Ewald von Kleist

Paul Ludwig Ewald von Kleist (født 8. august 1881 i Braunfels i Tyskland, død 13. november 1954 i Sovjetunionen) var en tysk offiser i hæren som ble utnevnt generalfeltmarskalk under andre verdenskrig. Han deltok også i første verdenskrig.
Kleist ble etter andre verdenskrig dømt til 25 års fengsel for krigsforbrytelser. Han døde i fangenskap.


== Bakgrunn og tidlig karriere ==
Ewald von Kleist tilhørte adelsslekten Kleist, faren var Christof Hugo von Kleist, en høyere tjenestemann.
9. mars 1900 ble han fanejunker i feltartilleriregimentet Generalfeldzeugmeister nr. 3 og ble etterhvert rittmester og senere løytnant.
Etter utbruddet av første verdenskrig deltok Kleist under slaget ved Tannenberg og ble brukt som stabs- og troppeoffiser ved Vestfronten.
I 1919 ledet han en angrepsgruppe i den paramilitære jerndivisionen mot opprørerne i den latviske uavhengighetskrigen. Under Weimarrepublikken var han kavallerilærer i Hannover og ble i 1931 forfremmet til  oberst og året etter til generalmajor.
1. desember 1933 ble Kleist forfremmet til generalløytnant og steg videre i gradene, men ble avskjediget etter Blomberg-Fritsch-affæren og skaffet seg et gods ved Wrocław for å sikre pensjonisttilværelsen.


== Andre verdenskrig ==

Kleist ble tatt inn igjen i aktiv tjeneste ved begynnelsen av andre verdenskrig og deltok som befalshaver av det XXII. motoriserte armekorps  under felttoget i Polen i 1939. I mai 1940 dannet Panzergruppe Kleist spydspissen under slaget om Frankrike.  I april 1941 deltok Kleist under Balkanfelttoget som ble ledet av generalfeltmarskalk Wilhelm List. Under Russlandfelttoget i juni samme år ledet han pansergruppe 1, som blant annet var ansvarlige for å bryte gjennom Stalinlinjen. I samarbeid med generaloberst Heinz Guderians Pansergruppe 2 erobret Kleists Pansergruppe 1 over 800 sovjetiske panservogner og tok omtrent 1500 krigsfanger under slagene ved Uman og Kyiv. Som påskjønnelse ble Kleist og Guderians pansergrupper gjort om til panserarmeer slik at de ble overbefalshavere på linje med andre befalshavere i hæren.
Kleist ble overbefalshaver av Heeresgruppe A, den 22. november 1942 og 1. februar 1943 generalfeltmarskalk. Etter flere tilfeller av uenighet med Hitler om krigføringen i øst, ble Kleist i mars 1944 avskjediget og erstattet av Ferdinand Schörner. I kjølvannet av 20. juli-attentatet ble Kleist arrestert, men til forskjell fra sin slektning Ewald von Kleist-Schmenzin, som var involvert i den tidligere septembersammensvergelsen og hadde nær kontakt med Goerdeler-kretsen, ble Kleist senere satt fri.


== Etter krigen ==
I 1945 ble Kleist arrestert av amerikanske styrker og utlevert til Jugoslavia der han ble dømt til 15 års fengsel for krigsforbrytelser.
I 1948 ble han utlevert til Sovjetunionen der han ble dømt til 25 års fengsel for krigsforbrytelsene. Kleist satt i fangeleiren Vladimirovka sammen med blant andre generalfeltmarskalk Friedrich Paulus, artillerigeneral Helmut Weidling, Ferdinand Schörner og sjefen for Hitlers livvakt, SS-Gruppenführer Johann Rattenhuber. Kleist var den høyest rangerte tyske offiseren som døde i sovjetisk fangenskap.


== Se også ==
Myten om det rene Wehrmacht


== Referanser ==


== Litteratur ==
Leon Goldensohn: The Nuremberg Interviews. New York, 2004
Friedrich-Christian Stahl: Generalfeldmarschall Ewald von Kleist. i Gerd R. Ueberschär (red.): Hitlers militärische Elite. Vom Kriegsbeginn bis zum Weltkriegsende. Bind 2. Primus, Darmstadt 1998, ISBN 3-89678-089-1, S. 100–106.
Johannes Hürter: Hitlers Heerführer. Die deutschen Oberbefehlshaber im Krieg gegen die Sowjetunion 1941/42. R. Oldenbourg, München 2007, ISBN 978-3-486-57982-6, s. 636f. (kortbiografi)


== Eksterne lenker ==
(en) Ewald von Kleist – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Ewald von Kleist i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
LeMO: virtuelt museum - Ewald von Kleist
Kleist i Lexikon der Wehrmacht
Slekten Kleists historie - Paul Ludwig Ewald von Kleist