jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
West Ruislip stasjon

West Ruislip stasjon er en jernbane- og undergrunnsstasjon i Ruislip i det nordlige London. Den ligger i kollektivsone 6. 
Stasjonen åpnet 11. november 1948, og het først West Ruislip (for Ickenham). Navnet ble forkortet i 1980-årene. 


== Jernbane ==
Stasjonen betjener tog fra Marylebone stasjon mot High Wycombe og Birmingham Snow Hill. Den drives av Chiltern Railways. 
De to jernbaneplattformene ligger nord for undergrunnsplattformene. 
Det ligger et lite sidespor ved stasjonen, som tidligere ble brukt til å snu tog fra Marylebone. Dette gjøres ikke lenger, da alle ruter går videre fra stasjone, men sporet brukes til godstog som skal til depotet. 


== Undergrunn ==
West Ruislip er endestasjon for Central-linjens West Ruislip-gren.
Plattformene ligger som en øy mellom sporene, som fortsetter vestover et stykke ettersom det opprinnelig var meningen at linjen skulle gå til Denham. Planene som hadde blitt lagt 1935–1940 ble endret etter andre verdenskrig, ettersom det ikke lenger var aktuelt å anlegge et nytt boligområde i Denham, og dermed ikke behov for å forlenge linjen dit. Det er mulig å se den planlagte traséen som går videre ut fra West Ruislip, i form av en bred inngjerdet jordstripe som strekker seg et stykke vestover.
Øst for stasjonen ligger et vedlikeholdsdepot. 


== Eksterne lenker ==
West Ruislip jernbanestasjon National Rail Enquiries (Engelsk)
West Ruislip Underground Station Transport for London (Engelsk)
Cannon Street Railway Bridge

Cannon Street Railway Bridge er en bro i det sentrale London i England, over Themsen. Nedover elven er neste bro London Bridge, og oppover Southwark Bridge. Broen frakter tog over elven til Cannon Street stasjon på den nordlige bredd. Den var opprinnelig kalt Alexandra Bridge etter Alexandra av Denmark, som var hustru til den fremtidge kong Edvard VII.
Broen ble tegnet av John Hankshaw og John Wolfe-Barry for South Eastern Railway. Den ble åpent i 1866 etter tre års byggearbeider. I sin opprinnelige form fraktet den tog over Themsen på fem brospann stående på støpejernssøyler i dorisk stil. Den ble siden utvidet mellom 1886–1893 av Francis Brady og totalrenovert mellom 1979–1982, noe som medførte at broen mistet mange av sine dekorative elementer og fremsto som enda mer utilitaristisk enn tidligere.


== Se også ==
Liste over broer i London


== Referanser ==
Southwark Bridge

Southwark Brigde er en bro over Themsen i det sentrale London, beliggende mellom Millennium Bridge i vest og Cannon Street Railway Bridge i øst. Broen ble åpnet i 1921, men er den andre broen på stedet.


== Den første broen ==
I 1811 ble en lov om Southwark Bridge vedtatt. Southwark Bridge Company fikk tillatelse til å bygge en bro mellom Queen Street i nord og Bankside i sør.  Southwark Bridge Company engasjerte John Rennie til å bygge broen. Byggingen av broen startet i 1814 og gikk sakte, men den 24. mars 1819 ble broen åpnet. Broen hadde tre buer laget av støpejern, stående på pilarer av granitt. Kostnaden for broen ble 800 000 pund, betydelig mer enn det opprinnelige anslaget på 300 000 pund. Det viste seg etter hvert at broen ble lite brukt, blant annet siden den var smal og bratt. Det kostet også penger å krysse broen. En langvarig debatt om broens skjebne fulgte, og i 1911 ble det besluttet å bygge en ny bro.


== Nåværende bro ==
Arkitekt Sir Ernest George ble engasjert for å bygge den nye broen. Den nye broen skulle bygges i stål og ha fem buer. Ernest George utformet broen i samarbeid med ingeniørfirmaet Mott, Hay and Anderson. Sir William Arrol & Co fikk oppdraget med å bygge broen, som skulle koste om lag 280 000 pund. Byggingen av broen startet i 1913, men ble avbrutt av første verdenskrig. Southwark Bridge ble fullført i 1921, til en kostnad av 375 000 pund. Broen ble åpnet av kong Georg V og dronning Mary den 6. juni samme år. Etter en debatt om hva broen skulle hete, bestemte Georg V at det gamle navnet skulle beholdes.På et skilt på broen kan følgende leses:
Southwark Bridge
Re-built by the Bridge House Estates Committee of the Corporation of London 1913-1921
Opened for traffic by their Majesties King George V and Queen Mary 6th June 1921
Sir Ernest Lamb CMG, JP Chairman Basil Mott, CB Engineer Sir Ernest George RA ArchitectSouthwark Bridge eies og driftes av City of London Corporation. Broen ble vernet i 1995. Det er den minst trafikkerte broen i London, med en trafikk på om lag 17 000 kjøretøyer hver dag. Broen har ingen vektbegrensning.


== Se også ==
Liste over broer i London


== Referanser ==
Manuela Henkel

Manuela Henkel (født 4. desember 1974) er en tysk tidligere langrennsløper.
Hennes fremste internasjonale plasseringer er stafettgull for Tyskland under OL 2002 i Salt Lake City og under VM 2003 i Val di Fiemme i Italia.
Sesongen 2000/2001 kom hun på tredjeplass i verdenscupen i sprint. 
Hun er søster til skiskytteren Andrea Henkel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Manuela Henkel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Manuela Henkel – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Manuela Henkel – Olympics.com 
(en) Manuela Henkel – Olympic.org 
(en) Manuela Henkel – Olympedia 
(en) Manuela Henkel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Manuela Henkel – FIS (langrenn)
Viola Bauer

Viola Bauer (født 13. desember 1976) er en tysk langrennsløper.
Hun har flere medaljer fra internasjonale mesterskap, og har vært en viktig brikke i det tyske stafettlaget. Under VM 1999 tok hun sin første mesterskapsmedalje, bronse på 4 x 5 km stafett.
Under OL 2002 i Salt Lake City ble det gull på stafetten, pluss en bronsemedalje på jaktstart.
Under VM 2003 ble det et nytt stafettgull.
I sitt andre OL, Torino 2006, var hun med på å ta sølv på stafetten, og oppnådde en femteplass i lagsprinten, sammen med lagvenninnen Evi Sachenbacher-Stehle.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Viola Bauer – Olympics.com 
(en) Viola Bauer – Olympic.org 
(en) Viola Bauer – Olympedia 
(en) Viola Bauer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Viola Bauer – FIS (langrenn)
Kaisa Varis

Kaisa Varis (født 21. september 1975) er en finsk skiskytter, tidligere langrennsløper.
I løpet av langrennskarrieren vant Varis to seire i verdenscupen. Hun deltok i OL 2002 i Salt Lake City, der hennes beste plassering ble en fjerdeplass på 15 km.
Varis var med på det finske stafettlaget under VM 2001 i Lahtis, der laget kom inn på andreplass, men senere ble diskvalifisert på grunn av at Virpi Kuitunen ble tatt i dopingtest. To år senere, under VM 2003, var det Varis som ødela for der finske laget, som igjen gikk inn til andreplass. Her ble Varis tatt i dopingkontroll, og Finland mistet dermed nok en stafettmedalje. Varis ble utestengt i to år, men kom tilbake til verdenscupen etter at straffen var sonet.
I 2006 gikk hun over til skiskyting, og debuterte i verdenscupen i sesongen 2007/08. 11. januar 2008 vant hun sin første verdenscupseier i Ruhpolding 11. januar 2008, da hun gikk til topps i sprinten foran russiske Svetlana Sleptsova og svenske Helena Jonsson.
24. januar 2008 ble det kjent at Kaisa Varis på nytt er tatt for å ha avlagt en positiv dopingprøve. Både A- og B-prøven hennes var positiv på EPO, og 11. februar bestemte Det internasjonale skiskytterforbundet å utestenge Varis på livstid. Alle hennes resultater i skiskyting etter 6. januar ble også  strøket. Overraskende nok ble Varis frikjent av Idrettens Voldgiftsrett (CAS) i mars 2009, etter at en formell saksbehandlingsfeil forekom hos IBU, og hun kan nå konkurrere igjen dersom hun ønsker det.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kaisa Varis – Olympedia 
(en) Kaisa Varis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kaisa Varis – FIS (langrenn) 
(en) Kaisa Varis – IBU
Riikka Sirviö

Riikka Sirviö (født 11. april 1974) er en tidligere finsk langrennsløper.
Hun var med på å vinne bronsemedaljer for Finland på 4×5 km stafett under VM 1997. Seks år senere var hun igjen med på vinne sølvmedalje for Finland, under VM 2003 i Oberstdorf i stafett.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Riikka Sirviö – FIS (langrenn)
Johnny Spillane

Johnny Spillane (født 24. november 1980) er en amerikansk kombinertløper.
Spillanes har tre ganger deltatt i OL, i 2002 i Salt Lake City,  2006 i Torino og 2010 i Vancouver. Hans beste resultat er tre sølvmedaljer fra 2010 i lagkonkurransen, stor bakke og normalbakke.
Han vant også gull på sprintdistansen under VM 2003 i Val di Fiemme.
I verdenscupen debuterte Spillane i desember 2000 i Kuopio. Han fikk sin første topp 10-plassering i 2003 i Kuusamo, og kom like etter på andreplass i en sprint i Trondheim.


== Verdenscupplasseringer ==
(Per 17. desember 2006)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Johnny Spillane – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Johnny Spillane – Olympics.com 
(en) Johnny Spillane – Olympic.org 
(en) Johnny Spillane – Olympedia 
(en) Johnny Spillane – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Johnny Spillane – FIS (kombinert) 
(en) Johnny Spillane – FIS (langrenn) 
(en) Johnny Spillane – FIS (skihopping)
Cannon Street stasjon

Cannon Street stasjon er en jernbane- og undergrunnsstasjon i City of London. 


== Jernbane ==
Jernbanestasjonen er endestasjon for ruter som krysser Themsen over Cannon Street Railway Bridge. Den hadde opprinnelig en viktoriansk fasade, som ble ødelagt under bombingen av London i andre verdenskrig, og den nye fasaden har et nokså uspennende design fra 1960-årene av John Poulson. Arkitekten ble senere fengslet for å ha skaffet seg blant annet denne kontrakten gjennom korrupsjon. To tårn i rød murstein ut mot Themsen er det eneste som står igjen av den gamle stasjonsbygningen. 

I 1926 ble det lagt strøm til stasjonen, og samtidig la man om sporene. Tidligere hadde tog måtte rygge inn på Cannon Street for å komme til Charing Cross, men dette var etter ombyggingen ikke lenger nødvendig. 
Under eiendomsboomen i 1980-årene ble det reist en stor kontorbygning over plattformene, uten at man stoppet togtrafikken i byggeperioden. Det var opprinnelig åtte plattformer, men nr. 1 ble fjernet mot slutten av 1990-årene. Alle de gjenværende ble da omnummerert, noe som i en periode skapte stor forvirring for pendlere. 
Stasjonen forbinder den sørlige delen av City med det sørlige og sørøstlige London. Noen ruter går direkte til Cannon Street fra Kent og East Sussex i rushtiden. I helgene brukes stasjonen enkelte ganger som en mellomstasjon mellom London Bridge og Charing Cross. 
Cannon Street stasjon drives av Network Rail.


== Undergrunn ==
Undergrunnsdelen er en grunn stasjon, rett under jernbanedelen. Den betjener linjene Circle og District, og ligger i kollektivsone 1. Det er direkte adgang mellom undergrunns- og jernbaneplattformene, slik at pendlere lett kan bytte. 
Fordi det nesten utelukkende er pendlere som bruker stasjonen er den bare åpne mandag fredag til kl. 21.00.


== Eksterne lenker ==
London Cannon Street Station Rail Network (Engelsk)
Cannon Street Tube/Bus Transport for London (Engelsk)
Battersea Park

Battersea Park (tidligere hetende Battersea fields) er et grøntområde i Battersea i London. Den ligger på sørbredden av elven Themsen, i nærheten av Chelsea Bridge, og på motsatt side av Chelsea. Den ble åpnet som park i 1858. Før den tid var området myrer og marskland langs elven som ble gjenvunnet og demmet opp. Det ble deretter brukt av handelsgartnerier som forsynte Londons økende befolkning. Parken er gradert som Nivå II* i Registeret for historiske parker og hageanlegg.


== Historie ==
Før 1846 var det området som nå er dekket av parken kjent som Battersea fields, og var et egnet sted for dueller. Den 21. mars 1849 møttes hertugen av Wellington, daværende statsminister, og Jarlen av Winchilsea på markene for å avgjøre en æressak ved duell. Wellington var positiv til å lette begrensningene som var pålagt katolikkene til å delta i politikken, mens Winchilsea var imot og hadde anklaget Wellington for «et lumsk design for overtredelse av våre friheter og innføring av pavemakten i hvert eneste departement i staten.»  Da de skulle skyte, bommet hertugen med vilje, mens jarlen skjøt i luften. Jarlen skrev senere en ydmyk beklagelse til hertugen.De opprinnelige utkastene til parken ble tegnet av arkitekten James Pennethorne mellom 1846 og 1864, skjønt parken slik den så ut da den ble åpnet i 1858 avvek noe fra Pennethornes visjon.
Battersea Park var vert for den aller første demonstrasjonen av fotball spilt med regler utviklet av det nye forbundet The Football Association (FA) 9. januar 1864. Spillerne ble valgt av FA-presidenten og sekretæren, og inkluderte flere velkjente fotballspillere.
I 1951 ble parken forvandlet til en «festivalpark» som ledd i en stor festival som ble feiret etter andre verdenskrig. Parken fikk nye fontener og andre fasiliteter, blant annet en forhøyet gangvei bundet sammen av plattformer i trærne. En annen del av forvandlingen var tilføyelsen av en fornøyelsespark.
Parken har også en liten zoologisk hage; flere utendørsanlegg for idrett, blant annet tennisbaner, løpebaner og et fotballstadion, en innsjø for båtaktiviteter, og en fredspagode.
I perioden 2002–2004 ble parken renovert. Den ble gjenåpnet 4. juni 2004 av prins Philip, hertug av Edinburgh.


== Referanser ==


== Litteratur ==
The Friends of Battersea Park (1993): Battersea Park: An Illustrated History.


== Eksterne lenker ==
History of Battersea Park
Friends of Battersea Park
Map of the park
Akvariet i Bergen

Stiftelsen Akvariet i Bergen - Det Nasjonale Akvariet er et akvariumsanlegg fra 1960 som viser fisk, vannlevende dyr og pingviner. Akvariet har i tillegg en tropisk avdeling med slanger, krokodiller, edderkopper og andre tropiske dyr. Anlegget ligger på Nordnes i Bergen sentrum. Nordnesparken og Nordnes sjøbad ligger like ved Akvariet. 


== Beskrivelse ==
Akvariet ble finansiert ved en innsamlingsaksjon i Bergen, og det ble bygget sammen med Havforskningsinstituttet. Det ble tegnet av Hans Chr. Gaserud og Helge Simers og ble åpnet 27. august 1960. Det var da Nord-Europas største og mest moderne akvarium. Aslak Sverdrup overtok som administrerende direktør 1. mars 2019. Før den tid var det Geir Olav Melingen som var direktør på Akvariet (fra 1. april 2015).
Akvariet har mer enn 300 arter og over 60 store akvarium. I 2016 ble det åpnet et havakvarium som kan sees fra utsiden og innsiden. I fire utendørdammer holder pingvinger, sjøløver, oter og stor fisk til og i den tropiske avdelingen holder slanger, krokodiller, edderkopper, øgler og andre eksotiske dyr til. Sommeren 2018 åpnet en ny stor oterdam på Akvariet, hvor de to oterne Gizmo og Bella bor. Oteren på Akvariet er Europeiske otere - et semi-akvatisk rovpattedyr i mårfamilien. På samme tid åpnet og en stor lekeplass for barn og voksne på takterrassen til Akvariet. 


== Det nye akvariet ==
I 2018 la akvariet fram ideer og planer for utvidelse og flytting til Dokken, sammen med Havforskningsinstituttet og Fiskeridirektoratet.
Det nye akvariet vil, avhengig av finansiering, kunne stå ferdig i 2025.
I juni 2022 ble det offentligjort at det nye akvariet skal etableres som et verdenshavsenter og skal være et kunnskaps- og formidlingssenter for havet. Det nye senteret skal få navnet «O».


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Welle-Strand, Erling (1916-2013) (1974). Museums in Norway. Oslo: Royal Ministry of Foreign Affairs. ISBN 8271770039. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bergen Aquarium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bergen byleksikon på nett, om Akvariet
Jef Raskin

Jef Raskin (født 9. mars 1943 i New York City i USA, død 26. februar 2005 i Pacifica i California) var en amerikansk ekspert på menneske-maskin-interaksjon (MMI) som er best kjent for å ha startet Macintosh-prosjektet for det amerikanske datafirmaet Apple Computer på slutten av 1970-tallet.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Jef  Raskin kom fra en sekulær jødisk familiebakgrunn. Han utdannet seg innen matematikk og filosofi, og tok en mastergrad i datavitenskap ved Pennsylvania State University i 1967. Det første dataprogrammet han laget, et musikkprogram, var en del av avhandlingen hans.


=== Karriere ===
Etter å ha jobbet som amanuensis fra 1970 til 1974, ble han ansatt i Apple Computer i 1978. Han skrev en del notater om hvordan han kunne tenke seg datamaskiner som var mye enklere å bruke enn datidens, og foreslo overfor ledelsen at Apple burde starte et prosjekt rundt dette.
Han ansatte en tidligere student av seg, Bill Atkinson, og begynte på Macintosh-prosjektet i 1979. (Navnet Mackintosh ble valgt fordi dette var navnet på et eple, Raskins yndlingssort. Det var senere planer om å endre navnet, men det hadde da festnet seg.) Datamaskinen han så for seg var svært forskjellig fra den Macintosh-en faktisk ble sluppet på markedet, eller andre GUI-baserte datamaskiner generelt, og lignet mer på PDA-er som PalmOS.
Maskinen hadde en 9 tommer stor sort/hvit tegnbasert skjerm, som var bygd inn i en boks som ellers bestod av en diskettstasjon. Man brukte funksjonstastene for å skifte mellom programmene, men maskinen var også i stand til å forstå hva brukeren mente; hvis man f.eks. begynte å taste inn bokstaver, skiftet maskinen til tekstbehandlingsmodus, og hvis man tastet inn tall, skiftet maskinen til kalkulatormodus. Brukeren merket som regel ikke til disse skiftene.
I løpet av 1981 overtok Steve Jobs, som til da hadde konsentrert seg om Apple Lisa-prosjektet, mer og mer utviklingen av Macintosh. Jobs ble bedt om å integrere det Xerox PARC-inspirerte designet Apple Lisa hadde med det Raskin hadde laget.
Raskin sluttet i Apple i 1982 og startet sitt eget firma som fortsatte å produsere ting til Apple. Han skrev også The Humane Interface, hvor han konkretiserer sine tanker omkring menneske-maskin-interaksjon. På begynnelsen av 2000-tallet tok han på seg utviklingen av The Humane Environment (THE). THE er et system som tar utgangspunkt i idéene Raskin hadde, og har som mål å lage et nytt brukergrensesnitt basert på åpen kildekode.
Raskin fikk høre at han hadde kreft i bukspyttkjertelen i desember 2004, og døde i Pacifica, California, 26. februar 2005, 61 år gammel.


== Verker ==
The Humane Interface, Addison-Wesley, 2000, ISBN 0-201-37937-6 (dt.: Das intelligente Interface, ISBN 3-8273-1796-7)
A Hardware-Independent Computer Drawing System Using List-Structured Modeling: The Quick-Draw Graphics System, Pennsylvania State University, 1967


== Referanser ==
MMI

MMI har flere betydninger:

Multi Media Interface – førerinformasjonssystemet i Audi.
Menneske–maskin-interaksjon – studien omkring interaksjonen mellom mennesker og datamaskiner.
Markeds- og mediainstituttet – Markeds- og mediainstituttet. Norsk meningsmålingsinstitutt. Kjøpt opp av Synovate i 200x og skiftet navn til Synovate i 200x.
2001 skrevet med romertall
Marina Militare, Italias sjøforsvar
Mercalliskalaen, for å angi et jordskjelvs intensitet
Angel (Buffy)

Angel (norsk betydning: Engel) (født Liam 1727 i Galway, Irland) er en fiktiv figur som er vampyr, skapt av Joss Whedon til TV-serien Buffy, vampyrenes skrekk. Rollefiguren ble så populær at «Angel» fikk en TV-serie med samme navn. Figuren er spilt av David Boreanaz.
Angel hadde sin første opptreden i episoden «Welcome to the Hellmouth» (Buffy, vampyrenes skrekk) og sin siste i episoden «Not Fade Away» (Angel). Han er også med i tegneserien Buffy the Vampire Slayer Season 8. 


== Biografi ==
Angel ble født i Irland i 1727 med navnet Liam. I 1753, i en alder av 26, møtte han den kvinnelig vampyren Darla. Hun lovet ham et evig liv fylt med spenning og reising og gjorde ham så om til vampyr. Som vampyr tapte han sjelen sin, og hans nye demoniske natur gjorde at «Liam» ikke lenger kunne skjelne mellom rett og galt. Han dro så tilbake til familien og drepte dem. Før han drepte sin far sa han «Min søster trodde jeg hadde kommet tilbake til henne. Som en engel. Hun tok feil». Som vampyr tok han navnet Angelus. 
I generasjoner terroriserte Darla og Angelus menneskeheten, myrdet og torturerte alle som krysset deres vei. Han trente også opp Spike, som kalte den eldre vampyren sin personlige «Yoda». 
Like før det tyvende århundre drepte Angelus datteren til ett av medlemmene av «Kalderash-klanen». For å hevne hennes død gav familien ham tilbake sjelen, så han igjen kunne føle skyld og anger. Men om han fikk ett øyeblikk med ekte lykke ville han miste sjelen igjen.
Angelus led for alt han hadde gjort og gjemte seg bort til han en dag i New York møtte en demon, Whistler, som overtalte ham til å kjempe på det godes side sammen med den nye vampyrjegeren Buffy Summers. Første gang han møtte henne i Sunnydale introduserte han seg som Angel. Over tid ble Buffy og Angel forelsket, men han ble for lykkelig og ble til sitt onde jeg (Angelus) igjen. Buffy måtte drepe ham for å redde verden, men først etter at heksen Willow hadde gjentatt Kalderash-forbannelsen og gitt ham sjelen tilbake enda en gang. 
Den urgamle kraften The First brakte Angel tilbake til Sunnydale etter hundre års tortur. Buffy hjalp ham med å finne styrken sin igjen, men de hadde problemer med å være "bare venner". I 1999 brøt han kontakten med henne og flyttet til Los Angeles, der han etter hvert dannet et eget firma, Angel Investigations, i kampen for de hjelpeløse.
Battersea

Battersea er et sted i Wandsworth i sørvestlige London. Det ligger ved sørbredden av Themsen, med omkring 6 km av elven som sin nordgrense og 4,7 km sørvest for Charing Cross.


== Historie ==
Battersea er en av de eldste nedtegnede stedsnavnene i London-området. Et angelsaksisk charter fra slutten av 600-tallet kommer en henvisningen til «Badrices ege», en øy i Themsen tilhørende en mann ved navn Badric. Senere ble denne øya omtalt som Patrisey. Som med mange andre øyer i Themsen mudret elven igjen på landsiden, til dels hjulpet av drenering av myrlandskapet og det at sideelver ble lagt i rør. Det er ikke lenger mulig å se at deler av Battersea engang var en øy.
Sognekirken St Mary eksisterte ved 1157, skjønt selv om det fortsatt står en kirke ved dette navnet der, er det ingenting igjen av den opprinnelige strukturen. Kirken er likevel det mest synlig sporet igjen etter landsbyen. William Blake giftet seg i denne kirken, og Benedict Arnold og hans kone og datter er gravlagt i krypten.
Battersea kraftstasjon er en stor bygning reist 1929–1939, etter design av Giles Gilbert Scott. Kraftstasjonen er særlig kjent fordi den ble avbildet, med en flyvende gris, på coveret til Pink Floyds album Animals. Den er ikke lenger i bruk, men var pr. 2005 under ombygging for å bli underholdningssenter.
New Covent Garden Market er et stort frukt- og grønnsaksmarked. Det ble flyttet fra Covent Garden i 1974.
Battersea Park er en stor park lagt ut av James Pennethorne mellom 1846 og 1864. Den inneholder blant annet en dyrehage og London Peace Pagoda.
Clapham Junction er et moderne transport- og handelsentrum i det sørvestlige Battersea. London Heliport er byens travleste helikopterhavn. Den ligger ved Themsen, drøyt en halv kilometer fra Clapham Junction stasjon, som er en av Storbritannias travleste jernbanestasjoner. Mer enn 2000 tog passerer stasjonen hver dag.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Loobey, Patrick (2002): Battersea Past. Historical Publications Ltd., ISBN 0-948667-76-1
Mason, Peter (1997): The Brown Dog Affair. Two Sevens Publishing, ISBN 0-9529854-0-3
Knight, Martin (2006): Battersea Girl. Mainstream Publishing, ISBN 1-84596-150-1


== Eksterne lenker ==
(en) Battersea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Wandsworth Council
Battersea.co.uk - Battersea Information Arkivert 25. oktober 2017 hos Wayback Machine.