurički Vrh (641 moh.), beliggende i Banat i øst. Crveni Cot (539 moh.) er det høyeste punktet i Srem i vest.


== Administrativ inndeling og befolkning ==
Provinsen er del av 3 historiske regioner: Banat, Bačka og Srem. Administrativt deles Vojvodina inn i 7 okruzi (distrikter) og 45 opštine (kommuner).
Hovedstad er Novi Sad.
Provinsen har en heterogent sammensatt befolkning. I tillegg til serbisk har 5 minoritetsspråk offisiell status i Vojvodina: ungarsk, rumensk, rutensk, slovakisk og nylig også kroatisk.
37 av 45 kommunene (opštine) har mer enn ett offisielt språk – 20 har 2, 11 har tre, mens 6 opštine, inklusive Novi Sad, har 4 offisielle språk på kommunenivå.
Folketallet i Vojvodina var 2 031 992 i 2002 (folketelling). 65,1 % av befolkningen er serbere, 14,3 % ungarere, 2,8 % slovaker, 2,8 % kroater, 2,5 % jugoslaver, 1,8 % montenegrinere, 1,5 % rumenere, 1,4 % sigøynere (roma), 1,0 % bunjevci-kroater og 0,8 % rutenere.


== Partier og valg ==
Det var valg til provinsforsamlingen, Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine, den 19. september 2004.
Forsamlingen består av i alt 120 representanter fordelt på følgende partier og lister:

Demokratska Stranka (DS) – Det demokratiske partiet, (ung. Demokrata Párt) -- 34 seter
Demokratska Stranka Srbije (DSS) – Serbias demokratiske parti,  (ung. Szerbiai Demokrata Párt) -- 7 seter
G 17 plus (ung. G17 Plusz) -- 2 seter
Saveza vojvođanskih Mađara (SVM) – Vojvodina-ungarernes allianse, (ung. Vajdasági Magyar Szövetség) (VMSZ) -- 11 seter
Demokratska stranka vojvođanskih Mađara (DSVM) – Det demokratiske partiet til Vojvodina-ungarerne, (ung. Vajdasági Magyar Demokrata Párt) -- 1 sete
Reformista Vojvodine – Reformister i Vojvodina, (ung. Vajdasági Reformisták) -- 2 seter
Koalicije za Vojvodinu – Koalisjonen for Vojvodina -- 7 seter
Koalicije «Subotica naš grad» – Koalisjonen «Subotica – vår by» -- 1 sete
Grupa građana iz Plandišta, Inđije, Ade i Bačkog Petrovca (lokale borgergrupper) -- 4 seter
Politički pokret Snaga Srbije (Den politiske bevegelsen Makt til Serbia) -- 7 seter
Srpska radikalna stranka (SRS)  – Det serbiske radikale partiet, (ung. Szerb Radikális Párt) -- 36 seter
Socijalistička Partija Srbije (SPS) – Serbias sosialistiske parti, (ung. Szerbiai Szocialista Párt) -- 8 seter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vojvodina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Glassmaleri

Glassmaleri er maleri fremstilt ved at man setter sammen stykker av fargede glass eller maler på klart glass. I førstnevnte er de adskilte glassdelene med ulik farge satt sammen med sprosser av bly, slik at de danner bilder eller mønstre.  Glassmalerier er først og fremst brukt i kirkevinduer, men forekommer også i andre bygninger.


== Historie ==
De eldste restene av et glassmaleri er fra 600-tallet i England. I kirkekunsten hadde glassmaleriene sin storhetstid i gotikken fra 1100-tallet. På 1400- og 1500-tallet var det også små glassmalerier i finere privathus, i form av såkalte kabinettruter. Glassmalerkunsten fikk et nytt oppsving på 1800- og 1900-tallet. Teknikken var opprinnelig et europeisk fenomen, men i dag eksperimenteres det med glassmalerier over hele verden.
Også i Norge har et stort antall kirker og klostre vært utsmykket med glassmalerier i senmiddelalderen, men i motsetning til våre skandinaviske naboer er det ingen intakte vinduer som er bevart. Arkeologer har under utgravninger funnet et betydelig antall fragmenter, små glassbiter med dype, intense blåtoner, varm rubinrød, nyanser av rosa, gul og grønn.De fleste glassmaleriene i Nidarosdomen er laget av kunstneren Gabriel Kielland i perioden fra 1908–1934. Han var på studieopphold i Frankrike, og ble særlig inspirert av katedralene i Chartres og Bourges.


== Se også ==
Blyglassmester
Rosevindu


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stained glass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Stained glass – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Glassmalerier fra katedralen i Canterbury
László Sólyom

László Sólyom (født 3. januar 1942 i Pécs, ungarsk skrivemåte Sólyom László) var president i Ungarn fra 2005 til 2010. Han ble valgt som høyresidens kandidat 7. juni 2005 over den sosialistiske motkandidaten Katalin Szili, avla presidenteden samme dag, og inntok presidentembedet i Ungarn 5. august 2005. Han ble etterfulgt av Pál Schmitt 6. august 2010. 


== Biografi ==
Sólyom tok sin examen artium og studerte jus ved universitetet i Pécs. 1964 tok han doktorgraden. Et år senere utdannet han seg dessuten til bibliotekar ved det statlige Széchényi-biblioteket. Med diverse stipendier fortsatte han sine studier ved forskjellige universiteter (Hamburg, Köln og Berkeley). Fra 1966 til 1969 arbeidet han som hjelpelærer ved Friedrich-Schiller-Universität i Jena. Deretter var han virksom ved det ungarske vitenskapsakademi og i parlamentsbiblioteket.
Mellom 1983 og 1996 underviste han ved Loránd-Eötvös-universitetet, og deretter ble han professor ved Péter-Pázmány-universitetet i Budapest. Siden 2002 underviser han også ved det tyskspråklige Gyula-Andrássy-universitetet i Budapest.
Han samarbeidet med den ungarskfødte tyske forfatningsjuristen Georg Brunner, og sammen har de forfattet flere bøker om forfatningsrett. Mellom 1999 og 2000 var han gjesteprofessor ved universitetet i Köln.


== Utmerkelser ==
1998 fikk han Humboldt-prisen, og 1999 ble han æresdoktor ved universitetet i Köln. Han er korresponderende medlem av det ungarske vitenskapsakademi siden 2001. 
Sólyom mottok i 2009 Den hvite ørns orden fra Polens president.


== Referanser ==
Heterotrofi

Heterotrofi (fra gresk heteros, «en annen», «ulik» og trophein, «spise») betegner leveviset til en organisme som dekker sitt behov for karbon ved å bryte ned organisk materiale. Dette må komme fra andre organismer, enten levende eller døde.
Alle organismer trenger to typer ressurser: energi til å drive livsprosessene og en karbonkilde som basis for de organiske molekylene som trengs til å bygge opp organismen. Heterotrofe organismer bruker organiske molekyler fra andre organismer, de som bruker uorganiske molekyler kalles autotrofe. Avhengig av hvordan organismene skaffer seg energi kan de autotrofe deles i to grupper: fotoautotrofe som henter sin energi fra lys (fotosyntese) og kjemoautotrofe som utnytter kjemisk bundet energi til å drive livsprosessene (oksidasjon av for eksempel hydrogensulfid, ammoniumioner, svovel, jern(II)ioner).
Ved nedbryting av organisk substans forbrenner heterotrofe organismer organiske forbindelser som karbohydrat, fett eller proteiner.
Dyr, sopp, ulike grupper av protister, flere prokaryoter er kjemoheterotrofe (ja, noen planter kan også kalles heterotrofe: de såkalt kjøttetende). Fotoheterotrofi finnes derimot bare i bakterieriket og erkeriket. 


== Inndeling av heterotrofe organismer ==
Heterotrofe organismer kan inndeles etter sine økologiske interaksjoner med andre organismer:

Saprofage organismer lever av dødt organisk materiale og kan videre inndeles i:
detritofage organismer, som lever av døde planterester (for eksempel meitemark, sopp, spretthale);
koprofage organismer eller gjødseletere, som lever av dyrs avføring (for eksempel gjødselflue, rundorm, tordivel);
nekrofage organismer eller åtseletere, som lever av døde dyr (for eksempel gribb, slimål, åtselbille).
Organismer som lever av levende organisk materiale, kan inndeles på to måter:
En «systematisk» inndeling etter hva de spiser:
altetere (omnivori eller pantofagi),
kjøttetere (karnivori eller zoofagi),
planteetere (herbivori eller fytofagi).
En funksjonell (eller økologisk) inndeling etter hvordan de spiser:
Beitedyr nyttiggjør deler av forskjellige bytteorganismer uten å drepe dem (for eksempel ku, mygg, snegle).
Filtrerere sluker mange små organismer helt (for eksempel bardehval, kappedyr, musling).
Parasitter lever av én vertsorganisme uten vanligvis å drepe den (for eksempel bendelorm, rotkreps, viftevinge).
Parasittoider lever av én vertsorganisme som dør til slutt (for eksempel snylteflue, snylteveps).
Predatorer dreper og spiser én bytteorganisme av gangen (for eksempel edderkopp, gaupe, sjøstjerne).


== Se også ==
Autotrofi
Gustave Moreau

Gustave Moreau (født 6. april 1826, død 18. april 1898) var en fransk maler. Han ble født og døde i Paris.
Moreau malte hovedsakelig kristne og mytologiske figurer. Som formidlere av litterære ideer snarere enn visuelle, appellerte bildene hans til enkelte forfattere og kunstnere innen symbolismen, som anså Moreau som en foregangsmann for deres bevegelse.
Han ble utnevnt til professor ved École des Beaux-Arts i Paris i 1891 og hadde blant annet fauvistmalerne Henri Matisse og Georges Rouault som sine studenter. 
Moreau er gravlagt på Cimetière de Montmartre i Paris.
Musée Gustave Moreau i Paris er et av byens mest ekstravagante. Museet er hans tidligere studio og ble åpnet for publikum i 1903.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gustave Moreau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kristofer Uppdal

Kristofer Oliver Uppdal (født 19. februar 1878 på gården Oppdal i Beitstad, død 26. desember 1961 i Oppdal) var en norsk forfatter. Han var sønn av Sivert Opdahl (1855–1955) og onkel til kunstneren Jacob Weidemann. Han skrev på landsmål, med innslag av nordtrøndersk dialekt.
Hovedverket hans, Dansen gjenom skuggeheimen, skildrer rallarlivet og fremveksten av den norske arbeiderbevegelsen. Uppdal har etter hvert fått en sentral plass i skandinavisk lyrikkanon. Lyrikken til Uppdal er ildfull og krevende. 
I 1910 var Uppdal rallar på Rjukan. Da han reiste til Kristiania for å bli forfatter på heltid ble manuset til Ein slusk då han var barn liggende igjen på brakka. Manuset ble redigert av Arild Bye og utgitt i 2016 med etterord av Jan Erik Vold.Uppdal fikk Statens kunstnerlønn i 1939.


== Viktige verk ==


=== Romaner ===
1911–1924 – Dansen gjenom skuggeheimen (10 bind)
Stigeren, 1919
Trolldom i lufta, 1912
Vandringa, 1923
Kongen, 1920
Dansen gjenom skuggeheimen, 1911
Domkyrkjebyggjaren
I skiftet, 1922
Røysingfolke, 1914
Fjellskjeringa , 1924
Herdsla, 1924
Ein slusk då han var barn, utgitt i 2016 (Aschehoug)


=== Diktsamlinger ===
1905 – Kvæde
1905 – Ung sorg
1908 – Sol-laug
1909 – Vill-fuglar
1918 – Solbløding
1919 – Elskhug
1920 – Altarelden
1947 – Kulten


=== Essays, aforismer og liknende ===

1917 – Uversskyer
1918 – Andedrag
1925 – Jotunbrunnen


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eggen, A. (1980). «Kristofer Uppdal som nyskapar i nordisk lyrikk», Profil, nr 3, s. 65-69.
Vassenden, E. (1996). Om dikt og lesning : Kristofer Uppdals Isberget, [E. Vassenden], Bergen.
Ystad, V. (1974). «Kosmiske perspektiver i Uppdals lyrikk», Universitetet i Oslo, Oslo.
Ystad, V. (1970). «Den kosmiske visjon i Kristofer Uppdals lyrikk», Edda, B.70, s. 223-247
Digitaliserte bøker om Uppdal hos Nasjonalbiblioteket.


== Eksterne lenker ==
(en) Kristofer Uppdal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kristofer Uppdal på Internet Movie Database 
(no) NRK: Lydfil med Kristofer Uppdal
(no) www.uppdal.no
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Kristofer Uppdal, bøker om Kristofer Uppdal, arkiv etter Kristofer Uppdal
Programvaredesign

Programvaredesign er en underdisiplin av programvareutvikling som går på å definere arkitekturen, komponentene, grensesnittene og andre trekk ved et system eller en komponent.  Sett som en prosess er programvaredesign den aktiviteten som går på å analysere kravene til programvaren for å beskrive dens interne struktur.  Sluttproduktet av designprosessen er en arkitektur, altså hvordan programvaren er delt opp og organisert.
Programvaredesign kan deles inn i arkitektur og detaljert design.  Detaljert design beskriver hver komponent presist nok til at den kan implementeres.


== Se også ==
Kravbehandling


== Kilder ==
IEEE Computer Society Guide to the Software Engineering Body of Knowledge, IEEE 2004
Programvarekonstruksjon

Programvarekonstruksjon eller implementasjon er en underdisiplin av programvareutvikling som omhandler detaljert konstruksjon av meningsfylt programvare gjennom en kombinasjon av programmering, verifikasjon, enhetstesting, integrasjonstesting og debugging.
Målene for programvarekonstruksjonen er å:

Minimalisere kompleksitet
Forutse endringer
Konstruere for verifikasjon
Følge standarder for konstruksjonen


== Se også ==
Programvaredesign


== Kilder ==
IEEE Computer Society: Guide to the Software Engineering Body of Knowledge, IEEE 2004


== Eksterne lenker ==
IEEE Guide to the Software Engineering Body of Knowledge (engelsk)
Programvarevedlikehold

Programvarevedlikehold er en underdisiplin av programvareutvikling.  Den omfatter alt som skal gjøres med programvaren etter at den er levert, og de forberedelsene som gjøres for leveranse for å lette dette.  Disiplinen har historisk sett fått lite oppmerksomhet, men dette har endret seg noe etter år 2000-problematikken og Open Source-bevegelsens framvekst.
Typer vedlikehold på programvaren omhandler korrektivt vedlikehold (korrigering av oppdagede feil), adaptivt vedlikehold (modifikasjon utført for å møte endrede krav til programvaren), perfektivt vedlikehold (modifikasjon av programvaren for å øke ytelsen eller vedlikeholdbarheten) og preventivt vedlikehold (modifikasjon av programvaren for å finne og rette skjulte feil før de faktisk slår til).


== Se også ==
patch


== Kilder ==
IEEE Computer Society: Guide to the Software Engineering Body of Knowledge, IEEE 2004


== Eksterne lenker ==
IEEE Guide to the Software Engineering Body of Knowledge (engelsk)
Utrykningspolitiet

Utrykningspolitiet (UP) er et særorgan i det norske politiet, underlagt Politidirektoratet. UP er en bistands- og beredskapsressurs for politidistriktene og arbeider for å redusere antall ulykker og lovovertredelser i trafikken, og bidrar i annen kriminalitetsbekjempelse.
UP skal bidra til trafikksikkerhet ved å være synlig tilstede, ved fartskontroller og kontroll av ruspåvirkede førere, kontroll av verneutstyr, kjøretøy og transport av farlig gods. UP tjenestegjør over hele landet.
UP ble opprettet i 1937 i forbindelse med overgangen fra kommunalt til statlig politi. Det har hovedkontor i Stavern og er organisert på landsbasis med fem distrikter som hvert ledes av en distriktsleder og har administrativ støtte av en distriktskonsulent. I forbindelse med nærpolitireformen som trådte i kraft 1. januar 2016 ble antallet distrikter redusert til fem: Øst- og innland, Agder og Sør-Øst, Sør-Vest og Vest, Møre og Romsdal og Trøndelag, Nordland, Troms og Finnmark.


== Distrikter ==
De fem UP-distriktene dekker følgende regulære politidistrikter:
Øst: Øst og Innlandet politidistrikter
Sør: Agder og Sør-Øst politidistrikter
Vest: Sør-Vest og Vest politidistrikter
Midt: Møre og Romsdal og Trøndelag politidistrikter
Nord: Nordland, Troms og Finnmark politidistrikter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Paul Signac

Paul Signac (født 11. november 1863, død 15. august 1935) var en fransk kunstner og maler.Signac regnes som pointillismens fremste teoretiker. Sammen med blant andre Camille Pissarro begynte han som impresjonist, men fra 1884 fulgte han Georges Seurat i pointilistisk retning. Signac gav en teoretisk redegjørelse for sitt kunstsyn i D'Eugène Delacroix au néo-impressionisme (1899).Signac malte nesten utelukkende friluftsbilder med lyse, rene spektralfarger, ikke minst havnemotiver fra kysten av Normandie og Middelhavet. Etter hvert ble malingsflekkene stadig større, og begynte å danne et eget abstrakt mønster i bildene. Ofte så blandet han ikke fargene heller. Signacs verker fikk stor betydning for den begynnende modernismen tidlig på 1900-tallet.Signac stilte ut sammen med de andre impresjonistene på Salon des indépendants i 1884 og på den 8. impresjonistutstilling i 1888.


== Galleri ==
Eksempler på maleri som er malt av Paul Signac.

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==
Trombofili

Trombofili eller hyperkoagulabilitet er en medfødt eller tilegnet tendens til å danne blodpropper (tromboser). I medisinsk terminologi beskrives tilstanden ofte som en protrombotisk eller hyperkoagulabel tilstand 
Blodproppene sitter ofte i blodårene (venene) i bena, som er de karene som fører blodet tilbake til hjertet. Man skiller mellom de overfladiske blodårene, som kan føles og ses under huden, og de dype blodårene, som er dekket av muskler og annet vev. 
Blodproppene medfører en betennelsesreaksjon og kalles derfor også for årebetennelse. Hvis de dype blodårene rammes, er det risiko for at blodproppen river seg løs (emboliserer) og setter seg fast i lungene (lungeemboli). I de fleste tilfeller er det mulig med medisinsk behandling for å forebygge og behandle blodproppene.
Politiets data- og materielltjeneste

Politiets data- og materielltjeneste (PDMT) var et nasjonalt særorgan i den norske Politi- og lensmannsetaten, direkte underlagt Politidirektoratet. PDMT hadde ansvar for å levere IKT-tjenester og sikre effektive vare- og tjenesteanskaffelser i politiet.
Tjenesten ble formelt opprettet 19. desember 2003 gjennom sammenslåingen av de tidligere særorganene Politiets datatjeneste og Politiets materielltjeneste. PDMT hadde avdelinger på Jaren på Hadeland og på Majorstuen i Oslo, samt regionkontorer i Tromsø, Bodø, Trondheim, Bergen og Kristiansand.
PDMT ble avviklet som særorgan 7. oktober 2013. Funksjonene er overtatt av Politiets fellestjenester og Politiets IKT-tjenester, som fortsatt ligger under Politidirektoratet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Kirsten Dunst

Kirsten Caroline Dunst (født 30. april 1982 i Point Pleasant i New Jersey) er en amerikansk skuespiller av tysk og svensk opprinnelse med både amerikansk og tysk statsborgerskap. Hun er kjent for filmer som Spider-Man, Little Women og Bring It On.


== Karriere ==
Dunst startet sin karrière som treåring i TV-reklamer. Hun fikk sin filmdebut på det store lerret i Woody Allens Oedipus Wrecks fra New York Stories-trilogien i 1989. Kort tid etter fikk hun en liten rolle som datter til Tom Hanks' rollefigur i Brian De Palmas lite suksessfulle Forfengelighetens bål fra 1990, hvor hun også spilte mot Melanie Griffith og Bruce Willis.
Dunsts gjennombrudd kom som barnevampyr i En vampyrs bekjennelser (Interview with the Vampire), en film basert på romanen av samme navn skrevet av Anne Rice og regissert av Neil Jordan. For denne rollen ble hun nominert til Golden Globe. I filmen er en scene hvor hun, som elleveåring, kysser Brad Pitt, som på det tidspunkt var niogtyve. Hun fikk sin første hovedrolle i familiefilmen Jumanji, og ble rost for sin prestasjon i Sofia Coppolas gåtefulle The Virgin Suicides (1999), hvor hun ble forført av Josh Harnett. Hennes mest berømte opptreden til nå er rollen som Mary Jane Watson i filmen Spider-Man fra 2002, en rolle hun gjentok i oppfølgerne Spider-Man 2 (2004) og Spider-Man 3 (2007).
I Dunsts seneste film spiller hun fransk dronning i Marie-Antoinette fra 2006, som er skrevet og regissert av Sofia Coppola. Filmen er basert på biografien om Marie Antoinette, skrevet av den britiske historikeren, Lady Antonia Fraser.
Dunst takket nei til rollen som «Angela» i American Beauty (1999).


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kirsten Dunst – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kirsten Dunst – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kirsten Dunst på Internet Movie Database 
(sv) Kirsten Dunst i Svensk Filmdatabas 
(da) Kirsten Dunst på Filmdatabasen 
(da) Kirsten Dunst på danskfilmogtv.dk 
(da) Kirsten Dunst på Scope 
(fr) Kirsten Dunst på Allociné 
(en) Kirsten Dunst på AllMovie 
(en) Kirsten Dunst hos Turner Classic Movies 
(en) Kirsten Dunst hos Rotten Tomatoes 
(en) Kirsten Dunst hos The Movie Database 
(en) Kirsten Dunst på Discogs 
(en) Kirsten Dunst på MusicBrainz 
(en) Kirsten Dunst på Genius — sangtekster 
(en) Kirsten Dunst på AllMusic 
(en) Kirsten Dunst på AllMusic 
(en) Kirsten Dunst på Twitter 
(en) Kirsten Dunst på Instagram
Peter R. Holm

Peter Røwde Holm (født 5. april 1931) er en norsk lyriker, forfatter og oversetter. Holm har også arbeidet som observatør ved FNs rustningskontroll- og nedrustningskonferanser. Helt siden debuten i 1955 har han hatt en sentral posisjon innen norsk lyrikk. Han har også utgitt bøker og skrevet et stort antall artikler og kronikker om utenrikspolitiske forhold. 


== Bibliografi ==
Skygger rundt en virkelighet – dikt (1955)
Din sang om noe annet – dikt (1957)
Men natten kommer senere – dikt (1959)
Innvielse ved havet – dikt (1960)
Stentid – dikt (1962)
Det plutselige landskapet – dikt (1963)
Øyeblikkets forvandlinger – dikt (1965)
Befrielser – dikt (1966)
Diabas – dikt (1968)
Synslinjer – dikt (1970)
Sanndrømt' – dikt (1971)
Isglimt, glødepunkt – dikt (1972)
Når all min uro stilner – dikt (1973)
Reisens formler – dikt (1974)
Portrettalbum – dikt (1975)
Tegnene tydes – dikt (1976)
I disse bilder – dikt (1977)
Vinden stiger – dikt (1978)
I båten om høsten – dikt (1979)
Utvalgte dikt – dikt i utvalg (1981)
Den nye kalde krigen. Perspektiver på øst-vest spenningen – sakprosa (1984)
Langsom musikk – dikt og gjendiktninger (1991)
Sangen om Aral og andre dikt – dikt (1993)
Samlede dikt – dikt i samling (1996)GjendiktningDiktet som tok fjellets plass – Aschehoug (2001)


== Priser ==
Sarpsborgprisen 1957
Mads Wiel Nygaards legat 1962
Kritikerprisen 1966, for Befrielser
Riksmålsforbundets litteraturpris 1977
Det Norske Akademis Pris 1996


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Peter R. Holm i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Gervais Jeancolet de Clinchamp

Gervais Jeancolet de Clinchamp (død 15. september 1287) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkediakon ved domkirken i Paris.
Han ble kreert til kardinal i april 1281 av pave Martin IV.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Jean Cholet

Jean Cholet (født mellom 1212 og 1222, død 2. august 1293 i landsbyen Nointel i Frankrike) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal i april 1281 av pave Martin IV, med Santa Cecilia som tittelkirke.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Hugh of Evesham

Hugh of Evesham (død 4. september 1287) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var pavens personlige lege.
Hugh of Evesham studerte i Oxford i 1260-årene. i 1275, da han var blitt erkediakon av Worcester, dro han til Fastlands-Europa for å studere. På en eller annen tid i sine studier møtte han John Peckham, framtidig erkebiskop av Canterbury.
Tidlig på 1270-tallet var han i tjeneste hos kong Edvard I av England og skaffet seg godt rykte som en god lege. I 1279 holdt han på å bli erkebiskop av York, men tapte for sin venn William de Wickwane. De bevarte vennskapet også etter at han reiste til Roma. Her arbeidet han for å finne en måte å stoppe en epidemi i byen på. Han etablerte vennskap med en annen engelsk lege i Roma, kardinal John of Toledo, og gav ut flere skrifter om alkymi og medisin sammen med ham.
Han ble kreert til kardinal 12. april 1281 av pave Martin IV, knyttet til kirken San Lorenzo in Lucina, hvor han også ble begravet.


== Litteratur ==
Dowden, John, The Bishops of Scotland, ed. J. Maitland Thomson, (Glasgow, 1912)
Faye Getz, "Evesham, Hugh of (d. 1287)", in the Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004 [1]


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Bernard de Languissel

Bernard de Languissel (født ca. 1240 i Nîmes, død 19. september 1291) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Arles i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal i april 1281 av pave Martin IV.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church