jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Monica Bellucci

Monica Anna Maria Bellucci (født 30. september 1964 i Città di Castello) er en italiensk skuespillerinne og tidligere fotomodell. Hun har vært gift med den franske skuespilleren Vincent Cassel siden 1999. Bellucci snakker både italiensk, engelsk og fransk flytende, og har spilt i filmer på alle disse språkene, samt arameisk i The Passion of the Christ.
Bellucci ble født i Città di Castello i Umbria i Italia. Med sikte på å bli advokat begynte hun å studere juss ved Universitetet i Perugia. For å kunne betale skolepengene begynte hun å ta oppdrag som fotomodell ved siden av studiene, og bestemte seg etter hvert for å satse på karrièren som modell på heltid, og hoppet av studiene. I 1988 flyttet hun derfor til Milano og begynte å jobbe for Elite Model Management. Allerede i 1989 var hun en fremtredende modell både i Paris og i New York. Blant annet var hun modell i franske ELLE og for motehuset Dolce & Gabbana.
Samme år, i 1989, begynte Monica Bellucci så smått å arbeide som skuespiller ved siden av modelljobbingen. Gjennombruddet kom med Dracula i 1992, og siden har hun spilt i anerkjente filmer som Malèna, Irréversible, Matrix-trilogien og The Passion of the Christ.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Monica Bellucci – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Monica Bellucci på Internet Movie Database 
(sv) Monica Bellucci i Svensk Filmdatabas 
(da) Monica Bellucci på Filmdatabasen 
(da) Monica Bellucci på Scope 
(fr) Monica Bellucci på Allociné 
(en) Monica Bellucci på AllMovie 
(en) Monica Bellucci hos Turner Classic Movies 
(en) Monica Bellucci hos Rotten Tomatoes 
(en) Monica Bellucci hos TV Guide 
(en) Monica Bellucci hos The Movie Database 
(en) Monica Bellucci på Apple Music 
(en) Monica Bellucci på Discogs 
(en) Monica Bellucci på MusicBrainz 
(en) Monica Bellucci på Last.fm 
(en) Monica Bellucci på Twitter 
(en) Monica Bellucci på Instagram 
(en) Monica Bellucci på YouTube 
(fr) Monica Bellucci Online
Bram Stoker’s Dracula

Bram Stoker's Dracula er en amerikansk skrekkfilm fra 1992. Produsert og regissert av Francis Ford Coppola basert på boken Dracula av Bram Stoker.
Fortellingen inkluderer også et undermoment der «Mina Harker» viser seg å være reinkarnasjonen av «Dracula»s største kjærlighet. Denne delen er ikke med i Stokers bok.
Musikk til denne filmen ble komponert av Wojciech Kilar.
Lovesong for a Vampire av Annie Lennox fantes på lydsporet.


== Handlingsreferat ==
I år 1462 kommer Vlad Dracula tilbake fra en seier mot tyrkerne, men oppdager at hans kone Elisabeta begikk selvmord etter at fiendene feilaktig rapporterte om Draculas død. En prest forteller Dracula at hans kones sjel er fordømt til Helvete for å ha begått selvmord. I sin vrede skjender Dracula kapellet, fraskriver seg Gud, og erklærer at han vil reise seg fra graven for å hevne Elisabeta med alle mørkets krefter. I 1897 får advokat Jonathan Harker en transilvansk greve, Dracula, som klient fra sin kollega Renfield som har blitt sinnssyk.
Jonathan reiser til Transylvania for å ordne salget av Draculas eiendom. Dracula ser et fotografi av Jonathans forlovede Mina Murray, og mener hun er en reinkarnasjon av Elisabeta. I London fremstår Dracula som en ulvelignende skapning midt i et tordenvær og forfører og biter Lucy Westenra, som Mina befant seg sammen med da Jonathan var i Transilvania. Lucys forverrede helse og atferd får tidligere friere Quincey Morris og Dr. Seward, sammen med sin forlovede Arthur Holmwood til å hente Dr. Abraham Van Helsing. Han konstaterer at Lucy er et offer for en vampyr.
Dracula, som fremstår ung og kjekk i dagslys, møter og sjarmerer Mina. Men Mina reiser snart til Jonathan i Romania for å gifte seg med ham. Dracula blir rasende, og forvandler Lucy til en vampyr. Van Helsing, Holmwood, Seward og Morris blir nødt til å drepe Lucy natten etter. Mina innrømmer ovenfor Dracula at hun fremdeles elsker ham, og at hun husker Elisabetas tidligere liv. På hennes insistering begynner Dracula å forvandle henne til en vampyr. Jonathan og de andre jager etter ham, men Dracula tar Mina som brud før han stikker av.


== Rolleliste ==
Gary Oldman (Dracula)
Winona Ryder (Mina Murray/Elisabeta)
Anthony Hopkins (Professor Abraham Van Helsing)
Keanu Reeves (Jonathan Harker)
Richard E. Grant (Dr. Jack Seward)
Cary Elwes (Lord Arthur Holmwood)
Bill Campbell (Quincey P. Morris)
Sadie Frost (Lucy Westenra)
Tom Waits (R.M. Renfield)
Monica Bellucci (Draculas brud)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bram Stoker's Dracula på Internet Movie Database 
(no) Bram Stoker's Dracula hos Filmfront 
(no) Bram Stoker's Dracula på NRK TV 
(sv) Bram Stoker's Dracula i Svensk Filmdatabas 
(da) Bram Stoker's Dracula i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Bram Stoker's Dracula på Allociné 
(nl) Bram Stoker's Dracula på MovieMeter 
(en) Bram Stoker's Dracula på AllMovie 
(en) Bram Stoker's Dracula på Turner Classic Movies 
(en) Bram Stoker's Dracula på Rotten Tomatoes
Kronstadt

Kronstadt (russisk: Кронштадт, tysk: Kronstadt – «kroneby») er en by i Russland på øya Kotlin i Finskebukta (forbundet med en veidemning til fastlandet) i nærheten av St. Petersburg. Byen hadde 44 401 innbyggere (1. januar 2018).


== Historie ==
Peter den store grunnla byen i 1703 eller 1704 som flåtestøttepunkt ved Østersjøen. Byen ble kjent under to matrosopprør, det ene i 1905–1906 på grunn av forholdene i tsarens krigsflåte, og det andre i 1921 mot det bolsjevikiske regimet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Kronstadt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Romsdals Budstikke

Romsdals Budstikke er en partipolitisk uavhengig, men borgerlig og liberal dagsavis som utgis i Molde. Avisen er en av Norges eldste og har blitt gitt ut siden 1843. Romsdals Budstikke ble våren 2013 kåret til Årets avis av Mediebedriftenes Landsforening.


== Organisasjon ==
Romsdals Budstikke eies av Polaris Media ASA og hadde i 2013 opp mot 50 årsverk og en omsetning på 105,5 millioner kroner. Dekningsområdet er kommunene Molde, Rauma, Vestnes, Aukra, Gjemnes og Hustadvika.
I konsernet Romsdals Budstikke inngår også avisene Åndalsnes Avis, Driva og nettavisen rbnett samt lokalradiostasjonen 1 FM.


== Historie ==
Romsdals Budstikke var Romsdals første trykte avis, og kom første gang ut 4. juli 1843 – 80 år etter den første norske avisen, Norske Intelligenz-Seddeler. Den håndskrevne Molde Søndagsblad kom ut i 1830-årene. 12. mai 1848 fikk den unge Bjørnstjerne Bjørnson sin artikkel «Frihedens tale til Moldenserne» på trykk.Fra den første utgivelsen i 1843 til i dag (2020) har Romsdals Budstikke kommet ut sammenhengende, og er den avisen i Norge som utenom Morgenbladet har kommet ut lengst under samme navn. Til å begynne med hadde avisen to utgivelser i uken, men økte etterhvert til tre utgivelser i uken. Fra 1. mars 1919 ble «Budstikka» dagsavis med 6 ukentlige utgaver. Nettutgaven ble lansert i 2000. Øyvind Brunvoll har siden 2006 vært redaktør for digitale medier.
Romsdals Budstikke var opprinnelig en Venstre-avis, men har vært partipolitisk uavhengig siden 1973. Per 2020 er Ole Bjørner Loe Welde ansvarlig redaktør. Torill Skuseth er nyhetsredaktør, Øyvind Brunvoll er digitalredaktør, mens Jan Inge Tomren er reportasjeredaktør.


=== Redaktører ===

(redigert anonymt til 1882)


== Opplag ==
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:


== Romsdals Budstikkes hederspris ==
Romsdals Budstikkes hederspris for fremragende idrettslig prestasjon gis til enkeltutøvere, ledere, lag eller organisasjoner i Romsdals Budstikkes område og som over tid eller ved spesielle anledninger leverer fremragende prestasjoner.


=== Vinnere ===
Molde og Omegn Idrettsforening (1992)
Kjetil Rekdal (1994)
Jim Svenøy (1996)
Kurt Asle Arvesen (1997)
Andrine Flemmen (1998)
Birgitte Sættem (1999)
Henriette Birkeland Kitel (2001)
Håvard Bjerkeli (2003)
Mette Solli (2004)
Molde Fotballklubb (2005)
Knut Anders Fostervold (2006)
Børge Søvik (2008)
Stian Vatne (2009)
Johan Remen Evensen (2011)
Daniel Berg Hestad (2012)
Åge Hareide (2014)
Kari Vikhagen Gjeitnes og Arild Monsen (2015)
Karoline Bjerkeli Grøvdal (2016)
Øyvind Nyhus (2017)
Ragnhild Mowinckel (2018)


== Referanser ==


== Kilder ==
Mediebedriftenes Landsforening: Romsdals Budstikke Besøkt 6. november 2017


== Eksterne lenker ==
Romsdals Budstikke skannet av Nasjonalbiblioteket
Nettutgaven av Romsdals Budstikke, rbnett.no
Vigdís Finnbogadóttir

Vigdís Finnbogadóttir (født 15. april 1930 i Reykjavík) er en islandsk politiker som var landets fjerde president, fra 1980 til 1996. Hun var både Islands og Europas første kvinnelige president, og den første demokratisk direktevalgte kvinnelige presidenten i verden. I sin presidentperiode arbeidet hun aktivt for å oppmuntre og fremme nasjonens identitetsfølelse og integritet, det islandske språket og Islands egenartede kultur.
Hun var også forkjemper for ny-planting av skog på eroderte områder på Island. Vigdís Finnbogadóttir ble i 1982 tildelt storkors med kjede av St. Olavs Orden.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hennes far Finnbogi Rútur Þorvaldsson (1891–1973) var professor ved Islands universitet og hennes mor Ásta Sigríður Eiríksdóttir (1894–1986) var sykepleier og aktiv i sykepleierforbundet, blant annet som forbundets ordfører 1930–1955. 
Vigdís Finnbogadóttir studerte fransk og fransk dramatisk litteratur ved Universitetet i Grenoble og ved Sorbonne i Paris i årene 1949–1953. Hun studerte teaterhistorie ved Københavns Universitet og fransk og engelsk ved Háskóli Íslands (Universitetet på Island) med hovedvekt på de to språkenes dramatiske litteratur.


=== Karriere ===
Vigdís Finnbogadóttir var leder av teatergruppen Reykjavík Teaterselskap, senere kalt Reykjavíks teater, fra 1972 til 1980.
Hun arbeidet som pressesekretær for Islands Nasjonalteater under årene 1954–1957 og 1961–1964. Hun var turistguide på Island i flere år og koordinator for Islands Turistbyrå, senere gymnaslærer i fransk 1962–1972, og underviste i fransk i språkkurs i Islands fjernsyn (RUV) 1970–1971. Mellom 1972 og 1980 var hun lærer i fransk litteratur ved Islands universitet. Hun var teatersjef for Leikfélag Reykjavíkur (Reykjaviks byteater) 1972–1980. Årene 1976–1980 var hun medlem av Det nordiske kulturråd.


=== Islands president ===
I 1980 ble hun valgt til Islands fjerde president. I presidentvalget var hennes motstandere Guðlaugur Þorvaldsson, Pétur Thorsteinsson og Albert Guðmundsson. Det var det første presidentvalget med flere kandidater. Vigdís Finnbogadóttir var alenemor da hun ble valgt til Islands president; hennes adoptivdatter er Ástríður, født 1972. Hun ble gjenvalgt i 1984 (uten motkandidater), 1988 og 1992 (uten motkandidater). I 1988 vant hun valget med 94 %. I 1996 valgte hun å ikke stille for en ytterligere mandatperiode.
I 1993 ble hun kreert til æresdoktor ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU).


=== Etter presidentperioden ===
Senere ble hun goodwillambassadør for UNESCO. I 1997 var Vigdís vert for Nobels fredspriskonsert. I 2000 ble hun æresdoktor ved Islands universitet. Hun er i dag også medlem av Club de Madrid.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vigdís Finnbogadóttir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Clemens Brentano

Clemens Wenzeslaus Brentano de La Roche (født 8. september 1778, død 28. juli 1842) var en tysk poet og forfatter. Ved siden av Achim von Arnim var han den viktigste representanten for Heidelberg-romantikerne.
Han var andre sønn av Frankfurt am Main-kjøpmannen Peter Anton Brentano (fra slekten Brentano di Tremezzo) og Maximiliane von La Roche, en av Goethes ungdomsforelskelser.
Brentano studerte i Halle og Jena, og bosatte seg senere i Heidelberg, Wien og Berlin. Han var en nær venn av Christoph Martin Wieland, Johann Gottfried von Herder, Johann Wolfgang von Goethe, Friedrich Schlegel, Johann Gottlieb Fichte og Ludwig Tieck.
I 1801 flyttet han til Göttingen, og ble kjent med Achim von Arnim. I 1804 flyttet han igjen til Heidelberg og arbeidet med Arnim med Zeitungen für Einsiedler og Des Knaben Wunderhorn. I årene mellom 1808 og 1818 levde han mest i Berlin, og fra 1819 til 1824 i Dülmen i Westfalen.
Til hans tallrike søsken hørte Bettina Brentano, Georg Brentano, Christian Brentano, Sophie Brentano, Ludovica Brentano («Lulu»), Kunigunde Brentano («Gunda»), som var gift med den romantiske rettsteoretikeren Friedrich Carl von Savigny, samt Magdalene («Meline») Brentano (gift von Guaita). 


== Dikt ==
Eingang
Frühlingsschrei eines Knechtes
Abendständchen
Lore Lay
Auf dem Rhein
Wiegenlied
An Sophie Mereau
Ich wollt ein Sträusslein binden
Der Spinnerin Lied
Aus einem kranken Herzen
Hast du nicht mein Glück gesehen?
Frühes Lied
Schwanenlied
Nachklänge Beethovenscher Musik
Romanzen vom Rosenkranz
Einsam will ich untergehn
Rückblick


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Clemens Brentano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Clemens Brentano på Internet Movie Database 
(en) Clemens Brentano på Discogs 
(en) Clemens Brentano på MusicBrainz
MUD

Multi User Dungeon (MUD) er en form for tekstbasert flerspiller sanntidsrollespill på Internett, som spilles over den gamle Telnet-protokollen. MUD er en av de første formene for nettverksspill og forgjengeren til MMORPG. MUDer kombinerer elementer fra rollespill, «hack and slash»-spill, PvP, og online chat.


== Referanser ==
FNs fredsbevarende styrker

FNs fredsbevarende styrker er militære styrker utsendt av FNs sikkerhetsråd. Fra 1948 til 2018 har FN etablert 71 fredsbevarende styrker. 15 operasjoner var i virksomhet ved utgangen av mars 2018. Fra 1947 til 2001 tjenestegjorde om lag 50 000 nordmenn i disse styrkene. 
FNs fredsbevarende styrker ble tildelt Nobels fredspris i 1988. Den 29. mai er av FN proklamert som Den internasjonale dagen for FNs fredsbevarende styrker. Dagen feires også i Norge.


== Styrker med norsk deltakelse ==


== Andre FN-styrker ==
UNEF II: United Nations' Emergency Force I (Midtøsten) 1973–79


== Se også ==
Liste over FNs fredsbevarende styrker
Liste over norske militære bidrag i utenlandsoperasjoner etter 1945
Norbatt
Skadde etter Internasjonale Operasjoner
Fredsprismedaljen 1988


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kristoffer Egeberg: Fredsnasjonen Norge, Kagge forlag, 2017. ISBN 9788248918585
Dag Leraand: Intops. Norske soldater, internasjonale operasjoner. Politisk vilje, militær evne, personlig innsats, Oslo: Forsvarsmuseet, 2012. ISBN 978-82-91218-59-5


== Eksterne lenker ==
(ar) Offisielt nettsted 
(en) United Nations peacekeeping missions – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Om fredsbevarende styrker – FN-sambandet
Norge og FNs fredsarbeid besøkt 11. april 2011
United Nations Peacekeeping
Skadde etter Internasjonale Operasjoner
Norsk Veterannettverk – Veteraner fra fredsbevarende styrker
Bayreuth

Bayreuth er en by i den nordlige delen av tyske delstaten Bayern. Denne rolige byen (ca. 70 000 innbyggere) ligger ved elven Roter Main, en sideelv til Main. Bayreuth er hovedstaden i den bayerske regionen Oberfranken.
Bayreuths mest kjente innbygger er Richard Wagner som bodde her fra 1872 til sin død i 1883. Wagners villa «Wahnfried» ble bygget med støtte fra kong Ludwig II av Bayern og har blitt omgjort til et Wagner-museum. Nord for Bayreuth ligger Bayreuther Festspielhaus - knyttet til Festspillene i Bayreuth, et operahus laget spesielt for fremføringer av Wagners operaer. Det var her premierene på operaene Der Ring des Nibelungen og Parsifal fant sted. Onde tunger vil ha det til at Wagner valgte Bayreuth fordi han ønsket seg et sted som ikke var kjent for noe annet. Imidlertid henger nok stedsvalget mer sammen med mulighetene for kongelig finansiering.
Bayreuths historie går tilbake til ca. 1100. I etterkrigstiden havnet Bayreuth i et litt avisides hjørne langt nordøst i Bayern, klemt inne noen mil fra grensen mot DDR i nord og mot Tsjekkoslovakia i øst. Imidlertid passerte autobahn A9 mellom Berlin og München ved siden av, og idag er dette en sterkt trafikkert vei, akkurat som den var da den først ble bygget på 1930-tallet.
Bayreuth er også kjent for at dikteren Jean Paul (alias Johann Paul Richter) hadde tilhold her.


== Bilder ==

		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bayreuth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bayreuth – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Snes

Se også Super Nintendo Entertainment System (SNES)Et snes er en gammel mengdeenhet som tilsvarer 20 enheter eller stykk. Ordet snes er avledet av det norrøne ordet sneis, som betyr pinne eller tynn kvist. Snes betyr egentlig det antallet av noe som er tredd inn på en pinne.
Eksempler på bruk:

et snes år – cirka tjue år
et snes egg – tjue eggAvledede størrelser:

dusin / tylft = 12
skokk = 5 dusin eller 3 snes = 60
øll – fire snes – 80
storhundre = 10 tylft = 120
gross = 12 dusin = 144
storgross = 12 gross = 1728Andre måleenheter:

tomme = 1/12 romersk fot
linje = 1/12 tomme
skrupel = 1/12 linje
punkt = 1/12 skrupel


== Snesland ==
Snes har også vært i bruk som kvadratmål i Skandinavia. I Dalarna i Sverige var et snesland et jordstykke som ga et snes såkorn i avkastning. Før 1665 utgjorde et snesland 9 bandland eller 324 kvadratalen. Etter 1665 var det imidlertid vanlig å definere et snesland som 10 bandland eller 340 kvadratalen. I Sverige tilsvarte dette 1/40 tønneland eller ca. 126,9 m². Et snesland tilsvarte dessuten 1/10 kistland eller 1/20 spannland.


== Eksterne lenker ==
«Gamle norske måleenheter», fra nettstedet maritimt.net
Berliner Dom

Berliner Dom (egentlig: Oberpfarr- und Domkirche zu Berlin) er en evangelisk kirke beliggende ved Lustgarten, på Museumsinsel i Berlin. Kirken er oppført i høyrenessanse-stil og ble innviet i 1905. Berliner dom er byens største kirke. Hovedalteret er utført av Stüler, og orgelet er bygget av verkstedet Sauer.
Kirkens krypt har blitt brukt som gravsted for Hohenzollerne siden 1536.  Elisabeth av Danmark, Norge og Sverige er begravet i kirken.


== Historie ==

Opprinnelig fantes på stedet en annen kirke for Brandenburgs kurfyrster, senere Preussens kongehus, slekten Hohenzollern.
Den prøyssiske konge og tyske keiser Vilhelm II tegnet grunnskissen. Han ga arkitekten Julius Raschdorff, professor ved Technische Hochschule Charlottenburg, i oppdrag å bygge den nåværende domen på samme sted som den gamle kirken, i italiensk høyrenessansestil. Grunnstenen ble lagt i 1894 og bygningen ble innviet 27. februar 1905.Hovedkirken ble sterkt skadet i 1944, og kunne først i 1993 tas i bruk igjen. Restaureringen ble ferdigstilt den 29. juni 2002. Idag finner det regelmessig sted gudstjenester og konserter i Berliner Dom.

		
		


== Utsmykning ==

Hovedalteret er laget av Friedrich August Stüler i 1850, mens Carl Begas den eldre har utført alterbildet.
Rett foran domen, i Lustgarten, ligger et monument til minne om kommunisten Herbert Baum som ble henrettet i 1942. Monumentet, som er en liten hvit kube av sten, er interessant siden det opprinnelig ble reist av den østtyske regjeringen i 1981. Etter gjenforeningen har den tyske stat «korrigert» monumentet med to glassplater festet til sidene av det. Disse gir ytterligere informasjon om Baum og hans kamerater. Den teksten som nå er dekket til forkynner blant annet «Evig vennskap med Sovjetunionen».

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Berlin Cathedral – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Berliner Dom – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Berliner Doms offisielle side
Berlins liste over kulturminnesmerker Arkivert 19. januar 2012 hos Wayback Machine.
Spree

Spree (tsjekkisk: Spréva) er en elv og kanal i Tyskland som flyter gjennom delstatene Sachsen, Brandenburg og Berlin. Den starter i Lausitzer Bergland i Sachsen fra tre kilder i Ebersbach, Neugersdorf og ved Kottmar, og munner ut i Berlin-Spandau i Havel. Elven er 382 km lang.
Spree er seilbar i det nedre løpet over en lengde på 150 km. Den er forbundet med Oder gjennom Oder–Spree-kanalen. En mindre del av Sprees nedbørfelt ligger i Tsjekkia, og den utgjør en del av grensen mellom Tyskland og Tsjekkia over en distanse på ca. 600 meter.


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Spree – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Spree – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
TMB Tourismus Marketing Brandenburg GmbH
Berlin Tourismus und Marketing GmbH
Regionalpark Müggel-Spree
Landesanstalt für Großschutzgebiete Brandenburg
Naturwacht in Brandenburg
Mehrmals täglich aktuelle Meßwerte des Instituts für Gewässerökologie und Binnenfischerei für den Müggelsee
Historische s/w-Bilder aus den 70er Jahren vom Müggelsee im DDR-Fotoarchiv
Karl Friedrich Schinkel

Karl Friedrich Schinkel (født 13. mars 1781 i Neuruppin i Brandenburg, død 9. oktober 1841 i Berlin) var en prøyssisk arkitekt og maler, som preget nyklassisismen i Tyskland og hadde mange viktige oppdrag særlig i Berlin. Han var en av de mest innflytelsesrike arkitektene i sin blant annet som forbilde for andre arkitekter. Han var utdannet ved Bauakademi i Berlin og lærte de klassiske formprinsippene særlig av David Gilly (1747-1808). For offentlige bygg som museer og universitetsbygg fortrakk han klassisk stil med stram og symmetrisk utforming. For kirker foretrakk han den gotiske stilen der spir og søyler uttrykte menneskets streben mot gud. For boliger la han vekt på det intime og uformelle. Schinkel var en av de ledende arkitekter i første halvdel av 1800-tallet. Schinkels klassisk-romantiske stil omtales som gresk («hellensk») i kontrast til romersk stil. Schinkel er kjent for å gjort upusset teglstein til høyverdig arkitektur. Schinkel satt preg på Berlins bybilde på 1800-tallet.Schinkel designet den først prøyssiske, senere tyske militære dekorasjonen Jernkorset som deles ut ved tapperhet i krig, innstiftet som følge av Napoleonskrigene i 1813.
Han er kjent for en rekke monumentale bygninger i Berlin og Potsdam, blant dem bygningen til Preußische Kriegsakademie mot Unter den Linden, Bauakademie (skadet under 2. ander verdenskrig, revet i 1962) og Nicolai-kirken i Potsdam. Bauakademie i teglstein var i hans personlige stil basert på antikke forbilder. Han hadde blant annet stor betydning for utformingen av en rekke bygninger Prøyssen og i land der prøyssisk kultur hadde innflytelse inkludert Norge.I Norge er Universitetsanlegget ved Karl Johans gate oppført etter Schinkels korrekturtegninger av et i hovedsak tapt forslag av Christian H. Grosch. Hans Ditlev Franciscus von Linstow var tydelig påvirket av Schinkel blant i arbeid med Det kongelige slott. Linstow beundret Schinkel som han møtte i Berlin i 1837. Georg Andreas Bull studerte ved Bauakademi i 1850-årene og ble inspirert av akademiets bygning som var oppført noen år tidligere etter Schinkels tegninger. Schinkels utforming av Altes Museum og Neues Schauspielhaus gjenfinnes i Universitetet i Oslos bygninger ved Karl Johan.


== Galleri ==

		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ohff, H. (2000): Karl Friedrich Schinkel oder die Schönheit in Preußen, Piper Verlag
Aslaksby, Truls: «Hvem tegnet Universitetet - Grosch eller Schinkel?». I Byminner nr. 3, 2011, s. 22-27