Figuristene

Figuristene var en gruppe franske jesuittiske Kinamisjonærer ved slutten av 1600-tallet og de første tiårene av 1700-tallet som søkte å påvise en rekke konkrete tegn på guddommelig inspirasjon og prefigurasjon av kristen lære i gammel kinesisk historie. Noe av forutsetningen for denne lesemåten fant de i den alment utbredte figuristiske form for bibeltolkning.
En viktig inspirator for disse misjonærene var pater Matteo Riccis arbeide med tidlig kinesisk filosofi, og en viktig drivkraft var å forsvare jesuittenes akkomodasjonsmetode under ritestriden i Kina. Ricci mente å kunne gjenkjenne Guds finger i tidlig kinesisk religion, og var åpen for at det måtte ha bestått en forbindelse mellom gamle kinesiske forestillinger og den jødiske og kristne tradisjon. Jesuittene arbeidet for å integrere tenkegods fra den klassiske konfucianisme med kristendommen.


== Ordet figurisme ==
At gruppen ble kalt figurister, var opprinnelig nedsettende ment. De fikk også tilnavn som enokister.


== Figuristiske oppfatninger ==
Figuristene var ofte uenige seg imellom om mange enkeltheter, men det var særlig tre grunnleggende oppfatninger de konvergerte rundt.


=== Kronologispørsmålet ===
Det første aspekt som alle figuristene kunne samles rundt, var at en viss tidlig epoke av kinesisk historie var noe mer enn det kinesiske folks historie, men representerte et eget spor innen Guds frelsesplan.


=== Teorien om tilknytningen til Noa ===
Etter storflommen, som beskrives i Det gamle testamente, dro Noas sønn Shem til Det fjerne østen, og bragte med seg innsikten om Adam. Figuristene mente å kunne identifisere en rekke skjulte spor av denne og annet førkristen guddommelig åpenbaring i de kinesiske klassiske verker.
Figuristene mente også at Fuxi, som skal ha forfattet «Yijing», i virkeligheten var den bibelske patriark Enok. Det spillerom de fant for denne antagelsen var bibelstedene 1. Mos 5,23-24: Enok vandret med Gud. Så ble han borte; for Gud tok ham til seg, og Hebr 11,5: I tro ble Enok rykket bort uten å dø. Ingen så ham mer, for Gud hadde tatt ham til seg. Bibelen forteller altså ikke hvor det ble av ham; han ble «rykket bort» og ingen så noe mer til ham. Dessuten kjente de til den etiopiske versjonen av Enoks bok, som gav enda rikere næring til deres spekulasjoner.


=== Messiasåpenbaringen ===
Figuristene mente at  Shèngrén (聖人), eller «vismannen», i virkeligheten var en allusjon til Den Salvede (Messias). De mente å finne forvarsler om for eksempel Jesu fødsel i de kinesiske klassikere.


== Opposisjon mot figuristene ==
Det var sterk motstand mot figuristenes hypoteser både blant mange europeere og mange kinesere. I Kina var det mange som sterkt avviste at det fantes noe egentlig monoteistisk og kristendomslignende gudsbegrep i konfucianismen. Da pater Jean-François Foucquet avviste den offisielle kinesiske historieskrivning, ble han irettesatt og dro så tilbake til Europa.
I den katolske kirke i Europa var det også motstandere mot figuristene. Mange var sterkt kritisk til det som syntes som en elevasjon av de kinesiske klassikere til et nivå som satte dem nærmest på høyde med Bibelen og som relativiserte det kristne læregrunnlag. Man avviste at de kinesiske klassikere kunne ha noen egentlig betydning for forståelsen av kristen tro.


== Figuristenes innflytelse og undergang ==
Den overveldende motstand mot figuristene førte til at de ikke var i stand til å utgi og slik gjøre sitt forskningsarbeid i sin levetid – med unntak av Fouquet som fikk sitt hovedverk offentliggjort i  1729. Men det var også andre faktorer som hemmet figurismen. Deres forskning fulgte ikke datidens alminnelig anerkjente metoder. Oversettelser mellom kinesisk og latin var en vanskelig og tidkrevende oppgave. Videre var figuristene ikke enige selv imellom om så meget. Og da pave Klemens XI forbød de kinesiske riter, og etter at Kina noe etter begynte å forfølge katolikkene, mistet figurismen fotfeste og forsvant. 


== De ledende figurister ==
Joachim Bouvet (1656–1732)
Joseph-Henri-Marie de Prémare (1666–1735)
Jean-François Foucquet (1665–1741)
Jean-Alexis de Gollet (1664–1741)


== Litteratur ==
Claudia von Collani: Die Figuristen in der Chinamission, Frankfurt a.M., 1981, (Würzburger Sino-Japonica; 8) ISBN 3-8204-6213-9
Claudia von Collani: P. Joachim Bouvet S.J. – sein Leben und sein Werk, Nettetal: Steyler Verlag, 1985 (Monumenta serica monograph series; 17), ISBN 3-87787-197-6
Claudia von Collani: «Charles Maigrot's Role in the Chinese Rites Controversy», i D.E. Mungello: The Chinese Rites Controversy: Its Hisory and Meaning, Monumenta Serica Monograph Series, Vol. XXXIII, Nettetal: Steyler Verlag, 1994, ISBN 3-8050-0348-X
Claudia von Collani: Daoismus und Figurismus zur Inkulturation des Christentums in China, Bern: P. Lang, 1994
Virgile Pinot: La Chine et la formation de l'esprit philosophique en France 1640-1740, Paris: Librairie orientaliste Paul Geuthner, 1932 (PDF-versjon tilgjengelig på http://classiques.uqac.ca/classiques/pinot_virgile/chine_et_formation_esprit_philo/pinot_chine.pdf – Nettsted besøkt 11. juni 2007)
Paul A. Rule: K'ung-tzu or Confucius? The Jesuit Interpretation of Confucianism, doktorarbeid, London: Unwin Hyman, 1972, ISBN 0-86861-913-2
Sebald Reil: Kilian Stumpf 1655-1720: Ein Würzburger Jesuit am Kaiserhof zu Peking, Münster: Aschendorff, 1977, 2001, ISBN 3-402-03522-7
Mme. Yves de Thomaz de Bossierre: François-Xavier Dentrecolles (Yin Hong-Siu Ki-Tsong) et l'apport de la Chine à l'Europe du XVIIIe siècle, Paris: Les Belles Lettres, 1982, ISBN 978-2-251-35208-4
John W. Witek, S.J.: Controversial Ideas in China and Europe: A Biography of Jean-François Foucquet S.J. (1665–1741), Roma, 1982