jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Justin Hawkins

Justin David Hawkins (født 1975) er en engelsk musiker og sanger, mest kjent som vokalist i den britiske glam rock-bandet The Darkness.
Hawkins var med på å danne gruppa i 2000. De oppnådde stor suksess i 2003 med hiten «I Believe In A Thing Called Love». Årene like etter fulgte de opp med hiten «One Way Ticket To Hell And Back» (2005) og «Is It Just Me?» (2006). Samme år lanserte han soloprosjektet og singelen «This Town Ain't Big Enough For Both of Us».
Sommeren 2006 la Hawkins seg inn på en avrusningsklinikk etter flere års misbruk av alkohol og kokain. Han fortalte at han i løpet av tre år brukte nesten tre millioner kroner på kokain og at dette gikk utover bandet. Senere samme år sluttet han i gruppa.I 2007 var han med å danne gruppa Hot Leg som utgav ett album før de ble oppløst i 2010. 
Hans musikalske karriere etter The Darkness har vært beskjeden. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Justin Hawkins – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Justin Hawkins på Internet Movie Database 
(en) Justin Hawkins hos The Movie Database 
(en) Justin Hawkins på Discogs 
(en) Justin Hawkins på MusicBrainz 
(en) Justin Hawkins på Genius — sangtekster 
(en) Justin Hawkins på AllMusic 
Darkness-Justin gir seg (NRK, 2006)
Hjemmeside til Hawkins soloprosjekt
Hjemmeside til The Darkness Arkivert 21. september 2005 hos Wayback Machine.
Mjømnesundbrua

Mjømnesundbrua er ei bru på fylkesvei 4 i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Brua krysser Mjømnesundet mellom Tyløyna og Byrknesøyna. Den er 381 meter lang. Sammen med Nappsundbrua knytter Mjømnesundbrua sammen Byrknesøyna og Mjømna. De to bruene ble åpnet 13. september 1997 av fylkesordfører Knut O. Aarethun.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Eksterne lenker ==
(en) Mjømnesundbrua – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Sogn og Fjordane fylkesarkiv: Veg og ferje mellom Byrknesøy og fastlandet
Nappsundbrua

Nappsundbrua er ei bru på fylkesvei 4 i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Brua krysser det trange Nappsundet mellom øyene Mjømna og Tyløyna, og er 141 meter lang. Sammen med Mjømnesundbrua forbinder Nappsundbrua øyene Byrknesøyna og Mjømna. De to bruene ble åpnet 13. september 1997.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Eksterne lenker ==
Sogn og Fjordane fylkesarkiv: Veg og ferje mellom Byrknesøy og fastlandet
Carl Honoré

Carl Honoré (født 1967) er en kanadisk journalist og forfatter.
Honoré, som er oppvokst i Canada, er blant annet kjent for sakprosa- og debattboka Slow – Lev livet langsomt, som kom på norsk i 2005, oversatt fra den engelsk originalen fra 2004. Hans andre bok, Under Pressure (2008) advarer mot overbeskyttende foreldre. Hans tredje bok, The Slow Fix (2013), videreformidler det samme tema fra første bok, at livet blir bedre ved å ta det med ro og arbeide langsomt. I 2018 utgav han Bolder: Making the Most of Our Longer Lives. Boka handler om aldring.Hans bøker har blitt internasjonal bestselgere og er oversatt til rundt 30 språk.Han har utover dette skrevet for aviser som The Economist, The Observer, National Post og Houston Chronicle. Han har vært journalist både i Canada, Sør-Amerika og Europa. Han bosatte seg deretter i London sammen med sin og to barn.
Flere av hans bøker tar til orde for leve det moderne liv i et mer balansert tempo. Honeré utforsker hvordan menneskeheten etter industrialismen har havnet i dette tidsracet og hvordan vi kan sette ned tempoet for å få rikere og mer produktive liv. Boka kan settes inn i Slow-bevegelsen, en bevegelse som fikk en voksende tilhengerskare i den vestlige verden i 2000-årene. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Carl Honorés offisielle nettsted
In Praise of Slow
Carl Honorés biografi
Slow-bevegelsen

Slow-bevegelsen eller Slow Movement er en moderne bevegelse som har gjort seg bemerket i den rike vestlige verden og som startet som en protest mot åpningen av en McDonald's-restaurant i Roma. Filosofien til bevegelsen er å leve det moderne liv i et mer saktere tempo og ikke la seg rive med i det som beskrives som det moderne tidsracet og som har sitt utspring i den moderne industrialismen. Filosofien bak ønsker å finne ut hvordan mennesker kan sette ned tempoet for å få rikere og mer produktive liv.
På starten av 2000-årene fikk Slow-bevegelsen en voksende tilhengerskare og fostret sub-kategorier som Cittaslow (Slow cities) og Slow Food. Også i Norge har bevegselen satt noen spor gjennom forsøkene på å etablere slow cities og slow food. Byer som Levanger og Sokndal forsøkte å ta steget inn i Citta Slow – en bevegelse langsomme byer som lar slow-filosofien påvirke alle arenaer fra matproduksjon til byplanlegging. Den tidligere stjernekokken Morten Schakenda startet et slow-bakeri i Lom.
Bevegelsen fikk grundig omtale i boka og best-selleren Slow – Lev livet langsomt (2004), som er skrevet av den canadiske journalisten Carl Honoré.
Lambretta (scooter)

Lambretta er et italiensk scooter-merke som opprinnelig ble produsert i Milano, Italia av firmaet Innocenti fra 1947 til 1971, men Lambretta ble også produsert under lisens av Société Industrielle de Troyes (S.I.T.) i Frankrike, NSU i Tyskland, Serveta i Spania, API i India, Pasco i Brasil, Auteca i Colombia, og Siambretta i Argentina. I 1972 kjøpte den indiske staten fabrikken og retten til Lambretta-navnet. Fabrikken ble kalt Scooters India Limited (SIL). I dag eier Fiat-konsernet merkenavnet Innocenti, mens SIL eier retten til navnene Lambretta og Lambro. Lambretta-navnet er lisensiert til flere firmaer som ønsker å bli assosisert med det ikoniske navnet: Taiwanske scootere, indiske småbiler, britiske moteklær, og kinesiske klokker.


== Litteratur ==
Innocenti Lambretta: The Definitive History with Restoration Guide
Lambretta Innocenti: An Illustrated History
Complete Spanner's Workshop Manual for: Lambretta 'Slimstyle' Scooters


== Eksterne lenker ==
Lambretta International
Østenfjeldske Lambretta Club
The Rivals Scooter club
Antagonist

En antagonist (fra gresk ανταγωνιστής  – antagonistes, «motstander», «konkurrent», «rival») er innen litteratur en figur som motarbeider hovedpersonen, protagonisten, i å nå sitt mål og skaper derfor dramatisk spenning. Antagonisten trenger ikke være en person, men kan være et samfunn, en fobi, en institusjon eller lignende.


== Referanser ==
Jærstol

Jærstol er i Norge betegnelsen på en stoltype med treramme, rett rygg og sete flettet av siv eller strå. Møbelet kan lages med eller uten armlene, og en kan lage mindre utgaver for barn eller legge til meier slik at det blir en gyngestol.
Stoltypen finnes flere steder i verden. Jærstolen er I Norge særlig knyttet til Hjelmeland. Der har slike stoler blitt laget i alle fall siden tidlig på 1900-tallet, ved bedrifter som Slåke Møbelfabrikk og Aksel Hanssons jærstolfabrikk. I Norge har stolen trolig fått navnet rundt 1900; da hentet man sivet til setet fra tjernene på Jæren.
En forstørret jærstol – «verdas største» – blei satt opp på Sande i Hjelmeland i 1999.
Slåke avviklet produksjonen i 2018, og Møbelfabrikken Aksel L Hansson ble da landets eneste gjenværende produsent av originale jærstoler. Fabrikken eies i dag av Aksels sønn, skipsreder Herbjørn Hansson.


== Bildegalleri ==

		


== Eksterne lenker ==
(en) Rush-seated chairs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Aksel Hansson jærstolfabrikk i Hjelmeland
Slåke Møbelfabrikk
Hilde Sandvik (historiker)

Hilde Sandvik (født 1959) er en norsk historiker som særlig har forsket på norsk kvinnehistorie. 
Sandvik ble cand.philol. ved Universitetet i Oslo i 1985 med en hovedfagsoppgave om kvinner i bynæringer i siste halvdel av 1700-tallet som hadde tittelen "Umyndige" kvinner i handel og håndverk. Hun ble dr. philos. samme sted i 2002 med avhandlingen Kvinners rettslige handleevne på 1600- og 1700-tallet, med linjer fram til gifte kvinners myndighet i 1888.I 1997 ble hun ansatt som førsteamanuensis og fra 2012 professor i kvinnehistorie ved Institutt for arkeologi, konservering og historie (IAKH), UiO. 
Hun har forsket på områder som kvinnehistorie og kjønnshistorie perioden 1500–1850 i norsk og europeisk historie, lokalsamfunn og sentralmakt, samt husholdsøkonomiens utvikling. Hun har også forsket på lov og rettspraksis i tverrfaglige prosjekter, for eksempel i «Offentlighet og ytringsfrihet i Norden, 1815–1900», et samarbeidsprosjekt mellom juridisk, teologisk og humanistisk fakultet. I 2010 ledet hun prosjektet «Demokratisk teori og historisk praksis. Forutsetninger for folkestyre i Norge og andre land i den europeiske kulturkrets, ca. 1750 til 1850.»Sandvik er medforfatter på flere bøker, blant annet Med kjønnsperspektiv på norsk historie (2020).I 2016 ble hun valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for historie.


== Referanser ==
Simon Sebag Montefiore

Simon Jonathan Sebag Montefiore (født 1965) er en britisk skribent, historiker og forfatter. Han har utgitt både historiske verker og romaner.


== Biografi ==
Montefiore har skrevet mest om Russlands historie. Han tilbrakte mye av 1990-årene til reise rundt om i det tidligere Sovjetunionen hvor han blant annet samlet informasjon til både artikler og sine historiske bøker.  
I 2003 utgav han en bok om Josef Stalin kalt Stalin: den røde tsarens hoff. Boka er en detaljert beskrivelse av intrigene i Stalins innerste krets og bygger i stor grad på kilder i form av personlige brev og ikke så mye offentlige dokumenter fra statsarkivet. I 2007 utgav han Den unge Stalin. Han har også skrevet flere verk som Russlands historie før kommunisttiden, deriblant Potemkin og Katarina den store (2000) og Dynastiet Romanov (2016) som formidlet Russisk historie fra 1600-tallet til revolusjonen. Han har også skrevet noen romaner og barnebøker. 
Han er utover sitt forfatterskap også fast kronikør i The Sunday Times, The Spectator og The New York Times. Han er medlem av Royal Society of Literature. 
For verket om Stalin mottok han British Book Awards-prisen: History Book of the Year for 2004.


== Familie ==
Montefiore er av jødisk bakgrunn. Hans svigerfar er den britisk-argentinske landeieren Charles Palmer-Tomkinson, hans bror er Hugh Sebag-Montefiore, og hans svigerinne er sosietetskvinnen Tara Palmer-Tomkinson. Han er gift med romanforfatteren Santa Montefiore og har to barn.


== Bibliografi ==
Sakprosa

Catherine the Great and Potemkin (2001) (originally published as The Prince of Princes: The Life of Potemkin)
Stalin: The Court of the Red Tsar (2003)
Young Stalin (2007)
Monsters: History's Most Evil Men and Women (2008)
Jerusalem: The Biography (2011)
Titans of History (2012)
The Romanovs 1613–1918 (2016)
The World (2022)Skjønnlitteratur

King's Parade (1991)
My Affair with Stalin (1997)
Sashenka (2008)
One Night in Winter (2013)
Red Sky at Noon (2017)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Simon Sebag Montefiore – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Menneskeverd

«Menneskeverd» kan også referere til: Menneskeverd (organisasjon).Menneskeverd er et begrep som brukes i etiske og juridiske sammenhenger, og som kan defineres på ulike måter. Det kan forstås som «menneskelivets ukrenkelighet» eller «alle menneskers like verdi». Innen rettsteori er begrepet brukt om ideen om at alle mennesker har bestemte grunnrettigheter. Begrepet menneskeverd har røtter i jødisk og kristen filosofi. Uttrykket menneskeverd (Dignitas humanus) ble brukt for første gang under tidlig renessansehumanisme.


== Litteratur ==
Jon Wetlesen, Menneskeverd og menneskerettigheter; fire essays på veien til en dialog-etisk begrunnelse, Chr. Michelsens institutt, 1990


== Se også ==
Menneskerettigheter
Dyrerettigheter


== Referanser ==
Solveig Vennesland

Solveig Elsebutangen Vennesland (født 1944) er en norsk sosionom og samlivsrådgiver. 
Vennesland er utdannet sosionom fra Norges kommunal- og sosialhøgskole og har tatt videreutdannelse i familieterapi. 
Hun har drevet egen familierådgivningspraksis i Oslo og Sandefjord, samt holdt kurs og foredrag. Hun har også vært fast som samlivsekspert i TV-programmet God morgen Norge på  TV 2 og på nettstedet Doktoronline. Hun har skrevet en rekke artikler for flere tidsskrifter og er forfatter av bøker som Tenn gnisten i samlivet (2002) og Kunsten å leve sammen (2014).


== Referanser ==
Trond Jahr

Trond Jahr (født 1941) er en norsk filosof og musiker.
Jahr tok en magistergrad i filosofi i 1981. Magistergraden var om Spinoza, med støttefagene kunsthistorie (Egypt, Det gamle rike), samfunnsvitenskap (kunnskapssosiologi) og religionshistorie grunnfag (jødedom, spesielt relevant for studiet av Spinoza).Han har hatt en stilling som universitetslektor ved Institutt for filosofi, idé- og kunsthistorie og klassiske språk ved Universitetet i Oslo.Jahr regnes for øvrig som en spesialist på Mozart. Han har deltatt i musikkprogrammet Kontrapunkt i 1967, 1968, 1971 og 1988 (vinnerlaget), samt gått til topps i Kvitt eller dobbelt i emnet Mozart i 1986.Utover dette har Jahr medvirket i Oslo Kammerorkester siden 1965, hvor han har spilt 1. fiolin, 2. fiolin og bratsj.


== Referanser ==
Holborn Viaduct

Holborn Viaduct er ei bru i det sentrale London. Det er samtidig navnet på gata som brua utgjør en del av. Holborn Viaduct forbinder Newgate Street i City of London med Holborn i vest, og er dermed en del av hovedvegen A40. Herfra går i nordlig retning Giltspur Street.
Brua ble tegna av byplanleggeren William Heywood og bygd mellom 1863 og 1869 over den nå underjordiske elva Fleet til Holborn Hill. Hensikten var å lette forbindelsen mellom City og West End. Den ble åpna av dronning Victoria samtidig med Blackfriars Bridge. Fire statuer på bruhodene representerer handelen, landbruket, vitenskapene og kunsten.
Langs Holborn Viaduct ligger det berømte diamanthuset De Beers og kirkene Holy Sepulchre, City Temple og St.Andrew.
Holborn Viaduct Station var fra 1867 stasjon på London, Chatham and Dover Railway. Denne stasjonen stengte i 1990, da en ny tunnel under Snow Hill ble bygd, og stasjonen City Thameslink ble bygd litt lengre sør.


== Referanser ==
Marie Aakre

Marie Aakre (født 6. juni 1947) er en sykepleier ved kreftavdelingen ved Regionssykehuset i Trondheim, idag St. Olavs hospital. 
Marie Aakre var en av ildsjelene som plukket opp hospice-tanken fra England på 1970- og 1980-tallet. I 1993 var hun med på å etablere Seksjon for lindrende behandling ved Regionssykehuset i Trondheim, som var landets første kompetansesenter for lindrende behandling for mennesker i sluttfasen av livet. 


== Medlemskap / utvalg ==
medlem av Livshjelputvalget (1998–99) som arbeidet fram en NOU (Norges offentlige utredninger) om lindrende behandling for mennesker i sluttfasen av livet
medlem av Verdikommisjonen der hun særlig arbeidet med prosjektet Verdier ved livets slutt.
ledet prosjektet Verdier i praksis ved Enhet for helsefaglig rådgivning, St. Olavs hospital.
leder i Faglig Etisk Råd, Norsk Sykepleierforbund.
rådgiver i det private firmaet UNNIK. Firmaet har startet prosjektet Verksted for Etisk Virksomhet (VEV).
medlem av Nasjonalt råd for prioritering.


== Utmerkelser ==
Hun fikk Livsvernprisen i 2004, som deles ut av organisasjonen Menneskeverd.  Fra juryens vurdering het det, …for sitt utrettelige arbeid gjennom flere tiår for å øke forståelsen for omsorg ved livets slutt. 
5. november 2007 ble hun utnevnt til Ridder 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats innen pasient- og kreftomsorgen.I 2013 ble hun utnevnt som æresmedlem i Norsk Sykepleierforbund.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sosial- og helsedepartementet. 1998. http://odin.dep.no/ NOU 1999:2 Utvalg til å utrede plan for pleie- og omsorgstilbud til uhelbredelig syke og døende.
Svendsen, Karin www.fagbladet.no/ Etikk: Hver dag og hele dagen.
Aakre, Marie. 2004. Hva er verdiene verdt? Tidsskriftet Norsk Lægeforening, 124, 1212
Aakre Marie. 2016. Jakten på dømmekraft - praksisnært  etikkarbeid i helsetjenesten. Gyldendal Forlag.
Jørgen Lindegaard

Jørgen Lindegaard (født 1948) er en dansk konsernsjef og sivilingeniør som har hatt flere lederstillinger og styreverv i danske og utenlandske virksomheter. Han har hatt stillingen som administrerende direktør i flyselskapet SAS.
Lindegaard er utdannet sivilingeniør fra Danmarks Tekniske Universitet (DTU) i 1975.Han hadde stillingen som administrerende direktør i flyselskapet SAS fra 2001 til 2006. I 2006 tiltrådte han som sjef for danske rengjøringsselskapet ISS.I 2006 ble han utnevnt til Ridder af 1. grad af Dannebrog.


== Tidslinje for karrieren ==
2006–2010: ISS
2001–2006: SAS
1995–2001: GN Store Nord
1991–1995: KTAS
1977–1991: Fyns Telefon
1975–1977: Philips Telekommunikation


== Referanser ==
Emilia Fox

Emilia Rose Elizabeth Fox (født 31. juli 1974 i London i England) er en britisk skuespiller. Hun er datter av Edward Fox og Joanna David. Hun er kjent for sin rolle som Jeannie Hurst i TV-serien Randall & Hopkirk (Deceased). Hun snakker tysk og fransk, og spiller cello og piano.


== Filmografi (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emilia Fox på Internet Movie Database 
(sv) Emilia Fox i Svensk Filmdatabas 
(da) Emilia Fox på Filmdatabasen 
(da) Emilia Fox på Scope 
(fr) Emilia Fox på Allociné 
(en) Emilia Fox på AllMovie 
(en) Emilia Fox hos Turner Classic Movies 
(en) Emilia Fox hos Rotten Tomatoes 
(en) Emilia Fox hos The Movie Database
Stefan Einhorn

Stefan Arthur Einhorn (født 1955) er en svensk professor, forfatter og lege.
Einhorn har stillingen som professor i molekylær onkologi ved Karolinska Institute og overlege ved Radiumhemmet. Han er også leder av etikkrådet ved Karolinska Institutet i Stockholm. Han tok en medisinsk doktorgrad i 1980 med avhandlingen Influence of interferon on human lymphocytes: in vitro and in vivo studies on spontaneous cytotoxicity and cell surface receptors.Han er en aktiv foredragsholder og har skrevet flere bestselgere, blant annet Kunsten å være snill (2005), som kom på norsk i 2006. Han har skrevet både sakprosa og filosofisk litteratur og debuterte som skjønnlitterær forfatter med Den sjunde dagen (2003). 
I 2005 ble han tildelt Bokhandelns val for boka Kunsten å være snill.


== Biliografi ==
1991 – Hud i sol (med Cecilia Boldeman) (sakprosa)
1992 – En liten bok om cancer (Cancerfonden) (sakprosa)
1998 – En dold Gud: om religion, vetenskap och att söka Gud
2000 – Ont i kroppen (med Ralph Nisell) (sakprosa)
2003 – Den sjunde dagen
2005 – Konsten att vara snäll
2007 – Medmänniskor
2009 – Vägar till visdom
2011 – Änglarnas svar
2013 – Stenträdet
2014 – De nya dödssynderna: våra mörkaste sidor och hur vi kan hantera dem
2016 – Pappan
2018 – Konsten att göra skillnad


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Smithfield

Smithfield finnes flere steder:
I Storbritannia:

Smithfield (London)I Irland:

Smithfield (Dublin)
Antony Hegarty

Anohni (født Antony Hegarty; 1971) er en engelsk musiker, vokalist og frontfigur i bandet Antony and The Johnsons.
Hegarty flyttet til California i 1977. Som tenåring lyttet hun mye til britisk synthpop og var stor fan av artister som Marc Almond og Boy George. Hun flyttet til New York i 1990 hvor hun omsider ble med å danne gruppa Antony and The Johnsons. Gruppa utgav sitt første album i 1998.
I 2005 lanserte de suksessalbumet I Am A Bird Now som også solgte bra i Norge. Albumet fikk Mercury-prisen for beste britiske album, og ble kåret til årets album av norske musikkjournalister. I 2006 gjestet hun og bandet Oslo i forbindelse med en konsert.
Hegarty har stått åpent frem som homofil, og det er også gjennomgangstema i flere av hennes tekster.
Hegarty har også medvirket i et par filmer: i Steve Buscemis film Animal Factory som en androgyn fange som synger for de innsatte i fengselet, og i Sebastien Lifshitz' film Wild Side, der hun fremfører I Fell in Love with a Dead Boy for en gruppe parisiske transpersoner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Anohni – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Anohni på Internet Movie Database 
(da) Anohni på Filmdatabasen 
(en) Anohni hos The Movie Database 
(en) Anohni på Apple Music 
(en) Anohni på Discogs 
(en) Anohni på Discogs 
(en) Anohni på Discogs 
(en) Anohni på MusicBrainz 
(en) Anohni på SoundCloud 
(en) Anohni på Spotify 
(en) Anohni på Songkick 
(en) Anohni på Songkick 
(en) Anohni på Songkick 
Anohni på Facebook 
Anohni på Instagram 
Anohni på YouTube 
Anohni på Myspace
John Toshack

John Benjamin Toshack (født 22. mars 1949 i Cardiff i South Glamorgan i Wales) er walisisk fotballtrener og tidligere spiller som blant annet har vært trener for Wales' herrelandslag i fotball.


== Spillerkarriere ==
Han startet sin fotballkarriere hos Cardiff City som 16-åring. Etter fire år i Cardiff ble han hentet til Liverpool FC av Bill Shankly den 11. november 1970, Shankly betalte £110,000 for ham. Han gjorde sin debut tre dager senere mot Coventry City på Anfield. Han lagde sitt første mål for Liverpool i et Merseyside derby den 21. november da de tok igjen en 2-0 ledelse og vant 3-2. I 1971 kom Kevin Keegan til klubben og "Tosh" og han gjorde var et perfekt spisspar sammen med "Tosh" som tok alle ballene i luften og Keegan som tok alle langs bakken. De var et drømmepar og en kjent kommentar fra en kjent kommentator ved navn David Coleman lød slik "Toshack, Keegan, one nil!". Da Keegan dro til Tyskland for og spille for Hamburger SV hadde han laget nøyaktig 100 mål, flesteparten av dem var servert av "Tosh".
I sin tid i Liverpool fikk han 246 kamper og lagde 96 mål. For Wales herrelandslag i fotball lagde han 13 mål på 40 kamper. Han begynte etter hvert og få mange skader og i 1978 tok han over som spillende manager hos Swansea City.


== Trenerkarriere ==
Han gjorde suksess på Vetch Field og tok dem fra 4. divisjon til 1. divisjon og det var på den tiden han mottok Order of the British Empire for sin suksess i britisk fotball.
I 1984 var han trener i en sesong for den portugisiske klubben Sporting Lisboa. Han har hatt mest suksess som trener i Spania hvor han har trent Real Madrid to ganger, Real Sociedad tre ganger, Deportivo de La Coruña og Real Murcia. Han har også trent den tyrkiske klubben Besiktas JK og den franske klubben AS Saint-Étienne. Han ble trener for Wales herrelandslag i fotball i 1994 men sa opp etter 41 dager etter et 3-1 tap for Norge. Han ble trener for Wales for andre gang i november i 2004.


== Spillermeritter ==


=== Cardiff City ===
Wales Cupen 1967
Wales Cupen 1968
Wales Cupen 1969
Wales Cupen 1970


=== Liverpool FC ===
Øverste divisjon i England 1973
UEFA-cupen 1973
FA-Cupen 1974
Øverste divisjon i England 1976
UEFA-cupen 1976
FA Charity Shield 1976
Øverste divisjon i England 1977


=== Swansea City ===
Wales Cupen 1981
Wales Cupen 1982
Wales Cupen 1983


== Managermeritter ==


=== Swansea City ===
Wales Cupen 1981
Wales Cupen 1982
Wales Cupen 1983


=== Real Sociedad ===
Spania Cupen 1987
Spanske Supercupen 1995


=== Real Madrid ===
La Liga 1990


=== Besiktas JK ===
Tyrkia Cupen 1998


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Toshack – UEFA 
(fr) John Toshack – LÉquipe 
(en) John Toshack – Transfermarkt 
(en) John Toshack – Transfermarkt (manager) 
(en) John Toshack – national-football-teams.com 
(en) John Toshack – WorldFootball.net 
(en) John Toshack – FootballDatabase.eu 
(en) John Toshack – Soccerway 
(en) John Toshack – EU-Football.info 
(en) John Toshack – PlaymakerStats.com 
Lfchistory.net om Toshack
Liverpoolfc.tv om Toshack