jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sirkeci

Sirkeci er en bydel i den historiske delen av Istanbul (Konstantinopel), i kommunen Eminönü. Sirkeci er også navnet på hovedjernbanestasjonen på europeisk side (Sirkeci Garı)
Konstantinopels første bymur leda ned til en liten innbuktning på Det gylne horn på det stedet som i dag er Sirkeci.  I bysantinsk tid var lia mellom sjøen og stedet der Topkapipalasset ligger i dag, bevokst med store sypresser. 
Under Det ottomanske riket ble Sirkeci bebygd med strålende palasser tilhørende sultaner og høytstående personer. Etter hvert som byen ble mer og mer overfylt, forlot eliten sine gamle palasser og flytta ut til Üsküdar og andre steder langs Bosporos. Palassene forfalt, de store hagene ble til villnis og sypressene ble hogd ned.
Under Krimkrigen midt på 1800-tallet oppretta Storbritannia og Frankrike en opplagsplass for tropper og militært utstyr ved Sirkecibukta. På samme tid ble dagens fyr reist som erstatning for det gamle Ahirkapi-fyrhuset.


== Jernbanestasjonen ==
Da det etter Krimkrigen ble snakk om å bygge jernbane til Istanbul, gikk de første planene ut på å framføre banen gjennom Beyazit og videre i tunnel ned til Det gylne horn. Sultan Abdülaziz stilte imidlertid grunn til rådighet langs stranda nedenfor Topkapipalasset. Vakre parkanlegg og hager ble ofra for å få fram jernbanen langs stranda; noe av bymuren måtte også rives. I 1872 var jernbanen ferdig fram til Sirkeci, og året etter ble en midlertidig stasjonsbygning reist.
For den permanente stasjonsbygningen ble den tyske arkitekten August Jachmunds utkast valgt. Jasmund oppholdt seg i Konstantinopel for å studere ottomansk arkitektur, og underviste på den polytekniske skolen i byen. Stasjonen ble åpna i 1890 under navnet Muşir Hamdi Paşa, og regnes som et hovedverk innen europeisk orientalisme. Den hadde et eksotisk preg, med mosaikker og annen orientalsk utsmykning, store klokketårn og terrasser som førte ned til sjøen. Om kvelden var hele stasjonen opplyst av gassbluss. Sirkecistasjonen ble et forbilde for stasjonsarkitektur i mange land i Mellom-Europa. Fra 1895 tjente Sirkeci som endestasjon for den navngjetne Orientekspressen.
Flytrafikken har for lengst tatt jernbanens plass som viktigste internasjonale transportmiddel, og Sirkeci er ikke lenger Istanbuls port mot den store verden. I dag tjener stasjonen først og fremst som endestasjon for forstadsbanetrafikken fra de vestlige bydelene, og det kosmopolitiske klientellet er erstatta med byens jevne befolkning. Området rundt stasjonen er dessuten blitt hardt belasta av biltrafikk.
Når Marmarayprosjektet er fullført i 2010 går Istanbuls skinnegående transport og Sirkeci inn i en ny æra, men da i en nybygd, underjordisk stasjonshall.
Imperia (provins)

Provinsen Imperia (it. Provincia di Imperia) er en provins i regionen Liguria i det nordlige Italia. Imperia er provinsens hovedstad.
Det var 205 238 innbyggere ved folketellingen i 2001.


== Geografi ==
Provinsen Imperia grenser:

i nord mot Piemonte (provinsen Cuneo),
i øst mot provinsen Savona,
i syd mot Det liguriske hav og
i vest mot Frankrike (Alpes-Maritimes).


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Province of Imperia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Province of Imperia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Savona (provins)

Provinsen Savona (it. Provincia di Savona) er en provins i regionen Liguria i det nordlige Italia. Savona er provinsens hovedstad.
Det var 272 528 innbyggere ved folketellingen i 2001.


== Geografi ==

Provinsen Savona grenser:

i vest mot provinsen Imperia,
i vest og nord mot Piemonte (provinsene Cuneo, Asti og Alessandria),
i øst mot provinsen Genova og
i syd mot Det liguriske hav.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Province of Savona – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Province of Savona – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Bari

Bari (fra latin Barium fra gresk Βάριον – Bárion, på barisk dialekt Bàre) er hovedstaden i regionen Puglia og provinsen Bari ved kysten av Adriaterhavet i Italia. Den er den nest-viktigste økonomiske sentre på fastlandet i sørlige Italia etter Napoli, og er velkjent som en havneby med fergeforbindelse med Hellas og Albania, foruten å være en universitetsby. I tillegg er byen også for helgenen Nikolas av Myra. Byen har i seg selv økende befolkning på 320 676 innbyggere (per 2008) på over 116 km², mens det hurtig voksende urbane området teller 653 028 innbyggere på over 203 km². Ytterligere rundt 500 000 mennesker lever i hovedstadsområdet.
Bari består av fire ulike urbane seksjoner. I nord er den tettbygde gamle byen på halvøya mellom to moderne havner med det storslåtte kirken Basilica di San Nicola, et viktig pilegrimsmål for både italienere og andre, katedralen San Sabino (1035–1171) og Castello Svevo til Fredrik II av Det tysk-romerske rike, som nå også er et betydelig distrikt for kvelds- og nattelivet. Sør ligger Murattiano-seksjonen, det moderne hjertet i byen, som er lagt ut på en rektangulært plan med en sjøpromenade og med et betydelig shoppingdistrikt (via Sparano og via Argiro).
Rundt dette senteret er det moderne Bari som er resultatet av en kaotisk utvikling på 1960- og 1970-tallet ved at de gamle forstedene som hadde vokst opp langs vegene spredte seg utover fra vegene i bymurene. I tillegg har de ytre forstedene vokst raskt i løpet av 1990-tallet. Byen har en nyutviklet flyplass oppkalt etter pave Johannes Paul II, kalt Karol Wojtyła Airport, med forbindelser til flere europeiske byer.


== Sport ==
Fotballaget AS Bari kommer fra byen, og spiller i Serie B.


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bari – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bari – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Brindisi (provins)

Provinsen Brindisi (it. Provincia di Brindisi) er en provins i regionen Puglia i det sydlige Italia. Brindisi er provinsens hovedstad.
Det var 402 422 innbyggere ved folketellingen i 2001.


== Geografi ==
Provinsen Brindis grenser:

i nordøst mot Adriaterhavet,
i sydøst mot provinsen Lecce,
i syd mot provinsen Taranto og
i vest mor provinsen Bari.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Province of Brindisi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Province of Brindisi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Foggia (provins)

Provinsen Foggia (italiensk: Provincia di Foggia) er en provins i regionen Puglia i det sørlige Italia. Foggia er provinsens hovedstad.
Det var 635 344 innbyggere ved folketellingen i 2013.


== Geografi ==

Provinsen Foggia grenser:

i nord og øst mot Adriaterhavet,
i øst mot provinsen Bari (fra 2008 mot provinsen Barletta-Andria-Trani),
i sør mot Campania (provinsen Avellino),
i sør og vest mot Basilicata (provinsen Benevento) og
i vest mot Molise (provinsen Campobasso).


== Økonomi ==
Selv om betydningen av det er redusert, så er landbruket fortsatt den viktigste bidragsyteren til Foggias økonomi; faktisk i den grad at provinsen kalles for «Italias kornkammer». Det som er av industri er hovedsakelig matvarebasert.
Bortimot hver eneste skinnløse tomat i Europa kommer fra provinsen Foggia. Hvert år blir det produsert to millioner tomater, men pga at bøndene får svært lave priser for disse, ser mange bønder seg nødt til å benytte uregistrert arbeidskraft fra ulovlige innvandrere som godtar lavere lønninger enn lovlige arbeidere generelt gjør.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Province of Foggia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Province of Foggia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Porteal for Foggia
Lecce

Lecce (griko: Luppìu, gresk: Alission) er en historisk by i Sør-Italia, hovedstad i Provinsen Lecce og en av de viktigste byene i Puglia.  Byen ble grunnlagt 200 år f.kr. og er kjent for sine barokkmonumenter.


== Sport ==
Serie A-klubben US Lecce spiller sine hjemmekamper på Stadio Via Del Mare.


== Kjente innbyggere ==
Franco Causio
Marco Materazzi
Antonio Conte
Sabatino De Ursis
Antonio Verrio
Tito Schipa
Cloe Elmo
Quintus Ennius


== Bilder ==

		
		

		
		


== Søsterbyer ==
 Murcia, Spania
 Skopje, Nord-Makedonia
 Ostrów Wielkopolski, Polen
 Melbourne, Australia
 Palermo, Italia
 Valladolid, Spania
 Verona, Italia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lecce – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lecce – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Reiseguide
Commentarii de Bello Gallico

Commentarii de Bello Gallico (norsk: Kommentarer til gallerkrigen, men også utgitt på norsk som Gallerkrigen) er Julius Cæsars beretning om gallerkrigen, det vil si de ni årene han kjempet i Gallia.


== Innhold ==
Boken beskriver slag og intriger under felttoget for å legge Gallia under romersk styre. Området som omtales som Gallia er noen ganger hele Gallia unntatt Provincia Narbonensis (dagens Provence), hvilket betyr størstedelen av dagens Frankrike, hele Belgia og deler av Sveits; andre ganger bruker han begrepet kun om området fra Den engelske kanal til Lyon, det vil si området som var bebodd av keltere.
Den første boken omhandler kun den helvetiske krig i 58 f.Kr.. Cæsar tillot ikke at omkring 300 000 helvetere migrerte gjennom Provence eller gjennom områder styrt av stammer som var vennligsinnet overfor Roma. Helveterne, som trengte mer land, dannet derfor en allianse mot Cæsar. Senere bøker omhandler felttoget mot veneterne, akvitanerne, germanerne og bretonerne; Cæsars invasjon av Britannia, gallernes opprør mot romersk styre og Vercingetorix' nederlag i slaget ved Alesia.


== Språk ==
De Bello Gallico regnes som et godt eksempel på velskrevet, klart latin. Den har derfor tradisjonelt vært en av de første bøker latinelever har gitt seg i kast med, på linje med Xenofons Anabasis på gammelgresk. Stilen er enkel og elegant, og teksten går til kjernen i en tørr krønikestil fremfor den retoriske stil mange andre latinske forfattere hadde.


== Betydning som kilde ==
Boken er svært rik på detaljer. Den er den beste, og i mange tilfeller eneste, kilde til kunnskap om krigene, og den forklarer mye om gallernes levevis, religion, klær og annet. Det er også mange geografiske detaljer, som dels bidrar til å plassere tapte steder og dels gir god innsikt i romernes geografiske kunnskaper.
Dog bør det ikke glemmes at boken er skrevet av Cæsar selv, og derfor kan være partisk.


== Eksterne lenker ==
De bello gallico, originalteksten på latin
De Bello Gallico, originalteksten på latin, med oversettelser til italiensk, engelsk, tysk
Kirsti Coward

Kirsti Coward (født 19. desember 1940 i Kristiansand) er en norsk jurist. Hun var høyesterettsdommer i Høyesterett i perioden 15. august 1994 til 31. desember 2010.
Coward tok sin juridiske embedseksamen ved Universitetet i Osloi 1963. Hun var vitenskapelig assistent ved Institutt for rettssosiologi mellom 1964 og 1965. Deretter var hun frem til sin utnevnelse til høyesterettsdommer ansatt i Justisdepartementets lovavdeling, som byråsjef, underdirektør, avdelingsdirektør, lovrådgiver og fra 1988 som ekspedisjonssjef. Hun var dessuten dommerfullmektig ved Asker og Bærum sorenskriverembede fra 1968-69 og lagdommer i Hålogaland lagmannsrett sommeren 1981.
Hun er samboer med regjeringsadvokat Sven Ole Fagernæs. Hun var derfor inhabil til å behandle saker i Høyesterett hvor staten ved regjeringsadvokaten er en av partene, uavhengig av om det er regjeringsadvokaten selv som prosederer saken for Høyesterett.Navnet Coward uttales kåvard og betyr «kuhyrde». Kirsti Coward er datter av lektoren og riksmålsmannen Gorgus Coward og niese av jusprofessor Kristen Andersen.


== Referanser ==
Naturlig mineralvann

Naturlig mineralvann eller mineralvann er vann med opphav i en underjordisk vannkilde (grunnvannsreservoar) som ligger beskyttet mot forurensning og har, og vil fortsette å ha, sin naturlige renhet og balanse i behold. Mineralvann er ofte rikt på naturlige mineraler og sporstoffer, i motsetninger til kildevann som gjerne er mer fattig på slikt. For å unngå risiko for hjerte- og karsykdommer bør ikke inntaket av naturlig mineralvann med høyt innhold av salter bli for stort.
I Norge er det mange kilder til naturlig mineralvann, men få som utnyttes til produksjon av vann på flaske uten tilsetninger. Dessuten er markedet begrenset. Mange grunnvannsreservoarer utnyttes imidlertid som drikkevannskilder til kommunale vannverk.


== Se også ==
Drikkevann
Selters (kullsyreholdig mineralvann)
Kildevann

Kildevann defineres ofte som vann av god mikrobiologisk kvalitet med opphav i en bestemt vannkilde, for eksempel et bestemt grunnvannsreservoar eller et bestemt naturlig oppkomme. Kildevann skal oppfylle krav til drikkevann, i henhold til «drikkevannsforskriften», om det skal distribueres kommersielt.I motsetning til vanlig drikkevann, kan ikke kildevann være gjenstand for annen behandling enn utskillelse av ustabile stoffer, som jern og mangan, fullstendig eller delvis fjerning av karbondioksid eller tilførsel eller gjeninnførsel av karbondioksid. Vannet kan heller ikke desinfiseres for å redusere eller fjerne de naturlig forekommende mikroorganismene. Det skal altså være så naturlig og så representativt for kilden som mulig.
Forskjellen på kildevann og mineralvann er at sistnevnte er rikere på mineraler og sporstoffer.


== Se også ==
Springvann


== Referanser ==
Arctic Monkeys

Arctic Monkeys er et indierockeband fra Sheffield i England. Bandet besto  opprinnelig av Alex Turner på vokal og gitar, Jamie Cook på gitar, Andy Nicholson på bass og Matthew Helders på trommer.
Arctic Monkeys har totalt gitt ut fem studioalbum: Whatever People Say I Am, That's What I'm Not (2006), Favourite Worst Nightmare (2007), Humbug (2009), Suck It and See (2011), AM (2013) samt live-albumet At the Apollo (2007).
Bandet ble dannet i 2002 av Turner og Helders, mens Cook og Nicholson ble med senere. Etter å ha bygget opp en lojal fanbase ved å spille konserter samt å distribuere demoer på nettet, fikk bandet kontrakt med Domino Records i 2005. På høsten 2005 ble bandet – mye takket være musikkmagasinet NME – en «hype» i England uten å ha gitt ut et album. Singelen I Bet You Look Good On The Dancefloor kom i slutten av oktober og gikk rett til førsteplass på de britiske singellistene. I januar 2006 kom albumet Whatever People Say I Am, That's What I'm Not, som solgte så bra at det ble Storbritannias raskest selgende debutalbum noensinne.Nick O'Malley tok i mai 2006 over Andy Nicholsons rolle som bassist.


== Medlemmer ==
Alex Turner – vokal og gitar (2002–)
Jamie Cook – gitar, piano, kor (2002–)
Matt Helders – slagverk, kor/vokal (2002–)
Nick O'Malley – bass, kor (2006–)TurnémusikereJohn Ashton – keyboard, gitar (2009–2010)Tidligere medlemmerAndy Nicholson – bass (2002–2006)
Glyn Jones – vokal, rytmegitar (2002)


== Diskografi ==


=== Studioalbum ===
Whatever People Say I Am, That's What I'm Not (2006)
Favourite Worst Nightmare (2007)
Humbug (2009)
Suck It and See (2011)
AM (2013)
Tranquility Base Hotel & Casino (2018)
The Car (2022)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Arctic Monkeys – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Arctic Monkeys – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Arctic Monkeys på Internet Movie Database 
(en) Arctic Monkeys på Apple Music 
(en) Arctic Monkeys på Discogs 
(en) Arctic Monkeys på MusicBrainz 
(en) Arctic Monkeys på SoundCloud 
(en) Arctic Monkeys på Spotify 
(en) Arctic Monkeys på Songkick 
(en) Arctic Monkeys på Last.fm 
(en) Arctic Monkeys på Genius — sangtekster 
(en) Arctic Monkeys på AllMusic 
Arctic Monkeys på Twitter 
Arctic Monkeys på Facebook 
Arctic Monkeys på Instagram 
Arctic Monkeys på YouTube 
Arctic Monkeys på YouTube 
Arctic Monkeys på Myspace 
Portal for Arctic Monkeys-lenker Arkivert 19. oktober 2015 hos Wayback Machine.
Assistentlege

Assistentlege er en tittel for en lege i en underordnet stilling på et sykehus. Begrepet assistentlege beskriver en lege som er i en spesialisering ved en sykehus-avdeling. Assistentlegen har derfor ikke nådd sin medisinske spesialitet, i motsetning til overlege, som er ferdig spesialist i faget. Det vil ofte skilles mellom assistentleger som går forvakt og assistentleger som går bakvakt, hvorav de sistnevnte er mer erfarne. Det tar minst 5 år å bli ferdig spesialist i et medisinsk fag. Assistentlegen må gjennomføre både obligatorisk og selvvalgt tjeneste før spesialitet oppnås.
Stillingen plassert over assistentleger var tradisjonelt reservelege. Etter at denne stillingen er avskaffet er det overleger som er direkte overordnet assistentleger.
Fylkesvei 891

Fylkesvei 891 (Fv891) går mellom Båtsfjord havn i Båtsfjord og Geatnjajávri i Berlevåg. Veiens lengde er 31,5 km.
Fjellovergangen over Båtsfjordfjellet må stenges op til 65 ganger hver vinter på grunn av snøstorm.


== Historie og fremtid ==
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
2019 ble fylkesvei 331 (Finnmark) arm av veien.Det finnes ønsker om å bygge en ny fylkesvei Båtsfjord-Syltefjord-Hamningberg. Kravene til en slik vei er høye, noe som betyr at kostnadene blir for høye, rundt 200 millioner. Den kommunale veien Båtsfjord-Syltefjord og Fylkesvei 8100 Hamningberg-Vardø må da for eksempel oppgraderes. Den må også gå gjennom Syltefjorddalen naturreservat og Persfjorden-Syltefjorden landskapsvernområde.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Troms og Finnmark fylke ===

Båtsfjord
Uten navn 


== Referansere ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv891
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
(no) Statens vegvesen – kolonnekjøring
(no) Statens vegvesen – kolonnetider i Øst-Finnmark
Riksvei 892

Riksvei 892 (Rv892) var en kort forbindelsesvei mellom Lakselv og Lakselv lufthavn i Porsanger. Veiens lengde var 1,6 km.
2019 ble veien en arm av europavei 6.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Finnmark fylke ===

Porsanger


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Volkspolizei

Deutsche Volkspolizei (DVP) – for det meste bare kalt Volkspolizei (VP)  (folkepolitiet) – var politiet i DDR. Polititjenestemennene ble i vesttysk språkbruk gjerne omtalt som VoPos.


== Framvekst ==
Allerede 1. juni 1945 ble Volkspolizei innført i den sovjetiske okkupasjonssonen i Tyskland. Fra 1952 ble det etter sovjetisk forbilde innført Abschnittsbevollmächtigte (ABV). En slik lokal polititjenestemann ble tilvist en bydel eller landsby der han var ansvarlig for ro og orden. En ABV patruljerte distriktet sitt og ideelt sett skulle publikum kunne ta opp problemer med ham. Interessert borgere kunne melde seg som frivillige hjelpere for VP.


== Organisasjon ==
VP var underlagt innenriksministeren i DDR. Fra 1963 hadde han også tittel som sjef for VP. Videre nedover var Volkspolizei inndelt i distrikter i henhold til de administrative enhetene i DDR-staten.
VP var inndelt i tjenestegrenene ordenspoliti, trafikkpoliti, kriminalpoliti og transportpoliti. Den siste var ansvarlig for sikring av jernbanestasjoner og andre anlegg tilhørende Deutsche Reichsbahn (de østtyske statsbanene). I tillegg hadde VP en avdeling kalt Abteilung Paß- und Meldewesen som stod for passutstedelse og folkeregistrering. For å understreke VPs rolle som en bevæpnet etat hadde tjenestemennene militære gradsbetegnelser som f. eks. løytnant.
Til VP hørte også 21 avdelinger med beredskapstropper, til sammen 12 000 – 15 000 mann. Vanligvis fantes en enhet i hvert av de administrative distriktene i DDR, men noen folkerike og viktige distrikter hadde to eller tre. Disse beredskapstroppene var utstyrt med lette og middelstunge infanterivåpen, vannkanoner og pansrede personellkjøretøyer. Kommunistpartiet (SED) la stor  vekt på at disse polititroppene skulle være politisk pålitelige og kunne brukes til å kontrollere sosial uro og eventuelle opprør slik det skjedde ved 17. juni-opprøret i 1953.
I likhet med Ministerium für Staatssicherheit hadde også VP såkalte uoffisielle medarbeidere, det vil si angivere blant befolkningen. Da DDR ble gjenforent med Vest-Tyskland 3. oktober 1990 ble politimyndigheten overført til de nye delstatene. Ca. 40 prosent av VPs politifolk måtte da gå ut av tjenesten.


== Politigrader ==


== Eksterne lenker ==
(en) Volkspolizei – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Volkspolizei – galleri av bilder, video eller lyd på Commons VP-tjenestemann (Abschnittsbevollmächtigter) i intervju i 1988
Fylkesvei 888

Fylkesvei 888 (Fv888) går mellom Mehamn i Gamvik og Ifjord i Lebesby.
Veien er fra et sted 6 km nord for Bekkarfjord til Mehamn (60 km) av god hovedveistandard. Ellers (41 km) er den smal og svingete.
Fjellovergangen må stenges opp til 100 ganger hver vinter på grunn av snøstorm.Veien Bekkarfjord-Mehamn ble åpnet i 1989. Før det var det en 35 km lang fergeforbindelse fra Kalak til Kifjord (begge i Lebesby). 
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei. I 2019 ble fylkesvei 265 (Finnmark) til Mehamn lufthavn arm av veien.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Troms og Finnmark fylke ===

Gamvik

LebesbyUten navn 

Jervveien 

Kalakveien 

Teistveien 

Stallnesveien 
Skogvikveien 
Ifjordveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv888
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
(no) Statens vegvesen – kolonnekjøringHurtigruten
Hokkåsen

Hokkåsen (også skrevet Hokåsen) er en bygd og et poststed i Kongsvinger kommune i Innlandet. Skasåa deler Hokkåsen i to, Nordroa og Sørroa.
Hokåsen IL ble etablert i 1938 og er kjent for et sterkt friidrettsmiljø med mange gode resultater, særlig på løpsdistansene hvor både Rolf Olsen og Jan Høiden har medaljer på 1500 meter i NM. Den lokale skolen ble nedlagt i 1970 og gjort om til samfunnshus.
Rafjellet (576 m.o.h.) er den høyeste toppen i Kongsvinger kommune. Den er et populært utfartssted med hytte og branntårn.
Fylkesvei 894

Fylkesvei 894 går mellom Kjøllefjord i Lebesby og Rundvatnet i Gamvik kommune i Finnmark. Veiens lengde er 22,4 km.
Fram til riksvei 888 over Hopseidet ble bygd, var dagens fylkesvei 894 veiforbindelsen til Nordkinnhalvøya. Veien gikk da fra Kalak med ferge til Kifjord og via Oksevågdalen og Rundvatnet til Mehamn. Etter at nyveien kom, gikk ferga mellom Kalak og Kifjord en periode som beredskapsferge når veien over Hopseidet var stengt på grunn av uvær, men fergeforbindelsen er i dag helt nedlagt. Strekningen til fergeleiet på Kalak er nedgradert til kommunal vei, mens strekningen Kifjord-Oksevågdalen er nedgradert til fylkesvei.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Troms og Finnmark fylke ===

LebesbyUten navn 

Kifjordsletta 

Oksevågveien 

Gamvik


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv894
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Deutsche Reichsbahn

Deutsche Reichsbahn (Den tyske riksbane, DR) var et tysk offentlig jernbaneselskap som ble opprettet i 1920 ved sammenslåing av statsbanene i Preussen, Bayern, Sachsen, Württemberg, Baden, Mecklenburg-Schwerin, Hessen og Oldenburg, som samtidig kom under føderal kontroll. Tysklands forfatning av 1919 gjorde dette nødvendig.
Etter andre verdenskrig ble den tyske jernbanen delt. Jernbanen i DDR (Øst-Tyskland) ble fortsatt kalt Deutsche Reichsbahn, mens jernbanen i Vest-Tyskland ble kalt Deutsche Bundesbahn. Jernbanen i det delte Berlin var i sin helhet administrert av Deutsche Reichsbahn. Deutsche Reichsbahn og Deutsche Bundesbahn fortsatte å operere som selvstendige selskaper også etter gjenforeningen av Tyskland. I januar 1994 ble selskapene slått sammen under navnet Deutsche Bahn.
Lokomotiver brukt av DR var blant annet DR BR 80 og DR V 200.


== Eksterne lenker ==
(en) Deutsche Reichsbahn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons