jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Vilho Tuulos

Vilho Immanuel «Ville» Tuulos (født 26. mars 1895 i Tammerfors, død 2. september 1967 i Tammerfors) var en finsk friidrettsutøver som konkurrerte i tresteg og lengdehopp. 
Tuulos ble olympisk mester i tresteg under OL 1920 i Antwerpen. Han hoppet 14,50 i kvalifiseringen og det resultatet tok han med seg til finaleomgangen. Ingen hoppet lengre enn hans kvalifiseringshopp og gullmedaljen var hans. Tuulos kom på tredjeplass i tresteg under både OL 1924 og 1928. Hans beste OL-plassering i lengdehopp var en fjerdeplass i Paris 1924.
Tuulos forbedret europarekorden i tresteg to ganger, 20. juli 1919 i Tammerfors med et hopp på  15,30 og 6. juli 1923 i Borås. Den rekorden innehadde han i seksten år.


== OL-medaljer ==
 1920  Antwerpen -  Gull i friidrett, tresteg  Finland
 1924  Paris -  Bronse i friidrett, tresteg   Finland
 1928  Amsterdam -Bronse i friidrett, tresteg  Finland


== Eksterne lenker ==
(en) Vilho Tuulos – Olympics.com 
(en) Vilho Tuulos – Olympic.org 
(en) Vilho Tuulos – Olympedia 
(en) Vilho Tuulos – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vilho Tuulos – Track and Field Statistics
Tøyengata (Oslo)

Tøyengata er en gate i Oslo mellom  Grønlandsleiret og Finnmarkgata. Her lå i en årrekke Munchmuseet.
Kiellands dropsfabrikk hadde lokaler i Tøyengata nr 31-33 fra 1911 til 1975, da den ble kjøpt opp av Nidar og nedlagt. Fasaden står imidlertid igjen, og Nidar produserer fremdeles seigmennene som ble oppfunnet på Kiellands dropsfabrikk.Tøyengata og nabolaget ble vedtatt fornyet i 1982. I de uisolerte boligene frøs vannet ofte i rørene i vinterkulden. Noen steder måtte man skru av varmen for å ha nok strøm til å lage mat. Rotter var ofte å se på gaten.Tøyengata nr 10 lå i landlige omgivelser da Anders Håvind (eller Haavie eller Hovind), klokker ved tukthuset, fikk huset bygd omkring 1827. I 1857 overtok klokkerens enke. I 1865 var arbeidsmann Johan Jensen huseier. Det bodde da 27 personer i huset: Jensen og hans kone med fire barn, en skipstøymann, en ølhandlende enke, en skomaker og en matros. En stund drev Jensen en småhandel i første etasje, der det siden har vært skiftende butikkdrift.Størst og staseligst var nr 14, oppført i én etasje i 1825 av svogrene sjømann Rasmus Hansen og skipstømmermann Ole Abrahamsen. I 1857 ble det bygd på en andreetasje av Wilhelm Bentzen, den første eneeieren av gården. I 1865 bodde det 37 personer i huset: Eieren brennevinshandler Ulrik Walle med sin kone, deres fire barn, en tjenestepike og fem leieboere med hver sin familie. I 1879 var det kommet et lysthus i hagen med fem små vinduer. På 1890-tallet overtok Karl Evangs farfar, murmester Carl J. Evang, huset frem til rundt 1920.

		


== Bygninger ==
Fortuna mekaniske verksted lå i nr 26
Arbeiderboliger i nr 47, bygget i 1913
Munchmuseet i nr. 53


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2000). «Tøyengata». Oslo byleksikon (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 453. ISBN 82-573-0815-3. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.
Revetal

Revetal (/reˈvata:ɽ/ eller /reːvəˈta:l/) er en tettbebyggelse i Tønsberg kommune i Vestfold og Telemark. Sammen med det nærliggende boligfeltet Bergsåsen utgjør det tettstedet Revetal/Bergsåsen, som har 2 441 innbyggere per 1. januar 2022.
Revetal vokste fram rundt togstasjonen langs Eidsfossbanen. Stasjonsbygningen har i seinere år vært pizzarestaurant. I 1968 blei Revetal ungdomsskole etablert. Den var felles for kommunene Våle og Ramnes.
I perioden 2002–2019 var Revetal administrasjonssenter i Re kommune, som blei slått sammen med Tønsberg fra 2020. Kystområdet fra Mulvika til Helland inkludert Sandsletta og Langøya i Breiangen blei avstått til Holmestrand kommune.


== Navnet ==
Revetal er nevnt i et diplom fra 1320, som «Reffoudale». Navnet blei tidligere skrevet Rævetal. En mulig etymologi for det uvanlige navnet er at det kommer av «rev» og «tagl» (håret i dyrets hale), som har vært brukt om ei plante som kan ha vokst i området.


== Næringsliv ==

Av bedrifter er Atenti (regnskap), Agios, Cederroth og Nortura Eggprodukter av betydning.


== Kommunikasjon ==
Revetal har bussforbindelse til Tønsberg sentrum og har hatt ekspressbusser til Oslo. Fylkesvei 35 («Bispeveien») går gjennom Revetal sentrum.


=== Revetal stasjon ===

Revetal var tidligere en stasjon på på Tønsberg–Eidsfossbanen. Den ble åpnet som Rævatal stasjon  21. oktober 1901, tre dager etter at jernbanestrekningen hadde blitt åpnet. I 1926 ble skrivemåten endret til Revatal. Stasjonen ble nedlagt 1938 da anen ble nedlagt. Stasjonsbygningen ligger i dag ved fylkesvei 35, som her følger den gamle jernbanetraséen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Byggingen av Re kommunehus på Veidekkes nettsider
Flyfoto (gammelt) og kart over Revetal
Herslebs gate (Oslo)

Herslebs gate (5–47B, 2A–34B) er en gate i Oslo mellom Korsgata og Tøyengata. Gaten ble i 1866 oppkalt etter professor Svend Borchmann Hersleb.


== Bygninger ==
Hersleb skole (nr. 20)
Vahl skole (nr. 26)
Tøyen kirke (nr. 43)
		
		


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Herslebs gate». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 244. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Bajkalulker

Bajkalulker er en gruppe ulkefisker som omfatter omtrent 2 arter.


== Om gruppen ==
De to artene finnes kun i Bajkalsjøen i Sibir. De er hovedføden til bajkalselen.


=== Habitat ===
Begge artene er ferskvannsarter og er endemiske for Bajkalsjøen. De kan finnes på alle dybder, men liker seg best mellom 200 m og 500 m dybde.


== Arter som finnes i Norge ==
Det finnes ingen arter av denne gruppen i Norge


== Eksterne lenker ==
(en) Bajkalulker – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Bajkalulker i Encyclopedia of Life 
(en) Bajkalulker i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Bajkalulker hos ITIS 
(en) Bajkalulker hos NCBI 
(en) Kategori:Comephorus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Comephorus – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Family Comephoridae - Baikal oilfishes - FishBase
Arsia Mons

Arsia Mons er den sydligste av de tre vulkaner på Mars som til sammen kalles Tharsis Montes. 
Den er omkring 9000 meter høy. Den er en skjoldvulkan. 
De to andre vulkanene i gruppen heter Ascraeus Mons og Pavonis Mons. Olympus Mons befinner seg i nærheten.
6000-markskrigen

6000-marks krigen, var en krig mellom Danmark og Sverige som varte fra 1276 til 1278. Krigen startet på grunn av en uenighet over en avtalt sum på seks tusen mark sølv for dansk assistanse til Magnus Ladulås i Krigen mot Valdemar Birgersson i 1275.
Erik Klipping av Danmark hadde inngått avtale om militær assistanse med hertug Magnus Birgersson som fikk leie hundre pansrede krigerne fra kongens egen hær i tillegg til en styrke på 700 mann som ble ledet av grev Jakob av Halland og den danske marsk Stig. Med denne danske hæren startet hertugen et opprør som sluttet med avsettelsen av svenskekongen som ble tatt til fange i Värmland.
Hertugen som utropte seg til konge over Sverige, nektet å betale den avtalte summen på seks tusen mark sølv og klaget over herjingene som den danske hjelpestyrken skulle ha begått. Istedenfor, startet han en krig ved å rykke inn i Halland og Skåne med total overraskelse høsten 1276.
Danskene mobiliserte en hær under marsk Uffo som forhindret den svenske hæren som deretter rømte Skåne uten større krigshandlinger. I de neste årene marsjerte danske styrkene inn i Småland som gjengjeldelse for herjingene på Halland og Skåne. Den danske straffekspedisjonen fulgte etter de fåtallige svenske forsvarsstyrkene inn i Västergötland der de møtte en svensk hæravdeling medregnet 200 pansrede ryttere. Slaget ved Ettak ble et nederlag for danskene som hadde blitt helt overrasket i sin egen leir.
Erik Klipping samlet en stor hær i 1277 og gikk inn i Västergötland som på nytt ble underlagt plyndring og herjing, festningene Axwall og Skara ble inntatt av danskene som støtte flere steder på sterk svensk motstand. Erik Klipping besluttet seg for å avslutte felttoget fordi det var ikke ment som noe annet enn en straffekspedisjon, som svar på svenskekongens overfall på Halland og Skåne.
Etter å ha kommet hjem innledet danskekongen forhandlinger med svenskene og det ble truffet enighet om en fredsavtale i Laholm, Skåne i begynnelsen av 1278. Magnus Ladulås måtte betalte krigsgjelden som var nedsatt til 4 000 mark sølv.


== Kilder ==
Ulf Sundberg, Medeltidens Svenska Krig 2002 ISBN 91-89660-11-0
Slaget ved Ettak

Slaget ved Ettak på Västergötland, vest for sjøen Vättern, var en mindre trefning mellom svenske og danske styrker i 1277 hvor danskene led nederlag.
Valdemar Birgersson hadde alliert seg med den danske kong Erik Klipping i kampen mot sin bror Magnus Ladulås i 1277. Året før hadde Magnus Ladulås og Erik Klipping blitt uenige, og grunnen var antagelig at Erik mente å ha et krav for å ha gitt hjelp mot Magnus’ opprørske bror Valdemar. Hjelpen ble verdsatt av Erik til 6000 mark sølv. Magnus bestred dette kravet da han anså at han hadde rett til et avdrag for de danske soldatenes herjinger da de trakk seg ut av Sverige. Denne uenigheten førte deretter til åpen krig da Magnus i 1276 herjet i Halland og videre ned i Skåne. Da han møtte en dansk hær under ledelse av marsken Uffo trakk han seg raskt tilbake.
Året etter marsjerte Erik Klipping inn i Småland som et svar på de svenske herjingene. Da han ikke møtte motstand ble den danske hæren mer overmodig og gikk inn i Västergötland. Ved påske kom en svensk styrke på 200 ryttere til for å drive danske tilbake. Hærførere var ridderne Ulf Karlsson, Peder Porse og Offe Diver. De kom over danskene, ledet av Bengt av Alsø og Palne Vit, da disse hadde slått leir ved Ettak. Danskene satt og spiste da svenskene overfalt dem. Med stor kraft trengte svenske overraskende inn i den danske leiren. Danskene fløy forvirret rundt og lette etter sine våpen. Bengt av Alsø klart å ta seg ut på egen hest, men Palne Vit ble tatt til fange.
Svenskene tok mange fanger som etterhvert ble sluppet fri senere etter å ha sverget riddered på aldri å komme tilbake til Sverige. Det er mer riktig å kalle det et voldsomt overfall enn et regulært slag da danskene knapt maktet å gjøre motstand. Sammenstøtet hadde heller ingen betydning for krigens utvikling da danskekongen senere utrustet en ny og større hær som herjet i Västergötland på senåret 1277. Til sist led antagelig Erik nederlag ettersom han trakk seg tilbake. Senere forhandlinger under Freden i Laholm i begynnelsen av 1278 førte til at Erik senket sine krav med 2000 mark sølv.


== Se også ==
6000-marks krigen


== Litteratur ==
Sundberg, Ulf: Medeltidens Svenska Krig, Hjalmarsson & Högberg (1999) 2002. ISBN 91-89660-11-0


== Eksterne lenker ==
6 000-markskriget 1276-1278
Striden vid Kungslena enligt Falbygdens Jul
Ettak
Licata

Licata er en by på sørkysten av øya Sicilia i Italia. Byen har omtrent 40 000 innbyggere.
Licata ligger ved munningen av elven Salso. Byen har en del svovelutvinning, kunstgjødselfabrikasjon og fiske. Byen dyrker også en del korn og grønnsaker. 
Licata var et av de alliertes landingssteder i juli 1943, under den annen verdenskrig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Licata – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Småkryp

Småkryp (engelsk: A Bug's Life) er en amerikansk animasjonsfilm produsert av Pixar Animation Studios og utgitt av Walt Disney Pictures og Buena Vista Distribution i USA den 25. november 1998, i Australia den 3. desember 1998 og i Storbritannia den 5. februar 1999. Det er den andre Disney/Pixar-filmen. Filmen handler om et spesielt insekt som leier hva han tror er «krigerinsekter» (faktisk er de sirkusinsekter) for å kjempe mot grådige gresshopper. Filmen ble regissert av John Lasseter.
Historien Småkryp er en parodi på Æsops fabel om Insektet og gresshoppen.


== Handlingsreferat ==
Ant Island er en koloni av maur ledet av den pensjonerte dronningen og datteren hennes, prinsesse Atta. Hver sesong blir de tvunget til å gi mat til en gjeng gresshopper ledet av Hopper. En dag ødelegger Flik, ​​en individualist og oppfinner, ved et uhell maten ved hans siste oppfinnelse. Så Hopper krever dobbelt så mye mat som kompensasjon. Flik blir deretter forvist fra deres koloni. I "bug city", som er en haug med søppel, møter Flik en gruppe Circus Bugs (som nylig ble avskjediget av den grådige P.T. Flea) 
Samtidig forsøker maur i Fliks tidligere koloni desperat å samle nok mat til et nytt tilbud for gresshoppene. Når Hopper kommer tilbake oppdager de det lave tilbudet. De overtar derfor hele maurene, og krever all deres vintermat-forsyning, og planlegger å henrette maur-dronningen etterpå. Flik overhører disse planene, og han ønsker å returnere til Ant Island for å redde de gamle vennene hans. Circus Bugs går med på å distrahere gresshoppene lenge nok til å redde maur-dronningen, og de forsøker å tvinge Hopper vekk fra Ant Island.


== Stemmer ==
Norske stemmerKim Fangen som Flik
Erik Hivju som Hopper
Anine Kruse som Prinsesse Atta
Emilie Grønsund som Prinsesse Dot
Kari-Ann Grønsund som Dronningen
Johannes Joner som Malt
Nicolay Lange-Nielsen som Slåpen
Stig Krogstad som Heimlich
Per Frisch som Francis
Helge Reiss som Manto
Inger Teien som Gipsy
Lena Meieran som Rosa
Aksel Hennie som Rokk & Rull og Andre stemmer
Ivar Nørve som Rokk & Rull, Torne og Andre stemmer
Magnus Nielsen som Petter Loppe
Magne Lindholm som Dim
Harald Mæle som Herr Bakke
Unn Vibeke Hol som Doktor Flora
Bernhard Ramstad som Kornelius
Ellers medvirker: Håvard Bakke, Sarah MacDonald Berge, Øyvind B. Lyse, Edda Trandum Grjotheim, Benjamin Helstad og Siri Nilsen.


== Sang ==
Du Skal Forme Ditt Liv (av Carsten Loly og Christine Meyer)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Småkryp på Internet Movie Database 
(no) Småkryp hos Filmfront 
(sv) Småkryp i Svensk Filmdatabas 
(da) Småkryp i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Småkryp på Allociné 
(nl) Småkryp på MovieMeter 
(en) Småkryp på AllMovie 
(en) Småkryp på Turner Classic Movies 
(en) Småkryp på Rotten Tomatoes 
(en) Småkryp på Metacritic 
(en) A Bug's Life hos Big Cartoon DataBase
Abyssocottidae

Abyssocottidae er en gruppe ulkefisker som omfatter 24 arter som kun finnes i Bajkalsjøen i Russland


== Litteratur ==
Per Pethon (2005). Aschehougs store fiskebok (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7. 
Joseph S. Nelson (2006). Fishes of the World (4 utg.). Edmonton. ISBN 0-471-25031-7. 
Kontula, Tytti, Sergei V. Kirilchik, Risto Väinölä (2003) Endemic diversification of the monophyletic cottoid fish species flock in Lake Baikal explored with mtDNA sequencing Molecular Phylogenetics and Evolution 27, 1, 143–155.


== Eksterne lenker ==
(en) Abyssocottidae – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Abyssocottidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Abyssocottidae hos Fossilworks 
(en) Abyssocottidae hos ITIS 
Abyssocottidae – detaljert informasjon på Wikispecies Catalogue of Life: Abyssocottidae Besøkt 25. august 2007.
Nansenhjelpen

Nansenhjelpen eller formelt Nansenhjelp, kjent som Nansen Relief på engelsk og Nansenhilfe på tysk, var en norsk, privat humanitær organisasjon som blei stifta i 1937 av blant andre arkitekten og skribenten Odd Nansen (1901–1973), sønnen til polfareren og diplomaten Fridtjof Nansen. Organisasjonen forsøkte å gi hjelp og en trygg havn i Norge til jødiske flyktninger fra europeiske områder under nazistisk kontroll. Kontoret blei stengt av den tyske okkupasjonsmakta i Norge under andre verdenskrig, og Odd Nansen blei arrestert av Gestapo. Organisasjonen blei formelt oppløst i 1946, og gikk inn i Europahjelpen.


== Se også ==
Det internasjonale Nansenkontoret
Holocaust i Norge
Odd Nansen


== Referanser ==


== Kilder ==
Denne artikkelen bygger på «Nansenhjelpen» fra Wikipedia på nynorsk 4. juni 2019, som igjen bygger på «Nansenhjelpen» fra Wikipedia på engelsk 2017.
Greve, Tim (24. april 2017). «Nansenhjelp». Store norske leksikon. 


== Eksterne lenker ==
Oss selv nærmest : Norge og jødene 1914-1943
Manovo-Gounda St. Floris nasjonalpark

Manovo-Gounda St.Floris nasjonalpark ligger i prefekturatet Bamingui-Bangoran, i Den sentralafrikanske republikk, ved grensen til Tsjad. Parken ble innlemmet på verdensarvlista i 1988 på grunn av sin imponerende biodiversitet.
Parken, som utgjør 1 740 000 hektar, ligger 400-800 moh, og er preget av savannelandskap. Parken ligger i den østlige delen av prefekturatet og er avgrenset mot Tsjad av grenseelvene Aouk og Kameur, mot øst av Vakagaelven, mot vest av Manovoelven og mot sør av Bongomassivet. Elven Ndéle-Birao renner gjennom parken. Klimaet er tropisk, med årlig nedbør 960 - 1 700 mm. Regntiden varer fra juni til november. Karakteristiske arter for parken er Svart neshorn, elefanter, gepard, leopard, afrikansk villhund, rødpannegaselle (Gazella rufifrons) og kafferbøffel. Det er registrert 320 fuglearter, av særlig betydning er vadefuglene på elveslettene i parkens nordlige del. Bare deler av parken har vært kartlagt grundig. 
De første delene av parken ble fredet i 1933 som Oubangui-Chari nasjonalpark. Den skiftet navn til Matoumara i 1935 og til St.Floris nasjonalpark i 1940. St. Floris ble utvidet i 1960 og 1974, og parken fikk dens nåværende navn og utstrekning i 1979.
På grunn av krypskyttere, som fryktes å ha avlivet opptil 80% av dyrelivet i parken, og mordet på fire viltforvaltere, ble parken i 1997 oppført på listen over Truede verdensarvsteder.


== Eksterne lenker ==
UNEP World Conservation Monitoring Centre: faktaark
René Klingbeil

René Klingbeil (født 2. april 1981 i Berlin) er en tysk tidligere fotballspiller, som sist spilte for FC Carl Zeiss Jena i Regionalliga Nordost i Tyskland. Han spilte for Viking FK i fra 2007 frem til sommeren 2008. Han spilte på samtlige plasser i forsvar, men hovedsakelig som venstreback. 
Han startet sin profesjonelle karriere i 1998 med Borussia Mönchengladbach. I 2003 gikk han til Hamburger SV og spilte 51 kamper der inntil han gikk gratis til Viking i 2007. Han spilte sin siste kamp for Viking i UEFA Cup-kvaliken mot Vetra fra Litauen og returnerte deretter til Tyskland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) René Klingbeil – Transfermarkt 
(en) René Klingbeil – WorldFootball.net 
(de) René Klingbeil – fussballdaten.de 
(en) René Klingbeil – Soccerway
Klinte

Klinte  eller rødklint (Agrostemma githago) er en truet planteart i nellikfamilien. Den forekommer i Europa, Asia og Nord-Afrika, men er nå truet av utryddelse. I tidligere tider var planten vanlig å finne på åkre, enger og annen kulturmark. I Skandinavia eksisterer fortsatt klinten naturlig på noen få steder, som på Öland i Sverige der den er funnet på to områder.
Klinte kan trives i alle typer jord og er en lettdyrket og takknemlig sommerblomst. Den er ettårig med en vakker blomst som kan bli opptil 80 cm høy. Blomstene er rødfiolette, 3-5 cm vide med 5 kronblader og uten lukt. Frukten er en kapsel som åpner seg når den blir moden med 5 kapseltenner. Frøene er svarte og nyreformede, ca. 3 mm lange. Frøene er giftige og må ikke spises. Klinten blomstrer i juni-juli i Norge/Sverige.
I Norge var klinte ganske vanlig på Øst- og Sørlandet frem til 1920-tallet og er nå nesten utryddet. I Sør-Trøndelag ble den rødlistet som utryddet i 1996. Klinte kom til Norge før Middelalderen og arten er fullstendig tilpasset gammeldags jordbruk. Den tåler ikke endringene som moderne driftsformer har ført med seg, og frøene har dessverre ikke evnen til å kunne hvile i jorden, slik at eventuelle frøbanker kan bygges opp.
Det jobbes med å bringe arter som klinte tilbake til sin opprinnelige tilstand i eldre kulturmark der gamle driftsformer fortsatt holdes i hevd. I Sverige hvor klinten fortsatt er å finne i vill tilstand, kan frø hentes fra disse og brukes til å gjenskape forekomster av klinte i Norge. I 2009 ble den observert på en forekomst i Østfold.
Blir klinte observert i Norge er det meget viktig at forekomsten får stå i fred, slik at den kan få frøså seg selv.
Klinte er giftig. Klinten i uttrykket å skille klinten fra hveten viser til planten svimling (Lolium temulentum) som også er giftig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Klinte i Encyclopedia of Life 
(en) Klinte i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Klinte hos Artsdatabanken 
(sv) Klinte hos Dyntaxa 
(en) Klinte hos ITIS 
(en) Klinte hos NCBI 
(en) Klinte hos The International Plant Names Index 
(en) Klinte hos Tropicos 
(en) Kategori:Agrostemma githago – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Agrostemma githago – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Agrostemma githago – detaljert informasjon på Wikispecies 
Rødlista for truede plantearter i Sør-Trøndelag
NINA - Truede Åkerugras, nr. 17 - 1993
Nongqawuse

Nongqawuse (født i 1840-årene, død 1898) var xhosa-profetinnen som fikk synene som medførte at xhosaene drepte kveget sitt i 1856–57. 
I april eller mai 1856 gikk tenåringen Nongqawuse og hennes venn Nombanda for å hente vann fra et elvebasseng nær munningen av Gxarha. Da hun kom tilbake fortalte Nongqawuse sin onkel og verge Mhlakaza at hun hadde møtt åndene til tre av sine forfedre.
Hun hevdet at åndene hadde fortalt henne at xhosafolket skulle ødelegge sine avlinger og drepe kveget sitt. Avlingene og kveget var grunnlaget for xhosaenes velstand. Til gjengjeld skulle åndene kaste de britiske nybyggerne på sjøen, fylle opp kornlagrene og fylle kraalene med flottere og friskere kveg. På denne tiden var xhosaenes kvegflokker herjet av «lungesykdom», noe som muligens skyldtes nybyggernes innføring av europeisk kveg. I 1864 hadde mange kyr allerede dødd, og xhosa-folket trodde at kvegdøden skyldtes heksekraft - *umuthi*. 
Mhlakaza gjentok profetien overfor den øverste høvdingen, Sarhili. Sarhili beordret sine undersåtter til å adlyde profetien, og avlivingen av kvegflokkene bredte om seg til et punkt der det ikke lenger var mulig å stoppe handlingene. Kvegdrepingen fikk ikke bare konsekvenser for gcaleka, Sarhilis klan, men hele xhosanasjonen. Historikere anslår at gcalekaene alene drepte mellom 300 000 og 400 000 storfe. 
Nongqawuse forutsa at forfedrenes løfte skulle innfris den 18. februar 1857, og at sola den dagen ville bli helt rød. Men den 18. februar stod sola opp med samme farge som alle andre dager, og profetien ble ikke innfridd. Til å begynne med la Nongqawuses tilhengere skylden på dem som ikke adlød hennes instruksjoner, men senere vendte også de som hadde trodd på henne seg mot henne.
Etter ødeleggelsen av kveg og avlinger gikk folketallet i Britisk Kaffraria ned fra 105 000 til under 27 000 på grunn av hungersnød.  Nongqawuse ble arrestert av britiske myndigheter og sendt til Robben Island. Etter at hun ble satt fri levde hun på en gård i distriktet Alexandria i den østlige Kappkolonien, hvor hun døde i 1898.
Dalen der Nongqawuse møtte åndene bærer fortsatt navnet Intlambo kaNongqawuse (Xhosa for Nongqawuses dal).


== Eksterne lenker ==
Nongqawuse — Prophetess of Doom om Encounter South Africa