jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Operahuset i Sydney

Operahuset i Sydney (Sydney Opera House) ligger i Sydney, New South Wales i Australia, og er en av de mest særpregede og berømte bygninger fra 1900-tallet, og et av de mest berømte arenaer for kunstneriske oppførelser i verden.
Operahuset er tegnet av den danske arkitekten Jørn Utzon og er plassert på Bennelong Point i havnen i Sydney, med en park i sør og nær den enorme broen Sydney Harbour Bridge. Bygningen og dens omgivelser er et ikon for Australia. For noen minner de runde skjell-seksjonene om en flåte av hvite seilskip som man ofte ser i Sydneys havn. Turister som for det meste ikke har noen interesse for opera trykker på mot bygningen i tusentall for å se den. Operahuset ble offisielt åpnet 20. oktober 1973.
Foruten å sette opp teater, ballett og musikaler huser Operabygningen kontorene for Opera Australia, Sydney Theatre Company og Sydney Symphony Orchestra. Bygningen blir administrert av Opera House Trust, under New South Wales (NSW) Ministry of the Arts.


== Beskrivelse ==

Operahuset i Sydney har omtrent 1000 rom, inkludert fem teatersaler, fem øvelsesstudioer, to hovedhaller, fire restauranter, seks barer og tallrike souvenirbutikker.
Taket er konstruert av 1 056 000 hvit-glaserte granittfliser, importert fra Sverige. Til tross for deres selvrensende natur trenger de stadig periodisk vedlikehold. Bygningens interiør er komponert av lyserød granitt importert fra Tarana, New South Wales, og tre og kryssfinér kommer fra nordlige New South Wales. Og den var oppgradert i 2004 av Peter Michel Smelzer.


== Kulturkanonen ==

Operahuset i Sydney inngår i Danmarks kulturkanon under kategorien arkitektur. I sin begrunnelse sier blant annet Kanonutvalget:
«Bygningen fremstår som en let svævende, bevæget formation af gigantiske hvide skaller, der, i forskellige størrelser, løfter sig op over en terrasseformet bastion, knejsende mod havet, himlen og horisonten... Bygningen er Jørn Utzons hovedværk og er med sin enkle og levende form, sin klare geometri og sine gennemtænkte detaljer dansk arkitekturs væsentligste bidrag til verdensarkitekturen.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sydney Opera House – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sydney Opera House – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Lys jordhumle

Lys jordhumle (Bombus lucorum) er en vanlig humleart over det meste av landet. Om den ikke er vår vanligste humleart, så er den ganske sikkert vår best kjente humleart med sine gule og sorte bånd. Den er stor til middels stor og har kort tunge.


== Kjennetegn ==
Lys jordhumle er sort med  to sitrongule bånd, et på brystet og et på bakkroppen. Bakkroppsspissen er hvit. Noen ganger er det første gule båndet redusert eller helt fraværende. Liten jordhumle kan forveksles med en rekke arter som mørk jordhumle (B. terrestris), Taigahumle (B. sporadicus), Kragehumle (B. magnus) og blåklokkehumle (B. soroensis). Men har normalt mer rufset pels og mer sitrongul pels enn mørk jordhumle. Liten jordhumle har lysere og kortere vinger enn taigahumlen og er større enn blåklokkehumla. Arten skiller seg fra kragehumlen som har bredere gule striper, og kragehumlens første bånd går mye lengre ned under vingeknutene enn hos liten jordhumle.


== Størrelse ==
Målene kan variere, og særlig lengden er unøyaktig da bakkroppen kan trekkes sammen eller strekkes ut.
Dronninger: Lengde 18–21 mm, Vingespenn: 36–39 mm
Arbeidere:  Lengde 9–16 mm, Vingespenn: 20–33 mm
Hanner: Lengde 14–16 mm, Vingespenn: 29–33 mm


== Bolet ==
Lys jordhumle bygger nesten alltid sine bol nede i jorda i et musebol nede i en musegang. Men vi kan finne bolet på andre steder også, men det helt typiske er nede i jorda, og derfor har den fått navnet lys jordhumle.


== Utbredelse ==
Vi finner lys jordhumle over hele Norge.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Løken, Astrid. 1985. Humler, tabeller til norske arter (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.


== Eksterne lenker ==
(en) lys jordhumle i Encyclopedia of Life 
(en) lys jordhumle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) lys jordhumle hos Artsdatabanken 
(sv) lys jordhumle hos Dyntaxa 
(en) lys jordhumle hos Fauna Europaea 
(en) lys jordhumle hos ITIS 
(en) lys jordhumle hos NCBI 
(en) Kategori:Bombus lucorum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bombus lucorum – detaljert informasjon på Wikispecies
Quo vadis

Quo vadis er en historisk roman av den polske forfatter Henryk Sienkiewicz, første gang utgitt i 1896.
Tittelen er latin og betyr «Hvor går du hen?» Den hentyder til Johannesevangeliet kapittel 13, vers 36, såvel som til legenden fra det apokryfe skriftet Peters gjerninger hvor apostelen Peter under en flukt fra Roma i et syn ser Jesus og spør ham: «Quo vadis, Domine?» (Hvor går du hen, Herre?).
Sienkiewicz' roman foregår i Roma under Keiser Neros forfølgelser av den spredte kristne menighet og skildrer kjærligheten mellom den unge kristne kvinnen Lygia og den romerske offiser Marcus Vinicius, som nylig er kommet seirende fra England. Konfrontert med det enkle, kristne levesett og åndelige kraft sammenlignet med den romerske verdslige dekadente luksus, velger Marcus Vinicius kristendommen.
Henryk Sienkiewicz ble tildelt Nobelprisen i litteratur i 1905, vesentlig på bakgrunn av boken.


== Film ==
Romanen er filmatisert minst syv ganger. Den mest kjente versjonen er Quo Vadis (film fra 1951) med Robert Taylor som Marcus Vinicius og Deborah Kerr som Lygia.


== Eksterne lenker ==
Quo vadis? (på engelsk)
Quo vadis? Arkivert 27. februar 2005 hos Wayback Machine. (på polsk)
Mørk jordhumle

Mørk jordhumle (Bombus terrestris) er én av flere arter av jordhumle. Dronningene er store. Den store jordhumla har kort tunge. Dette er den vanligste humlearten som blir brukt  i veksthus og lignende for å pollinere veksthusplanter som tomat, paprika og jordbær. Mørk jordhumle har utvidet sitt utbredelsesområde de senere år og blitt en svært vanlig art mange steder i Norge og også ellers i verden.


== Kjennetegn ==
Mørk jordhumle er sort med  to svovelgule bånd, et på brystet og et på bakkroppen. Pelsen er kort og jevn. Bakkroppsspissen er hvit. Noen ganger er det første gule båndet redusert eller helt fraværende. Mørk jordhumle kan forveksles med en rekke arter som liten jordhumle (B. lucorum), taigahumle (B. sporadicus), kragehumle (B. magnus) og blåklokkehumle (B. soroensis). Men vil først og fremst kunne skille fra disse med de klart mørkere og svovelgule båndene. Det er også større størrelsesforskjell mellom dronning og arbeidere hos mørk jordhumle enn hos de andre humlene i «jordhumlegruppa».


== Størrelse ==
Målene kan variere, og særlig lengden er unøyaktig da bakkroppen kan trekkes sammen eller strekkes ut.
Dronninger: Lengde 20–23 mm, Vingespenn: 38–43 mm
Arbeidere:  Lengde 11–17 mm, Vingespenn: 22–34 mm
Hanner: Lengde 14–16 mm, Vingespenn: 30–33 mm


== Bolet ==
Mørk jordhumle bygger nesten alltid sine bol nede i jorda i et musebol nede i en musegang. Men vi kan finne bolet på andre steder også, men det helt typiske er nede i jorda, og derav navnet. Bolene kan av og til bli svært store, noen ganger flere tusen arbeidere.


== Utbredelse ==
Vi finner mørk jordhumle i Sør-Norge fra Lillehammer til Stavanger.


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Løken, Astrid. 1985. Humler, tabeller til norske arter (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.


== Eksterne lenker ==
(en) mørk jordhumle i Encyclopedia of Life 
(en) mørk jordhumle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) mørk jordhumle hos Artsdatabanken 
(sv) mørk jordhumle hos Dyntaxa 
(en) mørk jordhumle hos Fauna Europaea 
(en) mørk jordhumle hos ITIS 
(en) mørk jordhumle hos NCBI 
(en) Kategori:Bombus terrestris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Bombus terrestris – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bombus terrestris – detaljert informasjon på Wikispecies
Trygve Reenskaug

Trygve Mikkjel Heyerdahl Reenskaug (født 21. juni 1930) er en norsk informatiker. Han er professor emeritus ved Institutt for informatikk ved Universitetet i Oslo, og er kjent som mannen bak model-view-controller-prinsippet for programvarearkitektur.
Reenskaug formulerte model-view-controller-prinsippet for design av programvare for brukergrensesnitt i 1979, mens han oppholdt seg hos Xerox PARC i Palo Alto, California. Han har vært involvert i forskning rundt objektorienterte metoder i en årrekke, og utviklet OOram rollemodellerings- metode og verktøy i 1983. Han stiftet IT-selskapet Taskon i 1986, som utviklet verktøy for OORam-metoden.
Reenskaug skrev boken Working With Objects: The OOram Software Engineering Method sammen med P. Wold og O.A. Lehne. 
Han har også arbeidet med utvikling av UML. Han er nå professor emeritus i informatikk ved Universitetet i Oslo.


== Utmerkelser ==
Reenskaug ble i november 2015 tildelt Rosing-prisen for sitt arbeid innen objektorientert programmering.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(no) Publikasjoner av Trygve Reenskaug i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Trygve Reenskaug i BIBSYS
Personlig hjemmeside ved Universitetet i Oslo (arkivert utgave)
30 år i objektenes verden (arkivert utgave)
Palo Alto

Palo Alto (fra spansk, palo, bokstavelig «kjepp/pinne», i dagligtale «tre», og alto, «høy», betydning «høyt tre») er en by nord i California, USA, midt på vestsiden av San Francisco-bukta. Byen deler grenser med East Palo Alto, Mountain View, Los Altos, Los Altos Hills, Stanford, Portola Valley, og Menlo Park. Byen har navn etter redwoodtreet kystsequoia som kalles El Palo Alto.Palo Alto ble etablert av Leland Stanford da han grunnla Stanford-universitetet som ligger her. Byen omfatter deler av Stanford og er en sentral del av Silicon Valley. Mange av de toneangivende amerikanske teknologiselskapene har, eller har hatt sitt utspring her, for eksempel Hewlett-Packard, Cisco Systems, Facebook, Inc., Yahoo!, Sun Microsystems, Google Logitech, og Apple.
I henhold til folketelling av 2010 har byen en befolkning 64 403 innbyggere. Palo Alto er en av de dyreste byer i USA og dens innbyggere har høyest utdannelse i landet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Palo Alto, California – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Palo Alto, California – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Den 16. Razzie-utdelingen

Den 16. årlige Golden Raspberry Awards-seremonien ble avholdt den 24. mars 1996 på Hollywood Roosevelt Hotel, for å fremheve filmbransjens dårligste bidrag i 1995. For første gang i prisens historie dukket en av prisvinnerne personlig opp på utdelingen for å motta prisen; Paul Verhoeven, regissøren av filmen Showgirls. Listen over nominerte er som følger, med vinnerne uthevet i fet skrift:


== Verste film ==
Showgirls (MGM/UA)

Congo (Paramount)
It's Pat! (Touchstone)
Skammens merke (Hollywood Pictures)
Waterworld (Universal)


== Verste gjenskapelse eller oppfølger ==
Skammens merke (Hollywood Pictures)

Ace Ventura: Naturen kaller (Warner Bros.)
Dr. Jekyll And Ms. Hyde (Savoy Pictures)
Showgirls (gjenskapelse av både All About Eve og The Lonely Lady)
Village of the Damned (Universal)


== Verste skuespiller ==
Pauly Shore for Jury Duty (TriStar)

Kevin Costner for Waterworld
Kyle MacLachlan for Showgirls
Keanu Reeves for Johnny Mnemonic (TriStar) og En vandring i vinmarkene (20th Century Fox)
Sylvester Stallone for Leiemordere (Warner Bros.) og Judge Dredd (Hollywood Pictures)


== Verste skuespillerinne ==
Elizabeth Berkley for Showgirls

Cindy Crawford for Fair Game (Warner Bros.)
Demi Moore for Skammens merke
Julia Sweeney for It's Pat!
Sean Young for Dr. Jekyll & Ms. Hyde


== Verste mannlige birolle ==
Dennis Hopper for Waterworld

Tim Curry for Congo
Robert Davi for Showgirls
Robert Duvall for Skammens merke
Alan Rachins for Showgirls


== Verste kvinnelige birolle ==
Madonna for Four Rooms (Miramax)

Amy (den snakkende gorillaen) for Congo
Bo Derek for Tommy Boy
Gina Gershon for Showgirls
Lin Tucci for Showgirls


== Verste regissør ==
Paul Verhoeven for Showgirls (prisen ble mottatt personlig)

Renny Harlin for Cutthroat Island (MGM/UA)
Roland Joffé for Skammens merke
Frank Marshall for Congo
Kevin Reynolds for Waterworld


== Verste manus ==
Showgirls, skrevet av Joe Eszterhas

Congo, manus av John Patrick Shanley, fra romanen av Michael Crichton
It's Pat!, skrevet av Jim Emerson, Stephen Hibbert og Julia Sweeney, basert på figurer skapt av Sweeney
Jade (MGM/UA), skrevet av Joe Eszterhas
Skammens merke, manus av Douglas Day Stewart, fritt tilpasset fra romanen av Nathaniel Hawthorne


== Verste nykommer ==
Elizabeth Berkley for Showgirls

Amy (den snakkende gorillaen) for Congo
David Caruso for Dødskysset (20th Century Fox) og Jade
Cindy Crawford for Fair Game (1996)
Julia Sweeney for It's Pat! og Stuart Saves His Family (MGM/UA)


== Verste «originale» sang ==
«Walk Into The Wind (a.k.a. Love Theme from The Rape Scene)» fra Showgirls, skrevet av David A. Stewart og Terry Hall

«(Feel The) Spirit of Africa» fra Congo, musikk av Jerry Goldsmith, tekst av Lebo M
«Hold Me, Thrill Me, Kiss Me, Kill Me» fra Batman Forever (Warner Bros.), av U2, tekst av Bono
Barb Wire

Barb Wire er en tegneserie satt til en post-apokalyptisk verden. Serien ble publisert av Comics Greatest World, et under-forlag av Dark Horse Comics.
I 1996 ble en filmversjon av tegneserien lansert, med Pamela Anderson i hovedrollen.


== Handlingsreferat ==
Historien om Barb Wire foregår i en alternativ versjon av dagens samfunn, med mer avansert teknologi. I denne versjonen av historien ankommer en fremmed enhet kalt Vortex til jordkloden i 1931, og begynte å gjennomføre hemmelige eksperimenter. I 1947 detonerte en atombombe-test i en ørken i nærheten av romvesenets eksperimenter. Resultatet var at det oppstod et transdimensjonalt ormehull referert til som Vortex eller Malstrømmen som frigjorde energi som ga forskjellige mennesker over hele jorden supermakter i mange år fremover.
Ett par tiår senere vokser Barbara Kopetski opp i Steel Harbor, når denne byen fremdeles var en blomstrende by - hovedsakelig på grunn av den store stål-industrien i området. Barbara og hennes bror Charlie bor sammen med deres foreldre og bestemor. Moren deres arbeider innenfor politiet, og faren deres var en tidligere sjømann som senere fikk seg jobb i byens økende stål-industri. Etter foreldrenes død forlater Barbara byen etter at byens økonomi begynner å gå nedover, og kriminaliteten begynner å øke. Snart blir store deler av byen kontrollert av kriminelle gjenger som slåss mot hverandre. Flere år senere returnerer Barbara til Steel Harbor, nå som en erfaren dusørjeger som opererer under navnet Barb Wire. Hun gjenforenes med broren Charlie, og bestemmer seg for å bli værende i hjembyen og bli eier av baren Hammerhead. Men hun fortsetter fremdeles som dusørjeger, og samarbeider ofte med politiet eller kausjonist Thomas Crashell.
Etter hvert som tiden går, blir Steel Harbor farligere og farligere, ofte beskrevet som en by beleiret av narkotika, kriminalitet, forurensning og gjeng-krig. I 1993 utløses en ny amerikansk borgerkrig, når Golden City kunngjør sin løsrivelse fra resten av unionen. Kunngjøringen fører til protester og opptøyer i en rekke byer. Enorme opprør over hele Steel Harbour gjør at enkelte nabolag blir liggende igjen bokstavelig talt i ruin, med hundrevis av bygninger ødelagt eller forlatt i området som får kallenavnet Metal City. Mange innbyggere blir tvunget til å forlate byen, eller bli hjemløse. 
Gjengene (som alle har overmenneskelige medlemmer) forsøker å ta over mer kontroll. Barb Wire forsøker til tider å gripe inn når politiet ikke kan eller vil. Hun slåss ofte sammen med Wolf Gang, ofte mot de kriminelle Mace Blitzkriegs forsøk på å bringe alle gjengene under hans ledelse og kontrollere hele byen. Barb Wire er flink til nærkamp, og dyktig med mange forskjellige skytevåpen. Hennes bar Hammerhead har blitt ansett som nøytral møteplass for de aller fleste Steel Harbor-gjengene. Barb får også hjelp fra Avram Roman Jr. En cyborg som noen ganger bare kalles for Maskinen. Selv om hun har flere lojale allierte, inkludert broren Charlie, er Barb Wire en veldig privat person som ser på verden med stor mistenksomhet og kynisme, og betrakter seg selv som ensom.
Pioneer Corporation

Pioneer Corporation er et japansk selskap som produserer elektroniske underholdningssystemer. Selskapet har hovedkontor i Tokyo, der det ble grunnlagt i 1938 som et radio- og høyttalerverksted.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Pioneer Corporation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
The Late Captain Pierce

The Late Captain Pierce er en episode fra TV-serien M*A*S*H.


== Overblikk ==
Dette var fjerde episode i fjerde sesong og sendt første gang 3. oktober 1975. Episoden ble skrevet av forfatterbrødrene Glen Charles og Les Charles og regissert av Alan Alda.
Gjesteroller i denne episoden var Richard Masur som løytnant «Digger» Detmuller, Eldon Quick som kaptein Pratt, Sherry Steffens som sykepleier Able og Kellye Nakahara som sykepleier Baker.
En byråkratisk feil gjør at hæren tror at «Hawkeye» er død, og han nyter mangelen på ansvar som kommer av situasjonen, mens han forsøker å få sin far på tråden hjemme i Maine for å forsikre han at han er i live.


== Eksterne lenker ==
M*A*S*H episode guide fra TV Tome: Sesong 4
Harry Magdoff

Henry Samuel Magdoff (født 21. august 1913, død 1. januar 2006) var en amerikansk sosialistisk skribent. Han holdt flere administrative stillinger i regjeringen i Franklin D. Roosevelts presidentperiode og ble senere redaksjonsmedlem i det marxistiske tidsskriftet Monthly Review. 


== Referanser ==
Dixie Dean

William Ralph Dean (født 22. januar 1907, død 1. mars 1980), populært kalt Dixie Dean, var en engelsk fotballspiller. Han begynte karrieren i Tranmere Rovers, før han ble solgt til Everton for £3,000 i 1925. Han kom i 1926 ut for en stygg ulykke, der de fleste trodde han aldri ville ha mulighet til å sette sine ben på fotballbanen igjen, men etter å ha vært ute en sesong kom han sterkt tilbake. Han er den eneste spiller i engelsk fotball som har scoret 60 ligamål i en sesong (1927/28). Han spilte 16 landskamper for England, hvor han scoret 18 mål.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dixie Dean – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dixie Dean på Internet Movie Database 
(en) Dixie Dean – Transfermarkt 
(en) Dixie Dean – national-football-teams.com 
(en) Dixie Dean – FootballDatabase.eu 
(en) Dixie Dean – EU-Football.info
Den 15. Razzie-utdelingen

Den 15. årlige Golden Raspberry Awards-seremonien ble avholdt den 26. mars 1995 på El Rey Hotel i Los Angeles i California. Utdelingen skulle presentere de dårligste filmene filmindustrien hadde å tilby i 1994. Listen over nominerte var som følger, med vinnerne uthevet i fet skrift:


== Verste film ==
Color of Night (Hollywood Pictures)

North (Columbia)
På farlig grunn (Warner Bros.)
Spesialisten (Warner Bros.)
Wyatt Earp (Warner Bros.)


== Verste gjenskapelse eller oppfølger ==
Wyatt Earp (Warner Bros.)

Beverly Hills purk III (Paramount)
Byfolk 2: Gullgraverens gåte (Columbia)
The Flintstones (Universal)
Love Affair (Warner Bros.)


== Verste skuespiller ==
Kevin Costner for Wyatt Earp

Macaulay Culkin for Nå er vi skuls fattern, Bøkenes herre og Richie Rich - Gullgutten
Steven Seagal for På farlig grunn
Sylvester Stallone for Spesialisten
Bruce Willis for Color of Night og North


== Verste skuespillerinne ==
Sharon Stone for Vendepunktet og Spesialisten

Kim Basinger for The Getaway
Joan Chen for På farlig grunn
Jane March for Color of Night
Uma Thurman for Even Cowgirls Get The Blues


== Verste par på skjermen ==
Tom Cruise og Brad Pitt for Interview with the Vampire (delt førsteplass)Sylvester Stallone og Sharon Stone for Spesialisten (delt førsteplass)

En hvilken som helst kombinasjon av to skuespillere i Color of Night
Dan Aykroyd og Rosie O'Donnell for Exit to Eden
Kevin Costner og hvem som helst av hans tre hustruer for Wyatt Earp


== Verste mannlige birolle ==
O. J. Simpson for Mannen med den nakne pistol 33 1/3. Den siste fornærmelsen

Dan Aykroyd for Exit to Eden og North
Jane March (as "Richie") for Color of Night
William Shatner for Star Trek: Generations
Rod Steiger for Spesialisten


== Verste kvinnelige birolle ==
Rosie O'Donnell for Car 54, Where Are You?, Exit to Eden og The Flintstones

Kathy Bates for North
Elizabeth Taylor for The Flintstones
Lesley Ann Warren for Color of Night
Sean Young for Even Cowgirls Get The Blues


== Verste regissør ==
Steven Seagal for På farlig grunn

Lawrence Kasdan for Wyatt Earp
John Landis for Beverly Hills purk III
Rob Reiner for North
Richard Rush for Color of Night


== Verste manus ==
The Flintstones, skrevet av Tom S. Parker, Jim Jennewein og Steven E. DeSouza 

Color of Night, manus av Matthew Chapman og Billy Ray, historie av Ray
Milk Money, skrevet av John Mattson
North, manus av Alan Zweibel og Andrew Sheinman, fra romanen av Zweibel
På farlig grunn, skrevet av Ed Horowitz og Rubin U. Russin


== Verste nykommer ==
Anna Nicole Smith for Mannen med den nakne pistol 33 1/3. Den siste fornærmelsen

Jim Carrey for Ace Ventura - Jakten på den forsvunne delfin, Dum og dummere og Masken
Chris Elliott for Cabin Boy
Chris Isaak for Lille Buddha
Shaquille O'Neal for Blue Chips


== Verste «originale» sang ==
«Marry The Mole!» fra Tommelise, musikk av Barry Manilow, tekst av Jack Feldman

«The Color of The Night» fra Color of Night, musikk og tekst av Jud J. Friedman, Lauren Christy og Dominic Frontiere
«Under The Same Sun» fra På farlig grunn, skrevet av Mark Hudson, Klaus Meine og Scott Fairbairn
Bartolomeo Platina

Bartolomeo Platina, egentlig Bartolomeo Sacchi (født 1421 i Piadena, lat. Platina, ved Cremona i Lombardia i Italia, død 21. september 1481 i Roma) var en italiensk humanist og bibliotekar.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Bartolomeo Platina hadde studert i Mantova fra 1449. Han virket først som soldat i condottieriers tjeneste, før han begynte å arbeide for Gonzaga-familien, hvis slektshistorie han forfattet. Fra 1453 vare han huslærer for Ludovico Gonzagas barn.
I 1457 flyttet han til Firenze. Han studerte der under den bysantinske humanistiske filosof Johannes Argyropulos, og der hadde han omgang også med andre humanister og med medlemmer av familien Medici.
Platinas verk De honesta voluptate et valetudine, som anses som renessansens første kokebok. utkom i 1474 i Venezia, og året etter i Roma. Den ble meget populær og ble oversatt til flere språk. Ved siden av matresepter gir den anbefalinger om kjøkkeninnredning og -utstyr.
I 1462 flyttet han til Roma.


=== Bibliotekar for Vatikanet ===
Pave Sixtus IV utnevnte han i 1475 til Vatikanbibliotekets første bibliotekar. 
På pavens oppdrag forfattet Platina en pavekrønike som senere skulle bli høyt skattet ikke bare av kayolikker, men også av protestanter. Den er av stor kildeverdi særlig hva gjelder Platinas egen samtid. Den ble trykket i 1479. Denne kronikken inneholder blant annet den uriktige påstand at det i tilfellet pave Johannes VIII ikke dreide seg om en pave, men om pavinne Johanna. I 1580 ble denne kronikken satt på den katolske kirkes indeks over forbudte bøker. Allerede i 1546 var den blitt oversatt til tysk av den strassburgerske reformator Kaspar Hedio, og trykket sammen med den første tyske oversettelse av Philipp Melanchthons gravtale over Martin Luther.
Da Platina satte opp en bestandsfortegnelse i 1481, kom den på over 3500 enkeltposter. Dermed stod det fast at biblioteket allerede da var det største i den vestlige verden. Omkring 1587 gav pave Sixtus V arkitekten Domenico Fontana i oppdrag å konstruere en ny bygning for biblioteket. Denne bygningen er fremdeles i bruk. Bøkene var lenket til og utstilt på benker.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Stefan Bauer: «Platina, Bartolomeo» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 22, Nordhausen 2003, ISBN 3-88309-133-2, sp. 1098–1103.
Stefan Bauer: The Censorship and Fortuna of Platina's Lives of the Popes in the Sixteenth Century. Brepols, Turnhout 2006, ISBN 978-2-503-51814-5 (mit ausführlicher Biographie)