I Dovregubbens hall

«I Dovregubbens hall» er et kjent musikkstykke for orkester og kor (alternativt orkester alene) av Edvard Grieg fra 1874–1875. Stykket ble opprinnelig skrevet som en del av scenemusikken til Henrik Ibsens skuespill Peer Gynt (op. 23, der «I Dovregubbens hall» er sats nr. 8), men har blitt vel så kjent som et rent konsertstykke (som 4. sats i Peer Gynt Suite nr. 1, op. 46 fra 1887–1888) og gjennom hyppig bruk i populærkulturen. Stykket er bygd opp på en høyst egenartet måte, som en eneste stor stigning i både styrkegrad og tempo. Ideen ble senere adoptert av komponister som Maurice Ravel (i «Bolero»), Arthur Honegger (i «Pacific 231») og Harald Sæverud (i «Kjempeviseslåtten»).

Og så har jeg gjort noe til Dovregubbens hall, som jeg bokstavelig ikke kan tåle å høre på, således klinger det av kukaker, av norsknorskhet og segselvnokhet!


== Besetning ==

Instrumentasjonen i sceneversjonen (op. 23 nr. 8) er blandet kor og orkester bestående av 3 fløyter (1 piccolo), 2 oboer, 2 klarinetter, 2 fagotter, 4 valthorn, 2 trompeter, 3 tromboner, tuba, pauker, slagverk (stortromme og cymbaler)  og strykere. 
Koret er sløyfet i instrumentalversjonen av stykket i Peer Gynt Gynt-suite nr. 1, opus 46. Det er imidlertid denne versjonen av stykket som er mest berømt og som figurerer på flest innspillinger.
I 1888 ble det også utgitt versjoner av Peer Gynt-suiten for 2- og 4-hendig piano.


== Musikken ==
«I Dovregubbens hall» hører til andre akt, scene 6 av skuespillet, på stedet i stykket der Peer Gynt kommer inn i Dovregubbens kongshall etter å ha ridd inn i fjellet sammen med Den grønnkledde på en gris: «I Dovregubbens kongshall. Stor forsamling av hofftrolle, tomtegubber og haugmenn. Dovregubben i høysetet med krone og spir. Hans børn og nærmeste slektninge til begge side. Peer Gynt står for ham. Sterk røre i salen.»
Hovedtonearten i stykket er h-moll, og stykket begynner dypt nede i bassene med et ostinat firetaktsmotiv dels i h-moll og dels i parallelltonearten D-dur:

Dette motivet veksler med en variant i dominanten Fiss-dur:

Motivet bygger seg opp i stadig lysere instrumentgrupper og hurtigere tempo. I midten av satsen kommer også koret inn:

Villskapen øker, og helt mot slutten av stykket ropes det:

Deretter skal stortrommen og bekkenet, ifølge Griegs instruksjoner, «dundre alt hva tøyet kan holde» før Dovregubben med tordnende røst sier: «Isvann i blodet».


== Annet ==
«I Dovregubbens Hall» er blitt brukt som åpningsnummer og kjenningsmelodi til en konsertserie siden 1990 med samme navn i Chateau Neuf, Oslo Spektrum (1992–93), Grieghallen i Bergen (1993–1998) og Universitetets aula (2012) i regi av foreningen Tårnseilerne.


== Bruk i populærmusikken ==


== Filmer, TV-programmer og videospill hvor stykket forekommer ==
Spilt i bakgrunnen i D.W. Griffiths film En nasjons fødsel (The Birth of a Nation) (1915)
Fritz Langs film M (1931). Peter Lorres karakter – barnemorderen Franz Beckert – plystrer konstant I Dovregubbens hall.
The Ren & Stimpy Show-episoden Big Baby Scam, når den nakne gamle mannen med kyllingben festet til hodet plystrer melodien.
Thrilleren Noe for enhver (1993), basert på boken Needful Things av Stephen King.
Thrilleren Public Access (1993), regissert av Bryan Singer.
Traileren til filmen Grinchen, regissert av Ron Howard.
Filmen Rat Race (2001), når Duane og Blaine blir dratt opp i radiotårnet ved flyplassen.
Traileren til filmen Duplex (2003).
Michael Moores dokumentar Bowling for Columbine (2002).
Komedien RV (2006) med Robin Williams og Jeff Daniels.
Den animerte serien The Adventures of Sonic the Hedgehog (1993).
Den animerte serien Inspector Gadget (1983–1986).
Filmen The Pied Piper of Hamelin (1957).
Videospillet Shamus benytter stykket i tittelmusikken.
Videospillet Manic Miner (1983) benytter stykket som tittelmusikk.
Videospillet «Project Gotham Racing 4» (2007) benytter stykket som bakgrunnsmusikk.
Filmen Scoop (2006), med Woody Allen.
Den animerte Disney-serien Little Einsteins (2007).
Filmen Død snø (2009) benytter stykket som intro.
TV-serien White Collar (2010) spiller sangen når Moz går inn i FBI sin bygning.
Benyttes i filmen The social network (2010)
I videospillet Borderlands 2 blir sangen plystret av flere karakterer i kampscener.
Benyttes i traileren til Funny Games (2007)
Videospillet Blockheads til iOS benytter stykket som sin meny-melodi og kan høres flere ganger i bakgrunnen av spillet.
Filmen Trolls (2016) av «bergenserne» i Bergen by.
Videospillet The Witness (2016) benytter stykket som en stressende avslutning på spillets vanskeligste oppgave.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Benestad, Finn; Schjelderup-Ebbe, Dag (1990). Edvard Grieg: Mennesket og kunstneren (2 utg.). Oslo: Aschehoug. ISBN 82-03-16373-4.