jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Augustus Høcker

Augustus Høcker (født i Århus, Danmark, død 17. januar 1721 i Bergen, Norge) var skarpretter i Bergen fra 1689 til 1721.


== Bakgrunn ==
Hans far, Herman Høcker, var skarpretter i Århus stift på slutten av 1600-tallet. Mellom 1684 og 1706 var Århus uten egen skarpretter, og man brukte i den perioden skarpretter Seydel fra Fredericia. Fra 1706 av var Herman Høckers sønn Hans Heinrich Høcker skarpretter i Århus. Augustus, (han bruker selv vekselsvis Augustus og Augustinus som fornavn) var også sønn av Herman Høcker, men dro til Norge for å drive sin geskjeft. Han var da allerede gift med Dorthe Rasmusdatter.


== Privatliv ==
Den 2. juni 1689 fikk Augustus Høcker bestalling som skarpretter i Bergen av magistraten. Den forrige skarpretteren, mester Hans, var død året før. Som bierhverv til skarpretterstillingen drev Augustus Høcker også som kirurg, noe som førte ham i flere rettslige konflikter med barber- og kirurglauget i Bergen. I 1710 søkte han derfor om kongelig bevilling til å drive som kirurg, men dette ble avslått. 
I 1702 døde hans første hustru, den danskfødte Dorthe Rasmusdatter. Han giftet seg for annen gang 23. august 1702. Denne hans andre hustru var Barbra Adamsdatter Korts, datter av den bergenske skarpretter Adam Korts som døde i 1686. Dette ekteskapet ble barnløst, vesentlig fordi bruden var 44 år gammel ved ekteskapets inngåelse. Høcker bodde i 18. rode i Bergen. Den 17. januar 1721 ble han begravet i Bergen Domkirke uten mannlige arvinger.


== Yrkesliv ==
Høcker arbeidet som eneste skarpretter i Bergen frem til sin død i 1721. Fra 1717 av hadde han Johan Heinrich Helmschläger som lærling, og denne etterfulgte ham i stillingen. Fra Bergen by oppebar Høcker 60 Riksdaler, og hadde dessuten rett til å kreve inn «mestermandstold» fra andre distrikter rundt Bergen. I tillegg til denne faste gasje fikk han også betalt per eksekusjon etter denne taksten:

Det ble etter hvert et ganske stort distrikt Høcker måtte betjene. Den Stavangerske skarpretter ser ut til å lagt ned sitt hverv allerede på midten av 1600-tallet. Hans embede ble lagt til den Christiansandske skarpretter, og Høcker ble den eneste fungerende skarpretter i hele Bergenhus Stift, med andre ord Hordaland, Sogn og Fjordane og Sunnmøre. Fra og med Romsdalen og nordover var det den Trondhjemske skarpretter som rådet. Allerede i året 1700 måtte Høcker reise til Luster i Sogn for å forestå henrettelsen av morderen Elling Asbjørnsen Hetne. På slike reiser var bøndene forpliktet til å yte skarpretteren fri skyss; hvis de nektet ble de bøtelagt. Det er eksempler på at skarpretteren ble ansett for å være så odiøs at bøndene heller tok boten enn å frakte ham.


== Litteratur ==
Bergens historiske forening: 1923-24:
Kirkebøker for Korskirken i Bergen
Kirkebøker for Domkirken i Bergen
Khami

Khami var en by i det sørlige Afrika, i det som nå utgjør vest- og sentral-Zimbabwe. Khami ligger 22 km vest for byen Bulawayo, provinshovedstad i Matabeleland North. Ruinene av Khami er i dag et nasjonalmonument i Zimbabwe, og har siden 1986 også stått på UNESCOs verdensarvliste.
Khami var hovedstad for Torwadynastiet som hersket i området fra 1450-1683. Byen ble i 1683 okkupert og ødelagt av en opprørshær fra Munhumutapastammen, ledet av Changamire Dombo. Etter alt å dømme har det ikke vært noen bosetting i byen etter dette, og det etterfølgende Rozvidynastiet etablerte seg med sin nye hovedstad i Dhlo-Dhlo (Danamombe). 
Byen hadde sju høytliggende områder beregnet på kongelige, og åpne områder i dalen som var beregnet på andre innbyggere. Ruinene omfatter et kongelig tilfluktssted, et kors som antas plassert der av samtidige misjonærer, innhegninger og en støttemur. Muren er dekorert i rutemønster. 
Byplanen er en videreutvikling fra Great Zimbabwe, som var den forutgående regionale hovedstaden.


== Eksterne lenker ==
Pictures of Khami Ruins,Bulawayo Zimbabwe
Trail Guide of Khami Ruins,Bulawayo Zimbabwe
Phil Kelso

Philip Wade Kelso (født 26. mai 1871 i Largs, død 13. februar 1935 i London) var en skotsk fotballspiller og manager.
Han ble født i Largs ved Firth of Clyde, Skottland, og var i én sesong trener for Edinburgh-laget Hibernian FC, før han i 1904 tok over som manager i det nyopprykkede Woolwich Arsenal, og var manager der i årene 1904-1908. Han førte laget til to påfølgende semifinaler i FA-cupen, men klarte ikke å gjøre laget til utfordrere i ligaen. Etter at han forlot Arsenal, dro han en kort periode tilbake til Skottland for å styre et hotell, men han ble raskt fristet til å returnere sørover, for å ta over som manager for Fulham FC i 1909.Han ble hos «the Cottagers» i 15 år, og er den som har ledet dette laget lengst. Etter at han trakk seg fra fotballen, drev han et par puber i Hammersmith-området i London, og han var også formann i «The Football League Managers and Secretary Association». Han døde i 1935, 63 år gammel.


== Referanser ==
Bryggetorget (Oslo)

Se pekerside for andre forekomster av Bryggetorget.Bryggetorget (1–19, 2–14) er en plass på Aker Brygge i Oslo.
Gatene Beddingen, Fjordalleen, Holmens gate og Sjøgata munner ut på Bryggetorget. Ved torget ligger bygninger fra 1980-tallet i variert arkitektur, som skaper en opplevelsesrik plass. Husrekken nr. 1-19 ble utformet av arkitektfirmaet Niels Torp og  oppført i 1987-89. Kunstverket «Av en snegls dagbok», utført av Geir Stormoen, vant en konkurranse om utsmykking og ble satt opp nordøst på torget i 1989, med to sjøanemoner, en konkylie, en snegle, sju forhøyninger av varierende størrelse og en liten forsenkning som vannbasseng. Mellom 2014 og 2015 ble store deler av plassen bygget om som en del av opprustingsplanen «Nye aker brygge» og den opprinnelige kunstinstitusjonen «Av en snegls dagbok» ble byttet ut med en kalt «South (Oslo)» av Jacqueline Donachie.
Plassen vender mot en kanal mellom Aker brygge og Tjuvholmen, og langs kaien her ligger det småbåter. En gangbro fører over kanalen.
I første etasje ut mot toget finnes serveringssteder, og torget er et svært populært sted å oppholde seg i sommersesongen.
Ved torget ligger kulturhuset Felix med kino og konferansesenter. Felix kino ble drevet fra 1989 til 2012, og gjenåpnet i 2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bryggetorget, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Oslo byleksikon
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (B)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015. 
Flyfoto av Bryggetorget sett fra syd, med kartmulighet
Yusuf al-Qaradawi

Yusuf al-Qaradawi (arabisk: يوسف القرضاوي) (født 9. september, 1926, død 26. september 2022) var en egyptisk islamsk lærd og predikant, kjent for TV-programmet ash-Shariah wal-Hayat («Shariah og liv») på al Jazeera, og IslamOnline, et nettsted som han var med å grunnlegge i 1997. Han publiserte rundt 50 bøker, inkludert The Lawful and the Prohibited in Islam og Islam: The Future Civilization.  
Han betraktes blant annet som en moderat konservativ som har utstedt fatwa basert på hans tolkning av Koranen, eller som en farlig islamist som forkaster menneskerettighetene og demokrati.Ifølge nettstedet IslamOnline kan «ektemenn (…) slå sin hustru». Dette utdypte al-Qaradawi i boka The Lawful and the Prohibited in Islam hvor han sa: «Hvis ikke ulydighet kan kureres med ord eller fravær av sex, er det i orden at mannen slår kvinnen lett med hendene, forutsatt at han unngår ansiktet og andre ømtålige områder.» Han godtok ekteskap med jenter ned i niårsalderen, så lenge dette skjer frivillig og jenta er jomfru. Selv giftet al-Qaradawi seg 57 år gammel med kone nummer to i 1983, hun var da 14 år.Kjønnslemlestelse er ifølge ham akseptabelt så lenge man bare reduserer klitoris, ikke kutter den helt vekk.
I januar 2009 uttalte al-Qaradawi at Holocaust var en guddommelig straff for jødene iverksatt av Adolf Hitler, og at han selv ønsker å dø som martyr i et angrep mot jøder, selv om helsen og alderen måtte ha henvist ham til rullestol.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ar) Offisielt nettsted 
(en) Yusuf al-Qaradawi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Yusuf al-Qaradawi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
BBC World News Profile of Sheikh Yusuf QaradawiAnti-Qaradawi-meningerTruth about Qaradawi (Arabic)
Some Mistakes of Yusuf al-Qaradawi
Mayor Livingstone and Sheikh Qaradawi
Ruwenzori nasjonalpark

Ruwenzori nasjonalpark er en nasjonalpark og et  verdensarvområde i Ruwenzorifjellene i Afrika. Området regnes som et av Afrikas fineste høyfjellsområder og omfatter ca. 1000 km², med flere fosser, sjøer, isbreer, og Afrikas tredje høyeste fjell: Mount Stanley (også kjent som Mont Ngaliema og Margherita Peak, det siste etter den høyeste toppen).
Parken representerer naturlige habitater for flere truede arter. Vegetasjonen kan deles i fem soner: Montan skog vokser opp til 2400 moh. Deretter kommer bambusskog opptil 3000 moh, trelyng og andre høye busker opptil 3800 moh og afroalpin hei opptil 4400 moh.  
Blant de truede artene i parken er afrikansk skogselefant, østlig sjimpanse og svartluemarekatt. Antilopearten ruwenzoriduiker er endemisk for den subalpine sonen i Ruwenzori.
Fjellkjeden, som er ca. 75 x 45 km i utstrekning, er dannet ved landheving i Riftdalen. Den anses av mange å være de Månefjellene som Ptolemaios og andre nevnte, men hans beskrivelse er for vag til å fastslå dette endelig.
Sammen med Kilimanjaro og Mount Kenya er Mount Stanley det eneste fjellet i Afrika med snødekke hele året.


== Eksterne lenker ==
(en) Rwenzori Mountains National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
UNEP World Conservation Monitoring Centre: faktaark
Johan Heinrich Helmschläger

Johan Heinrich Helmschläger (født 1684 i Stade,  Niedersachsen, Tyskland, død 26. april 1760 i Bergen, Norge) var  skarpretter i Bergen fra 1721 til 1760.


== Bakgrunn ==
Hans Helmschläger var på 1600-tallet skarpretter i Lüneburg, Niedersachsen, Tyskland. Hans sønn, Hieronymus Helmschläger var skarpretter i Stade, Niedersachsen, Tyskland. Begge steder var på denne tiden deler av det semi-selvstendige fyrstedømmet Lüneburg. Hieronymus fikk to sønner som etterfulgte ham i yrket, nemlig Klement Kristian Helmschläger som ble skarpretter i Stockholm, og Johan Heinrich Helmschläger som ble skarpretter i Bergen.


== Privatliv ==
Johan Heinrich Helmschläger var gift to ganger, første 18. desember 1719 gang med Elisabeth Reff, annen gang 12. desember 1754 med Else Hansdatter (også benevnt Catharina Hansdatter). Else og Johann Heinrich hadde da allerede fått en datter, Anna Dorothea Helmschläger, f. 15. september 1754. Else døde kort tid etterpå (26. juni 1755). Helmschläger selv døde 26. april 1760 med kun en arving, Anna Dorothea på 6 år.


== Yrkesliv ==
Den forrige Bergenske skarpretter Augustus Høcker hadde ingen mannlige arvinger, og i 1717 kom Johan Heinrich Helmschläger til Bergen for å gå i lære hos mesteren. Etter dennes død i januar 1721 ble Helmschläger skarpretter for Bergenhus Stift og betjente i tillegg Stavanger Amt. Yrket besto den gang i henrettelser, piskinger, brennemerking og forskjellige amputasjoner av hender/fingre. I tillegg drev både Helmschläger og Høcker med mindre kirurgiske behandlinger som bierverv. Mens Høcker ble mulktert for dette, oppnådde Helmschläger 12. november 1728 å få kongelig bevilling som kirurg, bekreftet 5. desember 1732.Helmschlägers første lærling, hans nevø Johann Caspar Öhlstein, ble skarpretter i Trondhjem i 1744. Den andre lærling, Hans Jürgen Hening, ble avskjediget i 1750 for kontraktsbrudd. Den neste, Mads With, begikk underslag og ble likeledes avskjediget.  Det ble den fjerde lærlingen, Philip Giørtler, som til slutt overtok stillingen med Helmschlägers død.Ved Helmschlägers død i 1760 gikk Rogaland – da kalt Stavanger Amt – over til den Christiansandske skarpretteren; dette var bestemt allerede 19. februar 1751 ved en kongelig resolusjon:

"Rescript (til Stiftsbefalingsmændene i Christiansand og Bergen), ang. at, naar nu værende Skarpretter i Bergen afgaaer, skal Stavanger-Amt og Bye være henlagt under Christiansands Stifts Skarpretter, og han berettiget til, af bemeldte Amt og Bye at nyde den sædvanlige Skarprettertold, samt forrette de indfaldende Executioner"


== Referanser ==


== Kilder ==
Bergens historiske forening: 1923-24 p 173
Glenzdorf & Treichel:"Henker, Schinder und arme Sünder", bind 1, s 400 o bind 2, s 271
Kirkebøker for Korskirken i Bergen
Kirkebøker for Domkirken i Bergen
George Morrell

George Morrell var en skotsk fotballmanager.
Han var manager i Woolwich Arsenal fra 1908 til 1915, etter å kommet fra klubben Greenock Morton. Han ledet klubben i perioden da klubben ble tatt over av Henry Norris, og den etterfølgende flyttingen fra Manor Ground, Plumstead i Sørøst-London, til sitt nye hjem i nord London på Arsenal Stadium, Highbury, og den etterfølgende navneendringen til Arsenal i 1914.
Selv om han i sin første sesong i klubben førte laget til en sjetteplass i ligaen, så hadde tilskuerantallet falt så mye at klubben opparbeidet en stor gjeld og måtte selge mange av de beste spillerne, bl.a. Bert Freeman og Andy Ducat. Han er den eneste manageren som har ledet laget til nedrykk fra første divisjon. Etter å ha mistet mange av de beste spillerne endte Arsenal sist i første divisjon i 1912-13 sesongen, og rykket ned til andre divisjon.
På tross av nedrykket, så beholdt Morell jobben som manager, og laget var nær opprykk neste sesong med en tredjeplass i andre divisjon (tapte andreplassen på målforskjell), og en femteplass i 1914-15. Denne plasseringen holdt til å bli valgt tilbake til den utvidede førstedivisjonen i 1919, etter den første verdenskrig. Wolverhampton Wanderers og Barnsley hadde bedre plasseringer, men ble likevel ikke valgt til opprykk. Arsenals opprykk synes å ha blitt mulig i hovedsak etter de politiske manøvreringene til deres formann, Henry Norris, i stedet for deres sportslige resultater.På det tidspunktet var ikke Morell manager lenger. Han fikk sparken etter 1914-15 sesongen, av årsaker som ikke hadde med lagets sportslige resultater å gjøre. Med en stor gjeldsbyrde etter å ha bygget ny stadion, og det at ligaen var suspendert p.g.a. krigen, så hadde Arsenal rett og slett ikke råd til å beholde han.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) George Morrell – Soccerbase.com (manager)
SV Wehen Wiesbaden

SV Wehen Wiesbaden (hele klubbens navn: SV Wehen 1926 – Taunusstein e.V.) er et tysk fotballag fra byen Taunusstein ved Wiesbaden som rykket opp til 2. Bundesliga i 2007. 
I 2. Bundesliga flyttet klubben hjemmebanen sin til den større nabobyen Wiesbaden. 
Siden klubben rykket ned fra 2. Bundesliga i 2009 spiller klubben i 3. Liga.


== Plasseringer ==


== Eksterne lenker ==
offisielle hjemmeside
Spillerstall - Transfermarkt
Barkly West

Barkly West er en by i provinsen Noord-Kaap i Sør-Afrika. Den ble etablert som Klip Drift i 1869, men etter oppdagelsen av diamanter, ble den absorbert inn i kolonien Griqualand West og endret sitt navn til Barkly West. I likhet med Barkly East er byen oppkalt etter Henry Barkly, guvernør av Kappkolonien fra 1870 til 1877.
Forfatteren Sarah Gertrude Millin vokste opp i Barkly West, og hennes far åpnet den første butikken i byen. 
Cecil Rhodes var representant i parlamentet til Kappkolonien frem til han døde i 1902.
Carlo Blasis

Carlo Blasis (født 4. november 1797 i Napoli, død 15. januar 1878 i Cernobbio) var en italiensk danser, koreograf og pedagog, født i Napoli og død i Cernobbio. Han studerte hos Dauberval og Gardel. Han anses som den mest betydningsfulle ballettpedagogen i det 19. århundre.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han fikk en omfattende utdannelse, som favnet de frie kunster, matematikk, anatomi og litteratur. Han studerte blant annet under Jean Dauberval, som i sin tur var utdannet av Jean Georges Noverre og Pierre Gardel.


=== Ballett ===
Han debuterte i en alder av 12 år i Marseille og fortsatte videre til Bordeaux og Paris. 
Han skapte sine første balletter for operaproduksjoner av Gluck, Sacchini og Mozart. Utnevnt til solodanser ved La Scala i Milano hvor han arbeidet under Vigan. I årene 1826 – 30 var han solodanser og koreograf ved Kings Theater i London. Senere opptrådte han i St. Petersburg. I 1837 ble han direktør for akademiet ved La Scala hvor han også virket som koreograf. Han fortsatte å virke som gjestelærer i atskillige europeiske byer.
Blasis insisterte på at hans studenter lærte teorier og definisjoner av dansetrinn. Han underviste og øvde alle Enrico Cecchettis lærere, og det er antatt at nettopp Blasis' innflytelse ansporet Cecchetti til å utvikle Cecchetti-metoden.


=== Forfatterskap ===
Han ble den første siden Pierre Rameaus Traité (Paris, 1725) som atter forfattet en omfangsrik danseteori på fransk. Hans teori kretser i motsetning til de fleste av 1700-tallets dansebøker ikke om selskapsdans, men om scenedans. Ved siden av sin karrere som danser og koreograf utgav ham et stort antall skrifter om sitt emne.
Hans Traité élémetaire, theorique et practique de l'art de la danse ble utgitt i Milano i 1820, Code of Therpsichore i London 1828, Notes upon Dancing i London i 1847 – og hans mest ambisiøse og minst kjente bok L'uomo fisico, intellettuale e morale i Milano i 1857.


== Betydning ==
Alle disse bøkene omhandler hans teorier om den akademiske dans og kodifiseringen av dens teknikk. De oppretter og definerer standarder som hele generasjoner av dansere er oppdratt etter. Han anses som den mest betydningsfulle ballettpedagogen i det 19. århundre. Blant hans elever var bla. Cerrito, Rosari, Maywood og Andreyanova.


== Litteratur ==
Elizabeth Souritz: Carlo Blasis in Russia (1861–1864). A Cappella Books, Pannington (NJ) 1993.
Flavia Pappacena: Il Trattato di Danza di Carlo Blasis (1820–1830). Carlo Blasis' Treatise on Dance (1820–1830). Libreria Musicale Italiana, Lucca 2005, ISBN 88-7096-422-1.


== Referanser ==


== Kilder ==
The Concise Oxford Dictionary of Ballet, Horst Koegler (Oxford Paperback Reference) (Paperback – 14. okt. 1982)
Ceres (Sør-Afrika)

Ceres er en by i provinsen Wes-Kaap i Sør-Afrika. Den er oppkalt etter den romerske gudinnen Ceres og har rundt 40 000 innbyggere. Navnet er passende siden dalen som byen ligger i er ekstremt fruktbar og er en betydelig produsent av Sør–Afrikas frukt. Den er det administrative senteret for Witzenberg Local Municipality. Den ligger i Warmbokkeveld-dalen (afrikaans: «varm antilopemark») rundt 170 km nordøst for Cape Town og er klimatisk varmere enn de omkringliggende høylandene som er kjent som Kouebokkeveld («kald antilopemark»).
Byen har et typisk middelhavsklima temperert av dens høyde. Ceres opplever varmere temperaturer om sommeren på grunn av at den ligger i innlandet med uregelmessig nedbør, men vintrene er kjølige til ganske kalde og våte med jevnlig snø på de omkringliggende høyere områdene. Det er sjelden at det snør i bunnen av dalen. Gjennomsnittlig årlig nedbør er på 1088 mm med en gjennomsnittstemperatur på 29,9°C i februar og 2,4°C i juli.
Ceres er velkjent for jus som blir eksportert på verdensbasis og som bærer byens navn. Den er også lokalt kjent for vintersnøen og kirsebær. Innbyggere i Cape Town reiser om vinteren til byen for å stå på ski, noe som er en sjeldenhet ellers på grunn av det milde klimaet de er vant med. Om sommeren kommer folk for å plukke kirsebær fra gården «Klondyke».
Sør-Afrika er en av de mest stabile delene av verden seismologisk sett, men den 29. september 1969 rystet et massivt jordskjelv distriktet uten forvarsel. Episenteret til skjelvet var på et betydelig lokal struktur kalt Worcester-plategrensen som det er tydelig har vært geologisk aktiv i fjern fortid, men som ikke hadde beveget seg på å over 300 år i nedtegnet historie. Ceres ble hardt rammet. Mange gamle kappnederlandske bygninger ble skadet og noen liv gikk tapt. Skjelvet var sterkt nok til å slå gips av vegger i Cape Town, 170 km unna.


== Eksterne lenker ==
Turisme i Ceres
Ceres Museum
La Camargo

La Camargo (født 15. april 1710 i Brussel, død 20. april 1770 i Paris) var en fransk danser av spansk-italiensk avstamming. Hennes egentlige navn var Marie-Anne de Cupis de Camargo. Hun var datter av musikere, debuterte i Brussel og fortsatte studiene med Prevost og Blondi i Paris og ble medlem av operaen i 1726 hvor hun ble en fryktet rival til La Sallé. Hun trakk seg tilbake i 1734 for å leve som elskerinnen til hertugen av Clermont, men vendte tilbake 1741–1751 og deltok i alt 78 balletter med uforminsket suksess.
Hun var en fremragende briodanser med strålende batterie og var den første til å beherske trinn som inntil da hadde vært ansett mulig å utføre kun for mannlige dansere, som for eksempel entrechat og cariol. Til og med Noverre, som mislikte henne, måte medgi «Mademoiselle Carmago hadde intelligens og gjorde bruk av den til å velge en stil som var livlig og kvikk». Hun har blitt tillagt æen for å forkorte lengden på det tradisjonelle skjørtet og som tillot utøveren mer frihet under utførelsen av bevegelsene i allegro. Hun var en stjernedanser, og tidens kvinner prøvde å likne henne ved å bruke sko som La Camargo, og kokkene tilberedte kake á la Camargo, biff á la Camargo, grillet kalv á la Camargo og soufflé á la Camargo.
Nicolas Lancret malte to berømte bilder av henne, og Petipa og Minks skapte en Camargo-ballett i St. Petersburg i 1872. Enrico de Leva og Charles Lecocq, og i London ble der dannet et La Camargo-selskap i 1930.


== Referanser ==


== Kilder ==
The Concise Oxford Dictionary of Ballet (Oxford Paperback Reference) av Horst Koegler (Paperback – 14. oktober 1982)
Nominasjoner til Nordisk råds litteraturpris fra Sverige

Nominasjoner til Nordisk råds litteraturpris fra Sverige gjøres av en jury bestående av tre personer. 
Siden 1962 har Nordisk råd årlig delt ut Nordisk råds litteraturpris til et litterært verk skrevet på et av de nordiske språkene. Fra starten i 1962 har det årlig blitt nominert to bøker fra hver av landene Danmark, Finland, Island, Norge og Sverige. 
Juryen på tre personer består av Sveriges to jurymedlemmer, og varamedlem til juryen.


== Nominasjonene fra Sverige ==

Prisvinnere i uthevet skrift.


== Referanser ==
Enrico Cecchetti

Enrico Cecchetti (født 21. juni 1850 i  Roma, død 13. november 1928 i Milano) var en italiensk danser, ballettmester og pedagog. Han var sønn av to dansere. Han debuterte fem år gammel i Genova og studerte med Carlo Blasis' elev Lepri i Firenze og turnerte med en liten gruppe i USA.


== Karriere ==
Enrico Cecchetti hadde sin voksendebut i La Scala i Milano i Gudene fra Valhall, deretter opptrådte som gjestende førstedanser i de europeiske hovedsteder og gjorde sin St. Petersburg-debut i 1887 i Tulipanene fra Haarlem. I 1890 ble han 2. ballettmester ved det Keiserlige teater i St. Petersburg, og fra 1892 underviste han ved den tilknyttede skolen, hvor han i vesentlig grad bidro til å heve den tekniske standarden på danserne.
Blant hans elever er Trefilova, Egorova, Pavlova, Sedova, Vaganova, Kschessinska, Preobrajenska, Karsavina, Gorsky, Legat, Fokine, Obukhoff og Nijinskij – senere også Massine, Bolm Lopkova, de Valois, Danilova, Markova, Dolin og Lifar.
I 1902 reiste han til ballettskolen ved Operaen i Warszawa, men returnerte til St. Petersburg for å starte sin egen skole inntil Djagilev engasjerte ham i 1910 som ballettmester for sitt kompani. I 1918 åpnet han en ballettskole i London med sin hustru, og var sjef for ballettskolen ved La Scala 1925–1928. Han koreograferte en del balletter, men ingen av dem har overlevet.


== Betydning ==
Hans virkelig betydning var at han var en av de aller største ballettpedagoger i balletthistorien. Med det formål utelukkende å bevare hans system, kalt Cecchetti-metoden, ble Cecchetti Society grunnlagt i London i 1922 og ble inkorporert i ISTD (Imperial Society of Teachers of Dancing) i 1924. I USA har et Cecchetti Council of America eksistert siden 1939.
Blant rollene han skapte var Carabosse og Blue Bird i Tornerose i 1890 og sjefsevenukken i Scheherazade (1910) og The Showman i Petrushka i 1911.


== Referanser ==


== Kilder ==
The Concise Oxford Dictionary of Ballet (Oxford Paperback Reference) by Horst Koegler (Paperback – Oct 14, 1982).