jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Oval undergrunnsstasjon

Oval undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger i bydelen Lambeth, i kollektivsone 2, og betjener Northern-linjen.
Stasjonen ligger i krysset mellom Kennington Park Road, Camberwell Road, Clapham Road og Harleyford Street, omkring 500 meter fra Oval cricketstadion. Den ble åpnet 18. desember 1890 som en del av City & South London Railway. 
Overflatebygningen ble endret i begynnelsen av 1920-årene i forbindelse med modernisering av linjen. Den har også senere blitt dekorert på nytt, med cricket som gjennomgangstema i flisleggingen. 
Under terrorangrepet i London 21. juli 2005 ble en bombe forsøkt sprengt på et tog på denne stasjonen. 


== Eksterne lenker ==
Oval Underground Station Transport for London (Engelsk)
Bagheria

Bagheria er en italiensk by med 50 321 innbyggere. Byen ligger på øya Sicilia, i nærområdet til Palermo. På 1900-tallet var byen populær blant Italias aristokrati, som bygde mange herregårder der. De fleste har klart seg dårlig opp gjennom årene, men ett, «Villa Palagonia», står fortsatt og er åpen for turisme.

Bagheria er Giuseppe Tornatores fødested og landsbyen Giancaldo i Cinema Paradiso er basert på Bagheria.Byen opptrer i filmen Gudfaren III.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bagheria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Agurktid

Agurktid er et begrep som benyttes i forbindelse med avisenes magrere innhold om sommeren. Både journalistene og kildene deres tar ferie, og vikarene overtar sakene. Den starter litt senere i Sør-Europa, der fellesferien legges til august. Agurktid benyttes i Australia, New Zealand og Sør-Afrika om juleferien, da det på dette tidspunkt også er sommer på den sydlige halvkule.


== Opphav ==
Ordet er en oversettelse av tysk Sauregurkenzeit («sur-agurk-tid») som i kjøpmannssjargongen i Berlin viste til den tiden på høysommeren når agurkene modnes, det er ferie og derfor ingen videre omsetning i butikkene. Det tyske ordet er kjent på trykk siden 1780. Fra rundt 1850 har uttrykket spredd seg fra Berlin og gått inn i språket som et uttrykk for den stille sommersesongen, når det er så langt mellom nyhetene at avisene må skrive om grønnsakspriser osv. På dansk kjennes ordet på trykk tilbake til 1897. På nederlandsk dukket det parallelle ordet komkommertijd opp i 1870-årene (komkommer = agurk).Fra engelsk kjennes uttrykket cucumber time, som The Pall Mall Gazette forklarte slik i 1867: «Skredderne kan ikke forvente å tjene stort i «agurksesongen». For når agurkene kommer inn, er sosieteten ute av byen.»«Agurktid» er blitt et treffende uttrykk, også fordi ferievikarene i norske aviser tidligere ble sendt ut på torgene for å sjekke de skiftende grønnsaksprisene.


== Ulike språk ==
I den engelsktalende verden kalles dette silly season, mens man på tysk snakker om både Sommerloch («sommerhull») og Sauregurkenzeit. På svensk heter det dödsäsong som på fransk, la saison morte. Italienerne også snakker om la stagione morta, men på toskansk dialekt også i mesi dei cipolloni, dvs. «kjempeløkenes måneder». Spansk presse kaller det la época de la serpiente del mar, dvs. «sjøslangens epoke». I Portugal heter det canicula («hundedagene»), i Russland zatisje («stillhet», «stille tid»).Innenfor sport er agurktid den perioden uten ligamatcher når avisene i stedet skriver om mulige spilleroverganger.


== Referanser ==
Terroristene (musikkgruppe)

For andre artikler med samme oppslagsord, se pekersiden Terroristene.Terroristene er en politisk reggae-gruppe fra Norge. Besetningen varierer, men kjernen av bandet er en vokaltrio som synger om kjærlighet, marijuana, politikk og gangstere i trestemt harmoni. Terroristene har skapt sitt eget umiskjennelige lydbilde, med blant annet norske tekster. De ga i 2005 ut EP-en «Hei Bondevik» på Luckee Records. Terroristene deltok også på by:Larm 2006 i Tromsø.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Smith & Wesson

Smith & Wesson (S&W) er en amerikansk våpenprodusent med hovedkontor i Springfield, Massachusetts. Selskapet ble etablert i 1856 av Horace Smith og Daniel B. Wesson under navnet «Smith & Wesson Revolver Company» etter at deres tidligere selskap, som også het «Smith & Wesson Company», senere omdøpt «Volcanic Repeating Arms», ble solgt til Oliver Winchester, som døpte om selskapet til Winchester Repeating Arms Company.
Smith & Wesson har hatt forskjellige eiere opp gjennom årene, men ble 11 mai 2001 kjøpt av Saf-T-Hammer Corporation, som den 15. februar 2002 skiftet navn til Smith & Wesson Holding Corporation. Den 7. november 2016 skiftet det navn til American Outdoor Brands Corporation.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Smith & Wesson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Orienten

Orienten, latin for «Østerlandene», er en geografisk gruppering av land i deler av Midtøsten og Asia. Nøyaktig hvilke land som menes med begrepet «orienten» varierer. Begrepet inkluderer vanligvis land som Tyrkia, Kypros, Syria, Libanon, Jordan, Israel, Iran, Irak, Egypt, Saudi-Arabia, Kuwait, Qatar, De forente arabiske emirater, Oman, Jemen, Aserbajdsjan, Turkmenistan, Afghanistan, Pakistan, India og deler av Russland. Betegnelsen var vanligere før.
En orientaler er en person fra Orienten, mens orientalsk er et adjektiv for det som angår eller kommer fra Orienten. 
Orientalisme er studiet av og kunnskap om kulturene i Østen. Orientalisme brukes også om de vestlige kolonimaktenes stereotype forestillinger og framstillinger av Midtøsten, seinere også resten av Asia, som oppstod på 1800-tallet.


== Ordbakgrunn ==
Begrepet orienten stammer fra de latinske ordene oriens og orientis som betyr «den oppgående (sol)» og er dannet av verbet oriri, «stige opp». Orienten betegner derfor stedet der sola står opp i øst, altså Østen. Den motsatte termen Oksidenten kommer fra det latinske occidens, som henviser til «vest» og ble tidligere brukt til å beskrive den vestlige verden, men brukes nå i liten grad. 
Det beslektede verbet orientere betegnet opprinnelig å plassere noe, særlig en bygning, slik at den vendte mot øst. Seinere ble ordet brukt mer generelt om å bygge eller vende noe i en bestemt retning, og siden om å bestemme hvor man er, veilede og så videre.


== Se også ==
Orientalisme, Vestens kjennskap til Østens folk og dens kultur
Oksidenten, Vesten
Asia, Lilleasia, Midtøsten


== Kilder ==
Oppslagsordet «Orient» i Ordbog over det danske sprog 1700-1950
Turkmantsjaj-traktaten

Turkmantsjaj-traktaten er en avtale der Iran mistet mange av sine nordlige territorier til Russland etter sitt nederlag i 1828. Traktaten endte Den russisk-persiske krig (1826-1828).
Avtalen ble signert 21. februar 1828 (5. shaban, 1243 etter den islamske kalenderen) av Kaj Mirza Abol-hasan Khan og Asef o-dowleh, kansleren til Fath Ali Shah fra Irans side og general Ivan Paskevitsj som representerte Russland.
Som Gulistan-traktaten ble Iran tvunget til å signere traktaten av Russland, da landet ikke hadde andre alternativ etter Abbas Mirzas nederlag. Den russiske generalen hadde truet Fath Ali Shah med å erobre Teheran på fem dager dersom traktaten ikke ble signert.


== Traktatens innhold (utdrag) ==
Artikkel 4: Iran mister herredømme over Jerevan (dagens hovedstad i Armenia), Nakhitsjevan, Talysj, Ordubad og Mughan-regionene (nå del av Aserbajdsjan), i tillegg til alle land annektert av Russland i Gulistan-traktaten.
Elven Araks blir den nye grensen mellom Iran og Russland, «fra Ararat ghal'eh til munningen av elven ved Astara».
Artikkel 6: Iran lover å betale Russland 10 Koroor i gull (i 1828s myntenhet).
Artikkel 8: Iranske skip mister fulle rettigheter til å seile på Kaspihavet og hennes kyster, disse er gitt til Russland.
Iran anerkjenner kapitulasjonsrettigheter for Russland i Iran.
Artikkel 10: Russland får rett til å sende konsulat-utsendinger hvor som helst i Iran. Iran tvinges også til å signere økonomiske traktater med Russland slik Russland spesifiserer.
Artikkel 13: Utveksling av krigsfanger.
Artikkel 7: Russland lover å støtte Abbas Mirza som arving til tronen i Persia etter Fath Ali Shahs død (noe som ikke skjer).
Iran beklager offisielt for å bryte sine løfter gjort i Gulistan-traktaten.
Artikkel 15: Fath Ali Shah lover å forfølge khanat-seksjonistiske bevegelser i Aserbajdsjan-regionen.


== Irans syn på traktaten ==
Iran ser offisielt på denne og den foregående Gulistan-traktaten som en av Irans mest ydmykende traktater noen gang signert. Traktaten regnes også av iranerne som hovedgrunnen til at Fath Ali Shah blir sett på som en av Irans mest inkompetente herskerne som huskes.
Gulistan-traktaten

Gulistan-traktaten av 1813 var en fredsavtale mellom Russland og Persia, signert 24. oktober (5. november etter vestlig tidsregning) i landsbyen Gulistan i Karabakh på slutten av Den russisk-persiske krig (1804-1813). (29. shawal 1228 etter den islamske kalenderen)
Traktaten ble satt opp av sir Gore Ouseley fra Storbritannia som fungerte som mekler, og ble signert av Haji Mirza Abol Hasan Khan fra den iranske side.
Gjennom denne traktaten:

Persia  (Iran) mister alle sine territorier nord for elven Araks og er tvunget via denne traktaten til å anerkjenne russisk autoritet over dem fra da av. Disse landene inkluderer:
Alle byene og landsbyene i Dagestan.
Alle byene og landsbyene i Georgia inkludert alle landsbyene på kysten av Svartehavet.
Baku (nå hovedstad i Aserbajdsjan)
Derbent,
Shirvan,
Megrelia,
Karabakh,
Ganja,
Shekin,
Abkhasia,
Mughan,
Imeretia,
Guria,
Khanatene i Talysh.
Iran mister sine rettigheter til å seile på Kaspihavet og Russland blir gitt eksklusive rettigheter til å stasjonere sine militære flåter i Kaspihavet.
Begge land går med på å etablere frihandel, der russerne har fri adgang til å utføre forretninger hvor som helst i Iran.
Russland lover til gjengjeld å støtte Abbas Mirza som arving til den persiske tronen etter Fath Ali Shahs død. (som ikke skjer)Noen historikere hevder at Russlands anneksjon av Transkaukasus-territoriene gav deres befolkning beskyttelse fra invasjoner på persiske territorier og førte til fred og relativ økonomisk stabilitet. Andre mener at folkene i Transkaukasus ble frarevet sine rettigheter for selvbestemmelse og ble påtvunget integrasjon med Russland, særlig de sjiittiske folkene i Kaukasus som har sterke kulturelle bånd med Persia.
Iran ser offisielt på denne og den etterfølgende Turkmantsjaj-traktaten som en av Irans mest ydmykende traktater noen gang signert. Traktaten er også regnet av iranerne som hovedgrunnen til at Fath Ali Shah er sett på som en av Irans mest inkompetente herskeren som huskes.
Chortaj

Chortaj (Hortaya Borzaya) er ei russisk steppemynde som også er kjent under navn som khort, chortai og chortaya rundt om i verden. Hortaya betyr rett og slett korthåret. Rasen regnes av mange russere som selve opphavet til den langt mer kjente russiske ulvehunden – borzoi.


== Opprinnelse og alder ==

Chortaj er en russisk mynderase som dukket opp i bevisstheten til folk for ca. 150 år siden, men nøyaktig hvor gammel den er vet ingen. Tradisjonelt er denne hunden å finne i områdene mellom vestbredden av Volga og det østlige Ukraina, syd til Krim og Kaukasus og nord til Simbirsk, Voronezj og Briansk.
Noen russerne hevder at denne hunden er opphavet til polsk mynde, men polakkene selv benekter dette. Chortaj er klart mindre enn polsk mynde, men anatomisk ganske lik. Dette kan indikere et felles opphav, men det lar seg ikke dokumentere. Noen hevder også at chortaj er en etterkommer av kaukasisk mynde, men heller ikke denne påstanden lar seg dokumentere. Teoriene kan i så måte indikere at både chortaj, kaukasisk mynde, borzoi og polsk mynde egentlig har en felles stamfar et sted i historien, men også dette er kun en teori basert på anatomiske likheter i type og geografisk spredning, og det faktum at alle fire ser ut til å dukke opp i historiske kilder fra 1600-tallet og framover.
Chortaj har utviklet seg som jakthund på de russiske og ukrainske steppene nord for Svartehavet, der den tradisjonelt har jaktet småvilt sammen med jeger til hest og av og til jaktfalk eller ørn. Man regner at linjer fra kaukasisk mynde og, i mindre utstrekning, borzoi og greyhound eller ungarsk mynde ble avlet inn etter borgerkrigen og 2. verdenskrig.
Den første rasestandarden (russisk) ble publisert i 1951 og var basert på kritikker fra mer enn 700 mynder, samlet i årene 1946–1950 og gjort av eksteriørdommer Constantin Esmont og hans kollega A. M. Lerkhe. Rasestandarden ble også oppdatert i 1980, men som sådan aksepteres ikke rasen av vestlige kennelkubber.


== Utseende, anatomi og fysikk ==
I størrelse er hannene omkring 65–75 cm (tisper ca. 4 cm lavere) i mankehøyde, og fargen er som oftest lys eller ensfarget, men ikke ensfarget hvit. Tofarget og tricolor er også tillatt. Pelsen er glatt med stive pelshår som er ca. 2,5 cm. lange, svært tett og med underull. Av og til kan den ha fjærpels på halen og bak på lårene. Rasen er motstandsdyktig mot både varme og kulde. Den skal ha et ekstraordinært godt syn, men dette har aldri vært dokumentert.


== Bruksområde ==
Chortaj har først og fremst vært kosakkenes og tartarenes jakthund og følgesvenn på de åpne russiske steppene i sør. I dag er det først og fremst i Russland, Ukraina, Krim og Gorsky vi finner disse hundene. Der har den tradisjonelt blitt brukt til hetsjakt på småvilt, ofte i sammen med jaktfalk og ryttere til hest.


== Lynne og væremåte ==
Rasen er svært skeptisk og reservert overfor fremmede, men hengiven og leken ovenfor de den kjenner godt og stoler på. Den er rolig og balansert av natur, og fungerer godt som familiehund.
Halvdan Øysteinsson den gavmilde

Halvdan Øysteinsson «den gavmilde og matille» er en av de småkongene fra Ynglingeætten som nevnes i Snorre Sturlasons Ynglingesaga i Heimskringla.Denne hovedsakelige legendariske sagaen er hovedkilden om Halvdan, bortsett fra et kvad av Tjodolv den kvinværske, som ble kvedet rundt 100-150 år senere, noe som indikerer en livlig muntlig tradisjon på Ynglingeætten. Halvdan er også så vidt nevnt i Historia Norvegiæ, skrevet en gang rundt 1170.
Snorre forteller at hans paradoksale tilnavn som «gavemild» og «matille» hadde sin årsak at han var rundhåndet i å lønne mennene sine i rede penger, «like mange gullmynter som andre konger ga sølvmynter», men samtidig sultet dem i kostholdet, uten at det oppgis noen grunn til misforholdet. Årsaken til den økonomiske velstanden var derimot at han hadde vært i viking i lange tider og på den måten skaffet seg store rikdommer.
I den grad Halvdan er historisk var han en småkonge på Vestfold og Romerike en gang kanskje sent på 700-tallet eller rundt 800. Han var sønn av Øystein Halvdansson og Hild, datter av Eirik Agnarsson fra Vestfold. Selv ble Halvdan gift med Liv, datter av en konge «Dag fra Vestmar». Det finnes ingen andre direkte referanser til Vestmar, men det kan ha vært et navn som pekte på kystlandet rundt Langesundsfjorden til Agder. Det eneste avkom etter Halvdan som nevnes er hans direkte etterkommer, Gudrød Halvdansson Veidekonge (eller Stormodige). Gudrød var far til kong Halvdan Svarte og farfar til kong Harald Hårfagre.
Snorre oppgir også at Halvdans hovedgård var Holtan i Vestfold hvor han døde på sotteseng, og ble gravlagt i Borre. I sin oversettelse av Historia Norvegiæ bemerket Halvdan Koht: «No høyrer vi i frankiske krøniker, at i året 813 var det upprør på Vestfold imot dei danske kongane, og kanskje var det denne kong Halvdan som no gjorde Vestfold sjølvstendigt; Det kann vi ha eit minne um i at Tjodolv kallar mennene hans for 'dei som vann siger'»Tjodolvs kvad, som Halvdan Koht henviser til, har strofen «Og seierens menn / siden gjemte / budlungen / der i Borre». 'Budlungen' er et poetisk ord for konge.
I Steinar Schjøtts nynorske oversettelse av Tjodolvs kvad heter det:

Og til tings
den tredje kongen
løynske Hel
or heimen baud
den gong då Halvdan
som på Holtan budde
lagnadens dom
lyda måtte
og på Borre
dei beste kjemper
hovdingen
i haug lagde.


== Referanser ==

Merk: Årstallene over er utelukkende løse indikasjoner.
Øystein Halvdansson

Øystein Halvdansson (Eystein fjert ) levde i tiden rundt 730 e. Kr. og var, i henhold til Snorre Sturlasons Ynglingesagaen, småkonge over Vestfold og Romerike. Han var sønn av Halvdan Kvitbein og Åsa Øysteinsdotter og ble gift med Hild Eiriksdotter, datter til Eirik Agnarsson, småkonge i Vestfold. Deres sønn var Halvdan Øysteinsson, også kalt for den gavmilde.Øystein arvet av sin far Solør, store deler av Hedmark, Toten, Hadeland og en del av Vestfold. Etter at svigerfaren Eirik Agnarsson døde sønneløs arvet Øystein også resten av Vestfold.
Snorre forteller at Øystein dro på plyndringsferd til Varna (Rygge i nåværende Østfold) og tok med seg alt av husdyr og verdisaker. Kongen av Varna het Skjold og var etter sigende var «en stor trollmann». Da Skjold kom til stranda og så Øysteins seil vinket han med kappen sin og blåste inn i den. Trolldommen fikk asen (råbommen) på nabobåten til Øysteins skip til å slå ham over bord. I sjøen druknet Øystein og det ble hans bane. Liket ble berget og ført til Borre, hvor det ble hauglagt.


== Referanser ==
Nizam

For den persiske  visir av seldsjukkene se: Nizam al-Mulk
Nizam (som nizam-ul-mulk av Hyderabad: telugu: నిజాం-ఉల్-ముల్క్ అఫ్ హైదరాబాద్; urdu: نظام-ال-ملک وف حیدرآباد; marathi: निझाम-उल-मुल्क ए हैदराबाद; kannada: ನಿಜ್ಯಮ್-ಉಲ್-ಮುಲ್ಕ್ ಆಫ್ ಹೈದರಾಬಾದ್; persisk: نظام-ال-ملک اف حیدرآباد‎) er en indisk fyrstetittel. Ordet kommer fra arabisk og betyr orden eller ordning, system. Fra arabisk er ordet innlånt av persisk, urdu og andre språk. Ordet er benyttet som tittel, men kan også brukes som navn.
Tittelen nizam ble benyttet om høytstående embetsmenn i Mogulriket, det muslimske riket som dominerte India fram til 1857. Nizam er også benyttet som fyrstetittel. Herskeren over staten Hyderabad, den største av de indiske fyrstestatene, bar tittelen nizam, etter å ha blitt guvernør av Deccan i 1720. Tittelen gikk så over til å bli en fyrstetittel, særlig i tiden Ali Khan hersket (1762–1803). Den fullstendige tittelen til herskerne av Hyderabad var nizam al-mulk (rikets ordner).


== Liste over nizamer av Hyderabad ==
Herskerne i fyrstestaten Hyderabad bar tittelen nizam:
Kamar-ud-din, Nizam-ul-Mulk, Asaf Jah I (1724–1748)
Nasir Jang (1748–1750)
Muzaffar Jang (1750–1751)
Salabat Jang (1751–1762)
Ali Khan, Asaf Jah II (1762–1803)
Sikander Jah, Asaf Jah III (1803–1829)
Farkundah Ali Khan, Asaf Jah IV (1829–1857)
Tahniyath Ali Khan, Asaf Jah V (1857–1869)
Mahbub Ali Khan, Asaf Jah VI (1869–1911)
Osman Ali Khan, Asaf Jah VII (1911–1948)


== Referanser ==
Halvdan Kvitbein

Halvdan Kvitbein (levde ca. 710) var den første av ynglingesagaens konger som slo seg ned i Norge. Han var sønn av Olav Tretelgja og Solveig Halvdansdotter. Han var gift med Åsa Øysteinsdotter som han fikk sønnene Øystein Halvdansson og Gudrød Halvdansson med.
Halvdan og broren Ingjald Olavsson vokste opp i Solør hos deres morfar, Solve.
Halvdans far ble ofret til Odin av de svenske nybyggerne i Värmland på grunn av uår, men da de senere oppdaget at uåret var grunnet i overbefolkning og ikke kongens handlinger valgte noen å krysse Eidskogen og slå seg ned i Solør. Her tok de Halvdan til konge siden han var sønn av deres gamle konge, Olav. De svenskene som ble igjen i Värmland tok hans bror Ingjald til konge.
Hva det beskrivende kallenavnet ‘Kvitbein’ står for er ikke helt klart, men kan være en karakteristikk av utseendet.
Halvdan ble etter sigende en stor konge som erobret store deler av Hedmark, Toten, Hadeland og deler av Vestfold. Da hans bror døde arvet han Värmland også. Selv døde Halvdan Kvitbein på Toten og ble hauglagt i Skæreid i Skiringsdal.
Snorre nevner et kvad av skalden Tjodolv den kvinværske:

Så sier Tjodolv:
Hvermann vet
at Halvdan'
saknet ble
av stridsmeklere;
for Hel sjøl
til steinrøysa
tjodkongen
på Toten tok,
og Skæreid
i Skiringssal
står bøyd over
brynjekongen.Etter Halvdans død ble sønnen Øystein konge og videreførte ynglingeætten som norsk kongsslekt.


== Referanser ==
Saffaridene

Saffaride-dynastiet i Persia hersket for en kort tid over et imperium med sentrum i Sistan, et grensedistrikt mellom dagens Afghanistan og Iran, mellom 861–1003. Saffaride-hovedstaden var Zaranj i Afghanistan. Dynastiet ble grunnlagt av, og tok sitt navn etter, Ya'qub bin Laith as-Saffar, en mann av enkel opprinnelse som steg fra en ukjent begynnelse som koppersmed (saffar) i det østlige Iran. Han ble en krigsherre og tok kontroll over Seistan-regionen. Han brukte sin base for en aggressiv ekspansjon østover og vestover. Da han døde, hadde han erobret Khorasan (dermed endte regionens tahiride-dynasti) i tillegg til deler av nordlige India og vestlige Iran, og nådde nesten Bagdad. Saffarideimperiet varte ikke lenge etter Ya'qubs død. Hans bror og etterfølger Amr bin Laith ble beseiret i et slag av samanidene i 900. Han ble tvunget til å overgi Khorsan og saffaridene ble etter dette hovedsakelig begrenset til deres kjerneområde i Seistan, med deres rolle begrenset til vasaller av samanidene og deres etterfølgere.


== Herskerne av saffaride-dynastiet ==
Ya'qub bin Laith as-Saffar (867–879)
Amr bin Laith (879–901)
Tahir I (901–908)
Laith (908–910)
Mohammed I (910–912)
Amr II (912–913)
Ahmad I bin Mohammed (922–963)
Wali-ud-Dawlah Khalaf I (963–1003)
Nasr I (1029–1073)
Baha-ud-Dawlah Tahir II (1073–1090)
Baha-ud-Dawlah Khalaf II (1090–1103)
Tajuddin Nasr II (1103–1164)
Shamsuddin Ahmad II (1164–1167)
Tajuddin Harb (1167–1215)
Shamsuddin Bahram Shah (1215–1221)
Tajuddin Nasr III (1221)
Ruknuddin Abu-Mansur (1221–1222)
Shihabuddin Mahmud I (1222–1225)
Ali I (1225–1229)
Shamsuddin Ali II (1229–1254)
Nasruddin (1254–1328)
Nusratuddin (1328–1331)
Qutbuddin Mohammed II (1331–1346)
Tafuddin I (1346–1350)
Mahmud II (1350–1362)
Izzuddin (1362–1382)
Qutbuddin I (1382–1386)
Tajuddin II (1386–1403)
Qutbuddin II (1403–1419)
Shamsuddin (1419–1438)
Nizamuddin Yahya (1438–1480)
Shamsuddin Mohammed III (1480–1495)


== Se also ==
Liste over konger i Persia
György Martinuzzi

György Martinuzzi, kalt  Frater Georgius  (kroatisk: Juraj Utješinović), (født 1482 i Kamičak i Dalmatia i det som i dag er Kroatia, myrdet desember 1551 i borgen Alvinczy i Transilvania i det som i dag er Romania) var en av Den katolske kirkes kardinaler.


== Liv og virke ==
Han var kroatisk, og mistet sin far som døde i kamp mot tyrkerne. Moren var venetiansk og onkelen var Giacomo Martinuzzi, biskop av Skradin i Dalmatia, og han tok deres slektsnavn. Hans fornavn er også gjengitt som Juraj, György, Georgius, og etternavnet som Utiesenovic, Utyeszenics, Utissenoviski, Wisenowiski, Martinušević og Martinuzius. Han var onkel til kardinal Juraj Draskovics (kreert 1585).
Han trådte inn i paulinereremittenes orden i Buda i 1510 etter å ha hatt en kort militær karriere. 
Han ble prior for ordenens kloster i Czestochowa i Polen og senere i Sajolad ved Erlau i det nordlige Ungarn. Der organiserte han en hærstyrke som hjalp den flyktede kong János til å beseire sin fiende kong Ferdinand av Böhmen.


=== Biskop ===
Kong János utnevnte ham til kongelig rådgiver og stattholder i 1529, og i 1534 til biskop av Nagyvárad i 1534. I 1536 ble han også biskop av Csanád, men flyttet over til Nagyvárad i 1539. Han var en nøkkelperson under Ungarns samling og i kampen mot tyrkerne. Han ble ikke bispeviet før i 1548, av biskop Franciscus Josephich av Senj. 


=== Erkebiskop ===
I 1551 ble han erkebiskop av Esztergom.


=== Kardinal ===
Han ble kreert til kardinal av pave Julius III den 12. oktober 1551. Han døde før han fikk hentet sin røde kardinalshatt og bli tildelt tittelkirke.
Tyrkerfaren var overhengende høsten 1551, og for å vinne tid for forsvarerne gjenopptok kardinal Martinuzzi betalingen av tributt til sultanen. Men disse hemmelige kontaktene vekket den keiserlige general Giovanni Castaldos mistanke, og han anklaget Martinuzzi overfor kongen for forræderi og bad om tillatelse til å ta live av ham dersom det ble nødvendig. Kongen gav sin tillatelse, og mordet fant sted den 17. desember 1551 i borgen Alvinczy  i Transilvania. Liket ble ikke begravet før den 25. februar 1552.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kardinal Juraj Utješinović (kroatisk)
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church