jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
William Byrd

William Byrd (født mellom 1534 og 1543, død 4. juli 1623) var en av de mest sentrale engelske komponistene i renessansen. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han vokste opp som katolikk under de store skiftningene i den engelske kirken, og dette satte selvsagt sitt preg på komponisten. Vår kjennskap til hans yngre leveår er svært dårlig, og det eneste vi kan anta er at han kan ha virket som korgutt enten i Westminster Abbey eller ved Det Kongelige Kapellet i London. 


=== Karriere ===
Først hvis vi beveger oss til 1563, kan vi med sikkerhet si at han mottok en stilling som organist ved Lincoln Cathedral, en stilling han innehadde helt frem til 1572.
Allerede før han hadde avsluttet sin stilling i Lincoln, i 1569 eller 1570, fikk han tilbud om jobb som gentleman (=sanger) ved koret i Det Kongelige Kapellet i London, fordi en av de faste medlemmene i dette koret, Robert Parsons, druknet i en tragisk ulykke i River Trent. Her fikk han jobbe under dronning Elisabeth, og i tillegg til å virke som sanger, delte han også organistarbeidet med den betydningsfulle komponisten Thomas Tallis, en nær venn som blir regnet som læreren til Byrd. Gjennom dronningens tillatelse mottok disse to komponistene enerett på utgivelse av musikk i 1575, det første av sitt slag i England, og dette monopolet gjorde selvsagt at deres samarbeid bare ble enda tettere.
Som et direkte resultat av denne høye stilling utga Tallis og Byrd samme år en motettsamling sammen, «Cantiones Sacrae», hvor begge komponistene hadde bidratt med 17 motetter hver, antagelig for å hylle dronning Elisabeth, som til da hadde regjert i nettopp 17 år. Bortsett fra motettsamlingen var ikke deres samarbeid spesielt fruktbart, og etter at Tallis døde i 1585, beholdt Byrd denne utgiverretten helt alene frem til 1596, da Thomas Morley overtok.
Byrd flyttet til Harlington i London i 1577 og bodde der frem til tidlig på 1590-tallet, før han flyttet videre til Stondon Massey i Essex Fylke, hvor han tilbrakte sine resterende dager frem til sin død 4. juli 1623. Riktignok viser registre at Byrd fortsatte sitt virke i Det Kongelige Kapellet, og man kan lure på hva som var årsaken til at han flyttet fra London. 
Kanskje Byrd ble lei av hofflivet eller kanskje han rett og slett mistrivdes som katolikk i et protestantisk miljø.
Ved å flytte i Essex oppnådde han i alle fall det å kunne leve ut sin personlige tro i langt mer trygge omgivelser. Som kjent så var det å sverge til en annen kirke enn den gjeldende statskirken på denne tiden ganske farlig, siden mange ble henrettet nettopp på grunn av slike holdninger. Særlig under dronning Maria Tudor, med tilnavnet «den Blodige», var dette direkte livsfarlig, men også Elisabeth viste ingen nåde, til tross for at hun virket noe mer åpensinnet omkring religionsspørsmålet. 
Blant de mangfoldige verkene i Byrds produksjon er det verdt å trekke fram hans tre latinske messer (Messe for 3 stemmer, Messe for 4 stemmer og Messe for 5 stemmer), «Cantiones Sacrae», «Gradualia», «Psalmes, Songs and Sonnets» og «The Great Service».


== Referanser ==
Pål Brekke

Pål Ording-Lie Brekke (født 23. mai 1961 i Oslo) er forsker, foredragsholder, forfatter og blogger. Han vokste opp i Arendal.
Pål Brekke har bakgrunn som solfysiker ved Institutt for Teoretisk Astrofysikk der han i 1993 tok sin doktorgradavhandling. Fagfelt var observasjoner og tolkning av solens ultraviolette spektrum og har benyttet data fra både Spacelab 2 på romferge Challenger og fra ulike rakett- og satellitt-instrumenter. Han var en sentral del av den norske deltagelsen i solsatellitten SOHO (Solar end Heliospheric Observatory), et samarbeidsprosjekt mellom ESA og NASA. Fra 1995 til 1999 var han en del av operasjonsteamet til SOHO ved NASA Goddard Space Flight Center i USA.
I perioden 1999-2004 arbeidet han for den europeiske romorganisasjonen ESA (European Space Agency). Han var ansatt som nestleder for SOHO-prosjektet – et av historiens mest vellykkede romprosjekter. Han var stasjonert ved SOHO kontrollsenteret på NASAs Goddard Space Flight Center like utenfor Washington D.C. Flyttet tilbake til Norge i 2004 og er nå ansatt ved Norsk romsenter som seniorrådgiver innen romforskning og jordobservasjon.
Brekke har publisert mer enn 40 vitenskapelige publikasjoner om Solen og Sol-Jord vekselvirkning. Han har bidratt til popularisering av romforskning gjennom flere artikler og utallige foredrag i inn og utland. Han brukes ofte i nyhetsmedier og populærvitenskapelige programmer på radio og TV og er sitert en rekke ganger i store internasjonale nyhetsmedier (som CNN, USA Today, BBC, Der Spiegel etc.).
2004 - : Seniorrådgiver ved Norsk romsenter
2009 – : Ekstern styrerepresentant ved Universitetet i Tromsø
2012 – :  Amanuensis II ved Universitetssenteret på Svalbard


== Priser ==
Mottok et Fulbright stipend i 1994
ESAs Exceptional Achievement Award i 2002
International Academy of Astronautics (IAA)´s The Laural Team Achievement Award i 2003


== Bibliografi ==
2009:  Den store boken om astronomi (Gyldendal Undervisning). Norsk praktbok om universet, stjerner og planeter for nysgjerrige barn i alle aldre.
2010:  Sola - Vår livgivende stjerne (Nordlyssenteret). En faktabok for skolen og hele familien. Inkluderer en CD med filmer.
2012:  Our Explosive Sun"  (Springer). En faktabok om Sola og Nordlyset. Inkluderer en dedikert webside med filmer.
2013:  Nordlyset - en guide"  (Forlaget Press). Historien om Nordlyset og en guide til hvordan oppleve og ta bilder av Nordlyset. 
2013:  The Northern Lights - a Guide Arkivert 10. juni 2012 hos Wayback Machine."  (Forlaget Press). Historien om Nordlyset og en guide til hvordan oppleve og ta bilder av Nordlyset.
2013:  Il Sole"  (Edizioni Dedalo). Italiensk versjon av "Sola - vår livgivende stjerne". oppleve og ta bilder av Nordlyset.
2013:  Le Soleil, notre étoile"  (CNRS Editions). Fransk versjon av "Sola - vår livgivende stjerne". 


== Eksterne lenker ==
Påls formidlerblogg
Påls Nordlyssider Arkivert 30. august 2008 hos Wayback Machine.
Påls bøker
Påls enkelske bøker Arkivert 10. juni 2012 hos Wayback Machine.
Film om Nordlysfotografering
Lommeslagskip

Lommeslagskip er en benevnelse for de tyske tunge krysserne som ble bygget i perioden 1931–33 i henhold til bestemmelsene i Versaillestraktaten. Her ble størrelsen stipulert til 10 000 tonn og artillerikaliber 28 cm som øvre grense for tyske  orlogsfartøy.
Tyskerne tøyde grensene for tonnasje uten at dette ble avslørt først etter andre verdenskrig. Fullt utrustet hadde fartøyene et deplasement på 16 000 tonn og hovedbestykningen besto av seks 28 cm kanoner. Totalt ble det bygger tre lommeslagskip.
Benevnelsen lommeslagskip stammer fra britene som med denne benevnelsen ville understreke fartøyenes offensive karakter, som de øvrige slagskip. Tyskerne selv kalte denne fartøytypen først som «panserskip» (Panzerschiff) og fra 1940 blir kategoriseringen endret til «tung krysser» (Schwerer Kreuzer).


== Lommeslagskip ==
«Deutschland» (senere endret til Lützow),
«Admiral Graf Spee»
«Admiral Scheer»
Interoil Exploration and Production

Interoil Exploration and Production ASA (OSE: IOX) er et norsk oljeselskap som er notert på Oslo Børs. Hovedkontoret ligger i Strandveien 50 på Lysaker.
Selskapet er et lete- og produksjonsselskap med virksomhet i Sør-Amerika og Afrika. Letevirksomhet foregår i Peru og Colombia, og selskapet er i ferd med å etablere seg i Vest-Afrika. I perioden 2006 til 2009 har det blitt mer enn 60 brønner i Peru og 20 brønner i Colombia. Forutenom 4 brønner er alle disse brønnene i Peru og Colombia blitt satt i produksjon.
Produksjonsmålsetting på 7.000 fat per dag i 2009. Interoil oppnådde et resultat etter skatt på pluss 14,3 millioner dollar i 2008. Driftsresultatet beløp seg til pluss 42,7 millioner dollar. I 2012 produserte Interoil om lag 4000 fat per dag.I november 2012 måtte styreleder Mårten Rød gå av etter at Økokrim tiltalte ham for svindel og økonomisk utroskap for 228 millioner kroner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
CanArgo

CanArgo (OSE: CNR) er et olje- og gasselskap som er notert på Oslo Børs og American Stock Exchange (Amex).
Selskapet har virksomhet i det tidligere Sovjetunionen, for tiden vesentlig i Georgia og Kaukasus.
CanArgo Energy Corporation melder om et nettoresultat på minus 5,9 millioner dollar i første kvartal 2007. Driftsresultatet fra videreført virksomhet endte på minus 3,5 millioner dollar. 
Driftsinntektene beløp seg til 0,5 million dollar. 


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Omar Bradley

Omar Nelson Bradley (født 12. februar 1893 i Clark i Missouri, død 8. april 1981 i New York City) var en amerikansk offiser (general) under andre verdenskrig og Koreakrigen. Da det amerikanske postvesen 5. mai 2000 utstedte en serie frimerker med «Distinguished Soldiers», var Bradley inkludert i denne. Han hadde kallenavnet «The G.I.'s General» («soldatenes general»).Han ble uteksaminert fra United States Military Academy i West Point i 1915, en årgang som skulle levere en rekke generaler, også omtalt av militærhistorikere som «årgangen som stjernene falt på». Bradley fikk etterhvert graden General of the Army, som er den nest høyeste i USA.
Bradley var en av USAs fremste generaler under andre verdenskrig og var blant annet sjef for 2. armekorps under kampene i Nord-Afrika og invasjonen av Sicilia i 1943. Videre var han sjef for Den amerikanske 1. armé ved invasjonen i Normandie og fra 1. august 1944 sjef for 12. armégruppe.
Det var under Bradleys ledelse at de allierte stoppet den tyske Ardenneroffensiven i desember 1944-januar 1945.
Etter andre verdenskrig var han i perioden 1949-53 den første Chairman of the Joint Chiefs of Staff, og han ble utnevnt til fem stjernes general (General of the Army) 1950 som den siste av totalt fem. Som leder for forsvarsstaben ledet han den amerikanske krigføringen under Koreakrigen 1950-53 og det var han som drev igjennom beslutningen og å avskjedige general Douglas MacArthur fra stillingen som øverstkommanderende i Korea.Han offentliggjorde sine memoarer i 1951, og fant der anledning til å kritisere Field Marshal (feltmarskalk) Montgomerys påstander i 1945 om at det var han som hadde sikret seieren over tyskerne i Ardenneroffensiven.Bradley tilbragte sine siste år ved William Beaumont Army Medical Center ved Fort Bliss i Texas.
Den 1. desember 1965 døde Bradleys hustru Mary av leukemi. Han møtte Esther Dora «Kitty» Buhler, og giftet seg med henne den 12. september 1966.
I 1970 var Bradley konsulent for filmskaperne av filmen Patton – menneske og soldat. I filmen blir Bradley selv spilt av skuespilleren Karl Malden. Den stemmer godt overens med Bradleys syn på general Patton: Beundring av hans aggressive pågangsmot og seiersvilje, men implisitt kritisk til hans egoisme og påståtte likegyldighet til tapene under Sicilia-felttoget.Bradley ble i 1977 tildelt Presidentens frihetsmedalje.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Omar Bradley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Omar Bradley – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Chairman of the Joint Chiefs of Staff

Chairman of the Joint Chiefs of Staff (norsk: Formann for Den militære sjefsnemnd eller USAs forsvarssjef) er den høyeste militære stillingen i Amerikas forente staters forsvar og er den viktigste militære rådgiveren for USAs president.  Han leder og koordinerer aktivitetene i Joint Chiefs of Staff (JCS), Den militære sjefsnemnd, som består av denne lederen, en viseformann og lederen for de fem forsvarsgrenene:

United States Army – hæren
United States Navy – marinen
United States Marine Corps – marineinfanteriet
United States Air Force – flyvåpenet
United States National Guard – den nasjonale gardenSelv om denne stillingen har en meget sentral rolle, har den ikke formell kommandomyndighet over styrker i felt. Kommandolinjene går fra presidenten til forsvarsministeren og direkte til de ulike øverstkommanderende i felt. Men ledere the Chairman of the Joint Chief of Staff kan stå for kommunikasjonen til kommandantene i felt på vegne av presidenten og/eller forsvarsministeren.
Admiral William D. Leahy, USN, tjenestegjorde som Chief of Staff to the Commander in Chief of the Army and Navy  i perioden 20. juli 1942 til 21. mars 1949 og dette ansees for å være forløperen til dagens Chairman of the Joint Chiefs of Staff.


== Chairmen of the JCS ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Chairmen of the Joint Chiefs of Staff – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Chairman of the Joint Chiefs of Staff – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Amylose

Amylose er et polysakkarid som inngår som en av to komponenter i stivelse (den andre er amylopektin).
Amylose er bygget opp av glukose med α(1→4) bindinger og kan dannes av flere tusen glukoseenheter. Det spaltes av enzymet amylase (som finnes i spytt og bukspytt) til maltose (disakkarid).


== Litteratur ==
Madigan, Michael T.; Martinko, John M.; Stahl, David A.; Clark, David P.; Brock, Thomas D. (2012). Brock Biology of Microorganisms (13 utg.). Boston, Mass. Pearson. ISBN 032173551X. 
Alberts, Bruce (2014). Essential Cell Biology (4 utg.). New York. Garland Science. ISBN 9780815344551. 
Alberts, Bruce; Wilson, John H.; Hunt, Tim (2015). Molecular biology of the cell (6 utg.). New York. Garland Science. 
Sadava, David E. (2008). Life : The Science of Biology (8 utg.). Sunderland, Mass. Sinauer Associates. 
Klein, David R. (2012). Organic Chemistry. Hoboken, N.J. John Wiley. ISBN 9780471756149. 
Bruice, Paula Yurkanis (2010). Essential Organic Chemistry (2 utg.). Boston. Prentice Hall. ISBN 9780321644169. 
McMurry, John; McMurry, Susan (2012). Organic Chemistry (8 utg.). Belmont, CA. Brooks/Cole. ISBN 0840054556.
Amylopektin

Amylopektin er et polysakkarid som inngår som en av to komponenter i stivelse, den andre komponenten er amylose.
Amylopektin er i likhet med amylose bygget opp av glukose med lineære α(1→4) bindinger, og forgrener seg med α(1→6) bindinger for hver 24. til 30. glukoseenhet. Det spaltes av enzymet amylase som finnes i spytt og bukspytt. Amylase «klipper av» parvise glukoseenheter (altså disakkarider) fram til hver forgrening. Ved forgreningen så stopper spaltingen, og det blir da dannet svært forgrenede molekyler som blir en del av dekstrinet (også et polysakkarid), som må spaltes videre til glukose av et annet enzym i kroppen, isomaltase.


== Litteratur ==
Madigan, Michael T.; Martinko, John M.; Stahl, David A.; Clark, David P.; Brock, Thomas D. (2012). Brock Biology of Microorganisms (13 utg.). Boston, Mass. Pearson. ISBN 032173551X. 
Alberts, Bruce (2014). Essential Cell Biology (4 utg.). New York. Garland Science. ISBN 9780815344551. 
Alberts, Bruce; Wilson, John H.; Hunt, Tim (2015). Molecular biology of the cell (6 utg.). New York. Garland Science. 
Sadava, David E. (2008). Life : The Science of Biology (8 utg.). Sunderland, Mass. Sinauer Associates. 
Klein, David R. (2012). Organic Chemistry. Hoboken, N.J. John Wiley. ISBN 9780471756149. 
Bruice, Paula Yurkanis (2010). Essential Organic Chemistry (2 utg.). Boston. Prentice Hall. ISBN 9780321644169. 
McMurry, John; McMurry, Susan (2012). Organic Chemistry (8 utg.). Belmont, CA. Brooks/Cole. ISBN 0840054556.
Viggo Johansen

Viggo Johansen (født 1949) er en norsk journalist og forfatter, tidligere ansatt i NRK. Han var programleder for aktualitetsmagasinet Redaksjon EN på NRK1 i perioden 2002–2009. Fra høsten 2009 var han programleder i portrettmagasinet Viggo på Lørdag på NRK1.
Han har tidligere vært utenrikskorrespondent i Brussel og Stockholm, og vært journalist i blant annet Dagbladet. Han har hatt en lang og allsidig karriere i NRK før han tok over som programleder, blant annet som sportsreporter. I tillegg har Johansen vært med på å starte flere magasinprogrammer og jobbet flere år som leder. Han har vært sjef for Dagsrevyen og Økonomiredaksjonen samt redaksjonssjef i TV-sporten.Han spilte ti sesonger (inkludert ti seriekamper i øverste divisjon) på midtbanen for Vålerenga Fotball som seniorspiller og hadde gått gradene i klubben siden småguttelaget. Sønnen hans, Victor Johansen, spiller for Lyn, etter et opphold i Molde.


== Innklaget til Kringkastingsrådet ==
Den 21. januar 2009 ble det kjent at Johansen måtte møte for Kringkastingsrådet i NRK. Bakgrunnen var at programmet hans var klaget inn for Kringkastingsrådet for sitt valg av Ari Behn som gjest i et program 12. januar 2009, fremfor de to norske Gaza-legene Mads Gilbert og Erik Fosse. I Kringkastingsrådets møte 22. januar fikk imidlertid Johansen full støtte.


== Bibliografi ==
Her er Dagsrevyen. Makten og menneskene bak nyhetene (2017) Gyldendal Norsk Forlag, ISBN 9788205480735
Vål'enga i våre hjerter Grøndahl & Søn Forlag (1983)  ISBN 82-504-0649-4
Edderkoppen: Historien om en møbelhandler Aventura (1989)  (Skrevet sammen med Pål T. Jørgensen).
Vi som styrer Norge: Arbeiderpartiet og de hemmelige tjenestene Aventura (1992)  (Skrevet sammen med Finn Sjue og Pål T. Jørgensen).


== Referanser ==
Dekstrin

Dekstriner er en gruppe av lav-molekylvekt karbohydrater fremstilt ved hydrolyse av stivelse. Dekstriner er en blanding av lineære α-(1,4)-lenkede D-glukose polymerer.
Sykliske dekstriner er kjent som syklodekstriner. De fremstilles ved enzymatisk degradering av stivelse ved visse bakterier, for eksempel Bacillus macerans. Syklodekstriner har toroidale strukturer dannet ved 6-8 glukose residuer.
Dekstrin er en modifisert stivelse som dannes under spalting av amylopektin, som sammen med amylose er en komponent i stivelse. Dekstrin spaltes til glukose av enzymet isomaltase. Dekstrin brukes blant annet i produksjonen av lim.
Dekstrin er også ofte brukt som binder i pyrotekniske komposisjoner. Dekstrin har en gulaktig farge og er fremstilt ved å varme maisstivelse eller andre stivelser. 
De vanligste pyrotekniske komposisjonene dekstrin er brukt i er "stjerner", slike som Tigerhale og D1 Glitter.
Dekstrinet binder de andre kjemikaliene i stjernemiksen sammen med hverandre. 


== Se også ==
Maltodekstrin
Adolf Fonahn

Adolf Mauritz Fonahn (født 15. juni 1873 i Hedrum, død 21. august 1940 i Oslo) var en norsk lege, medisinhistoriker og orientalist.Han er kjent for sitt arbeide med blant annet tibetansk buddhisme, Leonardo da Vincis anatomiske tegninger (hvor han som en av de første tydet Leonardos speilskrift), tidlig arabisk medisinsk litteratur og mer generelt studier av medisinsk historie og asiatiske språk.
Fonahn hadde artium fra Oslo katedralskole i 1891, medisinsk embetseksamen fra 1899, og hadde deretter legepraksis forskjellige steder (Oslo, Hedrum, Ål, Grimstad) fram 1905. Etter 1905 bosatte han seg i Oslo hvor han snart valgte å fordype seg i medisinhistoriske studier, med studier i flere europeiske byer. Han var universitetsstipendiat i medisinsk historie 1909–1914, statsstipendiat 1914–1917 og fra 1917 dosent i medisinsk historie. Han var dessuten tilknyttet Etnografisk museum fra 1911 til 1919, bestyrer av Myntkabinettet 1919–1926 og fra 1926 konservator ved Etnografisk museums asiatiske avdeling. 
Han ble dr.philos. i 1919 på en avhandling om forholdet mellom sumerisk og tibetansk språk. Det ble sagt at han behersket om lag 60 språk, selv mente han at det var snakk om 30.Fonahn var medlem av Vitenskapsakademiet fra 1921, og mottok den italienske Sankt Mauritius' og Sankt Lasarus' orden for sitt arbeid med Leonardos tegninger.


== Familie ==
I 1915 giftet han seg med Lilly Kreutz.


== Litteratur ==
Orm og ormmidler i nordiske medicinske skrifter fra middelalderen. 1905
Zur Quellenkunde der Persischen Medizin. 1910. (Faksimileutg. Leipzig 1968)
Om klosterapotek og klosterhaver. 1910
Leonardo da Vinci. Quaderni d'anatomia. 6 bind. 1911-1916
Arabic and Latin anatomical terminology : chiefly from the Middle Ages. 1922
Japanske metallarbeider. 1929Om hamSven Rygge. Adolf Mauritz Fonahn, 1873-1940 : bibliografi over trykte og utrykte arbeider. Universitetsbiblioteket, 1942


== Referanser ==

Isaksen, Asbjørn. Professorer, docenter, amanuenser, stipendiater samt øvrige lærere og tjenestemænd. 1911
Kim Peek

Kim Peek (født 11. november 1951, død 19. desember 2009) var en savant med en ekstrem hukommelse. Han bodde i Salt Lake City i Utah, og var inspirasjonen til rollefiguren Raymond Babbit, som ble spilt av Dustin Hoffman i filmen Rain Man.Han ble født uten hjernebjelke, og med encephalocele, en lidelse hvor platene som danner kraniet ikke slutter tett, eller at hans høyre og venstre hjernehalvdel trolig hadde direkte kontakt med hverandre.Ifølge faren Fran (Francis) Peek var Kim Peek i stand til å memorere fra han var 16–20 måneder gammel. Han leste bøker, lærte seg utenat det som stod i dem, og plasserte dem opp–ned i bokhyllen for å vise at bøkene var ferdigleste. Han var i stand til å lese gjennom en bok på rundt en time, og huske tilnærmelsesvis 98 % av innholdet etterpå. Slik kunne han tilegne seg enorme mengder fakta som spente over svært mange ulike emner, fra historie, litteratur, geografi og tall, til sport, musikk og datoer. Han leste ved at det venstre øyet scannet den venstre boksiden, mens det høyre øyet scannet den høyre boksiden.
Han hadde evnen til å fortelle hvilken ukedag en gitt dato falt eller kommer til å falle på, og var i stand til å gjøre rede for innholdet i mer enn 12 000 bøker.Kim Peek døde 58 år gammel på et sykehus i Salt Lake City.


== Referanser ==
Nils Jacob Laache

Nils eller Niels Jacob Jensen Laache (født 6. november 1831 i Ullensaker utenfor Oslo, død 5. februar 1892 i Trondhjem) var en norsk teolog og biskop i Den norske kirkes bispedømme Trondhjems stift i perioden 1884–92.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Nils Laache kom fra en bondefamilie i Ullensaker. Foreldrene var Jens Knudsen Laake og hans hustru Dorthe Jacobsdatter Hallingstad. Han fikk nødtørftig folkeskoleutdannelse og arbeidet i noen år som butikkhjelp i Kristiania.
I nittenårsalderen ble han grepet av en vekkelsesbølge i hjembygda, og ville hellige seg til å arbeide for Guds rike. Han fikk hjelp av den lokale presten til å lese til artium, og ble student ved Det teologiske fakultet i 1855.  Allerede i studietiden holdt han bibellesninger i Christiania og distriktene rundt, og han ble også redaktør av oppbyggelsesbladet For Fattig og Riig. Dette var det samme indremisjonske fremstøt som er tilkyttet særlig med professor Gisle Johnsons virksomhet.
Han fikk den teologiske embedseksamen i 1858.
Laache ble ansatt som «bestyrer» av Christiania Indremissions arbeide, en slags misjonær i eget land. Styret i Indremissionen fremhevet Laaches folkelige bakgrunn ved ansettelsen, og uttalte at han «staar Folket saa nær, at han maa ha lett for at gaa ned til dem» (Molland, s.246)


=== Prest, biskop ===
Nils Jacob Laache virket fra 1864 som prest i Trondhjems stift 1864-78 og deretter i Eidanger, til han i 1884 ble biskop i Trondhjem.
På grunn av sin sympati for, og nære tilknytning til, vekkelsesbevegelsen og lekmannsforkynnelse, er Laache blitt beskrevet som en ny type biskop i Norge. Ved hans død skrev Luthersk Kirketidende :«Det vakte Lækfolk saa i ham en ret Biskop efter sitt hjerte».
Laaches Husandagtsbog fra 1883 ble svært populær, og kom i mange opplag. I mange opp,.lag utkom også skriftene Om alterens sakrament (1864) og Om børneopdragelse (1871).
Han døde i Trondhjem, men er begravet på Vår Frelsers gravlund i Oslo.


== Verker i utvalg ==
Om Omvendelsen, dens Nødvendighed, dens Begreb og dens Kjendemærker (1860)
Om Alterens Sakramente, dets Nytte og rette Brug (1864)
Om Børneopdragelsen. Nogle Ord til Opmuntring og Veiledning for Forældre og Andre (Steinkjer 1871)
Om Dands (Bergen 1873)
Vort jordiske Arbeide i Herrens Tjeneste (1880)
Husandagts-Bog. Bibelstykker med Betragtninger til hver Dag, ordnede efter Kirkeaaret (1883)
Til Menighederne i Trondhjems Stift! (Trondhjem 1884)
Forklaring over Luthers lille Katekismus (posthumt, 1892)
Biskop Laaches Prædikener over Høimesse- og andre Texter (posthumy kompilert av C. M. Eckhoff, 1893)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Einar Molland: Norges kirkehistorie i det 19. århundre, Gyldendal 1979, ISBN 82-05-10919-2