jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Efor

Efor (klassisk gresk: Ἔφορος, fra epi, «på» eller «over», og horaō, «å se», det vil si en som ser over eller oppsynsmann) var en embetsmann i antikkens Sparta. Der var fem eforer som årlig ble valgt til å sverge å opprettholde styret til de to kongene mens kongene sverget å opprettholde loven.Historikeren Herodotos hevdet at institusjonen ble opprettet av Lykurg, men den kan ha blitt opprettet fra behovet for guvernører mens kongene ledet hærene i slag. Eforene ble valgt av folkeforsamlingen, Apella, og alle borgere kunne velges. De kunne ikke gjenvelges. De gav balanse for de to kongene som sjelden samarbeidet med hverandre. Platon kalte dem tyranner som styrte Sparta despotisk, mens kongen var ikke mer enn generaler. Opptil to eforer kunne følge en konge på en krigskampanje som et tegn på kontroll, og hadde selv muligheten til å erklære krig ved en del tidspunkter i spartansk historie.I henhold til Plutark, hver høst ved Krypteia, ville eforene pro forma erklære krig mot helotene slik at enhver spartansk borger kunne drepe en helot uten å frykt blodskyld.Eforene ledet møtene i Gerousia, det oligarkiske rådet av eldre. De hadde ansvaret for sivile søksmål, skattlegging, kalenderen, utenrikspolitikk og unge menns militærtrening. Året ble oppkalt etter en av dem på samme måte som eponyme arkoner i Athen. To eforer fulgte hæren i felten, og de kunne arrestere og fengsle konger for dårlig oppførsel under krigen. Eforene trengte ikke å knele for kongene av Sparta og ble høyt respektert av borgerne grunnet betydningen av deres makt og grunnet den hellige rolle de utøvde ved sine funksjoner. Ettersom beslutninger ble vedtatt ved flertallsbeslutninger, kunne det bety at Spartas politikk kunne endres seg raskt om en efor endret mening. Det skjedde i 403 f.Kr. da kong Pausanias overbeviste tre av eforene om å sende en hær til Attika. Det endret fullstendig politikken til hærføreren Lysandros.Kleomenes III avskaffet eforene i 227 f.Kr., men de ble gjeninnsatt av den makedonske kong Antigonos III Doson etter slaget ved Sellasia. Stillingen eksisterte til det 100-tallet e.Kr. da den antagelig ble avskaffet av den romerske keiseren Hadrian.


== Referanser ==
Apella

Apella var den offisielle tittelen på folkeforsamlingen i den antikke greske bystaten Sparta som korresponderte til ekklesia i de fleste andre greske stater. Alle spartanske mannlige borgere som hadde fullført sitt trettiende år kunne delta på møtene som ifølge Lykurgs forordning måtte holdes ved hver fullmåne innenfor Spartas grenser.
De fant sannsynligvis opprinnelig sted på agoraen, men ble senere forflyttet til nabobygningen kjent som Skias (Pausanias iii.12.10). De ledende embetsmennene var til å begynne med kongene, men i historisk tid var det eforene som ledet møtene og stemmegivningen foregikk ved roping. Dersom lederen var i tvil om majoriteten i stemmene, ble forsamlingen delt og stemmene talt. Lykurg innsatte at apellaen måtte bare akseptere eller forkaste forslagene som ble lagt frem for den, og selv om denne ordningen ble oversett, ble den praktisk talt innført igjen gjennom lovene til Theopompos og Polydoros som gav kongene og de eldste (Gerousia) makt til å sette «gale» avgjørelser fra folket til side (Plutark Lykurg 6). Også i senere tider var den faktiske debatten nesten, om ikke helt, begrenset til kongene, eforene og kanskje de andre magistratene.
Apellaen stemte på krig og fred, avtaler og generell utenrikspolitikk. Den bestemte hvilken av kongene som skulle utføre et felttog og fastsatte bestridte tronsfølgere. Den valgte eldste, eforer og andre magistrater, frisatte heloter og stemte muligens på lovforslag. Der er en referanse (Xenofon Hell. iii.3.8) til en «liten forsamling» (ἡ μικρα καλουμενη εκκλησια) i Sparta, men ingenting vites om dens sammensetning eller kompetanse.
Apellaen hadde ansvaret for å velge menn til gerousiaen på livstid. Kandidater ble utvalgt fra aristokratiet og presentert for apellaen. Kandidatene som fikk den høyeste applausen ble medlemmer av gerousiaen.
Apellaen valgte også fem eforer årlig. Eforene ledet møtene i gerousiaen og apellaen. De kunne ikke stille til gjenvalg.


== Litteratur ==
Schulz, Raimund (2003): Athen und Sparta. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt, ISBN 3-534-15493-2, s. 60 f. (Geschichte kompakt: Antike).
Thommen. Lukas (2003): Sparta. Verfassungs- und Sozialgeschichte einer griechischen Polis. Metzler, Stuttgart u. a., ISBN 3-476-01964-0.
Welwei, Karl-Wilhelm (2004): Sparta. Aufstieg und Niedergang einer antiken Großmacht. Klett-Cotta, Stuttgart, ISBN 3-608-94016-2.
Tore Eugen Kvalheim

Tore Eugen Kvalheim (født 4. mars 1959) er en norsk tidligere fagforeningsperson. Han var leder i Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS) fra 11. oktober 2006 til 6. februar 2013. Før det var han 1. nestleder fra høsten 2003. Han har sin organisasjonsbakgrunn fra Befalets Fellesorganisasjon. 
Han sluttet i YS for å bli direktør i arbeidsgiverforeningen Spekter.


== Referanser ==
Norsk Tollerforbund

Norsk Tollerforbund er et fagforbund for tilsatte i Tolletaten og ble etablert 1. januar 1980 etter en sammenslutning av to tidligere forbund. Forbundet har ca. 1600 medlemmer og organiserer de fleste av etatens tjenestemenn over hele landet. Norsk Tollerforbund er tilsluttet Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og YS-Stat.
Norsk Tollerforbund er bygget opp med et sentralstyre på syv medlemmer som velges på forbundets landsmøte, som avholdes hvert tredje år. Forbundet består for tiden av syv lokalforeninger, som er bindeleddet mellom medlemmene og forbundets sentrale ledelse. Lokalforeningslederne og 1-2 representanter fra hver av lokalforeningene, samt sentralstyret utgjør landsstyret, og samles 1–2 ganger i året.
NT har sentralt tre tillitsvalgte på heltid som alle arbeider ved forbundskontoret. Disse er forbundsleder, 1. nestleder og politisk rådgiver. I tillegg er kasserer, fondsformann og redaktør/nettredaktør knyttet til forbundskontoret på deltid.
Forbundets leder per 2011 er Fredrik Støtvig.
Forbundet utgir medlemsbladet Norsk Tollblad, som utgis normalt seks ganger pr år med et opplag på 2 250 eksemplarer. Bladet publiseres også på forbundets nettsider, NT Nett. 


== Eksterne lenker ==
Norsk Tollerforbunds nettsted
Norsk Tollerforbund på Facebook
Sosialtjenestemennenes landsforbund

Sosialtjenestemennenes Landsforbund (STL) var et partipolitisk uavhengig fagforbund som organiserte ansatte innenfor helsevirksomhet og kriminalomsorg i sektor stat, Spekter og kommune. STL arbeidet for å sikre medlemmene trygge arbeidsplasser, god lønn og hjelp ved arbeidskonflikter. STL var medlem av Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS).
I STL inngikk flere organisasjoner, Helseansattes Yrkesforbund (HY), Kriminalomsorgens Yrkesforbund (KY), Kriminalomsorgens Lederforbund (KLF) og Norske Naturterapeuters Hovedorganisasjon (NNH). Helseansattes Yrkesforbund (HY) meldte seg inn i Parat i 2007. Kriminalomsorgens Lederforbund (KLF) meldte seg inn i STAFO mens Kriminalomsorgens Yrkesforbund er direkte tilsluttet YS.
Leder var Knut Are Svenkerud.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sosialtjenestemennenes landsforbund (arkivert side)
Hinduistiske høytider

Hinduistiske høytider er en betegnelse på religiøse høytider som markeres eller feires innen hinduistismen. Det er ikke mulig å tallfeste hvor mange hinduistiske høytider som finnes. Det finnes små høytider som blir feiret i en enkelt landsby og store høytider som blir markerte i hele den hinduiske verden. De gamle og sprikende tradisjonene bak hinduismen kan være en grunn; en annen at hindukalenderen ikke har hviledager slik den jødiske, kristne og muslimske har. De mange høytidene blir en annen måte å skape avbrekk i hverdagen på for hinduene.
De fleste større høytidene finner sted mellom august og desember. Noen høytider blir ikke feiret hvert år, men sjeldnere, for eksempel hvert tolvte år (Kumbh Mela).


== Bakgrunn for høytidsfeiringene ==
Høytidene kan markere mytologiske eller dagligdagse hendelser, ofte begge deler. De kan for eksempel minne om hvordan en asura (demon) ble overvunnet, eller være en årlig markering av innhøstingen. Årsgangen blir markert med nyttårsfeiringer og mindre fester til visse tider, for eksempel ved nymåne, fullmåne, eller ganske enkelt begynnelsen av en ny måned.
Viktige livshendelser, som bryllup, svangerskap, fødsler og overgangsriter er private høytider som blir feiret innen en familie eller et landsbyfellesskap. Divali er den viktigste høytiden i Hinduismen.


== Feiring ==
Den religiøse markeringen av en høytid innebærer som regel en større eller mindre pudsja. Denne kan foregå hjemme ved et husalter eller i større stil i et tempel. Tenning av lys og utdeling av velsignet vann, mat, blomster eller fargestoff er gjerne del av dette begge plasser. Opptog hører med til mange høytider.
Det er vanlig å forberede seg til høytiden ved å vaske seg og (ofte) ta på nye klær. God mat og musikk kan òg være viktige deler av en høytidlig markering.


== Oversikt ==
Dette er noen hinduhøytider, grovsortert etter tidspunkt. De viktigste har oransje bakgrunn.


== Eksterne lenker ==
(en) Hindu festivals – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Hindu Holidays 2013
Hindu Festivals Calendar 2013
Hippolyte Delaroche

Hippolyte Delaroche, vanligvis kjent som Paul Delaroche, (født 17. juli 1797 i Paris i Frankrike, død 4. november 1856 samme sted) var en fransk maler.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Delaroche ble født inn i en velstående familie og ble utdannet av Gros, som da malte legemsstore historiemalerier og hadde mange studenter.


=== Kunstnerisk karriere ===
Det første Delaroche-maleri som ble utstilt var det store «Josabeth redder Joas» (1822). Denne utstillingen ledet til hans bekjentskap med Théodore Géricault og Eugène Delacroix, med hvem han ble venner. De tre var den sentrale gruppen av en stor gruppe historiemalere. 
Han besøkte Italia i 1838 og 1843, da hans svigerfar, Horace Vernet, var leder for det franske akademiet i Roma.
Hans arbeidsverksted i Paris var i rue Mazarine. Hans motiver ble malt med en fast, solid, myk overflate. Teksturen var dagens manér og ble også funnet i verkene til Horace Vernet, Ary Scheffer, Louis-Leopold Robert og Jean Auguste Dominique Ingres.
Delaroche kom med tiden å bli betraktet som lederen av det såkalte juste milieu-maleriet i Frankrike. Juste milieu («den gyldne middelvei») var en betegnelse som i sin politiske betydning ble popularisertav kong Ludvig Filip, som i 1831 kunngjorde sitt ønske å unnvike såvel et overmål av folkelig makt som kongelig maktmisbruk. Genren krevde detaljrikdom - lokalkoloritt i både litterær og kunstnisk mening - og detaljene skulle gjengis med illusjonistisk sannhetstrohet. Kunstnererne måte vie seg til historiske studier for å unngå anakronismer.
Delaroches arbeider var ikke alltid historisk korrekte. «Cromwell løfter kistelokket og beskuer Charles kropp» er en hendelse ifølge en usannsynlig tradisjon, og «Kongen i vaktrommet, med puritanske soldater som blåser tobakkrøk i pasientens ansikt», er heller ikke korrekt. «Dronning Elizabeth dør på bakken» er oppsiktsvekkende; mens «Lady Jane Greys henrettelse» finner sted i et fangehull, noe som er svært unøyaktig. 
Det sistnevnte maleri, «Lady Jane Greys henrettelse», var en av de mest berømte av hans malerier klart komponert og malt med fullendt teknisk dyktighet. Belysningen er dramatisk, konsentrert på heltinnen i skimrende hvit silkekjole. Virkningen kunne jamføres med finalescenens i et skuespill eller en opera, en tragedie som livfullt ble spilt av virkelige mennesker av kjøtt og blod.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thieme-Becker: Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Bd. 11 (Da–Die) sammen med Hans Vollmer (utg.): Allgemeines Lexikon der bildenden Künstler des XX. Jahrhunderts., E. A. Seemann (CD-ROM), Leipzig 2008. ISBN 978-3-86502-177-9. (s. 225–227)
Delaroche, Paul (eigentl. Hippolyte) i Harald Olbrich (utg.): Lexikon der Kunst. Architektur, Bildende Kunst, Angewandte Kunst, Industrieformgestaltung, Kunsttheorie. Band II: Cin–Gree, E. A. Seemann Verlag, Leipzig 2004. ISBN 3-86502-084-4 (S. 109/110)


== Eksterne lenker ==
(en) Paul Delaroche – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Manfred Nowak

Manfred Nowak (født 26. juni 1950 i Bad Aussee, Østerrike) er en østerriksk jurist og fra 1992 vitenskapelig leder for Ludwig Boltzmann Institut für Menschenrechte ved Universität Wien. Fra 2004 til 2010 var han FNs spesialrapportør for tortur, og var bl.a. en av de fem forfatterne om FNs rapport om Guantánamoleiren. Han var dommer ved den internasjonale menneskerettighetsdomstolen for Bosnia og Hercegovina i Sarajevo fra 1996 til 2003.
Nowak var student av den kjente folkerettsjuristen Felix Ermacora.
Nowak fikk i 2013 Universitetet i Oslos menneskerettighetspris. Han fikk Otto Hahns fredsmedalje i 2014.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Manfred Nowak – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Immolation

Immolation er et amerikansk death metal band fra New York. 
Bandet startet i 1986 som Rigor Mortis, men skiftet navn etter et år til nåværende navn. Dawn of Possession var deres debutalbum og ble utgitt i 1991. 


== Diskografi ==
Dawn of Possession (1991)
Stepping on Angels... Before Dawn (1995)
Here in After (1996)
Failures for Gods (1999)
Close to a World Below (2000)
Unholy Cult (2002)
Bringing Down the World (DVD, 2004)
Harnessing Ruin (2005)


== Medlemmer ==
Ross Dolan – Bassgitar, Vokal
Bill Taylor – Gitar
Robert Vigna – Gitar
Steve Shalaty – Slagverk


=== Tidligere medlemmer ===
John McEntee – Gitar
Thomas Wilkinson – Gitar
Neal Boback – Slagverk
Craig Smilowski – Slagverk
Alex Hernandez – Slagverk


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Immolation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Immolation på Discogs 
(en) Immolation på MusicBrainz 
(en) Immolation på Encyclopaedia Metallum 
(en) Immolation på Spotify 
(en) Immolation på Songkick 
(en) Immolation på AllMusic 
Immolation på Facebook 
Immolation på YouTube 
Immolation på Myspace
Demaratos

Demaratos, konge av Sparta fra 515 til 491 f.Kr. av eurypontidelinjen, etterfulgte sin far Ariston. Som konge var han hovedsakelig kjent for sin motstand til den andre spartanske kongen, Kleomenes I.
Da Kleomenes forsøkte å gjøre Isagoras til tyrann i Athen, forsøkte Demaratos uten å lykkes å ødelegge hans planer. I 501 f.Kr. var Aegina en av statene som gav symbolene på underkasting (jord og vann) til Persia. Athen appellerte umiddelbart til Sparta om å straffe denne handlingen, og Kleomenes krysset over til øya for å arrestere de som var ansvarlig for den. Hans første forsøk mislyktes på grunn av innblanding fra Demaratos som gjorde sitt beste for å bringe Kleomenes i vanry hjemme.
Som hevn ba Kleomenes Leotykidas II, en slektning og personlig fiende av Demaratos, om å kreve tronen på grunnlag av at Demaratos egentlig ikke var Aristons sønn, men av Agetos, hans mors første ektemann. Kleomenes bestakk orakelet i Delfi til å dømme til Leotykidas fordel, og han ble konge i 491 f.Kr.
Etter avsettelsen av Demaratos besøkte Kleomenes øya Aegina på nytt fulgt av sin nye kollega Leotykidas, tok ti av de ledende borgerne og leverte dem til Athen som gisler.
Da han abdiserte, ble Demaratos tvunget til å flykte. Han reiste til hoffet til den persiske kong Dareios som gav ham byene Pergamon, Teuthrania og Halisarna hvor hans etterkommere fremdeles styrte på begynnelsen av det 4. århundre.
Han fulgte Xerxes I i sin invasjon av Hellas i 484 f.Kr. og skal ha advart Xerxes mot å undervurdere spartanerne før slaget ved Thermopylene:

«Det samme gjelder spartanerne. En mot en er de så gode som noen i hele verden. Men når de kjemper som en enhet, er de de beste av alle. For selv om de er frie menn, er de ikke helt frie. De aksepterer loven som sin herre. Og de respekterer denne herren mer enn noen undersåtter respekterer deg. Uansett hva han beordrer, gjør de det. Og denne kommandoen endres aldri: Den forbyr dem å flykte i slag, uansett hvilket antall fienden har. Han krever at de skal stå fast, erobre eller dø. O konge, dersom det virker som om jeg snakker tåpelig, er jeg fornøyd med å fra nå forbli stille. Jeg snakker bare nå fordi du beordrer meg. Jeg håper at alt ender nøyaktig slik du ønsker.» (Herodot vii)


== Litteratur ==
Xenofon Anabasis, ii. j. 3, vii. 8. 17; Hellenica, iii. I. 6
Athenaeus i. 29 f
Herodot v. 75, vi. 50-70, vii ;
Pausanias iii. 4, 3-5, 7, 7-8;
Diodorus xi. 6;
Polyaenus ii. 20;
Seneca den yngre, De benefici-is, Vi. 31, 4-12


== Eksterne lenker ==
Demaratos om den spartanske livsstilen
NorStella

NorStella er en privat, ikke-kommersiell stiftelse med formål å være pådriver for utvikling og bruk av åpne, internasjonale standarder for elektronisk samhandling. Eksempler på slike standarder er EDIFACT, ebXML, Core Components, UBL, og andre.
Stiftelsen er en medlemsdrevet organisasjon med rundt 200 bedriftsmedlemmer. Gjennom et tilskudd fra Fornyingsdepartemenet ble NorStella gitt oppgaven å være et nasjonalt kompetansesenter på sitt område, og norsk delegasjonsleder til UN/CEFACT som har stått for utviklingen av de fremste internasjonale standardene for elektronisk samhandling.
Denne støtten opphørte i 2011, men NorStella arbeider fremdeles aktivt innenfor standardisering. 
NorStella leder også det nordiske samarbeidet på dette området gjennom NordiPro, og er norsk representant i EFTAs ekspertgruppe på internasjonal handel.
Konkrete leveranser de senere årene har vært transportXML (standard for transportbransjen) ShortSeaXML (for internasjonal transport), Åpen Infrastruktur (konsept for elektronisk handel), og arbeidet med utviklingen av internasjonale handelsmeldinger basert på UBL.


== Eksterne lenker ==
www.norstella.no
Arild Haraldsen

Arild Haraldsen (født 23. september 1945) og er utdannet statsviter fra Universitetet i Oslo  i 1972.  
Han har jobbet i Statens Lånekasse (1969 - til 1977), deretter i ulike konsulentfirmaer med strategi, organisasjonsutvikling og IKTm bla annet i Habberstad AS og PA Consulting Group, samt som selvstendig næringsdrivende i StratIT.   
Han var strategidirektør i Cell Network i 1999 - 2000, og administrerende direktør i den private stiftelsen NorStella (2002–2012), og har i flere år vært 
bidragsyter til Digi.Haraldsen har skrevet en rekke lærebøker i strategisk bruk av IT, og også to bøker om norsk og internasjonal IT-historie.  Han har undervist ved NITH og BI.


== Utgivelser ==
Den forunderlige reisen gjennom datahistorien (Aschehoug, 1999)
B2B – teori og praksis (Cappelen, 2001).  Red.
IT på norsk : strategisk bruk av IT (Universitetsforlaget, 2001)
50 år – og bare begynnelsen (Norsk IT-, tele og Internett-historie gjennom 50 år, (Cappelen, 2003)
E-strategier på norsk (Cappelen, 2003)


== Referanser ==
Radio Luna

Radio Luna er en radiostasjon i Montenegro. Hovedkvarteret ligger i byen Plav. Stasjonen er en del av RTV Luna.
Tromsøysundtunnelen

Tromsøysundtunnelen er en undersjøisk veitunnel på europavei 8 i Tromsø kommune i Troms. Tunnelen går under Tromsøysundet mellom Tomasjorda på fastlandet og Breivika på Tromsøya. Tunnelen har to løp hvor T2 (retning Tromsøya) er 3 500 meter og T1 (retning fastlandet) er 3 386 meter. Den når 102 meter under havet, og største stigning er 8,2 %. Tromsøysundtunnelen ble åpnet i 1994. Den ga bedre trafikkapasitet over (under) Tromsøysundet etter at kapasiteten over Tromsøbrua ble for liten.
Tromsøysundtunnelen var Norges eneste undersjøiske veitunnel med to løp i 16 år, før Operatunnelen ble åpnet i 2010. Tunnelen har 15 tverrslag mellom løpene. Det er ikke tillatt for fotgjengere og syklister å ferdes i Tromsøysundtunnelen. Fartsgrensen i tunnelen er 60 km/t ved tunnelåpningene, og 80 km/t gjennom tunnelen.
I 2010 fikk tunnelen nye veiskilt med lys i som viser fartsgrensene, dette ble gjort for å gjøre det lettere å se dem selv gjennom alt sotet som legger seg på skiltene.
I 2012 fikk tunnelen automatisk trafikkontroll (fotobokser) med gjennomsnittsmåling, som første veitunnel i Norge.Fra høsten 2015 til sommeren 2017 ble tunnelen oppgradert til et høyere sikkerhetsnivå. Arbeidet i T1 sto ferdig i 2016, og arbeidet i T2 sto ferdig i høsten 2017.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
brannmannen.no - Sinnrikt tunnelsystem i Tromsø
Tjeneste for å sjekke om Tromsøysundtunnelen er åpen eller stengt
Julian Smith

Julian Smith (11. september, 1885 – 5. november, 1975) var en general i De forente staters marinekorps under andre verdenskrig. Han var født i Maryland og utdannet ved University of Delaware.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell USMC biografi
Antikvar

Antikvar (fra latin «fra eldre tider», av antiquus, «gammel») er et ord som har hatt ulike betydninger i historien. Romerne brukte i antikken betegnelsen antiquarius om dem som brukte foreldete uttrykk (arkaismer), i middelalderen ble det brukt om dem som kopierte gamle manuskripter, mens det fra renessansen ble brukt om en lærd, som beskjeftiget seg med antikviteter eller fornminner, spesielt gamle kunstverk. På dette tidspunkt var det heller ikke noe skille mellom historikere og arkeologer, så det fungerte også som en betegnelse for en bestemt slags historikere. Et annet ord for antikvar i visse sammenhenger kan være oldtidsforsker. Innehaver av et antikvariat kan også omtales som antikvar. 
I dag anvendes antikvar om en person som studerer eldre tiders materielle kultur. Stillingsbetegnelsen brukes i våre dager i forbindelser som  byantikvar og riksantikvar. Antikvar eller bygningsantikvar kalles også vitenskapelig ansatte hos fylkeskonservatoren eller byantikvaren. Disse er rådgivere i spørsmål som gjelder bevaring av antikvarisk verdifulle bygninger, anlegg og bygningsmiljøer. Byantikvar finnes i dag i Oslo, Bergen, Trondheim, Tromsø, Kristiansand, Sandnes og Stavanger.Antikvaren jobber med bevaring og utvikling av kulturminner og kulturmiljøer. Antikvaren har mye kunnskap om disse temaene, og styrer arbeidet med å bevare og verne bygg, landskap og annet miljø. Antikvar arbeider innenfor rammen av kulturminneloven og plan- og bygningsloven. Det vil si at antikvaren følger etablerte lover og forskrifter i arbeidet med å se til at kulturminner, historisk bebyggelse, kulturlandskap, miljø, arkeologi og at den generelle egenarten blir bevart.


== Referanser ==


== Se også ==
Konservator
Lunningprisen

Lunningprisen var en nordisk formgivningspris, oppkalt etter den danskfødte forretningsmannen Frederik Lunning, eieren av Georg Jensen Inc., New York.
Prisen ble opprettet ved Fredrik Lunnings 70-årsdag i 1952 av Kaj Dessau. Den ble utdelt årlig frem til 1970. Hvert år valgte en gruppe sakkyndige fra Danmark, Finland, Norge og Sverige ut to talentfulle og fremstående formgivere eller kunsthåndverkere fra de samme landene.
På 1950-tallet ble Scandinavian design en samlebetegnelse for trender innen nordisk formgiving. Lunningprisen og prisvinnerne ble en del av profilen utenlands for moderne skandinavisk formgivning.


== Vinnere ==


== Kilder ==
Prosjekt Runeberg
Eileene Harrison Beer – Scandinavian Design, objects of a life style ISBN 0-374-25424-9
Fredrik Wildhagen: Norge i Form
Mel Byars: The Design Encyclopedia. MOMA. New York 2004.
The Lunning Prize. Katalog # 489. Nationalmuseum. Stockholm 1986.
S.E. Möller:34 Scandinavian Designers. Copenhagen.1967.
K. Hiesinger (ed.), Design since 1945. Philadelphia.1983.