jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Massimo Oddo

Massimo Oddo (født 14. juni 1976 i Città Sant'Angelo i Pescara) er en italiensk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Som spiller spilte han for klubber som AC Milan, SSC Napoli,  Hellas Verona FC, SS Lazio, Bayern München og US Lecce.
Oddo er sønn av tidligere spiller og trener Francesco Oddo.


== Meritter ==
Klubb

2003/2004: Coppa Italia (SS Lazio)
2006/2007: Mesterligaen (AC Milan)
2006/2007: UEFA Super Cup (AC Milan)Landslag

2006 Fotball-VM (Italia)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Massimo Oddo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Massimo Oddo – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Massimo Oddo – FIFA 
(en) Massimo Oddo – UEFA 
(en) Massimo Oddo – Transfermarkt 
(en) Massimo Oddo – Transfermarkt (manager) 
(en) Massimo Oddo – national-football-teams.com 
(en) Massimo Oddo – WorldFootball.net 
(en) Massimo Oddo – FootballDatabase.eu 
(de) Massimo Oddo – fussballdaten.de 
(en) Massimo Oddo – Soccerway
Eiksundtunnelen

Eiksundtunnelen er en undersjøisk veitunnel som forbinder Hareidlandet med fastlandet i Møre og Romsdal. Tunnelen går fra øya Eika i Ulstein, under Yksnøya, Vartdalsfjorden og Lidaveten til Sørheim på Berkneshalvøya i Ørsta kommune. Tunnelen er 7 765 meter lang. Den er den nest dypeste vegtunnelen i verden og Norges fjerde lengste undersjøiske veitunnel. Ryfylketunnelen, ferdigstilt i 2019, tok over som den lengste og dypeste undersjøiske veitunnelen i verden. Eiksundtunnelen var verdens dypeste undersjøisk veitunnel før det.


== Fastlandsforbindelse til fire kommuner ==
Eiksundtunnelen er en del av Eiksundsambandet, som gir kommunene Hareid, Ulstein, Sande og Herøy fastlandsforbindelse. Med en dybde på 287 meter var Eiksundtunnelen verdens dypeste veitunnel. Arbeidet med tunnelen begynte sommeren 2004. Eiksundsambandet åpnet 23. februar 2008 og er en del av fylkesvei 653.
Største stigning i tunnelen er 9,6 % opp mot Eika. Stigningen opp mot Berkneshalvøya er 7,6 %.
Tunnelen var bompengebelagt til sommeren 2014. Ordinær takst for personbiler var NOK 76, men den 14. juni 2014 ble bompengeordningen fjernet, og all ferdsel er nå avgiftsfri. Dette ble markert ved et arrangement der samferdselsminister Ketil Solvik-Olsen var til stede.
I samband med ferjefri E39 så planlegges en flytende bru over Sulafjorden. Dessuten planlegges enten en ny bru over Vartdalsfjorden eller å bruke Eiksundtunnelen.


== Debatt om samfunnsøkonomisk lønnsomhet ==
De totale investeringskostnadene for Eiksundsambandet kom på knapt én milliard NOK, ifølge Statens vegvesens offisielle beregninger.
I debatten om den samfunnsøkonomiske lønnsomheten av bro- og tunnelsamband har Eiksundtunnelen blitt trukket fram som et eksempel på et prosjekt som ikke er lønnsomt ut fra et rent samfunnsøkonomisk regnestykke. Til Dagens Næringsliv uttalte forskningsleder Gisle Solvoll ved Handelshøgskolen i Bodø følgende:
«Hvis du for eksempel ser på Eiksundtunnelen i Møre og Romsdal så viser regnestykket at en for investerings- og driftskostnadene knyttet til tunnelen, kunne gitt brukerne gratis fergetransport i all fremtid og i tillegg servert dem en tre retters middag på hver tur, og allikevel hatt penger til overs.»Resultatet ble derimot ett annet, med høy vekst i ÅDT etter åpning og stor vekst i årene etter konkluderer evalueringsrapporten fra 2014 med positiv netto nytte.


== Dødsulykke juni 2009 ==
Den 28. juni 2009 skjedde den første dødsulykken i tunnelen. To kjøretøy var involvert i ulykken, og fem mennesker mistet livet. Ifølge politiet er høy fart på den ene bilen den sannsynlige årsaken til ulykken.


== Se også ==
Eiksundbrua
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sunnmørsposten: Skolebuss tok fyr (12. november 2009)
Vegen og Vi: Opna mot verda (nr. 4/2008, 28. februar 2008)
Statens vegvesen: Eiksundsambandet (21. februar 2008)
Våre Veger: Eiksundsambandet blir forsinket (23. oktober 2007)
René Gardi

René Gardi (født 1. mars 1909, død 9. mars 2000) var en sveitsisk forfatter og naturforsker. Han skrev spesielt om håndverk og arkitektur fra det vestre Afrika.
Gardi var født i Bern i Sveits. Etter å ha studert matematikk, psykologi og zoologi ved universitet i Bern ble han Sekundarlehrer i Brügg utenfor Biel i årene 1931 til 1945. Siden arbeidet han som uavhengig forfatter og rundtreisende foredragsholder (Vortragsreisender). Sine reiser har han dokumentert i en rekke bøker og to filmer.
I 1947 besøkte han Hestnes hvalstasjon i Trøndelag, som medførte til at han skrev boken Walfischjagd. Senere besøkte han også de nordlige deler av Norge, Svalbard og Skandinavia som resulterte i ytterligere bøker. Mange av hans bøker er oversatt.
Han mottok en rekke priser innen litteratur og ble i 1967 utnevnt til æresdoktor ved universitetet i Bern.


== Filmografi ==
Mandara (1959)
Die letzte Karawane (The Last Caravan) (1967)


== Bibliografi ==
Finland, 1940
Mit rucksack....., 1940
Puoris Päivä, 1940
Schwarzwasser, ungdomsbok 1943
Nordland, unter fischern an Norwegens küste, 1946
Walfischjagd, 1947
Hans, der junge Rheinschiffer, 1950
Gericht im lager, (1950)
Bergvolk der Wüste, 1951
Blaue Schleier – rote Zelte, 1951
Mit der windrose im Knopfloch, 1951
Spitzbergen, 1952
Vom glückhaften wandern, 1952
Mandara, 1953
Der Schwarze Hepastus, 1954
Unter Walfängern und Eismeerfischern, 1954
Kirdi, 1955
Tambaran, 1956
Blaue schleier, rote zelte, 1958
Sepik, 1958
Sardinien – Sardegna – Sardaigne, 1960
Tschad, 1960
Unter dem polarkreis, 1961
Wenn sie nach Syrien gehen, 1961
Schwarzes Arkadien, 1962
Kiligei, 1964
Der frende am Tana, 1965
Gavva, 1965
Von der Sahara zum Tscad, 1965
Wiedersehen mit Lappland, 1965
Sahara, 1967
Von kerlen und Käuzen, 1967
Felsbilder der Sahara im Tassili n`Ajjer, 1969
Heiteres aus Afrika, 1969
Unter Afrkanischen handwerkern, 1969
Provence, 1970
Cram cram, 1971
Auch im Lehmhaus lässt sich`s leben, 1973
Sehr verehrte Damen und Herren, 1974
Weisheiten und Narrheiten, 1975
Tenere, 1978
Matadi, 1979
Atlantika, 1981


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) René Gardi på Internet Movie Database 
(en) René Gardi på AllMovie 
(de) Verk av og om René Gardi i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Hansruedi Lerch: «Gardi, René» i Historisches Lexikon der Schweiz
Nikola Žigić

Nikola Žigić (serbisk: Никола Жигић) (født 25. september, 1980, i Bačka Topola, Vojvodina, Serbia, SFR Jugoslavia) er en serbisk fotballspiller som spilte for Birmingham City i England. Han har blitt kåret til Serbias beste spiller i 2003, 2004 og 2006. Zigic er 2,02 m høy og regnes som en av de høyeste spillere i dagens fotball.


== Eksterne lenker ==
(de) Nikola Žigić – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Nikola Žigić – FIFA 
(en) Nikola Žigić – UEFA 
(en) Nikola Žigić – Transfermarkt 
(en) Nikola Žigić – national-football-teams.com 
(en) Nikola Žigić – WorldFootball.net 
(en) Nikola Žigić – Soccerbase.com 
(en) Nikola Žigić – FootballDatabase.eu 
(en) Nikola Žigić – Soccerway 
(en) Nikola Žigić – EU-Football.info
Burundis riksvåpen

Burundis riksvåpen består av et rødt skjold med et løvehode, bak skjoldet tre korslagde tradisjonelle afrikanske spyd. Under skjoldet et bånd med landets valgspråk på fransk: Unité, Travail, Progrès «Enighet, Arbeide, Fremskritt».
Jon Laberg

Jon Laberg (født 29. april 1859 i Bergen, død 1948) var lærer, lokalhistoriker og statsstipendiat. 
Han hadde lærerutdannelse fra Balestand (1876) og Stord (1882), og arbeidet som lærer flere steder: Hoddevik på Stad 1876-1878, Erdal i Lærdal 1878-1883, ved Kalmargaten skole for psykisk utviklingshemmede i Bergen 1883-1886, og overlærer ved Bergens folkeskole 1886-1926. 
Hans påtok seg sitt første større bygdehistoriske arbeid i 1915 med bygdebok for Hafslo, som utkom i 1926. Senere kom bøker om Jostedal (1936), Luster (1926), Årdal (1932), Balestrand (1934), Lærdal og Borgund (1938). Laberg begynte på arbeidet med Bygdabok for Vik i Sogn, som han ikke rakk å fullføre. Han skrev også skolehistorie fra Bergen.
Han representerte Venstre i Bergen bystyre 1888-1921, var varaordfører i to år og skolestyreformann i ti år. Vararepresentant til Stortinget 1895-1900. Statsstipendiat fra 1917. Mottok Borgerdådsmedaljen, avholdsbevegelsens Klostermedaljen og var æresmedlem i Sogn historielag.


== Referanser ==


== Litteratur ==
sambok 27 bøker og artikler av Laberg
nrk.no biografi i Fylkesleksikon for Sogn og Fjordane
Skåsheim, Anders. «Overlærar Jon Laberg» I: Tidsskrift utgjeve av Historielaget for Sogn, 1952
Uaru

Uaru er en liten gruppe ciklider som består av bare to arter. 
De blir opptil 30 cm lange.
Kroppsformen er sammentrykket fra sidene.


== Akvaristikk ==
Dette er rolige fisk som krever god filtrering og utskifting av vannet.
De holder seg helst i små grupper.
På grunn av størrelsen bør de holdes i akvarier på 500 liter eller mer. 
De foretrekker en pH mellom 5,5 og 7,4 og en temperatur på 26-30 grader.
De tar det meste av fôr som de blir tilbudt.


== Eksterne lenker ==
(en) Uaru – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Uaru i Encyclopedia of Life 
(en) Uaru i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Uaru hos ITIS 
(en) Uaru hos NCBI 
(en) Kategori:Uaru – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Uaru – detaljert informasjon på Wikispecies
Casino (brus)

Casino var produktnavn på en brus med sitron- og limesmak, tappet av Nora Mineralvann A/S fra 1987 til 1996, da den forsvant fra norske butikkhyller. Brusflaskene hadde blå etikett med CASINO i gule bokstaver og bildet av liten, gul sitron.
I en kort periode førte Lidl en ny type brus fra produsenten 66° NOR. Brusen het "Sitron Lime", og var veldig lik Casino i smak.
Casino ble produsert på 1,5 liters flasker, men kun halvlitere til å begynne med. I restaurant- og hotellbransjen har den blitt solgt på små, originale glassflasker hele tiden frem til produksjonsstopp.
Butthole Surfers

Butthole Surfers er et band fra USA. Det ble dannet i 1981 av Gibby Haynes og Paul Leary i San Antonio i Texas. De er mest kjent for sin svarte humor, et lydbilde med elementer fra punk, psykedelisk rock, heavy metal, støyrock og elektronika.
De er også kjent for kaotiske konserter og sin appetitt for rusmidler, især psykedelia, noe som tydelig påvirker musikken deres.
Bandet slo ikke igjennom kommersielt før i 1996 da de slapp albumet Electriclarryland.


== Diskografi ==
1983: Butthole Surfers (EP, også kjent som Brown Reason to Live)
1984: Live PCPPEP
1984: Psychic... Powerless... Another Man's Sac
1985: Cream Corn from the Socket of Davis (EP)
1986: Rembrandt Pussyhorse
1987: Locust Abortion Technician
1988: Hairway to Steven
1989: Widowermaker (EP)
1989: Double Live
1990: Pioughd
1993: Independent Worm Saloon
1996: Electriclarryland
2001: Weird Revolution
2002: Humpty Dumpty LSD


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Butthole Surfers på Internet Movie Database 
(en) Butthole Surfers på Apple Music 
(en) Butthole Surfers på Discogs 
(en) Butthole Surfers på MusicBrainz 
(en) Butthole Surfers på Spotify 
(en) Butthole Surfers på Songkick 
(en) Butthole Surfers på Last.fm 
(en) Butthole Surfers på AllMusic 
Butthole Surfers på Twitter 
Butthole Surfers på Facebook 
Butthole Surfers på Facebook 
Butthole Surfers på Instagram 
Butthole Surfers på Myspace
Albert Kjær

Albert Kjær (født Johan Albert Julius Kjær 26. september 1852 i Bergen, død 1941) var en norsk filolog, bibliotekar og stedsnavngransker. 
Kjær ble cand.mag. i 1875, og arbeidet (etter ett år ved Bergen katedralskole og Pihls pigeskole) fra 1876 som amanuensis på Universitetsbiblioteket i Oslo, fra 1918 som førstebibliotekar. Han arbeidet 1880-83 også ved Deichmanske bibliotek. Kjær utga noen enkle historiebøker som En liden lærebog i historie : (verdenshistorie – kirkehistorie – Norges historie) for folkeskoler paa landet (1894), men hans største innsats som publisist var som redaktør av flere bind av Oluf Ryghs Norske gaardnavne, og P.A. Munchs Norrøne gude- og heltesagn.
Kjær var innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi og ble som pensjonist utnevnt til statsstipendiat i 1922. Han ble hedret med Festskrift tilegnet førstebibliotekar A. Kjær av venner 26. sept. 1924, utgitt i 1924.
Han var sønn av Hans Christian Kjær (1808–) og Gedske Margrethe Brinchmann (1817–). Faren var skomaker. I 1889 giftet han seg med Johanne Torp (1863) fra Bergen, søster til filologen Alf Torp.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Albert Kjær, lenkesamling hos Prosjekt Runeberg
Norsk allkunnebok; bd VII. 1956
Amundsen, Leif. «Minnetale over førstebibliotekar A. Kjær». I: Det norske videnskapsakademis årbok 1941
Isaksen, Asbjørn (1911). Professorer, docenter, amanuenser, stipendiater samt øvrige lærere og tjenestemænd 1911: kortfattede biografier med 164 portrætter og et gruppebillede av Det akademiske kollegium. Kristiania: Gyldendal.
Simen Ekern

Simen Ekern (født 24. oktober 1975) er en norsk journalist og sakprosaforfatter. Han er utdannet idéhistoriker. Han har særlig skrevet om Italia, italiensk politikk og samfunn. 
Ekern tok hovedfag om kulturdebatt i mellomkrigstiden og tidsskriftet Vor Verden. Han begynte sin journalistiske karriere i studentavisen Universitas, der han også satt som styremedlem fra 2006 til 2008.  Fra 1996 skrev han frilans for Aftenposten, VG og Dagens Næringsliv. For Dagbladet skrev han først i juni 2000 og ble etterhvert debattredaktør. 
Siden 2004 har han rapportert fra samfunnslivet i Italia og utgitt bøker derfra. Den første fra 2006 handler om hvordan landets statsminister Silvio Berlusconi kom til makten (tiden 1980 til 2004). Dagbladet skrev året efter at Ekern av jentebladet Elle var blant de nominerte til Norges 33 kjekkeste menn, det året fotballspilleren Torstein Helstad vant.I den andre Italiaboka fra 2011, har han intervjuet landets tidligere statsminister  Giulio Andreotti for å belyse etterkrigstidens  kriminelle sider av Roma (frem til 1980), og fikk Brageprisen for det. Siden 2013 har han skrevet om kontinentaleuropa for Morgenbladet. I 2016 ble det kjent at Ekern var en av fire som det ble satset to millioner på.Han er fra høsten 2020 NRKs Europa-korrespondent i Brussel.


== Priser ==
Brageprisen 2011 i kategorien sakprosa for boka «Roma»
Årets europeer i 2015 av Europeisk Ungdom


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Simen Ekern i BIBSYS
Simen Ekern (2002). Litt av en verden (hovedoppgave i idehistorie). Universitetet i Oslo. 
Simen Ekern (2006). Berlusconis Italia. Cappelen. ISBN 82-02-24392-0. 
Simen Ekern (2011). Roma. Cappelen Damm. ISBN 978-82-02-31585-6. 
2015 Europeere Cappelen Damm
2017 Folket, det er meg - den europeiske høyrepopulismens vekst og framtid Spartacus ISBN 9788243011588


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil på Cappelen Damm forlags hjemmesider
Truls Øra

Truls Øra (født 16. mars 1951) er en norsk forfatter. Øra er en mye benyttet ekspert på italienske spørsmål, særlig i debattprogrammet Dagsnytt Atten.  Han var på 70-tallet verftsarbeider og oppsøkende journalist med reportasjereiser til Nord-Irland, Cuba, Midtøsten og Nord-Østen. Han flyttet til Roma i 1976 og stiftet familie. Der virket han som oppsøkende journalist og skrev fast Romaspalte for VG fra 1984 til omkring 1993, og returnerte etter om lag tjue år i Italia.  Ved 60-årsjubileet i 2011 er han kulturformidler og importør av italiensk vin.  Øra var venn av den norske forfatteren Jens Bjørneboe og kjente den amerikanske forfatteren Gore Vidal.


== Bibliografi ==
Hyrdebrev til menneskeheten, essay, 1990
Aporia, roman, 1985
Romanen om Helge Hauge, roman, 1979


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil på Kulturnett.no
Olav Sannes

Olav Sannes (født 27. april 1871 i Drangedal, død 26. januar 1946) var en norsk bonde, venstrepolitiker og forfatter. 
Han hadde landbruksutdannelse, var ordfører i hjembygda i en lang rekke år, og hadde flere andre kommunale og fylkeskommunale verv. Han satt på Stortinget 1919–21 og 1925–33.
Sannes utga to romaner med handling fra Drangedal; Hardår (1927) og Gullsplinten (1931). Bøkene ble gjenutgitt i et samlet bind i 1988. Han skrev også bygdeboka Drangedal med Tørdal (1924) (faksimile 1974, ISBN 82-990370-1-8). 
Han ble statsstipendiat i 1934.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Olav Sannes hos Norsk senter for forskningsdata
Klovnefisker

Klovnefisker er en undergruppe av jomfrufiskene. Disse små fiskene lever i symbiose med sjøanemoner. «Hovedpersonen» i animasjonsfilmen Oppdrag Nemo er en klovnefisk. Klovnefiskene er kjent for å skifte kjønn. Unge fisker vokser opp til ikke-seksuelle hanner som lever i grupper med et enkelt gytende par. Om hunnen dør, vil den gytende av hannene skifte kjønn og bli den neste hunnen, mens den største av de ikke-aktive hannene går gjennom en kjønnsmodning og blir den nye gytehannen.Gruppen består av to slekter, Premnas med den ene arten Premnas biaculeatus, og Amphiprion med 27 arter. Arten ocellaris klovnefisk er en liten, fargerik art og holdes ofte som akvariefisk.


== Arter (utvalg) ==
Amphiprion percula
Ocellaris klovnefisk (Amphiprion ocellaris)


== Referenaser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Klovnefisker – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Kategori:Amphiprioninae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Amphiprioninae – detaljert informasjon på Wikispecies
Warsow

War§ow eller Warsow (ofte forkortet til W§W eller WSW) er et flerspiller førstepersonsskytespill offentlig utgitt første gang den 8. juni 2005 som en alpha-versjon. Den stabile versjonen, 1.0, ble lansert 28. juli 2012 etter 7 år med utvikling.
Spillet blir aktivt utviklet av en gruppe frilans programmerere og artister, samt aktivt testet av medlemmene av fellesskapet som eksisterer rundt spillet. Spillets konsept er basert på romanen Chasseur de bots, skrevet av Fabrice Demurger. En av spillets viktigste konsepter er en blanding av cyberpunk og tegnefilm-aktig grafikk via celle skyggelegging metoden, samt en blanding av mørke og skitne teksturer.


== Eksterne lenker ==
(en) Warsow på GOG.com 
(en) Warsow hos MobyGames 
(en) Warsow hos Giant Bomb 
(en) Warsow hos Internet Game Database 
Offisiell wiki-side
Norges statskalender

Norges statskalender var en fortegnelse over kongehus, regjering, domstoler, Stortinget og statsforvaltningen, som ble utgitt fra 1815 til 2012.
Statskalenderen inneholdt en komplett oversikt over statsinstitusjoner, adresser og korte biografiske data om alle ansatte, deriblant embetsmenn. Den inneholdt også opplysninger om mottagere av ordner og stipendier, og styresammensetning for statsetater.
Utgivelsen av Norges statskalender hadde sin hjemmel i kgl.res. 27. november 1875 og 14. desember 1928. Departementenes servicesenter hadde ansvaret for utgivelsen. Boken utkom første gang i 1815. Fra 1877 utkom den årlig, unntatt under andre verdenskrig. I de første årene kom den med to til fire års mellomrom. Kalenderen gikk over fra gotisk skrift til antikvafont i 1869. På 1980-tallet gikk statskalenderen over til å liste de statsansatte alfabetisk i stedet for etter ansettelsestidspunkt. Fra 1997 kom den ut i internettutgave, med identisk innhold med papirutgaven. Statskalenderen var også en abonnementstjeneste på internett som var driftet av Kommuneforlaget.
I 2011 besluttet Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet å legge den ned begrunnet i lite behov for tjenesten, og at innholdet var tilgjengelig fra andre steder på internett.


== Redaktører ==
Ditlev Wilhelm Falkenberg Peckel – 1815, 1816, 1820, 1824, 1826, 1829, 1832, 1834, 1837, 1840
Hans Lassenius Bernhoft – 1842
Bernt Moe – 1844, 1846, 1848, 1850
Peter Brechan Walsøe – 1853
Christian Conrad Bugge – 1856, 1858
Siegvart Petersen – 1859
David Monrad Vogt – 1859, 1860
Carl Christian Conrad Ruge – 1859, 1860, 1862, 1864, 1866, 1867, 1869, 1871
Nils Rosing Bull – 1873, 1875, 1877–1911, 1912
Nicolai Franciscus Leganger – 1912–


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Chaffeys blogg: Norges Statskalender fikk sitt «iTunes-moment» 24. november 2011
Marco Elsafadi

Marco Elsafadi (født 6. desember 1976 i Tripoli i Libanon) er en norsk basketballspiller som spiller for Bønes Basketballklubb. 
Elsafadi ble født i Libanon og vokste opp i Berlin. Han kom til Norge i 1987. Som basketballspiller har han spilt for toppklubbene Kristiansand Pirates, Vålerenga Kings, Ulriken Eagles, Frøya Ambassadors og Harstad Vikings. Han spilte også på det norske landslaget. Elsafadi er en av Norges mestvinnende basketspillere.
Marco Elsafadi er en etterspurt foredragsholder, og i 2014 vant han Mesternes Mester.På Idrettsgallaen 2006 fikk han prisen som «Årets forbilde» for sitt engasjement for sårbar ungdom. Hans engasjement for ungdom startet i 1993, og i 2002 stiftet han New Page, som han ledet frem til 2011. For sitt arbeid i New Page fikk han utdelt Åpenhetsprisen 2007 av Mental Helse. Elsafadi har hatt flere verv i utvalg for regjeringen.
Marco Elsafadi har mottatt en rekke priser;

Årets mest fengslende foredrag (2005)Årets forbilde - Idrettsgallaen (2006)Årets foredrag (2006)Ildsjel prisen Bergen (2006)Hedersprisen Anette Thommesens Minnefond (2006)Dørsjøs Minnepris - Norske Kvinners Sanitetsforening (2007)Åpenhetsprisen - Mental Helse (2007)Laksovprisen - Menneskerettighetenes Hus (2008)Hederspris - Stiftelsen Scheibler (2009)Likestillingsprisen - Bergen kommune (2010).Marco Elsafadi har siden 1999 jobbet som klemmefremmer og kulturtolk i Bergen.
I 2015 skrev Erik Fossen boka Marco -Ildsjel og forbilde, utgitt av Vigmostad Bjørke. 
I 2015 kom serien De bortførte barna på skjermen på TV-kanalen TV 2, med Marco Elsafadi som programleder. Senere har han også vært programleder for Hvem bryr seg og Brente Minner på TV 2, og for Det store spranget på NRK. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Marco Elsafadis hjemmeside
Olaf Olafsen

Olaf Olafsen (født 3. september 1843, død 8. februar 1932) var en norsk prest, skribent og historiker.
Olafsen var lærersønn, tok lærerskole i 1864 og ble cand.theol. i 1873. Han drev folkehøgskole på Veøy i 1874, var amtsskolelærer i Romedal 1876, sogneprest i Eid fra 1877, på Byneset fra 1883 og i Ullensvang 1889-1913. I Olafsens tid ble prestegården i Ullensvang et senter for hagebruk og fruktdyrking i Hardanger. 
Hans interesser og forfatterskap hadde fire retninger: hagebruk, biografi/kulturhistorie, lokal- og bygdehistorie og sist flere bøker om allmenninger og utmarkstradisjoner, dette som medlem av Høyfjellskommisjonen. Han ble statsstipendiat i 1917, som pensjonist. Den posthume selvbiografien Mit liv gjenoplevet i mindet utkom i 1947.  


== Referanser ==


== Litteratur ==
sambok 31 bøker av/om Olafsen
Olai Skulerud

Olai Skulerud (født 12. august 1881 i Porsgrunn, død 10. september 1963) var en norsk dialektforsker, og professor ved Bergens Museum / Universitetet i Bergen.
Skulerud ble cand.philol. i 1906 og dr.philos. i 1918 på avhandlingen Telemaalet i umriss. Han var lærer ved høyere skoler i Oslo 1907-26, universitetsstipendiat 1911-1918 og statsstipendiat i austlandsk målføregransking 1918-1934 og 1935-39. Han var førstearkivar ved Norsk Målførearkiv 1939-43. Fra 1943 var han professor i vestlandsk målføregransking ved Bergens Museum, som etterhvert ble til Universitetet i Bergen til 1951. 
Hans publiserte arbeider er for en stor del studier av dialektene i enkeltbygder. 


== Litteratur ==
sambok 31 bøker/artikler av Skulerud
Iván Córdoba

Iván Ramiro Córdoba Sepúlveda (født 11. august 1976 i Medellín, Colombia) er en tidligere fotballspiller. Fra 1999 til 2012 spilte han for  Inter i italiensk serie A. Han spilte også for det Colombias landslag, og debuterte der mot Costa Rica i 1997. Han var kaptein da Colombia i 2001 vant Copa América.


== Eksterne lenker ==
(en) Iván Córdoba – FIFA 
(en) Iván Córdoba – Transfermarkt 
(en) Iván Córdoba – national-football-teams.com 
(en) Iván Córdoba – WorldFootball.net 
(en) Iván Córdoba – FootballDatabase.eu 
(en) Iván Córdoba – Soccerway 
(en) Iván Córdoba – FBref