jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kyss meg, kansler!

Kyss meg, kansler! (orig. Küss mich, Kanzler!) er en tysk fjernsynsfilm om makt og kjærlighet fra 2004, produsert av fjernsynskanalen ARD.


== Handling ==
Midt under innspurten i den føderale valgkampen bryter det fjerde ekteskapet til kansler «Ben Bischof» (Robert Atzorn) og hans kone Florine sammen. Kona har en affære i Italia, og Bischof ignorerer rådgiverne sine og krever skilsmisse. For å lette trykket stikker han av fra livvaktene og raser avgårde på sin Harley-motorsykkel, en eskapade som ender med et krasj i leiligheten til «Mila» (Andrea Sawatzki), en tyve år yngre tannlege og illegal immigrant fra Kasakhstan som må jobbe som vaskehjelp. Kansleren  forelsker seg i Mila. Gjennom sin varme, glade pragmatisme og syn for realiteter åpner hun kanslerens øyne for hverdagens problemer for mindre privilegerte mennesker, og redder ham fra en truende intrige i Kanzleramt. Når den hemmelige affæren truer med å nå offentligheten må kansleren velge mellom makten og kjærligheten. Han velger det siste, og får begge deler, mens intrigemakerne faller for sin egen felle.


== Rolleliste ==
Robert Atzorn ... Ben Bischof
Andrea Sawatzki ...	 Mila
Hanns Zischler ... Dr. Nick Riemer, sjef for Forbundskanslerens kontor
Ursula Andermatt ... Maggie Lowitz
Florian Fitz ... Dani Rosen
Oliver Stritzel ... Roland Wolff


== Eksterne lenker ==
(en) Kyss meg, kansler! på Internet Movie Database 
(nl) Kyss meg, kansler! på MovieMeter
RCD Espanyol

RCD Espanyol de Barcelona er en spansk fotballklubb fra Barcelona dannet i 1900 av Ángel Rodríguez. Espanyol har vunnet Copa del Rey i 1929, 1940, 2000 og 2006. Draktene er blå og hvite, noe laget bestemte seg for i 1910. De valgte fargene blå og hvit fordi det var fargene til en berømt kaptein som herjet Middelhavet i middelalderen.
Espanyol spiller hjemmekampene sine på Estadi Cornellà-El Prat som har plass til 40 500 tilskuere.


== Spillerstall ==
Oppdatert 24. oktober 2022.


=== Utlånte spillere ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(zh) Offisielt nettsted 
(en) RCD Espanyol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Robert Atzorn

Robert Atzorn (født 2. februar 1945 i Bad Polzin i Pommern) er en tysk skuespiller.


== Filmografi ==
Aus dem Leben der Marionetten – 1980
Stella – 1982
Krimistunde – 1983
Déjà vu, oder Die gebändigte Geliebte – 1984
Don Carlos – 1984
Morgen in Alabama – 1984
Das schöne Ende dieser Welt – 1984
Wannseekonferenz – 1984
Stahlkammer Zürich – 1985
Kolping – 1986
Der Spatzenmörder – 1989
Killer kennen keine Furcht – 1989
Ich will leben – 1990
Korczak – 1990
Der Betrogene – 1993
Ein Mann für meine Frau – 1993
Zu Fuß und ohne Geld – 1995
Ein Herz für Laura – 1995
Herzen im Sturm – 1996
Der Prinzgemahl – 1997
Freiwild – 1998
Ein Mann steht auf – 1999
Ich bin kein Mann für eine Frau – 1999
Wo ist mein Sohn? (Dov'è mio figlio) – 2000
Der Weg des Herzens (Der Qualcuno da amare) – 2000
Ein Mann gibt nicht auf – 2000
Jenseits der Liebe – 2001
Nicht ohne deine Liebe – 2002
Wer liebt hat Recht – 2002
Tanners letzte Chance – 2002
Die Frau des Architekten – 2003
Das Kommando – 2004
Kyss meg, kansler! – 2004


== Utmerkelser ==
Goldene Kamera- 1989
Telestar – 1993


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Robert Atzorn på Internet Movie Database 
(sv) Robert Atzorn i Svensk Filmdatabas 
(da) Robert Atzorn på Filmdatabasen 
(fr) Robert Atzorn på Allociné 
(en) Robert Atzorn på AllMovie 
(en) Robert Atzorn hos The Movie Database
Andrea Sawatzki

Andrea Sawatzki (født 23. februar 1963 i Schlehdorf, Bayern) er en tysk skuespillerinne.
Hun er kjent for sin rolle som kommissær «Charlotte Sänger» i Tatort, og har spilt i flere filmer som Bandits, Late Show og Das Experiment, og fjernsynsfilmer som  Der König von St. Pauli og Die Manns.
Hun studerte ved Neue Münchner Schauspielschule, og spilte ved teatre i Stuttgart, Wilhelmshaven og München fra 1988 til 1992. Hennes filmdebut var i filmen Faust av Dieter Dorn i 1988.
Hun er gift med skuespilleren Christian Berkel, og har to sønner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Andrea Sawatzki i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Andrea Sawatzki på Internet Movie Database 
(sv) Andrea Sawatzki i Svensk Filmdatabas 
(da) Andrea Sawatzki på Scope 
(fr) Andrea Sawatzki på Allociné 
(en) Andrea Sawatzki på AllMovie 
(en) Andrea Sawatzki hos Turner Classic Movies 
(en) Andrea Sawatzki hos Rotten Tomatoes 
(en) Andrea Sawatzki hos The Movie Database
Kitty K.

Kitty K. er ei diktsamling av Helge Torvund. Den utkom på Samlaget i 2000, og er Torvunds 19. diktsamling. Det er ei omfangsrik samling, med 69 dikt over i alt 130 sider.
Rogalandsnaturen har en framskutt plass i Torvunds dikt. Særlig har han et øye for fugler, og av alle fugler er kråkene de som forekommer oftest. Ofte er tekstene slik at sanseinntrykk av natur og omgivelser samsvarer med eller kontrasterer en indre stemning eller en psykisk tilstand hos det lyriske jeg-et. Samlinga inneholder dessuten mange kjærlighetsdikt, og det er ofte en middelaldrende manns langvarige kjærlighet til en kvinne som skildres.
Avdelinga «Canto ostinato» skiller seg ut med sine mange dagsaktuelle, politiske dikt. Her er det Norges deltakelse i NATOs den gang pågående bombekrig mot Serbia som får gjennomgå, og i flere dikt nevnes norske politikere og andre aktører ved navn, samtidig som ofrenes lidelser skildres eksplisitt. Mens krigen er svært så virkelig for de som bombes, får den et uvirkelighetens skjær hjemme i Norge:

Eg ser dei norske bilane
som køyrer mot Egersund
eller Stavanger. Bilar i eit land i krig
…
Ein Tine-bil
leverer ut
si last av krigsmelkDen siste avdelinga – «Kitty K.» – har bildene til Jær-maleren Kitty Kielland som gjennomgangsmotiv, og i flere dikt siteres fra Kitty Kiellands brev. Torvund kommer her med en sterk hyllest til hennes naturbilder, som for betrakteren oppleves som et mentalt pustehull i en ellers trykket nåtidstilstand. 


== Innhold ==
1. Portar

Syngjande revir
Fem, sju!
Knokkelporten
Song
Lysportal
Bokstavporten
Regn etter tørre dagar
Ognaelva
Hovud
Frosk
Nålene2. Canto ostinato

Munter start
Steinporten
Denne brua går ikkje til den andre sida
Ved motorvernet
Langfredag
Reptilrefleks
Animalsk
Å, så blank! Så blenkjande!
Sementporten
Ei større gløymsle
Arbeidet med lufta3. Nakne armar

Songen om min trong
Obstfelder og campingstolen
Eg ser at du ser at eg skjønar
Gjennomhola av forsøk
Urolege situasjonar
Eg var ung og låg aleine
Dikt i september
Skarpt kyss
Sekstini. Syttisju. Nittini
During
O
Til novemberdagen
Vind. Første januar
Oppe
S4. Min minste kunst

Fordjupinga
Nattdikt
Kattedikt
Pausen
Adam
Min minste kunst
Sju segl
Hennar sorg
Hopping
Klart
Spørsmålet
På
Din
Plutseleg himmel5. Utbrot

Avbrot
Øving i resignasjon
Grunnbrot6. Kitty K.

Der over knausen
Europas konsonantar
I ein plutseleg oppstand
Med overtydande kraft
Eg ser fuglen endra andlet
Mørkt
Kven vil barnet koma til?
Eg kan ikkje kvila meg
Eg såg deg i dag
Her kjem eg i mitt fartøy
litt rar oppe i hodet
Du svinga sigaretten
Hegren legg inn eit håst argument
Cuba?
Nå kan eg gå ut og inn
Godelieve Quisthoudt-Rowohl

Godelieve Quisthoudt-Rowohl (født 18. juni 1947 i Etterbeek, Belgia) er en tysk politiker (CDU). Fra 1989 har hun vært medlem av det europeiske parlamentetet for CDU i Niedersachsen. Hun har fra 1999 vært kvestor i det europeiske parlamentet, og tilhører styret i Det europeiske folkepartiets fraksjon. Hun er også medlem av det føderale styret i CDU. Hun er utdannet kjemiker, og tok doktorgraden i 1979.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Godelieve Quisthoudt-Rowohl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Godelieve Quisthoudt-Rowohl på Twitter 
Godelieve Quisthoudt-Rowohl på Facebook 
(en) Godelieve Quisthoudt-Rowohl hos Europaparlamentet
Klemens XI

Pave Klemens XI (født 23. juli 1649 i Urbino i Kirkestaten, død 19. mars 1721 i Roma), opprinnelig Giovanni Francesco Albani, var pave fra 1700 til 1721. Han er best kjent for den pavelige bullen Unigenitus som gikk ut mot viktige sider av den kirkelige situasjon i Frankrike, og for sin inngripen i ritestriden i Kina der han forbød de fleste av de omstridte akkomodasjoner til kinesiske skikker som jesuittene hadde fått igjennom.


== Tidlig liv ==
Albani ble født i Urbino, inn i en adelsfamilie som hadde etablert seg fra det nordlige Albania på 15-tallet og var opprinnelig soldater av Albanske princen Gjergj Kastriot Skanderbeg mot Det ottomanske riket. I løpet av hans regjeringstid som paven den berømte "Illyricum Sacrum" ble ferdigstilt, og i dag er det en av de viktigste kildene til fagområdet albanologi med over 5000 sider delt i flere volumer skrevet av Dom. Farlati og Dom. Coletti, også de var albanere


=== Kardinal, prest ===
Han var guvernør av Rieti and Urbino, og ble kreert til kardinal av pave Alexander VIII i 1690, med Santa Maria in Aquiro som tittelkirke.
Kardinal Albani ble ikke presteviet før i 1700 og feiret sin prima missa i basilikaen Santa Maria degli Angeli den. 6. oktober.


=== Pave ===
Han ble den 23. november 1700 valgt til pave og tok navnet Klemens XI.
Klemens XIs pontifikat ble kjennetecget av en tilnærmelse til Frankrike, og under den spanske tronfølgekrig stod han på bourbonernes side, til han i 1709 ble nødt til erkjenne deres motstander erkehertug  Karl som konge av Spania. I Roma fremmet pave Klemens XI vitenskap og kunst og ervervet blant annet en rik samling orientalskk håndskrifter til Vatikanbiblioteket.
Han utgav i 1713 bullen Unigenitus som fordømte jansenismen.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Kardinal Flavio Chigi den eldre (1631-1693) *1686
Kardinal Emmanuel-Theódose de la Tour d’Auvergne de Bouillon (1643-1715) *1689
Pave Klemens XI (1649-1721) *1700


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rendina, Claudio (1983). I papi. Storia e segreti. Rome: Netwon & Compton, pp. 586-588
In medias res

In medias res er latin og betyr «midt i tingene».
In medias res er et begrep fra litterær teori og angir at en historie starter rett inn i begivenhetene, uten innledning. De første handlingene eller skildringene er betydningsfulle og bemerkelsesverdige. Det kan også kalles en "pangstart" på fortellingen.
Begrepet stammer fra Horats' verk Ars Poetica (læreverk om skaldekunsten), og står i kontrast til «ab ovo» – fra egget, altså fra begynnelsen.
«In medias res» er et fortellergrep, også brukt i journalistikk og essayistikk.


== Eksterne lenker ==
Ars Poetica på engelsk
Wolfgang Stark

Wolfgang Stark (født 20. november 1969 i Landshut) er en tysk fotballdommer.
Han er FIFA-dommer, og har dømt over 30 kamper kamper i Mesterligaen og syv kamper i UEFA-cupen. Han har aldri dømt i VM eller EM, men han er en av 38 kandidater til å dømme i verdensmesterskapet i fotball 2014 i Brasil.


== Kamper i VM som hoveddommer ==


=== 2010 ===
 Argentina – Nigeria  (gruppespill)
 Slovenia – England  (gruppespill)
 Uruguay – Sør-Korea  (åttendedelsfinale)
Lakkegata (Oslo)

Lakkegata (3-79, 52-68) er en gate i Oslo, fra Grønland i bydel Gamle Oslo til Trondheimsveien på Sofienberg i bydel Grünerløkka.
Tidligere het den Schadegaden etter Frantz Schade som var eier på 1600-tallet, men ble i 1857 oppkalt etter Lakkegården (ved det nåværende krysset Lakkegata/Heimdalsgata) som ble revet i 1940, og hadde navn etter Conferenceraad Lachmann. Lakkegårdens opprinnelige navn var Dolin (= Dalen, opphav til navnet Dælenenga, antagelig senkningen rundt Torshovbekken som løp ut i Akerselva like ved gården).

Første skriftlige omtale av Lakkegården er i Jordebok for Mariekirkens Provsti og Communebord i Oslo 1542. Der kalles Dælenenga «Dolyne engh hoss Oslo». Like forbi Lakkegårdens nordside gikk den eldste veien mellom oldtidens strandsted som utviklet seg til Gamlebyen, og vestover til Vestfold. Veien gikk over høyden hvor Gamle Aker kirke ble bygd på 1100-tallet. Senere ble den utgangspunkt for gamleveien til Trondheim. I 1625 ble en trebro kalt «Aggers broen» bygd over Akerselva like nedenfor gården, og fortsatte i Fjerdingens gate ved den nåværende  Chr. Krohgs gate 60 som ble hovedforbindelsen sørover til Akershus festning, inntil Vaterlands bru ble åpnet i 1654. Flere broer var i tidens løp blitt bygd i området; kong Sverre og birkebeinerne vant over baglerne i slaget ved Aggers eller Akers bro i 1199.Før byggingen av Nybrua 1827 var dette hovedveien nordover fra byen (se også Vaterland). Lakkegata er i dag avbrutt av trafikksystemet rundt Nylandsveien og Hausmanns bru. Resultatet er at det finnes en liten rest nede i Grønlandsområdet som er adskilt fra hovedgateløpet. Denne går fra nord for Breigata og øst for trafikkmaskinen på Nylandsveien ned til Grønland øst for Vaterlands bru.
Til Lakkegata ligger bl.a. en karakteristisk, liten kirkebygning (bygget for Den Evangelisk Lutherske Frikirke på 1880-tallet), tre av gråbeingårdene (nr. 71–75) og Lakkegata skole med «Slurpen» (bygget i 1901 som kommunalt felleskjøkken for skolebespisningen; senere kulturhus, konsertlokale m.m.).


== Historiske adresser ==
Nr 15 Snublesteiner i fortauet til minne om jødiske beboere som under den tyske okkupasjonen ble deportert og drept i Auschwitz.
Nr 21 Skolelederforbundet
Nr 31 var arbeidsstuer for barn.
Nr 55 Skofabrikken Nordstjernen frem til etter andre verdenskrig
Nr 58 Lakkegården.
Nr 65 Her ble Christiania Pudretfabrik etablert i 1865, men flyttet i 1873 til Ulsholt på Furuset. Fortsatt var det på tomten oppstillingsplass for pudrettvognene. Da fabrikken ble kjøpt av kommunen i 1912, ble dette hovedkvarteret til hovedstadens renholdsverk.
Nr 79 Lakkegata skole, åpnet i 1902 og anlagt på Tøyen kolerakirkegård opprettet i 1833 og nedlagt i 1860-årene.
Nr 79a tidligere Sarsgaten skole, senere brukt som atelierer, også av Statens Kunstakademi.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lakkegata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 324-325. ISBN 978-82-573-1760-7.
Inger Alfvén

Inger Alfvén (født 24. februar 1940 i Stockholm, død 26. juli 2022) var en svensk forfatter. Hun var datter til Hannes Alfvén og Kerstin, f. Erikson. 
Hun var en av Sveriges mest leste forfattere. I bøkene sine tok hun opp eksistensielle og moralske konflikter, som for eksempel nedarvede kjønnsroller, kjærlighet, livslangt vennskap og ensomhet. Dotter till en dotter (1977) regnes som hennes gjennombruddsroman.
I 2002 debuterte Inger Alfvén også som dramatiker med stykket Regnbågens rot, som handler om tre søstres liv og utvikling i det forrige århundrets siste tiår.
Inger Alfvéns bøker består fremfor alt av direkte gjengiving av det som rører seg i menneskenes bevissthet.


== Bibliografi ==
Vinbergssnäckan (1964)
Tusentals äpplen (1969)
Lena-Bell (1971)
Ta ner månen (1972)
Städpatrullen (1976)
Dotter till en dotter (1977)
s/y Glädjen (1979) (Filmatisert som 1989 se S/Y Glädjen (film))
Arvedelen (1981)
Ur kackelackors levnad (1984)
Lyckans galosch (1986)
Judiths teater (1989) (også filmatisert som TV-serie (Judith))
Elefantens öga (1992)
Kvinnornas svarta bok (1992)
Sex kvinnors lusta (1992)
En moder har fyra döttrar (1994)
Berget dit fjärilarna flyger för att dö (1997)
När jag tänker på pengar (1998)
Det blå skåpet (1999)
Någon kom i båten (2002)
Livets vatten (2004)


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Inger Alfvén på Internet Movie Database 
(sv) Inger Alfvén i Svensk Filmdatabas 
(fr) Inger Alfvén på Allociné 
(en) Inger Alfvén hos The Movie Database
Sun Axelsson

Sun Axelsson (født 10. august 1935 i Göteborg, død 14. januar 2011) var en svensk forfatter, oversetter og kritiker. 
Mest kjent er hun kanskje for romanen Honungsvargar og sine oversettelser av Pablo Neruda.


== Bakgrunn ==
Sun Axelsson var yngste datter av «stadsträdgårdsmästare» Karl Edvin og Mignon Axelsson.  Hun ble født i Göteborg, men studerte ved Stockholms universitet. Senere ble hun lærer og journalist på bl.a. Bonniers Litterära Magasin (BLM) og Ord & Bild, samt i flere dags- og kveldsaviser som Expressen, Aftonbladet og Stockholms-Tidningen. 
Hun har tilbrakt mye tid i Hellas og Latin-Amerika. Det var dikteren Göran Tunström som fikk henne med til øyen Hydra i 1960-årene. I kunstnermiljøet der ble de venner av blant andre forfatteren Leonard Cohen. Gjennom Cohen ble Axelsson kjent med Michael Piper som hun giftet seg med. I løpet av 1960-årene arbeidet hun for eksempel ved universitetet i Santiago i Chile. Sine inntrykk skildret hun i bøkene Eldens vagga og Stenar i munnen (utgitt under pseudonymet Jan Olov Hedlund). Hun var til stede under militærkuppet i Chile 1973 og skrev om dette i samlingen Terror i Chile.
Etter en diktsamling og et par oversettelser av forskjellige spanske forfattere fikk Axelsson 1978 sitt store gjennombrudd med den selvbiografiske romanen Drömmen om ett liv, som senere ble fulgt opp av Honungsvargar og Nattens årstid.


== Bibliografi ==
Mållös (1959), diktsamling
Den mjuka orkanen (1961) oversettelser av Pablo Nerudas dikt
Eldens vagga: En bok om Chile (1962)
Väktare (1963), roman
Biblioteket i Babel (1963) oversettelse av noveller av Jorge Luis Borge
Opera Komick (1965), roman
Stenar i munnen: En bok om Grekland (1969)
In i världen (1974), diktsamling
Terrorn i Chile (1974), medarbeider
Drömmen om ett liv (1978), roman
Denna stjärna är för oss alla (1979) oversettelse av dikter av Giannis Ritsos, Manolis Anagnostakis og Tasos Livaditis
Allt levande (1981), diktsamling
Honungsvargar (1984), roman (dramatisert 1997 av Dag Norgård)
Sagan om en saga (1987), barnebok
Lek för en ensam hund (1998), barnebok
Nattens årstid (1989), roman
Jag har en själ i Paris (1990), roman
Vindarnas barn (1991), roman
Ljusets hotell (1991), diktsamling
Malvas hemlighet (1991), barnebok
Den första kärleken (1991), novellesamling
Bevingade Lejon (1991) antologi-redaktør
Tystnad och eko (1994), roman
Svalornas tid (1996), novellesamling
Sand (1997), diktsamling
Eget liv (2000), Drömmen om ett liv, Honungsvargar og Nattens årstid i samling
Evighetens stränder (2001), roman


== Priser og utmerkelser ==
ABF:s litteraturpris 1991
Göteborgs-Postens litteraturpris 1989
Sixten Heymans pris 1986
Svenska Dagbladets litteraturpris 1984 for Honungsvargar
BMF-plaketten 1984
BMF-plaketten 1978


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Sun Axelsson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sun Axelsson på Internet Movie Database
Skogkløver

Skogkløver (vitenskapelig navn Trifolium medium) er en flerårig kløver i erteblomstfamilien. 
Skogkløver blir 10-30 cm høy. Den opprette stengelen vokser i sikksakk, fordi den har knebøyde ledd. De smale avlange småbladene er mørk grønne på oversiden og lys under. Skogkløveren har et kraftig rotsystem med underjordiske utløpere. Blomsten har som regel en mørk rosa farge, og blomstrer fra juni til august. Skogkløveren og rødkløveren er tilsynelatende svært like. Skogkløveren har smale og langspisse øreblad, mens rødkløveren har eggrunde øreblad med kort spiss. 
Planta er vanlig på frisk jord i skogkanter, enger, veikanter og åpen skog, den tåler dårlig gjødslet jord. Kløveren er viltvoksende i Europa og Vest-Asia. I Norge er den nokså vanlig i lavlandet Sør-Norge. Den fins ikke i Nordland eller Troms, men opptrer sporadisk i østre deler av Finnmark.
Skogkløveren har en lav beiteverdi, og den har nærmest blitt ansett som ugras av bøndene.


== Eksterne lenker ==
(en) skogkløver i Encyclopedia of Life 
(en) skogkløver i Global Biodiversity Information Facility 
(no) skogkløver hos Artsdatabanken 
(sv) skogkløver hos Dyntaxa 
(en) skogkløver hos ITIS 
(en) skogkløver hos NCBI 
(en) skogkløver hos The International Plant Names Index 
(en) skogkløver hos Tropicos 
(en) Kategori:Trifolium medium – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Trifolium medium – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Trifolium medium – detaljert informasjon på Wikispecies
DNO

DNO ASA (OSE: DNO) er et norsk oljeselskap som fokuserer på Midtøsten og i Nordsjøen. Selskapet ble grunnlagt i 1971 og er i dag notert på Oslo Børs. DNO har eierandeler i olje- og gasslisenser i ulike stadier av leting, utvikling og produksjon on- og offshore i den kurdiske delen av Irak, Norge, og Jemen.    


== Eiendeler ==


=== Kurdistan, Irak ===


=== Norge ===


=== Storbritannia ===


=== Jemen ===


== Kritikk fra OECDs kontaktpunkt ==
Selskapet ble klagd inn for OECDs kontaktpunkt av forbundet Industri Energi senhøstes 2016. Bakgrunnen var henvendelse fra fagforeningen i DNO Jemen om at alle arbeiderne hadde blitt sagt opp på dagen via SMS og e-post da selskapet trakk seg ut av det krigsherjede området våren 2015, og heller ikke fikk godtgjørelse slik Industri Energi mener de har krav på. Klagen omfattet tre deler:

At DNO hadde motarbeidet at arbeiderne organiserte seg i en fagforening
Mangel på varsel og drøftelse mellom DNO og arbeidstakernes representanter i Jemen knyttet til masseoppsigelser og nedleggelse av driften i Jemen i 2015.
At DNO ikke ville følge lov og rettskjennelser i Jemen som var til fordel for arbeiderneOECDs kontaktpunkt avga slutterklæring 22. mars 2018 der Industri Energi fikk medhold i punkt 2.. Kontaktpunktet valgte ikke å ta stilling til de andre punktene. Angående det første punktet uttalte kontaktpunktet at DNO til slutt hadde akseptert fagforeningen, og at det derfor ikke var viktig å gå inn på historien før det. Angående punkt 3 uttalte kontaktpunktet at det ikke hadde kompetanse  til å vurdere dette.
Kontaktpunktet annonserte 17. januar 2019 at de tok en ny klage fra Industri Energi på vegne av DNO Yemen Labor Union til behandling. Industri Energi hevder i klagen at DNO ikke har overholdt jemenittisk rett og dermed handlet i strid med anbefalingene i OECD-retningslinjene kapittel I, begreper og prinsipper, punkt 2. Industri Energi hevder også at DNO har operert med mindre gunstige standarder for de ansatte enn sammenliknbare arbeidsgivere i Jemen, noe som Industri Energi mener strider med anbefalingene i Retningslinjene kapittel V, sysselsetting og forhold mellom partene i arbeidslivet, punkt 4, bokstav a.


== Se også ==
Det Norske Oljeselskap


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Oljedirektoratets faktasider om DNO (engelsk)
Aksjeinformasjon om DNO (fra Oslo Børs)
Iraks grunnlov (engelsk)
Artikkel i SNL


=== Regnskap og presentasjoner ===
Årsrapporter
Høytrykk (andre betydninger)

Høytrykk har flere betydninger

Høytrykk – Et meteorologisk fenomen
Høytrykk (grafikk) – En grafisk trykketeknikk
Quirinalet

Quirinalet (Palazzo del Quirinale) er i dag den offisielle residensen til Italias president. Palasset ligger på Quirinalhøyden, en av Romas syv høyder. 
Palasset ble bygd i 1583 av pave Gregor XIII, som en sommerbolig for paven. Den ble også brukt til konklaver i forbindelse med pavevalg. Det fungerte som Pavens residens, og huset offisielle representanter for Kirkestaten fram til 1870. I september 1870 ble det som var igjen av Kirkestaten kullkastet. 5 måneder senere, i 1871, ble Roma den nye hovedstaden i det nye kongedømmet Italia. Palasset ble okkupert under invasjonen av Roma, og ble den offisielle kongelige residensen for Italias konger, selv om noen av monarkene egentlig bodde i sine egne private boliger andre steder. Monarkiet ble avskaffet i 1946, og palasset ble da offisiell bolig og arbeidsplass for presidentene i Republikken Italia. 
Fasaden er designet av Domenico Fontana. Kapellet er designet av Carlo Maderno. Det inneholder fresker av Guido Reni, men den mest berømte fresken er Blessing Christ av Melozzo da Forlì, over trappene.


== Galleri ==

		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
Satellittbilde av palasset og hagen.
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Quirinal Palace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Palazzo del Quirinale (Rome) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons