Stortingsbygningen

Stortingsbygningen er sete for Norges nasjonalforsamling, Stortinget.
Bygningen i Karl Johans gate 22 i Oslo, stod ferdig og ble tatt i bruk 5. mars 1866. Den ble tegnet av den svenske arkitekten Emil Victor Langlet.


== Beskrivelse ==
Stortingsbygningen består av Langlets del fra 1866 i den arkitektoniske stilen historisme, og Nils Holters tilbygg fra 1959 i stilen funksjonalisme. Det mest iøynefallende med bygningen er den symmetriske hovedfasaden med halvsirkelen i midten, ut mot Eidsvolls plass. Det som fremfor alt binder det hele sammen er materialbruken: den gule flensburger­teglstenen med detaljer i grå teglsten og en lys, lilla murpuss.
Innvendige elementer inkluderer blant annet stortingssalen, lagtingssalen, Historisk sal, vestibylen, trappehallen, vandrehallen og Eidsvollsgalleriet.
I bygningens kjeller er det et avlyttingssikkert rom med plass til ca. 20 personer.


==== Vandrehallen ====
I stortingsbygningens første etasje finner man et stort åpent rom som formelt kalles «Sentralhallen», som er mest kjent som «Vandrehallen». Dette er et knutepunkt for forflytninger mellom de ulike delene av bygningene. Vandrehallen er likevel mest kjent for at rikspolitikerne – særlig stortingsrepresentanter, men også regjeringsmedlemmer – ofte lar seg intervjue av pressen i denne delen av bygningen.
På sentral plass i vandrehallen henger en stor billedvev i tre deler. Den ble avduket i 2005, og er skapt av tekstilkunstneren Sissel Blystad. Fra før var vandrehallen utsmykket blant annet med en billedvev med tittelen «Solens gang», som var formgitt av Karen Holtsmark og vevd av Else Halling. «Solens gang» ble avduket i 1965.
Den nyere Sametingsbygningen i Karasjok har også en vandrehall. Også i den danske parlamentsbygningen Christiansborg finnes en hall som kalles Vandrehallen.


== Historikk ==


=== Stortingets langvarige byggesak ===


=== Folkestyrets midtpunkt ===


=== Stortingsbygningen gjennom 1900-årene ===

Stortingets plassbehov var stadig økende, ikke minst fordi representantene ble flere. I mellomkrigstiden var plassproblemene prekære, og det ble lagt planer for en ny fløy mot Akersgata i en stilkopierende utforming. Etter krigen ble denne planen forstørret og omformet i senfunksjonalistisk retning. Debatten om dette forslaget førte til at det ble utlyst en arkitektkonkurranse, og vinneren ble arkitekt Nils Holter. Hans elegante tilpasningsløsning sto ferdig i 1959, murt i et moderne formspråk av samme slags tegl som i de eldre delene, men vinduene i sideveggene nærmest Langlets byggverk tok opp noe av formen i dette.
Av større interesse enn eksteriøret er imidlertid Holters innvendige ombygging. Den opprinnelige lysgården ble overdekket og omgjort til en sentral trappehall, idet den gamle trappeløsningen ble ofret for å få til en nødvendig utvidelse av stortingssalen – helt i samme stil som før.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stortingsbygningen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
www.stortinget.no
Zoombart områdekart og luftfoto av stortingsbygningen med skråfoto fra fire kanter
Historiske fotografier av stortingsbygningen i Nasjonalbibliotekets arkiv
«Stortingsbygningen». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.