jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Romersk borger

Romersk borgerskap i Romerriket var et privilegium gitt til individer som levde innenfor en gitt sone. Området var i utgangspunktet bare byen Roma, men ble gjennom krig (= Forbundsfellekrigen) og reformer (= keiser Caracalla) utvidet, og mot slutten av keiserriket hadde alle som levde innenfor rikets grenser romersk borgerskap. Et borgerskap betydde at en kunne stemme i folkeforsamlingen, og at en ble underlagt romerretten, og kunne få del av ager publicus (den offentlige jord).
Borgerskap i oldtidens Roma var en privilegert politisk og juridisk status knyttet til alle frifødte enkeltindivider i henhold til lov, eiendom og styring. I den romerske republikk og senere i Romerriket kunne de som bodde innenfor den romerske stat løselig sett bli inndelt i flere klasser:

Mannlig romersk borger hadde omfattende rekke av privilegier og beskyttelser definert i detaljer av den romerske stat. Han kunne derimot, under bestemte unntaksomstendigheter, bli fratatt sitt borgerskap.
Kvinnelig romersk borger hadde en begrenset form for statsborgerskap. Selv om de ble høyt ansett, hadde de ikke muligheten til å stemme eller inneha noen form for offentlig eller administrativ posisjon. De rike kunne delta i det offentlige liv ved å finansiere byggeprosjekter eller støtte religiøse seremonier eller andre hendelser. Kvinner hadde rett til å eie eiendom, drive forretninger, og oppløse ekteskap ved skilsmisse. Ekteskap var en betydelige form for politisk allianse i republikken.
Klientstat-borger og allierte (socii) av Roma kunne oppnå en begrenset form for romersk statsborgerskap som latinske rettigheter (ius Latii, Latinitas) Selv om slike borgere kunne avgi stemme i romerske valg, var det lite praktisk.
Slaver ble betraktet som en eiendom og manglet derfor lovlig personlig frihet og rettigheter. Over tid kunne de skaffe seg en del former for beskyttelse etter romersk lov. En del slaver ble frie ved at de hadde fullført bestemte tjenester eller ved at de ble gitt fri status i testamente ved deres herres død. Straks de var frie møtte de få begrensninger, utover vanlig sosialt snobberi, i å delta i det romerske samfunn. I prinsippet kunne en person bli en borger ved lov framfor ved fødsel, slik som det ble idealisert i romersk mytologi; da Romulus beseiret sabinerne i krig, lovte han krigsfangene at i Roma ville de bli borgere.
Frimenn var tidligere slaver som hadde fått sin frihet. De ble ikke automatisk gitt statsborgerskap og manglet en del privilegier, som å stille til valg for offentlige posisjoner som magistrat. Barn av frimenn og frie kvinner ble derimot født som frie borgere; eksempelvis var far av poeten Quintus Horatius Flaccus.


== Referanser ==
Milhouse Van Houten

Milhouse Mussolini Van Houten er en figur i TV-serien The Simpsons som får stemmen sin av Pamela Hayden. Han er sønn av Luann og Kirk Van Houten og har helt tydelig arvet utseendet sitt fra begge. Han har, i likhet med dem, blått hår og tykke briller. Selv om han har tydelige nerdetrekk er han ikke spesielt smart, verken på skolen eller i det sosiale livet utenfor. Dette utnyttes ofte av hans bestevenn Bart Simpson, som ofte får Milhouse i trøbbel. Navnet kommer trolig fra Richard Nixon, hvis mellomnavn var Milhous, Italias fascistiske diktator Benito Mussolini og Charles Mansons medhjelper Leslie van Houten. Milhouse opptrådte først i en reklamefilm for sjokolademerket Butterfinger som kom like før seriens første episode.
Ved en anledning sørget Bart for at Milhouse havnet på FBI sin liste over «Most Wanted Criminals» selv om de er venner. Han forsøkte også å lokke Milhouse inn i en kaktus. Men Milhouse er ikke alltid underordnet Bart. I episoden "Bart Sells His Soul" fra den sjuende sesongen hadde Milhouse det morsomt med Barts angst, etter at Bart solgte sjelen sin for 5 dollar - og Milhouse krevde 50 dollar for å returnere den til ham.
Millhouse snakker flytende italiensk ("The Last of the Red Hat Mamas" fra den 17. sesongen) fordi han måtte besøke sin mormor i Toscana, i to uker hver sommer. Men mormoren hans misliker det engelske språket, og slår ham hver gang han snakket engelsk. Derfor ble Millouse tvunget til å lære seg italiensk, for å kunne kommunisere med mormoren sin. Han hjelper Lisa Simpson med å lære seg italiensk i løpet av denne episoden. Men det finnes ingen referanser til hans italienske bakgrunn eller språk-kunnskaper i noen andre episoder. Milhouses personlighet forandres drastisk når han snakker italiensk. Han blir i stedet langt mer selvsikker ovenfor kvinner, og er populær blant Springfields italienske samfunn.
Milhouse er håpløst forelsket i Lisa Simpson og opptrer svært klønete i forhold til jenter. Han har flere ganger vært nær ved å forføre henne, men har mislyktes hver gang. Han hadde også en periode et forhold til Rainer Wolfcastles datter. Hans første kjæreste var rikmanndatteren Samantha Stanky, som ble sendt på kostskole etter at foreldrene hennes fant ut om forholdet. Milhouse er også et utpreget mobbeoffer.
I fremtidsvisjoner har Milhouse flere ulike jobber, alt fra ansatt ved atomkraftverket i Springfield til å være stabssjef for presidenten. Det antydes også at Maggie vil miste jomfrudommen sin til Milhouse. Seerne har ofte hørt at Homer kaller Milhouse for "Bart's weird friend" eller "that little wiener".
Gallere

Gallere var det keltisktalende folket som var bosatt i Gallia i jernalderen og i den romerske perioden (grovt sett fra 400-tallet f.Kr. og fram til 400-tallet e.Kr.). Deres galliske språk utgjorde en hovedform av det fastlandskeltiske språk.
Gallerne som et folk synes å ha framstått en gang rundt 400-tallet f.Kr. som etterkommere av La Tène-kulturen nord for Alpene (spredt utover landområdene mellom elvene Seinen, midtre Rhinen, og øvre Elben). Ved 300-tallet f.Kr. var de spredt utover det mest av det som nå er Frankrike, Belgia, sørlige Tyskland, Østerrike, Tsjekkia og Slovakia, foruten også sørover innover Portugal og Spania, ved at de kontrollerte handelsrutene langs elvesystemene Rhône, Seinen, Rhinen og Donau. De ekspanderte også sin innflytelse ned i nordlige Italia, inn i Balkan, Transilvania, og Galatia.Til tross for den kulturelle innflytelsen over dette store området hvor Gallia var hovedområdet, var gallerne aldri forent under enkelt hersker, men tidvis var galliske stammer i stand til å slå sammen sine styrker i større militære angrep og operasjoner. Deres makt nådde sitt høydepunkt tidlig på 200-tallet f.Kr. Framveksten til den romerske republikk etter slutten på den første puniske krig la i økende grad press på den galliske innflytelsen. Slaget ved Telamon i 225 f.Kr. ble utkjempet mellom den romerske republikken og gallisk allianse. Romerne var seierrike og økte sin innflytelse i nordlige Italia. Nederlaget ved Telamon var vendepunktet for en gradvis nedgang i gallisk innflytelse i løpet av 100-tallet f.Kr. som endte med den fullstendige erobringen av Gallia i Gallerkrigen på 50-tallet f.Kr. Primærkilden til gallerkrigene er Julius Cæsars egne skildringer (Commentarii de Bello Gallico på latin).Etter dette ble Gallia en provins under Romerriket. Gallerne ble etnisk og kulturelt i stor grad assimilert inn til latinsk befolkningen ved romerske bosettere. De hadde mistet sine stammeidentiteter ved slutten av 100-tallet e.Kr. Gallisk språk ble fortrengt av vulgærlatin og av forskjellige germanske språk fra 400-tallet e.Kr. og framover.


== Referanser ==
Klassisk liberalisme

Klassisk liberalisme er en betegnelse som brukes på liberalisme i sin opprinnelige form.
I praksis brukes ofte begrepene klassisk liberalisme og høyre-libertarianisme om hverandre, men i utgangspunktet har førstnevnte begrep en snevrere og klarere definert avgrensning. Mens libertarianisme er en samlebetegnelse for ideologier som bygger på ikke-aggresjons-prinsippet, og inkluderer alt fra minarkisme til anarkokapitalisme, betegner klassisk liberalisme den ideologi som vokste frem i opplysningstiden, og som gikk ut på at myndighetenes oppgave var å beskytte og opprettholde innbyggernes rettigheter. Opposisjonen mot offentlige reguleringer og inngrep var sterk, og man mente således at myndighetene kun skulle ta seg av politi, rettsvesen og forsvar – i enkelte tilfeller også renovasjon og liknende – mens andre oppgaver skulle overlates til markedet. En slik stat kalles ofte en nattvekterstat.
Grunnleggende for klassisk liberalisme er negativ frihet der hvert individ eier sin egen kropp tanke og handling. Ut fra dette stammer da eiendomsrett, trosfrihet og ytringsfrihet.


== Se også ==
Adam Smith
Det Liberale Folkepartiet
Liberalistene
Liberalisme
Nattvekterstat
Jan Bull

Jan Breda Bull (født 7. januar 1927 i Paris, død 16. desember 1985) var en norsk forfatter og teaterinstruktør. Han var sønn av dikteren Olaf Bull.


== Verker ==
13 dikt (1957).
Marianne – (1959)
Sommerfuglene (1960)
Den siste fuglen – dikt (1961)
Sodoma – dikt (1964)
En vanligvis godt underrettet kilde – dikt (1967)
Masker – dikt (1976)
Døden ville lese Dickens – roman (1981)


== Oppsetninger på Nationalteateret ==
Mars 1982Yesterday (Tekst, sangutvalg og regi)

Mai 1977Camp (Regi)

Januar 1977Kunstnere (Regi)

Mars 1976De kaller oss pøbler (Regi)

September 1971Hvem har det verst? (Regi)

April 1976Kong Lear (Regi og omarbeidelse)

September 1970Mordernes natt (Regi)

Februar 1978Gerts have (Regi)

September 1969Det store smellet (Regi)

Mai 1969Superboy (Regi)

November 1968Sommeren (Regi)

Mars 1968Freden, friheten, kjærligheten (Regi)

Januar 1968Hele dager i trærne (Overselse og regi)


== Referanser ==
Charibert II

Charibert II (født ca. 618, død 8. april 632) var konge av Aquitaine fra 629 til sin død i 632. Han hadde sin hovedstad i Toulouse. Charibert II var sønn av frankerkongen Klotar II og hans andre hustru Sikilde.


== Liv og virke ==
Det er ingen redegjørelse for når Charibert nøyaktig ble født, kun at han var «noen få år yngre» enn sin halvbror Dagobert I. Hans far Klotar hadde åpenbart flere hustruer, noe som ikke var uvanlig på denne tiden, og Charibert ble født av hans yngre hustru Sikilde.
Da hans far Klotar II, frankernes konge, døde i 629, etter et styre på førtifem år, fikk hans sønn Dagobert sjansen til å utøve som reell kongelig kontroll, skjønt han hadde formelt vært konge av Austrasia siden 623. Charibert forsøkte å kreve Neustria på bekostning av Dagobert. Charibert var representert av sin onkel Brodulf, bror til dronning Sikilde. Dagobert fikk Brodulf myrdet, og truet Charibert til å trekke seg tilbake til et lite delvis uavhengig område kjent som Aquitaine. Denne avtalen ble bekreftet da Charibert i 631 var gudfar for Dagoberts sønn Sigibert.
Chariberts rike inkluderte Toulouse, Cahors, Agen, Périgueux og Saintes som han la til sine områder i Gascogne. Charibert var gift med Gisela, datter av Amand, hersker av Gascogne. Hans styrker kuet motstanden til baskerne til hele Novempopulania (latin for «landet til de ni folkene», tilsvarer det sørlige Frankrike og deler av det nordlige Spania) var under hans kontroll.
Charibert døde i Blaye i Gironde, antagelig myrdet på ordre av Dagobert, og kort tid etterpå ble også Chariberts sønn, spedbarnet Chilperik også drept. Aquitaine gikk tilbake til Dagobert. Både Charibert og hans sønn er gravlagt i det tidlige romanske Basilica Saint-Romain i Blaye.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Primær litteraturGregorius av Tours: Historia Francorum
Fredegars krønike, engelsk utgave: Wallace-Hadrill, J.M. (1960): The Fourth Book of the Chronicle of Fredegar with its Continuations, Connecticut:Greenwood Press.Sekundær litteraturBauer, Susan Wise (2010): The History of the Medieval World, W.W. Norton
Geary, Patrick J. (1994): Before France and Germany: The Creation and Transformation of the Merovingian World. Oxford University Press.
James, Edward (1988): The Franks. Basil Blackwell.
Sismondi, Jean Charles Léonard de (1850): The French under the Merovingians
Wood, Ian N. (1994): The Merovingian Kingdoms, 450–751. Longman.


== Eksterne lenker ==
Historisk atlas: Konger og hertuger av Aquitaine (engelsk)
Oxford merovingisk side (engelsk)
Anand Tucker

Anand Tucker (født 24. juni 1963 i Thailand) er en regissør som for en periode på noen måneder skulle regissere første del i Den mørke materien-trilogien. Han forlot imidlertid prosjektet i begynnelsen av mai 2006, og han ble erstattet av mannen han opprinnelig tok over for, Chris Weitz.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anand Tucker på Internet Movie Database 
(sv) Anand Tucker i Svensk Filmdatabas 
(da) Anand Tucker på Filmdatabasen 
(da) Anand Tucker på Scope 
(fr) Anand Tucker på Allociné 
(en) Anand Tucker på AllMovie 
(en) Anand Tucker hos The Movie Database
Barman Budha

Barman Budha er en kommunistleder i Nepal. Han er medlem av sentralkomiteen i NKP(Maobadi), av kham magar-nasjonalitet og kjent som en kraftfull og innflytelsesrik leder i distriktet Rolpa.
Magarene er en nasjonal minoritet som snakker et tibetansk språk. Distriktet Rolpa er svært økonomisk tilbakeliggende, og hadde bl.a. ingen bilveier før hæren bygde dem for å frakte forsyninger fram til sin kamp mot opprørerne før etter år 2000.
Den kommunistiske retninga Budha tilhører, har hatt stor innflytelse i hans hjemland i de vestlige åsene sida 1950-tallet. Landsbyen Tawang, sentralt i Kham-landet, hadde stort kommunistisk flertall i hvert fall fra 1957.
I 1980 blei Buda valgt til ordfører. Samme år var det folkeavstemning om Panchayat-demokratiet, som var det offisielle navnet på det kongelige diktaturet. I samsvar med parolen fra NKP (Chautho Mahadhiveshan) (parentesen betyr fjerde landsmøte) gikk han inn for boikott. Nær 100% boikotta avstemninga. Buda tok ned og brente offisielle bilder av kongen og dronninga, og hengte opp bilder av Marx og Lenin isteden. Dette førte til kraftige represalier, og ordføreren fikk 5 års fengsel.
Ved det første frie parlamentsvalget i 1991 stilte Budha for Samyukta Janamorcha Nepal (SJM) i Rolpa. Han var en av meget få minoritetsrepresentanter som blei valgt (de fleste var fra SJM).
På første møte i det nye parlamentet møtte han i tradisjonell magar-bunad med lendeklede, nakne bein og kukri (en stor tradisjonell kniv) i beltet. Det var en uhørt demonstrasjon mot det dominerende høykaste hindu-nasjonaliske flertallet i forsamlinga.
Da SJM i 1994 sprakk i to, var Budha en av mindretallet på tre representanter som fulgte partileder Baburam Bhattarai.
Før opprøret i 1996 gikk han under jorda. Etter at opprøret var i gang dukka han opp som en sentral maoistleder i Rolpa.
«Braman Budhas drøm er blitt til virkelighet» skreiv pressa, da opprørerne den 9. januar 2004 erklærte at Den Autonome Magarat-regionens folkeregjering var stifta, på et massemøte med 75 000 deltakere i Thawang. Dette var den første av de 9 planlagte autonome regionene som fikk en egen regjering.


== Se også ==
NKP (Chautho Mahadhiveshan) (fjerde landsmøte)
NKP (Masal)
NKP (Mashal)
NKP (Ekda Kendra)
NKP(Maobadi)
Prachanda
Baburam Bhattarai
Samyukta Janamorcha Nepal
Nepals geografi
Lions Gate Films

Lion Gate Films er et kanadisk filmproduksjons- og distribusjonsselskap. Selskapet er en del av Lions Gate Entertainment, og er den største og mest suksessrike distributøren av uavhengig film i Nord-Amerika, og er det største filmproduksjonsselskapet utenfor USA. Selskapet fokuserer hovedsakelig på ikke-amerikansk og uavhengig film, og er best kjent for å distribuere filmer (som Fahrenheit 9/11, American Psycho og Dogma) som er for kontroversielle for de største amerikanske selskapene.
Selskapet ble dannet i 1970 av regissør Robert Altman, som ga det navn etter broen Lions' Gate Bridge i Vancouver. Den første filmen de produserte var Altmans egen Brewster McCloud, og frem til Altman solgte selskapet til Jonathan Taplin i 1981, var det stort sett bare Altman-filmer de produserte.
Selskapet hadde en liten omsetning frem til midten av 90-tallet, da filmindustrien i Canada begynte å vokse ettersom flere og flere produksjoner ble flyttet fra USA av kostnadshensyn. I 1997 ble firmaet kjøpt av investoren Frank Giustra, sammen med en rekke produksjonsfasiliteter og distributører. Deres første suksess etter dette ble American Psycho fra 2000, som startet en trend med å produsere og distribuere filmer med innhold for kontroversielt for de store studioene i Hollywood. Michael Moores dokumentarer Farenheit 9/11 er deres største suksess, og har spilt inn over $220 millioner.
I 2000 forlot Guistra firmaet, og styringen ble tatt over av Jon Feltheimer og Michael Burns. De bestemte seg for å satse mot det voksende DVD-markedet, og kjøpte opp flere økonomisk skakkjørte distributører med store filmbibliotek. De to største var Trimark og Artisan Entertainment. Dette har gjort Lions Gate til innehaveren av verdens største filmbibliotek, med alle sjangre fra De hensynsløse til It's A Wonderful Life.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Lions Gate Entertainment – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Chilperik av Aquitaine

Chilperik (noen ganger Childerik i krønikene fra den tiden) var sønnen til Charibert II og Gisela, herskerinnen av Amand i Gascogne, og han var for en kort tid konge av Aquitaine i 632. Han var bare et spedbarn og ble drept kort tid etter sin far i 632 på ordre fra Dagobert I, Chariberts halvbror.
Kongedømmet Aquitaine ble innlemmet i frankerriket av Klodvig I i 507, men riket ble flere ganger delt mellom flere konger. Aquitaine ble en del av kongedømmet Neustria som omfattet de vestligste delene av frankerriket. Aquitaine inkluderte Toulouse, Cahors, Agen, Périgueux og Saintes.
Da hans farfar Klotar II, frankernes konge, døde i 629, forsøkte faren Charibert å skaffe seg kongedømmet Neustria mot sin eldste halvbror Dagobert I som allerede hadde vært konge av Austrasia siden 623. I de påfølgende forhandlingene, ble Charibert representert av sin onkel Brodulf, bror til dronning Sikilde. Dagobert fikk drept Brodulf og gav fra seg det nesten uavhengige riket Aquitaine til Charibert. Denne avtalen ble bekreftet i 631 da Charibert var gudfar for Dagoberts sønn Sigibert.
Charibert døde i Blaye, Gironde, muligens myrdet på Dagoberts ordrer, og kort tid etterpå ble også Chariberts sønn, spedbarnet Chilperik av Aquitaine også drept. Aquitaine gikk tilbake til Dagobert. Både Charibert og hans sønn er gravlagt i det tidlige romanske Basilica Saint-Romain i Blaye. 
Chilperiks gjenlevende bror, Boggis (ca. 626–ca 688) ble hertug av Aquitaine og far til Sankt Hubert som sa fra seg sine verdslige krav til sin yngre bror som begynte en linje av merovingiske hertuger i Aquitaine som varte til 769, da den siste Hunold, ble kuet av Karl den store.


== Referanser ==


== Litteratur ==
James, Edward (1991): The Franks, Basil Blackwell
Wood, Ian (1994): The Merovingian Kingdoms 450-751, Routledge
Gregorius av Tours: Historia Francorum, engelsk utg.: A History of the Franks, Penguin Classics 1976
Fredegar; Wallace-Hadrill, J.M., oversetter (1960): The Fourth Book of the Chronicle of Fredegar with its Continuations, Connecticut: Greenwood Press
Bugge, Alexander (1924): Illustreret verdenshistorie for hjemmet, bind 3, s 113-125


== Eksterne lenker ==
Historisk atlas: Konger og hertuger av Aquitaine (engelsk)
Oxford merovingisk side (engelsk)
Gary McAllister

Gary McAllister (født 25. desember 1964 i Newarthill i North Lanarkshire) er en skotsk fotballtrener og tidligere fotballspiller.McAllister spilte først og fremst på midtbanen, selv om han også kunne spille på begge vingene, og hadde en suksessfull karriere som fotballspiller, som strakk seg over nitten sesonger. Han startet sin karriere for den lokale klubben Motherwell FC med åtte mål på 70 kamper, før han dro sør for grensen til Leicester City FC som 20-åring i 1985. I semifinalen i cupen i 1985 mot Celtic FC tiltrakk han seg oppmerksomheten fra Leicester City FCs daværende manager Gordon Milne og signerte for Leicester City samme år. McAllister dro derfra videre til Leeds United AFC i 1990, og han hadde senere to opphold hos Coventry City FC, bare avbrutt av to vellykkede sesonger for Liverpool FC fra 2000 til 2002.
McAllister representerte også det skotske landslaget i ni år og fikk 57 landskamper med flagget på brystet (fem mål). Hans lederskapskvaliteter ble lagt merke til, og han fikk fire suksessfulle år som kaptein for Skottlands landslag, i tillegg til to sesonger som Leeds Uniteds kaptein. Han ble utnevnt til medlem av Order of the British Empire i nyttårstildelingene i 2001, som en anerkjennelse av hans bidrag innenfor fotballen. I tillegg har McAllister fått medlemskap i ”The Scotland Football Hall of Fame”.
«My most inspirational signing», sa tidligere Liverpool-trener Gérard Houllier om signeringen av McAllister som ble en legende for Merseyside-laget med sitt spill i Treble-sesongen 2000-2001.


== Meritter ==
Vant Ligacupen, FA-Cupen og UEFA-cupen med Liverpool i 2000-01.
Vant FA Charity Shield 2001-2002 og med Leeds i 1992/93
Vant UEFA Super Cup 2001-2002
Ligamester med Leeds United 1991/92


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Gary McAllister – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Gary McAllister – FIFA 
(en) Gary McAllister – UEFA 
(en) Gary McAllister – Transfermarkt 
(en) Gary McAllister – Soccerbase.com 
(en) Gary McAllister – Soccerbase.com (manager) 
(en) Gary McAllister – FootballDatabase.eu 
(en) Gary McAllister – EU-Football.info 
(en) Gary McAllister – FBref 
(en) Full Managerial Stats for Leeds United from WAFLL
(en) ThisIsAnfield.com Exclusive interview
(en) Leeds United AFC past player profile
(en) Liverpools webside om McAllister
(en) LFChistory.net profil
Klodvig II

Klodvig II (moderne fransk «Louis», moderne tysk «Ludwig») (født 637, død 27. november 657) etterfulgte sin far Dagobert I i 639 som konge i Neustria og Burgund. Hans bror Sigibert III hadde vært konge av Austrasia siden 634. Han var innledningsvis under regenskapet til sin mor Nanthild til hun døde litt over 30 år gammel i 642. Dette dødsfallet gjorde at han falt under innflytelsen til de sekulære magnatene som reduserte den kongelige makten til sin fordel.


== Liv og virke ==

I 649 tok Klodvig II til seg en hustru en angelsaksisk slave ved navn Balthild (626-680). Hun ble kjøpt i York av rikshovmesteren Erkhinoald, ført til Frankerriket og giftet bort til Klodvig II. Hun ga ham tre sønner som alle ble konger etter hans død: Den eldste, Klotar, etterfulgte ham og hans nest eldste sønn, Kilderik, ble til slutt plassert på Austrasias trone av rikshovmesteren Ebroin. Den yngste, Teoderik, etterfulgte Kilderik i Neustria og ble til slutt frankernes enekonge av Frankerriket som omfatter Neustria og Austrasia.
Han var mindreårig ikke hele, men store deler av sitt styre. Han blir noen ganger regnet som konge av Austrasia i perioden 656–657 da Kildebert den adopterte hadde ranet til seg tronen. Som mindreårig og underlagt sterke magnater som styrte i hans sted har han blitt karakterisert som en roi fainéant, «gjør-ingenting-konge»; en beskrivende betegnelse som har sitt opphav i Einhards biografi over Karl den store som betegnet de siste merovingerkongene som konger «i ingenting annet enn i navnet».


== Død ==
Klodvig II døde den 31. oktober 657, 22 år gammel, etter å ha vært konge i 18 år. På tradisjonelt vis ble Klodvig II gravlagt i klosterkirken Saint-Denis i Paris som sine forfedre, ved siden av sin far Dagobert.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Verseuil, Jean (1946): Les rois fainéants : de Dagobert à Pépin le Bref 629-751, Paris: édition Critérion, ISBN 2-7413-0136-0.


== Eksterne lenker ==
(en) Clovis II – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Notices d'autorité: Fichier d'autorité international virtuel • Bibliothèque nationale de France
Caesar IV

Caesar IV er et bybyggingsspill utviklet av Tilted Mill Entertainment til PC, utgitt høsten 2006. Spillet ble annonsert i august 2005.
Som de tidligere Caesar-spillene går Caesar IV ut på å bygge og opprettholde byer i Romerriket, men flere aspekter ved spillet er endret i forhold til forgjengerne. Krigssystemet er for eksempel helt omformet i forhold til Caesar III, og videre foregår spillet i full 3D.
Tilted Mill, selskapet som utvikler Caesar IV, består for en stor del av de samme i Impressions Games, selskapet som utviklet Caesar III.


== Eksterne lenker ==
Tilted Mill Entertainments hjemmesider Arkivert 9. april 2007 hos Wayback Machine.