jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Vaterbord

Vaterbord betegner (nesten) vannrette bord («planker») som ligger i lengderetningen av en båt, med den ene kanten ved båtens ytterkant øverst på skroget.  Vaterbordene gjør at sjø som kommer over kanten på båten ikke kommer ned i den, og forsterker også båtskrogets overkant.  Men vaterbordene gjør også en båt noe tyngre enn ellers, og gjør også hele båtens preg tyngre.
Vaterbord er en helt vanlig del av motor- og seilsjekter, men en del robåttyper har også mer eller mindre brede og mer eller mindre tunge vaterbord på større eller mindre deler av båten.  Mange nordlandsbåter av «moderne» type har smale, faste vaterbord langs størstedel av båten, mens åfjordbåter har faste vaterbord på den midterste 3-delen av båten.  På en del båter på Sørvestlandet ble det tidligere satt nokså brede vaterbord på oppå esingene, etter at båten kom fra båtbyggeren.  Det var heller ikke uvanlig at båtbyggerne selv satte vaterbord på båtene før de ble solgt, og en god del robåter i Nord-Rogaland hadde slike vaterbord som en helt vanlig del av typene.  Vaterbord var også en fast del av gavlbåtene.  I slike båter er esingene ofte ikke så forseggjort som ellers.
Langs innerkanten av vaterbordene, inni båten, er det nesten alltid en karm, en skvettrip eller en skvettlist.  Karmer er den vanlige benevnelsen i Sørøst-Norge, og er ofte 20 cm høye eller enda mer; på fremdelene av karmene står det ofte en vindskjerm eller et kahytt-tak.
En skvettrip er også nokså høy, et ordentlig bord.  Slike er vanlige på en del nordlandsbåter av de «moderne» typen med høye, rette stevner. Vaterbordene er på disse båtene til gjengjeld ofte ganske smale og tykke, og ser nesten ut som en esing. På slike nordlandsbåter går nesten aldri hverken vaterbordene eller skvettripene helt frem til forstevnen, men skvettripene går helt bak.
En skvettlist er nokså lav og tynn, som ordet antyder.  De finnes mest på Vestlandet, i kombinasjon med riktig brede vaterbord, på gavlbåter og en del andre båter med brede vaterbord.
Joyce Banda

Joyce Hilda Banda (født 12. april 1950 i Malemia i Zomba i Nyasaland (nåværende Malawi)) er en malawisk politiker. Hun var president i Malawi fra 2012 til 2014. Banda var Malawis første kvinnelige president og den andre kvinnelige presidenten i Afrika (etter Ellen Johnson Sirleaf).
Banda har bakgrunn som lærer og kvinneaktivist. Hun har vært parlamentsmedlem, minister for likestilling, barneminister, minister for samfunnstjenester, utenriksminister (mellom 2006 og 2009) og visepresident fra 2009. Da president Bingu wa Mutharika døde i april 2012 overtok hun presidentembedet og satt som president ut valgperioden. I det følgende presidentvalget vant Mutharikas bror Peter Mutharika valgt med 36 % av stemmene, og motkandidatene Lazarus Chakwera og Banda fikk henholdsvis 28% og 20% av stemmene. 
Joyce Banda grunnla National Association of Business Women (NABW) i Malawi. Sammen med president Joaquim Chissano i  Mosambik, fikk hun i 1997 Afrikaprisen for ledelse for sitt arbeid for varig slutt på sult av Hunger Project, en New York-basert ikke-statlig organisasjon.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joyce Banda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joyce Banda på Internet Movie Database 
(en) Joyce Banda på Twitter 
(en) Joyce Banda på Facebook 
(en) Joyce Banda på Instagram 
(en) FNs side om Afrikaprisen i 1997
Aïchatou Mindaoudou

Aïchatou Mindaoudou Souleymane (født 1959) er en diplomat og politiker fra Niger. Hun har vært utenriksminister i landet.


== Bakgrunn ==
Hun har utdannet jurist fra Universitetet i Abidjan og avla doktorgrad ved Sorbonne Université i internasjonal jus.


== Nasjonal karriere ==
I 1995 ble hun kalt av statsminister Hama Amadou til  minister for sosial utvikling, befolkning og kvinnesaker. I 1996 ble regjeringen styret av et militærkupp. Etter et nytt kupp i april 1999, ble hun utenriksminister i Daouda Malam Wankés regjering. Etter en pause i 2000 ble hun igjen oppnevnt til utenriksminister 17. september 2001. Denne posten holdt hun mars 2010.


== FN-karriere ==
13. mai 2011 ble Mindaoudou utnevnt som stedfortredende politisk representant i samarbeidsaksjonen mellom Den afrikanske union og De forente nasjoner overfor Darfur (UNAMID). 
To år senere ble hun i stedet utnevnt av FNs generalsekretær Ban Ki-moon som spesiell representant for Elfenbenskysten og leder av FNs operasjon der.I 2020 ble hun en medleder for en kommisjon nedsatt av Verdens helseorganisasjon (WHO) for å undersøke påstander om seksuelle overgrep av hjelpearbeidere under ebola-epidemien i Kivu.


== Æresbevisninger ==
I 2006 ble hun utnevnt til storoffiser av den franske Æreslegionen.


== Referanser ==
Leuven

Leuven (uttales [lø:´və]; på fransk Louvain uttales; [lu'vɛ̃], på tysk Löwen) er en by i sentrale Belgia, og provinshovedstad i Flamsk Brabant. Den ligger cirka 25 km fra Brussel. I henhold til folketellingen i 2016 har byen en befolkning 99 288 innbyggere.Leuven har aner fra 800-tallet og ble i 1190 herresete for hertugen av Brabant. Byens rådhus er fra 1400-tallet. I Leuven er også Katholieke Universiteit Leuven, det største og eldste universitetet i Nederlandene og det eldste katolske universitet som fortsatt eksisterer. Det beslektede universitetssykehuset UZ Leuven er et av de største sykehus i Europa. Byen er også kjent for å være hovedkvarteret til Anheuser-Busch InBev, det største bryggeriselskapet i verden, og et av de fem største selskaper av konsumentvarer i verden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Leuven – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Leuven – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Francisco Mendes internasjonale lufthavn

Francisco Mendes internasjonale lufthavn (IATA: RAI, ICAO: GVNP) er en lufthavn på øya Santiago på Kapp Verde-øyene. Den ble åpnet i 1961, og er oppkalt etter den afrikanske nasjonalisten Francisco Mendes. Den ligger rundt 2 km øst for Praia på den sørøstre delen av øya.
I 2005 åpnet den nye Praia International Airport. Den første flyvningen til den nye lufthavna var 23. oktober 2005. Kapp Verdes hovedflyplass for internasjonale ruter vil imidlertid fortsatt være Amilcar Cabral internasjonale lufthavn på øya Sal. 


== Flyselskap og destinasjoner ==
Air Senegal International (Dakar)
Cabo Verde Express (Sal)
TACV (Banjul [Code-share med GIA], Boa Vista, Boston, Bissau, Dakar, Fortaleza, Lisboa, London-Stansted, Maio, Manchester, Sal, Fogo, São Nicolau, São Vicente, Gran Canaria)
TAP Portugal (Lisboa)


== Eksterne lenker ==
TACV Tidtabell for Praia
New Cape Verde airport to open soon
Curtiss XP-17 Hawk

Curtiss XP-17 Hawk var en P-1 Hawk som i juni 1930 ble utstyrt med en Wright V-1460-3 Tornado 12-sylindret luftavkjølt omvendt V-motor med en ytelse på 480 hk. XP-17 hadde som eneste formål å teste den da nye motoren, og var ikke planlagt som noen videreutvikling av P-1 Hawk.


== Spesifikasjoner ==


== Litteratur ==
Green, William; Swanborough, Gordon (1995): The Complete Book of Fighters, Green/Swanborough, ISBN 0-86288-220-6
Div. (1979): U.S. Military Aircraft Designations and Serials since 1909, Midland Counties Publications, ISBN 0-904597-22-9
São Filipe lufthavn

São Filipe lufthavn (IATA: SFL, ICAO: GVSF) (portugisisk: Aeroporto de São Filipe)  er Kapp Verdes fjerde mest trafikkerte lufthavn, beliggende på øya Fogo.  Den ligger sørøst for byen São Filipe, og betjener hele øya.  Lufthavna ble åpnet i siste del av 1900-tallet.


== Flyselskaper og destinasjoner ==
TACV (Praia, Sal)


== Eksterne lenker ==
TACV Tidtabell for Fogo


== Kilder ==
Aeroportos Seguranca Aera (ASA)
Preguiça lufthavn

Preguiça lufthavn (IATA: SNE, ICAO: GVSN) (portugisisk: Aeroporto de Preguiça)  er en lufthavn på øya São Nicolau på Kapp Verde-øyene. Den ligger ved landsbyen Preguiça, rundt 3 km sør for øyas største by, Ribeira Brava. Lufthavna ble åpnet på siste halvdel av 1900-tallet. 


== Flyselskaper og destinasjoner ==
Cabo Verde Express (Sal)
TACV (Praia, Sal, São Vicente)


== Kilder ==
Flyplassinformasjon om GVSN hos World Aero Data


== Eksterne lenker ==
TACV Tidtabell for Preguiça
Rabil lufthavn

Rabil lufthavn (IATA: BVC, ICAO: GVBA) (portugisisk: Aeroporto de Rabil)  er en lufthavn på øya Boa Vista på Kapp Verde-øyene. Den ligger rundt 5 km sørøst for Sal Rei, øyas største by. Lufthavna ble åpnet på siste halvdel av 1900-tallet. Den er senere blitt asfaltert.


== Flyselskaper og destinasjoner ==
Cabo Verde Express (Sal)
TACV (Sal)


== Kilder ==
Flyplassinformasjon om GVBA hos World Aero Data


== Eksterne lenker ==
TACV Tidtabell for Boa Vista
Maio lufthavn

Maio lufthavn (IATA: MMO, ICAO: GVMA) (portugisisk Aeroporto do Maio)  er en lufthavn på øya Maio på Kapp Verde-øyene, beliggende rundt 3 km nord for øyas største by Vila do Maio. Den ble åpnet på siste halvdel av 1900-tallet. 


== Flyselskaper og destinasjoner ==
TACV (Praia)


== Eksterne lenker ==
TACV Tidtabell for Maio
Flyplassinformasjon om GVMA hos World Aero Data
Brannkonstabel

En brannkonstabel (fra gammelt av også kalt brannmann, i nyere tid også kalt brannfolk) er en person som er ansatt for å slukke branner og redde mennesker og eiendom.


== Røykdykking ==

En røykdykker brukes i brann- og redningssammenheng både av offentlige brannvesen og industrivern. Røykdykkere er iført en vanlig brannmannsbekledning som består av varmebestandig goretexklær med et såkalt airlocksystem. På ryggen har røykdykkeren en pusteluftflaske som inneholder komprimert luft. Han bruker også en heldekkende ansiktsmaske som festes i hjelmen. Ansiktsmasken lager et overtrykk slik at røykdykkeren hele tiden har tilgang på frisk luft. Dette holder også varme og giftige branngasser unna åndedrettsystemet.
Røykdykkere brukes i røykfylte og varme områder, både ved søk og redning og til slokking. Yrket stiller store krav til fysisk og psykisk helse.


== Norge ==
I Norge er utdannelsen til brannkonstabel en etatsutdannelse underlagt Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap (DSB). At det er en etatsutdannelse betyr at man først må bli ansatt i Norges brannvesen, og deretter kan tas opp som elev ved etatens grunnutdanning, som per 2020 er et toårig utdanningsløp. Grunnutdanningen består i intern opplæring med den lokale brannstasjonen som base, og avsluttes av et åtte uker langt kurs på Norges brannskole. Åtteukerskurset omtales ofte som «grunnkurset».Før man har gjennomgått og bestått den obligatoriske grunnutdanningen, har man stilling som aspirant.Pr. 2021 har DSB i flere år planlagt å opprette en ny fagskole i Tjeldsund i Troms og Finnmark. Skolen skal utdanne både brannkonstabler og andre yrkesgrupper, som alarmoperatører ved nødetatenes felles alarmsentraler. Det er per mars 2021 ikke avgjort når den nye Fagskolen for brann-, rednings- og samfunnssikkerhetspersonell kan åpne dørene.


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==


=== Norge ===
Brannvern, brannvesen og nødnett – informasjon på nettstedet til Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap. Besøkt 9. november 2020.


=== Danmark ===
Beredskabsstyrelsens utdannelseskatalog
Oppsett om ansættelse som brannmann hos Beredskabsinfo.dk
Ildsted

Et ildsted er en innretning der kontrollert ild kan gjøres opp til ulike formål: oppvarming, matlaging, belysning og annet, f.eks. husflid- og håndverksproduksjon. 
Ildstedets historie er i vår del av verden, hvor oppvarming er nødvendig, kjernen i bolighusets historie. 
Ildsteder inndeles etter om de er åpne eller lukkede, og om de har skorstein eller ikke, dessuten om de er innrettet til spesielle formål som matlaging eller annet. 
Et ildsted kan i varmeteknologisk sammenheng karakteriseres etter i hvilken grad brenselet utnyttes effektivt. 


== Åpne ildsteder ==
Åpne ildsteder er konstruert slik at ilden varmer direkte ved stråling. Åren er det universelle åpne ildstedet i et hus uten skorstein, til oppvarming, matlaging og som lyskilde. Peis (i kjøkken ofte kalt grue) er også et åpent ildsted, men dette er tilkoplet skorstein eller røykpipe. 
I Norge var åren inntil slutten av middelalderen så godt som enerådende som ildsted.
Langs kysten på Vestlandet og i Nord-Norge holdt de lenge på åren, men gikk tidlig over til jernovner.


== Lukkede ildsteder ==
Røykovn, jernovn og kakkelovn er eksempler på ovner, lukkede ildsteder. 
Fra åre og røykovn slippes røyken ut i rommet, og hus med slike ildsteder kalles røykstuer, eventuelt årestue og røykovnstue. Peis, jernovn og kakkelovn er koplet til en skorstein, slik at røyken får avtrekk gjennom den. Skorsteinen gjorde det mulig å bygge hus i flere etasjer. 
Røykovnen fikk utbredelse på Vestlandet, spesielt i fjordbygdene, peisen fikk innpass på Østlandet og i Trøndelag.  Jernovnene fikk på 18- og 1900-tallet innpass over alt. Dette utbredelsesmønsteret for ildstedstyper kan forklares dels ved tilgang på brensel og brenselstyper, dels ved transportforhold. 
|}


== Kilder ==
Hilmar Stigum: Vår gamle bondekultur.
Halvor Vreim: Ildstedets geografi i Norge. I Fortidsminneforeningens årbok 1934.


== Se også ==
Peis
Grue
Åre
Røykovn
Ovn


== Eksterne lenker ==
(en) Fireplaces – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Fireplace – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Elefantnesefisk

Elefantnesefisk er en art i gruppen elefantfisker. De er spesielt utbredt i elvene Niger, Ogun og Chari. 
Den foretrekker mudrete, sakteflytende elver og dammer som er skjermet av f.eks. greiner som ligger under vann. Den er mørkebrun til svart på farge, sammentrykket fra sidene og 23–25 cm lang. Rygg- og gattfinnen har omtrent samme størrelse. Halefinnen er delt.
Det mest særegne trekket, som navnet antyder, er et snabel-aktig fremspring på hodet. Dette er ikke egentlig en nese, men en følsom forlengelse av munnen som brukes til forsvar, kommunikasjon, navigasjon og leten etter mat. 
Dette organet er dekket med elektroreseptorer, som mesteparten av kroppen. Elefantnesefisken har dårlig syn, og bruker et svakt elektrisk felt til å finne mat, finne frem i mørkt eller uklart vann, og for å finne en make.
Elefantnesefisken lever vanligvis 6-10 år, men det finnes eksemplarer som har levd lenger.


== Akvaristikk ==
Elefantnesefisken er trolig den mest utbredte av elefantfiskene i akvariehandelen. Akvariet bør være minst 200 liter stort. Den er temmelig sky og foretrekker et tett beplantet akvarium med dempet lys, der den kan stikke seg vekk når den føler for det. Den bør ha tilgang på et rør eller en hul trestamme. Substratet bør helst være myk sand for at fisken skal kunne rote i det med sin følsomme forlengede leppe. Den lever av smådyr, men godtar vanligvis også frossenfôr eller til og med flakfôr.
Hvor fredelig disse fiskene er, kan være individuelt. Noen er ganske aggressive mot andre arter, mens andre trekker seg tilbake. De kan holdes i et selskapsakvarium med andre fredelige arter som har lignende behov når det gjelder vannverdier. I akvarier som er mindre enn 400 liter er det risikabelt å holde mer enn én elefantnesefisk, da de kan være territorielle. Det som regnes som optimale vannverdier, er pH mellom 6,8 og 7,2, temperatur mellom 26 og 28 grader celsius, og middels hardhet.


== Eksterne lenker ==
(en) elefantnesefisk – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) elefantnesefisk i Encyclopedia of Life 
(en) elefantnesefisk i Global Biodiversity Information Facility 
(en) elefantnesefisk hos FishBase 
(en) elefantnesefisk hos ITIS 
(en) elefantnesefisk hos NCBI 
(en) Kategori:Gnathonemus petersii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Gnathonemus petersii – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Gnathonemus petersii – detaljert informasjon på Wikispecies
Ellen Klemp

Ellen Klemp (født 25. mars 1958) er en norsk sanger, også kjent under navnet Nellie Neuf. Hun er blant annet vokalist i sitt eget band Ellen Klemp Group. Sammen med Øystein Dolmen ga hun ut albumet På frifot under navnet «Knutsen og Nellie Neuf» med musikk fra barne-TV serien «Knutsen på frifot». For albumet fikk de Spellemannprisen 1989 i klassen barneplate.


== Diskografi ==


=== Med Øystein Dolmen ===
På frifot (1989)


=== Ellie & The Phants ===
First Tracks (1996)


=== Andre deltagelser ===
Miljøpartiet De Grønne: Grønn salat (1989)
Feskhandler Thorske: Humbug & Campari (1991)
Media Kampanje: La oss gi: NRF 40 år 1951–1991 (1991)


== Referanser ==
Osteomyelitt

Osteomyelitt er en infeksjonssykdom som setter seg i bensubstans. Infeksjonen kan i prinsippet sette seg hvor som helst, men sitter oftest knenært hos barn, det vil si; distale femur og proksimale tibia. Årsaken er en hematogen spredning av steptokokker eller stafylokokker. Kan også forekomme etter operativ behandling av lukkede brudd.
Hos barn er ofte de lokale symptomene sparsomme, men det er vanlig at barnet ikke vil bruke det infiserte benet. En skal derfor være obs om et barn hinker eller ikke vil gå på foten i fravær av et traume. Pasienten trenger ikke alltid ha feber, og nedsatt almenntilstand. Sterke smerter i det angrepne beinvevet er også til stede.
Diagnosen er lett å stille klinisk, men blir ofte oversett, blant annet fordi tilstanden ikke kan sees på røntgen i tidlige stadier. Både senkningsreaksjonen og C-reaktivt protein (crp) vil være forhøyet. Også antall hvite blodceller vil være forhøyet. Ved mistanke om osteomyelitt skal en prøve til blodkultur taes snarest. En eventuell abscess skal punkteres, slik at en får materiale  til bakterie- og resistensbestemmelse. I fravær av bevis med røntgen, vil en CT eller MR uvurderlig informasjon vedrørende diagnostisering og behandling.
Behandlingen starter så tidlig som mulig med antibiotika. Den første tiden vil antibiotikaen gis intravenøst. Behandlingen skal fortsette en stund etter pasienten er blitt symptomfri.
Carl Schwensen Aaser

Carl Schwensen Aaser (født 24. august 1887 i Kristiania, død 11. januar 1984 i Oslo) var en norsk professor og veterinær. Navnet ble også skrevet som Karl Schwensen Aaser.


== Liv og virke ==
Aaser ble uteksamaminert med artium i 1908. Dyrlægeeksamen tok han i 1913, ved «den kongelige veterinær- og landbohøiskole» i København. Han var assistent ved høyskolens serumlaboratorum i 1913 til 1914. Senere på året 1914 flyttet han til Oslo og ble assistent ved Veterinærinstituttet der. Han arbeidet seg opp og ble avdelingssjef ved instituttet i 1917.
Carl Schwensen Aaser tok den filosofiske doktorgrad (Dr. philos) ved Universitetet i Oslo i 1925, og ble bydyrlege i Oslo fra 1927. I arbeidet med videreutdanning dro Aaser på stipendreise til København i 1919. I 1925 var han på nytt i Danmark og i Sør-Sverige, før han i 1926 dro med pasteurlegatet til Frankrike. I 1928 gav Oslo kommune kommunalt stipendium til Aaser for ytterligere studier i Sverige og Danmark. På sine studiereiser studerte Aaser hovedsakelig bakteriologi, munn- og klovsyke og næringsmiddelhygiene.
Vinteren 1926–27 var Aaser leder i kampen mot munn- og klovsyke i Aust-Agder fylke, og fra 1927 ble han medlem av det departementale arbeidsutvalg til humanisering av renslaktningen.
Fra 1938 til 1953 arbeidet han som Professor i kjøtt- og melkehygiene og i veterinær rettsmedisin ved Norges veterinærhøgskole. Deretter ble han pilotiveterinær og dosent i veterinær rettsmedisin ved Norges veterinærhøgskole frem til 1959. I perioden 1950 til 1970 var Aaser fromann i foreningen til Dyrenes beskyttelse.
Aaser leverte flere veterinærvitenskapelige bidrag til Norsk veterinærtidsskrift. Han var også initiativtaker til innsamlingsarbeidet til Norsk veterinærmedisinsk museum ved Norges veterinærhøgskole. Museet ble opprettet i 1969 og bygger på Carl Schwensen Aasers private samling.


== Referanser ==


== Kilder ==
https://web.archive.org/web/20070429191452/http://nygaard.howards.net/files/161.htm (familietre)
Norsk veterinærtidsskrift

Norsk veterinærtidsskrift (NVT) er fagbladet for veterinærer i Norge. Tidsskriftet gis ut av Den norske veterinærforening og utkommer ni ganger i året. Opplaget er 2.450 per utgave. Bladet ble første gang utgitt i 1889 under navnet Tidsskrift for veterinærer.
NVT leses av veterinærer, veterinærstudenter og veterinære institusjoner i Norden. Tidsskriftet når også politikere og myndigheter innen landbrukssektoren og farmasøyter. Norsk veterinærtidsskrift publiserer fagartikler, fagaktuelle artikler, debattinnlegg og stoff om og fra Den norske veterinærforening.
Redaktør for Norsk veterinærtidsskrift er informasjonssjef i Den norske veterinærforening, Steinar Tessem.


== Eksterne lenker ==
Norsk veterinærforenings hjemmeside
Telle

Telle er et norsk gårdsnavn, etternavn og slektsnavn. I Norge er det 472 personer med Telle til etternavn, ifølge SSB.Gårdsnavnet Telle har sitt opphav i Nergrenda i Åsnes, en jordbruksgrend i Solør i Innlandet. Gårdene på Telle ble ryddet i middelalderen. Ifølge Oluf Ryghs Norske Gaardnavne kommer gårdsnavnet fra gammelnorsk toll, «furu», og betyr «nyryddet furulund». Gårdsnavnet er nevnt i Den røde bok eller Raudeboka, biskop Eysteins jordebog fra 1394.  Skrivemåten var da på middelalderformen «Þelli».
Et annet opphav til slekts- og etternavnet Telle skriver seg fra bygda Telavåg utenfor Bergen. Det forekommer i Norge en omskrevet, «forfinet» variant av navnet, skrevet på formen Thelle.


== Referanser ==
Gardhammar

Gardhammar (også skrevet Gardhamar, Garhammar og Garhammer) er ei grend og en tidligere holdeplass (nedlagt 1970) på Bergensbanen i Ytre Soknedalen, i Ringerike kommune. Begge er oppkalt etter gården med samme navn. Grenda ligger langs riksvei 7, mellom Jonsrud og Bårnås. Ved Gardhammar er det også avkjøring til Skotland på sørsiden av Sogna, der Skotlandveien til Veme går langs sørsiden av elva.
Gården Gardhammar nevnes først i et diplom fra 1657, og alt den gang var den delt i søndre og nordre Gardhammar. Den har gårdsnummer 66 i Ringerike.