jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Litauisk litas

Litas (LTL eller Lt) var Litauens myntenhet fra 2. oktober 1922 til landet i 1940 ble okkupert av Sovjetunionen og sovjetisk rubel overtok som valuta. Etter frigjøringen i 1991 tok det ble to år før litasen den 25. juni 1993 ble gjeninnført. I mellomtiden ble både rubler og den provisoriske valutaenheten talonger brukt. Litauen innførte euro i 2015.
1 litas var inndelt i 100 cent. Myntvalørene var 1 cent, 2 cent, 5 cent, 10 cent, 20 cent, 50 cent, 1 litas, 2 litas og 5 litas. Sedler som ble brukt var 10 litas, 20 litas, 50 litas, 100 litas, 200 litas og 500 litas. Tidligere har også 1, 2 og 5 litas vært utstedt i sedler.
Navnet litas har sin opprinnelse i navnet på landet; jf. Latvias lats. På litauisk er litas et entallsord, og får endingen -ai i flertall – litai. På litauisk er det det siste sifferet i et tall som bestemmer om det skal være entall eller flertall, så det blir altså f.eks. 51 litas og 53 litai.
Litauen besluttet å gå over til euro fra og med 2007, og frem til da skulle valutaen være fastlåst i kursen 1 euro = 3,4528 litas. Litas ble fastlåst til euro i dette forholdet fra og med 1. februar 2002. Fra gjeninnføringen i 1993 til 31. januar 2002 var litasen den siste tiden fastlåst til amerikansk dollar i forholdet 1 dollar lik 4 litai. 
Litauen innførte euro fra og med 1. januar 2015.


== Se også ==
Liste over lands valuta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Litas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lithuanian litas – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Litauens sentralbanks museum
Joseph-Louis Lagrange

Joseph-Louis Lagrange (italiensk Giuseppe Lodovico Lagrangia) (født 25. januar 1736 i Torino i kongedømmet Sardinia, død 10. april 1813) blir regnet som en av de største av matematikerne på 1700-tallet.
Han ble født i den italienske byen Torino og arbeidet både i Italia og Tyskland, men mest i Frankrike. Han døde i Paris.
Han var direktør ved institutt for matematikk ved Berlin vitenskapsakademi (1766–1787). Han utgav flere avhandlinger om himmelmekanikk, og hovedverket hans er Mêcanique analytique (1788). Her finner man de såkalte lagrangeske bevegelsesligninger for mekaniske systemer. Han flyttet til Paris i 1793 og ble formann for komiteen som utarbeidet det metriske målesystemet. 
Lagrange arbeidet også mye med tallteori og algebra. Han gav flere viktige bidrag til teorien for differensialligninger, og likningsteorien hans lå til grunn for Niels Henrik Abels undersøkelse av femtegradslikningen. Lagrange prøvde å utvikle integralregningen, men kom ikke frem til noen tilfredsstillende resultater på denne oppgaven.


== Se også ==
Lagrange-punkt, et stabilt punkt i forbindelse med to himmellegemers omløp om hverandre
Lagrange-multiplikator


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joseph-Louis Lagrange – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joseph-Louis Lagrange – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joseph-Louis Lagrange hos Mathematics Genealogy Project
Luxembourgsk

«Luxembourgsk» kan også referere til Luxembourg.Luxembourgsk, eller luxemburgsk (Lëtzebuergesch), er et vestgermansk språk som er nasjonalspråk i Luxembourg. I 1984 ble språket et offisielt språk i landet. Andre offisielle språk er tysk (standardtysk) og fransk. Luxembourgsk er en Mosel-frankisk dialekt av den vestmellomtyske språkgruppen. Det snakkes også i små områder i de omkringliggende landene Belgia (i provinsen Luxembourg), Frankrike (i små deler av Lorraine) og Tyskland (rundt Bitburg og Trier). I Tyskland og Lorraine regnes luxembourgsk kun som en variant av den lokale tyske dialekten. Luxembourgsk har leksikalske fellestrekk med språket som Siebenbürgen-sakserne i Romania snakker.Språket har vært siden 2010 på UNESCOs liste over språk som er i fare for å forsvinne.I 2015-2016 var 7% av alle bøkene som ble publisert i Luxembourg skrevet på luxembourgsk.


== Referanser ==
Lars-Henrik Paarup Michelsen

Lars-Henrik Paarup Michelsen (født 1981) er en norsk politiker (V). Han er daglig leder for Norsk klimastiftelse og ledet Unge Venstre fra 2003 til 2007. 
Michelsen er fra Austevoll kommune i Hordaland. Han har studert sammenlignende politikk ved Universitetet i Bergen, jobbet frivillig for Strømmestiftelsen i Uganda i et år, og vært sivilarbeider i Bergen Turlag. I dag jobber han i Datatilsynet.
Han er også leder av den tverrpolitiske kampanjeorganisasjonen Stopp Datalagringsdirektivet.
Han har tidligere hatt verv i Hordaland Unge Venstre, var i perioden 2002-2003 internasjonal leder i Unge Venstre, og har et særlig engasjement for miljø, personvern, rusomsorg, EU og global fattigdomsbekjempelse. I 2006 var han ungdomsdelegat til FNs generalforsamling. Han har tidligere vært stortingskandidat for Venstre i Hordaland, sist i 2009, da han var 2. kandidat bak Lars Sponheim.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Lars-Henrik Paarup Michelsen hos Stortinget 
(no) Lars-Henrik Paarup Michelsen hos Norsk senter for forskningsdata 
Lars-Henrik Michelsens politiske blogg.
Stopp DLD Arkivert 25. januar 2010 hos Wayback Machine..
Lagringsmedium

Et lagringsmedium (flere lagringsmedia el. lagringsmedier) er et lager for informasjon, også i form av lyd eller bilde. Dersom det dreier seg om konkrete gjenstander blir også ordet lagringsenhet brukt. Som regel menes elektroniske lagringsmedier med begrepet, og særlig medier i forbindelse med datamaskiner dersom ikke annet er angitt.


== Digitale lagringsmedier ==
Det tidligst kjente digitale lagringsmediet, hullbåndet, ble oppfunnet i 1725 av Basile Bouchon, hullkortet av hans elev Jean-Baptiste Falcon tre år senere. Joseph Marie Jaquard brukte hullkort da han i 1801 fant opp den automatiske vevstolen.
Charles Babbages analytical engine, ansett som den første datamaskinen som ble planlagt (men aldri ferdigstilt) var tenkt å bruke hullkort. Frem til 1980-årene ble dette mye brukt som lagringsmedium. I enkelte tilfeller blir hullkort fremdeles benyttet, som ved valget i USA 2012 blant annet i Idaho.Trommelminnet ble oppfunnet i 1932, williamsminnet kom i 1946 og kvikksølvminnet 1946-49. Magnetbåndet hadde allerede vært i bruk som analogt lagringsmedium, i 1951 ble det tatt i bruk for å lagre digitale data. Etter at magnetkjerneminnet (en forløper for dagens RAM) kom i 1952 ble de tre førstnevnte gradvis utfaset. Hullkortene og hullbånd derimot var i bruk til langt ut på 70-tallet, magnetbåndet er i bruk helt til i dag, selv om det på mange områder har blitt avløst av optiske medier som CD og DVD etter at disse har blitt billige og lett tilgjengelige.
Platelagre kom i 1957, og har fått posisjon i dataverdenen som det primære lagringsmediet. Diskettene ble introdusert i 1971, i sin moderne form i 1982, men etter introduksjonen av minnepinnene i har de gått ut av bruk. Minnekortene er beslektet med minnepinnene, men brukes internt i digitalkameraer, MP3-spillere og andre mobile enheter slik som mobiltelefoner. Med økt kapasitet, senket pris og større livslengde erstatter flash-minner etter hvert helt eller delvis platelageret for å skape enda raskere datamaskiner, spesielt oppstartstiden blir vesentlig kortere.


== Referanser ==
Leif Johansen

For musikeren med samme navn, se: Leif Johansen (musiker)Leif Johansen (født 11. mai 1930, død 29. desember 1982) var en norsk samfunnsøkonom, født på Eidsvoll. Han utmerket seg svært tidlig i faget ved Universitetet i Oslo, og allerede under besvarelse av grunnfagseksamen lanserte han sin utvidede Keynesmodell, som senere ble pensum for alle grunnfagsstudenter. Han fikk beste karakter foran Kåre Willoch i sitt kull på sosialøkonomisk embetseksamen (cand.oecon.). Hans doktoravhandling Multisectoral Growth Model (en nyklassisk orientert likevektsmodell) ble tatt i bruk av Finansdepartementet for analyse av langsiktig økonomisk utvikling – under navnet MSG. Leif Johansen var svært opptatt av forholdet mellom planlegging og marked, og ble av mange regnet som Ragnar Frischs «arvtager» på Blindern, samt en sentral skikkelse innenfor den såkalte Osloskolen i samfunnsøkonomi. 
Johansen befattet seg særlig med temaene økonomisk vekst og økonomisk politikk. Hans bok Offentlig økonomikk fra 1967 er et hovedverk i norsk sosialøkonomisk litteratur. Johansen satt også i redaksjonen for en rekke økonomiske fagtidsskroft verden over, ifølge sosialøkonom Øystein Olsen så ville Johansen vært en meget sterk kandidat til Nobels minnepris i økonomi om han ikke hadde gått bort så ung.Politisk var han kommunist og satt i NKPs sentralstyre mellom 1961 og 1973. Av denne grunn fikk han aldri innreisevisum til USA, til tross for at han satt i en rekke fagredaksjoner der. Han var også medlem av styret i Folkebevegelsen mot EEC.


== Bibliografi ==
A Multi-sectoral Study of Economic Growth (1960)
Offentlig økonomikk (1967)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Leif Johansen, fra Økonomisk Institutt, Universitetet i Oslo (engelsk)
Mjølner

Mjølner eller Mjolne (fra norrønt Mjǫllnir) eller Torshammer er i den norrøne mytologien tordenguden Tors hammer. Mjølner er Tors kraftigste våpen mot jotnene. Den kommer tilbake etter den blir kastet. Mjølner ble smidd av dvergene Sindre og Brokk, og var en gave fra Loke.Historien forteller at Tor en gang mistet Mjølner. Loke fant ut at det var den onde jotnen Trym som hadde stjålet den, og nektet å gi den tilbake før han fikk gifte seg med den vakreste av alle gudinnene, Frøya. Tor kledde seg ut som Frøya, med to steiner som bryster, og Loke kledde seg ut som brudepike. De får da hammeren av moren til Trym, hvorpå Tor knuser alle jotnene med hammeren, og reiser hjem.
Torshammer var et smykkemotiv i merovingertiden og vikingtida, og blir fremdeles brukt som symbol og lykkebringer innen åsatru og som smykke.


== Arkeologiske funn i Norge ==
Det er to hovedtyper av Torshammere. Den ene er hammere festet til en ring, der de fleste er fra 700- og 800-tallet. Den andre er brukt som et anheng, de fleste av disse er fra 900- og 1000-tallet. De er laget av stål eller sølv, og noen var dekorert. Det er i Norge funnet bare tolv eller tretten funn med Torshammere. Funnene er:
en sølvhammer i Verdal i Nord-Trøndelag,
en ring med ni hammere i Innvik nær Stryn i Sogn og Fjordane,
en sølvhammer  på Søndre Vik i Fitjar i Hordaland,
en ring med to sølvhammere i Vela i Sand i Rogaland,
en sølvhammer på Bråtveit i Suldal i Rogaland,
en sølvhammer på Tråen i Rollag i Buskerud,
tre jernhammere i Kaupang i Tjølling i Vestfold,
en hammer på et armbånd av sølv i Gjulem i Rakkestad i Østfold,
jordavtrykk etter en hammer på Mysen i Østfold (usikker)
en sølvhammer på Huse i Romedal i Hedmark.
Torshammer fra vikingtiden ble funnet på Mjelde i Tromsø kommune, Troms.
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mjöllnir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Om Mjølner i Nordisk familjebok fra 1913 (på svensk)
Liste over musikkinstrumenter

Det følgende er en liste over musikkinstrumenter, kategorisert seksjonsvis. Vær snill også å føre opp på liste over musikkinstrumenter etter Hornbostel-Sachs-nummer.


== Elektroniske instrumenter ==
Hammondorgel (tangentinstrument)
Keyboard (tangentinstrument)
Mellotron (tangentinstrument)
Synthesizer (bl.a tangentinstrument)
Telharmonium (tangentinstrument)
Theremin
Elgitar
Elgitar med fuss 1 og 2


== Strengeinstrumenter, kordofoner ==
Klimpreinstrumenter
Banjo
Balalaika
Bouzouki, gresk
Bouzouki, irsk
Butar
Cembalo (tasteinstrument)
Cister
Dobro
Elektrisk gitar
Gitar
Harpe
Jiaohu
Harpe, keltisk
Lutt
Mandola
Mandolin
Moonlander
Oud
Pedal-steelgitar
Sitar
Spinett (tasteinstrument)
Teorbe
Ukulele
Vihuela
Virginal (tasteinstrument)
Slaginstrumenter
Flygel (tangentinstrument)
Klavikord (tasteinstrument)
Piano (tangentinstrument)
Strykeinstrumenter
Bratsj
Cello
Fiolin
Gambe
Hardingfele
Kontrabass
Nøkkelharpe (tasteinstrument)
Viola d'amore
Viola pomposa
Violone
Zitterinstrumenter
Hakkebrett
Koto
Langeleik
Moodswinger
Zitter


== Blåseinstrumenter, aerofoner ==
Horn
Med sylindrisk boring
Cimbasso
Trombone
Trompet
Med konisk boring
Althorn
Baryton
Bronselur
Eufonium
Flygelhorn
Helikon
Kornett
Klarinett
Mellofon
Ofikleide
Saxhorn
Serpent
Sousafon
Tenorhorn
Tuba
Valthorn
Wagnertuba
Uten bestemt boring
Didgeridoo
Neverlur
Fløyter
Langfløyter
Blokkfløyte
pipeorgel (tasteinstrument)
Tverrfløyter
Fløyte
Pikkolofløyte
Seljefløyte
Rørbladinstrumenter
Enkelt rørblad
Basetthorn
Klarinett
Saksofon
Soprillo
Tubax
Xaphoon
Dobbelt rørblad
Bombarde
Engelsk horn
Fagott
Heckelfon
Obo
Sarrusofon
Sekkepipe
Tungeinstrument
Harmonium (tasteinstrument)
Melodeon (orgel) (tasteinstrument)
Munnspill
Pipeorgel (tasteinstrument)
Trekkspill (tasteinstrument)
Accordeon
Bandoneon
Concertina
Melodeon
Musett
Torader


== Slaginstrumenter ==
Selvklingende, idiofoner
Celesta (tasteinstrument)
Gamelan
Klokkespill
Marimba
Triangel
Vibrafon
Xylofon
Elektriske
Bjeller
Clavinet (tasteinstrument)
Rhodes (tasteinstrument)
Würlitzer (tasteinstrument)
Membraninstrumenter, membranofoner
Djembe
Pauke
Tromme
Skrapeinstrumenter
Guiro
Sapo cubana
Skralle


== Urskogsinstrumenter ==
primitive, toneløse
Regnstav


== Resonansinstrumenter ==
Alle instrumenter baserer på resonans, men med disse instrumentene kontrolleres resonansen direkte av musikeren.

Munnharpe
Theremin
Post-punk

Post-punk er en bred type rockemusikk som oppsto fra punkebevegelsen på slutten av 1970-tallet. Denne bevegelsen var nært beslektet med utviklingen av musikksjangre som gotisk rock, nypsykedelisk musikk, no wave, og industriell musikk. 
Post-punkmusikerne stod i opposisjon til pompøs mainstream-rock som blant andre The Eagles, Emerson, Lake & Palmer og Electric Light Orchestra spilte. De eksperimenterte i stedet med å tilføre punkmusikken elementer fra elektronisk musikk og svart dansemusikk, og tok i bruk innovative innspillingsteknikker. Musikken handlet ofte om kunst og politikk, og post-punkerne var inspirert av kritisk teori, modernistisk kunst og litterær modernisme. Det utviklet seg miljøer rundt musikken som opprettet uavhengige plateselskap eller skapte visuell kunst, multimedia-forestillinger og fanziner.
Tidlige eksempler er grupper som Siouxsie and the Banshees, Wire, Magazine, Gang of Four, Public Image Ltd, The Pop Group, Joy Division, Throbbing Gristle, The Slits, Cabaret Voltaire, The Cure, The Fall, Au Pairs, Talking Heads og Pere Ubu. På midten av 1980-tallet var post-punkbølgen i ferd med å flate ut, men den hadde banet vei for ny-pop og ikke minst alternativ rock.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bannister, Matthew (2007): White Boys, White Noise: Masculinities and 1980s Indie Guitar Rock. Ashgate Publishing, Ltd. ISBN 978-0-7546-8803-7.
Bogdanov, Vladimir; Woodstra, Chris; Erlewine, Stephen Thomas, red. (2002): All Music Guide to Rock: The Definitive Guide to Rock, Pop, and Soul. Backbeat Books. ISBN 978-0-87930-653-3.
Cateforis, Theo (2011): Are We Not New Wave: Modern Pop at the Turn of the 1980s. University of Michigan Press. ISBN 978-0-472-03470-3.
Cavanagh, David (2015): Good Night and Good Riddance: How Thirty-Five Years of John Peel Helped to Shape Modern Life. Faber & Faber. ISBN 978-0-571-30248-2.
Dale, Pete (2016): Anyone Can Do It: Empowerment, Tradition and the Punk Underground. Routledge. ISBN 978-1-317-18025-8.
Greene, Doyle (2014): The Rock Cover Song: Culture, History, Politics. McFarland. ISBN 978-1-4766-1507-3.
Heylin, Clinton (2007): Babylon's Burning: From Punk to Grunge. Viking, Penguin. ISBN 978-0-14-102431-8.
Lester, Paul (2009): Gang of Four: Damaged Gods. Omnibus Press. ISBN 978-0-85712-020-5.
Reynolds, Simon (1996): The Sex Revolts: Gender, Rebellion, and Rock 'n' Roll. Harvard University Press. ISBN 978-0674802735.
Reynolds, Simon (2005): Rip It Up and Start Again: Postpunk 1978–1984. London: Faber and Faber. ISBN 978-0-571-21570-6.
Reynolds, Simon (2010): Totally Wired: Postpunk Interviews and Overviews. Soft Skull Press. ISBN 1593763948.
Reynolds, Simon (2013): «Post-Punk's Radical Dance Fictions» i: Cateforis, Theo: The Rock History Reader. Routledge. ISBN 978-0-415-89212-4.
Taylor, Steven (2003): False Prophet: Field Notes from the Punk Underground. Wesleyan University Press. ISBN 978-0-8195-6668-3.
Wilkinson, David (2016): Post-Punk, Politics and Pleasure in Britain. Springer. ISBN 978-1-137-49780-2.


== Eksterne lenker ==
(en) Post-punk music Groups – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

«Post-punk» hos AllMusic
Josef K

Josef K var et skotsk post-pønkeband som var aktiv på begynnelsen av 1980-tallet. Bandets navn kommer fra en hovedperson i Franz Kafkas roman Prosessen.
Bandet kom sammen i Edinburgh i 1977 under navnet «TV Art», men tok navnet Josef K i 1979. Musikalsk blandet gruppa post-punk-gitarer med funk og disco-rytmer. Om bandets kommersielle suksess var laber kan man se deres innflytelse på andre band som Interpol og spesielt Franz Ferdinand.


== Medlemmer ==
Paul Haig – gitar, sang
Malcolm Ross – gitar, fiolin
David Weddell – bassgitar
Ronnie Torrance – trommerAlle sangene var skrevet av enten Paul Haig eller Paul Haig/Malcolm Ross.
Paul Haig gikk videre med solokarriere og utga en rekke album på sitt eget plateselskap Rhythm of Life mellom 1984 og 2002, mens Malcolm Ross ble medlem av Orange Juice og deretter med Aztec Camera og Blancmange før også han forsøkte en solokarriere.


== Plateutgivelser ==
Sorry For Laughing (ikke utgitt album 1980, utgitt 1990)
The Only Fun In Town (1981)
Young and Stupid (samlealbum med singler 1979-1981, utgitt 1991)
Endless Soul (samlealbum, utgitt 1998)Crazy to Exist (live recordings from 1981, released 2002)


== Eksterne lenker ==
(en) Josef K på Discogs 
(en) Josef K på MusicBrainz 
(en) Josef K på SoundCloud 
(en) Josef K på Songkick 
(en) Josef K på AllMusic 
(en) Josef K biografi
(en) Rhythm of Life Paul Haigs plateselskap
Sosiale medier

Sosiale medier er tjenester på Internett som ikke skiller mellom produsenter og konsumenter av innhold – innholdet lages i stor grad av brukerne selv – og som legger til rette for «mange til mange-kommunikasjon». Sosiale medier kjennetegnes gjerne ved at de er organiserte som virtuelle nettsamfunn og nettverk hvor påloggede brukere med hver sin brukerprofil kan kommunisere med hverandre, med medlemmer av selvorganiserte grupper, og eventuelt med alle brukere av det sosiale mediet eller hele Internett. Sosiale medier legger til rette for deling og videredeling av (lenker til) innhold, innhold videreformidles til et stort antall brukere på kort tid og det omtales da som at innholdet «går viralt» siden de spres mellom venner, kolleger og andre kjente.
Med interaksjon (samhandling) mellom brukerne menes blant annet deling, rating og tagging, eller å poste kommentarer til bilder, artikler eller annet innhold og informasjon. 
Eksempler på sosiale medier er sosiale nettsamfunn som Facebook, Twitter, Google+, LinkedIn, ResearchGate, YouTube, Myspace, Gowalla, men også spill via spillkonsoller (for eksempel PlayStation, Xbox, Nintendo, Steam eller andre nettbaserte spillplattformer og spillkanaler), wikier, blogging, videoblogging, crowdsourcing og så videre.
I motsetning til tradisjonelle og redaktørstyrte massemedier som tidsskrifter, aviser (både på papir og nett), TV og radio er det brukerne som selv fritt bestemmer innholdet, og ikke en overordnet aktør eller avsender.
Forkortelser og slang blir mye brukt på sosiale medier.


== Popularitet i Norge ==
En norsk undersøkelse fra 2012 viste at antallet brukere av sosiale nettsamfunn i Norge var på 63 % i andre kvartal av 2012. Økningen var størst blant kvinnene og blant de eldste aldersgruppene. Samtidig sank bruken hos aldersgruppen 25 til 34 år, fra 87 til 82 prosent.


== Litteratur ==
Kristian A. Bjørkelo (red.): Gi meg en scene! Norsk blogghistorie - ti år med terror, traumer og dagens outfit 2013 ISBN 9788282820356
Jan Frode Haugseth: Sosiale medier i samfunnet. Universitetsforlaget 2013. ISBN 978-82-150-1970-3
Ida Jackson: Sosiale medier : hvordan ta over verden uten å gå ut av huset Aschehoug 2014 ISBN 978-82-03-29273-6
Kjell Løvik: Krisehåndtering online, CappelenDamm 2015 ISBN 9788202458638
Jon Wessel-Aas: Jus og sosiale medier Kommuneforlaget 2013 ISBN 978-82-446-2149-6
Ida Aalen:  Sosiale medier, Fagbokforlaget 2015. ISBN 978-82-450-1806-6


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Barn og sosiale medier Arkivert 27. september 2015 hos Wayback Machine. på Medietilsynets nettsted
Morfem

Morfem (fra fransk morphème, etter mønster av fonem) er i lingvistikken en abstrakt enhet: det minste (abstrakte) språklige elementet med meningsbærende funksjon. De konkrete lydkombinasjonene representerer et morfem, kalles allomorfer.
Morfemteorien ble utviklet etter teorien av det språklige tegn av Ferdinand de Saussure, som har sagt at et språklig tegn har en betydningsside og en formal side.
For eksempel har ordet «mat» ett morfem, og ordet «vare» har ett morfem, mens ordet «matvare» består av to morfemer («mat» + «vare»). På samme måte består ordet «ombygging» av tre morfemer: prefikset «om», rota «bygg» og suffikset «ing».


== Forskjellen på «morfem», «morf» og «allomorf» ==
Mens morfem er betegnelen på hver av de abstrakte minste betydningsenhetene som ord er bygget opp av, så er en morf den konkrete betydningsbærende lydkombinasjonen som i et gitt tilfelle brukes for å representere et morfem i et ord. Når ett gitt morfem (eller morfemkombinasjon) i ulike ord blir representert av ulike morfer, kalles disse ulike morfene for allomorfer (entall allomorf) av morfemet. Med andre ord: Hvis den konkrete morfen x er medlem av det abstrakte morfemet y, er x en allomorf av y.For eksempel har morfemet som refererer til transportmiddelet «bil» bare én mulig morf og derfor én allomorf: «bil». Men morfemet som refererer til transportmiddelet «sykkel», representeres av to allomorfer i de to ordene «sykkel» og «sykler». I det første ordet er morfemet representert ved allomorfen «sykkel», mens morfemet i det andre ordet representeres av allomorfen «sykl». Med andre ord er «sykkel» og «sykl» hver sin morf og altså to allomorfer av det samme morfemet (som viser til transportmiddelet sykkel).
Én og samme morf kan referere til helt ulike morfemer i forskjellige sammenhenger. For eksempel kan morfen «vær» referere til tre ulike morfemer:

Fiskevær, sted ved sjøen som folk driver fiske fra
Hanndyr av sau
Vær innen meteorologi


== Se også ==
Fonem (fon og allofon).
Grafem (Skrifttegn)
Leksem
Stavelse
Isolerende språk


== Referanser ==


== Litteratur ==
Terminologien i norsk språklære, Norsk Språkråds skrifter, (1977)
Magne Johansen

Denne artikkelen handler om skihopperen. For journalisten med samme navn, se Magne Johansen (journalist).Magne Johansen (født 18. januar 1965 i Trondheim) er en norsk skihopper. Han hoppet for Leknes og Trønderhopp. Han deltok i verdenscupen mellom 1987 og 1993.
Magne Johansen tok VM-sølv i lagkonkurransen i stor bakke i Lahtis i 1989. Han tok også NM-sølv i normalbakke i Skien 1988 og NM-sølv i stor bakke i Odnesbakken 1990. Hans beste plassering i verdenscupen er en 4.-plass i St. Moritz i 1992.
I OL i Albertville i 1992 ble han nr. 18 i storbakken og nr. 49 i normalbakken. Han har deltatt i VM i skiflyging to ganger. I Vikersund i 1990 ble han nr. 39, og i Harrachov i 1992 ble han nr. 13.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Magne Johansen – Olympedia 
(en) Magne Johansen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Magne Johansen – FIS (skihopping)