jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ola Solbakken

Ola Selvaag Solbakken (født 7. september 1998) er en norsk fotballspiller som spiller for Roma. Han har tidligere spilt for Ranheim og Bodø/Glimt.


== Bakgrunn ==
Solbakken er født i Oslo og oppvokst på Melhus i Trøndelag, dit familien flyttet da han var tre år gammel. 


== Fotballkarriere ==


=== Klubbfotball ===
Han begynte å spille fotball for Melhus IL som femåring. Som 14-åring gikk han til fylkets storklubb Rosenborg, hvor han tilbragte fem år i klubbens ungdomsavdeling før veien gikk videre til Ranheim.Den 8. januar 2019 skrev han under en ny kontrakt med Ranheim ut sesongen 2021, men fikk likevel kontrakt med Bodø/Glimt i 2020 ut 2022-sesongen.Solbakken markerte seg internasjonalt under Bodø/Glimts to kamper mot italienske Roma i Conference League på høsten 2021. I lagets 6-1-hjemmeseier scoret han to av Glimts mål og ble spesielt trukket fram av trener Kjetil Knutsen for sin innsats. I returmøtet på Stadio Olimpico som endte uavgjort 2-2, scoret han kampens første mål og ble utnevnt til kampens beste spiller av den italienske sportsavisen La Gazzetta dello Sport.I november 2022 ble det kjent at Solbakken hadde signert for Roma, fra 1. januar 2023 når kontrakten med Bodø/Glimt gikk ut.


=== Landslaget ===
Den 2. november 2021 ble han tatt ut i sin første seniorlandslagstropp for Norge i kampene mot Latvia (13. november) og Nederland (16. november) i kvalifiseringen til VM i fotball 2022. I kampen mot Latvia fikk han sin landslagsdebut som innbytter for Kristian Thorstvedt.


== Meritter ==


=== Klubb ===
Bodø/Glimt

Eliteserien (2):  2020, 2021


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ola Solbakken – Transfermarkt 
(en) Ola Solbakken – national-football-teams.com 
(en) Ola Solbakken – WorldFootball.net 
(en) Ola Solbakken – Soccerbase.com 
(en) Ola Solbakken – FootballDatabase.eu 
(en) Ola Solbakken – Soccerway 
(en) Ola Solbakken – PlaymakerStats.com 
(no) Ola Solbakken – Norges Fotballforbund 
(en) Ola Solbakken – FBref
Fylkesvei 1232

Fylkesvei 1232 går mellom Bodal og Ringstad i Rakkestad. Veien er 2,4 km lang, og går forbi middelalderkirken i Rakkestad.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 665.


== Kommuner og knutepunkter ==

 RakkestadKirkeveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv1232
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 1222

Fylkesvei 1222 går mellom Degernes og Kjempeåsen i Rakkestad. Veiens lengde er 3,7 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 656.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Rakkestad


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv1222
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 1214

Fylkesvei 1214 går mellom Gautestad stasjon og Vatvet i Rakkestad.
Underveis følger den vestsiden av Ertevannet. Ved Ertevann går en gårdsvei vestover inn til Høgnipen.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 650.


== Kommuner og knutepunkter ==

 RakkestadGautestadveien 

Erstattet av riksvei 22 rundt 60 m

Ertevannveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv1214
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Francis Walsingham

Francis Walsingham (født 1532 i Scadbury Park, Chislehurst, Kent, død 6. april 1590) var en engelsk statsmann. Han grunnla de engelske hemmelige tjenestene og avverget flere attentater på Elisabeth I av England.


== Bakgrunn og utdannelse ==
Francis Walsingham var sønn av advokaten William Walsingham og Joyce Denny. Faren døde et år etter hans fødsel, og moren ble senere gift med John Carey.
Walsingham studerte fra 1548 ved King's College i Cambridge, men tok ikke eksamen. I 1550 reiste han utenlands. Han kom tilbake i 1552 og skrev seg inn ved Gray's Inn, det juridiske fakultetet i London. Etter at kong Edvard VI døde og Maria I besteg tronen, reiste han igjen utenlands, til Padova for å fortsette jusstudiene. Han lærte også språk og knyttet kontakter som senere ble grunnlaget for hans spionnettverk i Europa. Mellom april 1556 og november 1558 oppholdt han seg i Sveits.


== Politisk karriere ==

Etter at Elisabeth I besteg tronen, reiste Walsingham tilbake til England, og ble med hjelp fra William Cecil innvalgt i parlamentet, først i valgkretsen Banbury og senere i Lyme Regis. Cecil gav ham også i oppdrag å oppklare Ridolfi-sammensvergelsen.
Walsingham ble gift med enken Ann Carteill, som døde etter bare to år. Etter hennes død tok han seg av stesønnen Christopher. I 1566 ble han gift med Ursula St. Barbe, enke etter Richard Worsley. De fikk to døtre, Frances og Mary. Mary døde imidlertid som barn.
I de følgende årene arbeidet Walsingham for å få den engelske geistligheten til å støtte hugenottene i Frankrike, og begynte å bygge opp sitt senere berømte spionnettverk.I 1570 gav dronningens minister Cecil Walshingham i oppdrag å støtte hugenottene i deres forhandlinger med Karl IX av Frankrike om traktaten i Blois. Senere samme år etterfulgte han Henry Norreys som ambassadør til Frankrike. Etter bartholomeusnatten var hans residens tilflukt for flere forfulgte protestanter. I april 1573 reiste han tilbake til England.
I England ble Walsingham utnevnt til innenriksministerens stedfortreder, sammen med Thomas Smith. 1. desember 577 ble han slått til ridder. Årene mellom 1578 og 1583 brukte han hovedsakelig på å bygge opp sitt nettverk. Han betalte minst 50 agenter av egen lomme.Han huskes bl.a. for oppklaringen av Throckmorton-sammensvergelsen og Babington-sammensvergelsen. Den siste førte til halshugningen av Maria Stuart i 1587, og han deltok aktivt i prosessen mot henne. I forkant av den spanske armadas invasjon fikk han detaljerte rapporter fra sine agenter ved europeiske hoff.Selv om han var en troende protestant og rådgiver for dronning Elisabeth, fikk han lite materiell godtgjørelse fra henne. Han fikk noen landeiendommer, titler og retten til å eksportere øl og tekstil; imidlertid brukte han store summer på agentnettverket på kontinentet. Fra 1579 bodde han i Barns Elms i Barnes. Han måtte overta den avdøde svigersønnen Philip Sidneys gjeld i 1589.
6. april 1590 døde Walsingham og etterlot seg en betydelig gjeld.


== Referanser ==
Martin Skaaren

Martin Magnus Skaaren (født 30. april 1905 på Hitra Sør-Trøndelag, død 1. februar 1999) var en norsk fisker, småbruker, Høyre-politiker, ordfører og stortingsrepresentant.
Skaaren drev småbruket Skåren. Allerede 15 år gammel begynte han som fisker. Fra 1931 var han medlem av skolestyret, fra 1934 var han medlem av Kvenvær kommunestyre. Han beholdt begge vervene fram til 1961. Han ble oppnevnt til ordfører i Kvenvær ved frigjøringen i 1945, og var valgt til ordfører i årene 1946–61.
I 1961 ble Skaaren valgt til Stortinget som representant for Høyre i Sør-Trøndelag. Han ble gjenvalgt i 1965, men frasa seg gjenvalg i 1969. I sin tid på Stortinget var han hele tiden medlem av kommunalkomiteen, og var særlig engasjert i spørsmål som angikk «utkantdistriktene» og kystbefolkningen. 


== Eksterne lenker ==
(no) Martin Skaaren hos Stortinget 
(no) Martin Skaaren hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Stortinget.no: Minnetale over Martin Skaaren (se 2. avsnitt)
Batna

Batna (arabisk: باتنة transliterasjon: Bātnah) er en by i Auresfjellene, nordøst i Algerie. Byen har 291 173 innbyggere (2007) og er Administrasjonssenter for provinsen med samme navn.
Den nåværende byen ble grunnlagt som basen til en fransk garrison i 1844, men områdets strategiske posisjon som et knutepunkt på handelsruten mellom Sahara og middelhavet har vært kjent siden antikken, noe de romerske ruinene ved Timgad og Lambese få kilometer utenfor Batna vitner om.
Riksmekleren

Riksmekleren er et norsk statlig embede som har til oppgave å megle i interessetvister mellom partene i arbeidslivet, det vil si tvister om opprettelse eller revisjon av tariffavtaler. Den statlige meglingsordningen ble innført i Norge i 1915 da den første arbeidstvistloven ble vedtatt. Embedet er i dag hjemlet i lov av 27. januar 2012 nr. 9 om arbeidstvister og er underlagt Arbeids- og sosialdepartementet. Embedet skiftet navn fra Riksmeklingsmannen da den nye arbeidstvistloven trådte i kraft 1. mars 2012.
Embedet ledes av riksmekleren, som oppnevnes av regjeringen for tre år av gangen. Videre har embedet åtte faste kretsmeklere som hovedsakelig megler i lokale tvister.
Meklerne skal varsles om enhver plassoppsigelse. I tvister skal de prøve å komme fram til forslag som begge parter kan bli enige om.


== Riksmeklere ==
Liste over riksmeklere i Norge:
1. januar 1916–1. mars 1920: J.M. Lund
1. mars 1920–1. januar 1921: Vilhelm Lie
15. februar 1921–8. desember 1922: P.I. Paulsen
8. desember 1922–31. desember 1930: Valentin Voss
1. januar 1931–31. desember 1945: Andreas Claussen
1. januar 1946–18. januar 1948: Paal Berg
1. april 1948–1. april 1954: Henrik Lundh
1. april 1954–31. desember 1964: Thoralf Evje
1. januar 1965–31. desember 1974: Preben Munthe
1. januar 1975–30. november 1981: Konrad B. Knutsen
15. januar 1982–15. januar 1988: Bjørn Haug
15. januar 1988–31. desember 2004: Reidar Webster
1. januar 2005–16. april 2009: Svein Longva
1. september 2009–31. august 2013: Kari Gjesteby
1. september 2013–10. juni 2018: Nils Dalseide
23. november 2018–: Mats Wilhelm Ruland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Gustaf Jonsson

Gustaf Jonsson (født 7. juli 1903, død 30. juli 1990) var en svensk langrennsløper som konkurrerte på 1920-tallet.
Jonsson vant en olympisk sølvmedalje i langrenn under Vinter-OL 1928 i St. Moritz. Han kom på andreplass på 50 kilometer, 13 minutter og 27 sekund bak sin landsmann Per Erik Hedlund.


== OL-medaljer ==
1928  St. Moritz -  Sølv i nordiske grener, langrenn 50 kilometer


== Øvrige internasjonale meritter ==
Ski-VM 1926
4.-plass på 30 km
5.-plass på 50 km
Ski-VM 1929
5.-plass på 18 km
5.-plass på 50 km
Vinter-OL 1932
9.-plass på 50 km


== Nasjonale meritter ==
SM 1925
Gull på 30 km
Gull på 3 x 10 km stafett (første gang stafett var med i SM)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gustaf Jonsson – Olympics.com 
(en) Gustaf Jonsson – Olympic.org 
(en) Gustaf Jonsson – Olympedia 
(en) Gustaf Jonsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gustaf Jonsson – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Gustaf Jonsson – Sveriges olympiske komité 
(en) Gustaf Jonsson – FIS (langrenn)
Béchar

Béchar, også kalt Colomb-Béchar (arabisk: بشار transliterasjon: Baššar), er en by i Algerie med 146 402 innbyggere (2007) og er administrasjonssenter for provinsen med samme navn.
Byen ligger i det nordvestlige hjørne av Sahara, 60 km fra grensen til Marokko og ved foten av Atlasfjellene.
Generalkrigskommissær

Generalkrigskommissær var i Danmark og Norge tittel på øverste ansvarlige embedsmann for utrustning, proviantering, rekruttering, utskriving og lønning av de militære styrkene. Generalkrigskommissæren var leder av generalkrigskommissariatet og overordnet de regionale krigskommissærer.
Tittelen kommer fra prøyssisk Generalkriegskommissarius, leder for en militær administrasjon og sideordnet til eller nærmeste underordnede av en general eller feltmarskalk. I tillegg til oppgaver nevnt ovenfor hadde Generalkriegskommissarius ansvar for disiplin i hæren og innkreving av skatter som skulle finansiere krigføring.


== Norge ==
Norges første generalkrigskommissær ble utnevnt i 1640. Innhold og organisering av embedet har variert over tid, og det har ikke alltid vært besatt. Opprinnelig var generalkrigskommissærens ansvarsområde hæren.  Fra 3. oktober 1814 fungerte han både for hæren og marinen. Embedet ble nedlagt 31. desember 1990 ved opprettelsen av Vernepliktsverket.


== Generalkrigskommissærer i Norge ==
Listen er ikke fullstendig.

1659-1660 Knud Skinckel
1661-1674 Erik Banner
1674-1677 Ludvig Rosenkrantz
1677-1718 Stillingen vakant
1718-1719 Georg von Bertouch
1719-1723 Stillingen vakant
1723-1740 Ditlev Johan Sverdfeger
1740-1746 Stillingen vakant
1746-1760 Joachim Hein
1761-1764 Peter Deichman
1764-1769 Peder Voss
1769-1773 Johan Brøcher
1773-1789 August Friedrich von Wackenitz
1789-1809 Frederik Gottschalk von Haxthausen
1809-1811 Hans Jørgen Birch
1811-1814 Niels Andreas Vibe
1814-1818 Hans Henrik Rode


== Overkrigskommissærer i Norge ==
Listen er ikke fullstendig.

1675-1684 Hans Kaas
1684-1692 Hans Rosencreutz
1692-1696 Johan Hieronymus Hoffmann
1696-1716 Frederik Mercker
1716-1723 Ditlev Johan Sverdfeger
1723-1740 Stillingen vakant
1740-1746 Joachim Hein


== Referanser ==


== Kilder ==
Riksarkivets bibliotek: Olai Ovenstad - Den norske hær 1628-1900. 53 plansjer, utarbeidet 1920-1948.
Doubtful Sound

Doubtful Sound er en fjord sørvest på Sørøya på New Zealand, nær den mindre, men lettere tilgjengelige og mer kjente fjorden Milford Sound. Denne delen av øya har uoffisielt fått namvet «Fjordland» (engelsk Fiordland) på grunn av alle fjordene som skjærer inn i landskapet her, og en nasjonalpark her bærer også dette navnet. De bratte fjordsidene byr fram hundrevis av fossefall i regntida.  Fjorden huser en av de sørligste bestandene av delfiner i verden. Tallet på individer er lavt, bare omkring 60 stykker, og det er uvisst om bestanden vil bestå i framtida. Det er vanlig at turbåter prøver å få kontakt med disse dyra.


== Historikk ==
Doubtful Sound fikk navnet «Doubtful Harbour» av kaptein James Cook, som ikke våget å seile inn i fjorden fordi han var utrygg på om farvannet var tilgjengelig for seilskip. Senere ble den kalt Doubtful Sound av hval- og selfangere.
En kommer fram til fjorden enten sjøveien eller på landeveien fra kraftstasjonen Manapouri vannkraftverk.
Doubtful Sound har tre fjordarmer, og det faller flere store fossefall ned i hver av dem, for eksempel Helena Falls ved Deep Cove, og Browne Falls som er over 600 m høy.
Doubtful Sound er uvanlig på den måten at der er to adskilte lag med vann som ikke blander seg: De øverste meterne er ferskvann fra elveutløpene i fjorden. Under dette er et lag med kaldt, tungt saltvann fra havet. Forskjellen i brytingsindeksen mellom disse to laga gjør det vanskelig for lys å trenge gjennom. Slik har det seg at mange dyphavsorganismer holder til i det forholdsvis grunne farvannet i denne fjorden.


== Deep Cove ==
Deep Cove er en fjordarm i Doubtful Sound, og tar mot utslippet av vann fra kraftstasjonen Manapouri vannkraftverk, den største vannkraftstasjonen på New Zealand. I likhet med resten av Fjordland har også Deep Cove et unikt, vilt og lite tilgjengelig landskap. Vanntilførselen fra kraftstasjonen påvirker kvaliteten på vannet i fjordarmen, selv om dette fra før er et område med stor ferskvannstilførsel gjennom en årlig nedbørsmengde på 7,6 meter.


== Dyreliv ==
Dyr som finnes i Doubtful Sound er blant annet:

Pelssel
Delfiner
PingvinerDoubtful Sound huser en stor mengde ulike sjødyr, for eksempel mange arter fisk, sjøstjerner, sjøanemoner og koraller. De mest kjente er kanskje de svarte koralltrærne som her finnes i uvanlig grunt vann for organismer som ellers regnes som dyphavsarter.


== Kartlenker ==


== Eksterne lenker ==
(en) Doubtful Sound – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 45°18′S 166°59′Ø Doubtful Sound
45°27′S 167°09′Ø Deep Cove
Béjaïa

Béjaïa (kabylsk: Vgaiet, arabisk: بجاية transliterasjon: Bijāyah) er en by ved middelhavskysten i Algerie med 168 438 innbyggere (2007) og er administrasjonssenter for provinsen med samme navn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Béjaïa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Christiansand stiftamt

Christiansand stiftamt var en administrativ enhet (stiftamt), opprettet i 1682, da Stavanger stiftamt ble omdøpt og stiftstaden flyttet fra Stavanger til Christiansand. Administrasjonen lå i Christiansand og var hovedamt også for Bratsbergs og Stavanger amt. I 1685 blir to nye underamt, Nedenes amt og Lister og Mandals amt skilt ut fra Christiansand stiftamt. En gang på 1800-tallet blir Stavanger på ny stiftamt, men kun over eget amt. Betegnelsen stiftamt forsvant stort sett mot slutten av 1800-tallet.
I 1918 blir Bratsbergs, Nedenes og Lister og Mandals amt omdøpt til Telemark, Aust-Agder og Vest-Agder fylker, og Kristiansand blir amdinistrasjonssted for sistnevnte. Samtidig blir Stavanger amt omdøpt til Rogaland fylke.
Agdesiden amt opprettet i 1662 omfattet det tidligere Agdesiden hovedlen, og amtet fikk nytt navn da stiftstaden ble flyttet fra Stavanger til Christiansand og stiftamtet endret navn til Christianssand stift i 1682.


== Stavanger stift blir Christiansands stift ==
Eneveldskongen Frederik III innførte den 1. februar 1662 amt med amtsmenn i Norge istedenfor len som ble styrt av adelen. Norge ble delt opp i 11 amt, hvorav 4 var de gamle hovedlen som ble omgjort til stiftamt. I tillegg til Akershus, Bergenhus og Trondhjems stiftamt, var dette Stavanger stiftamt med Stavanger som stiftstad.
Allerede i 1670 foreslo stattholder Ulrik Frederik Gyldenløve at Christiansand skulle være stiftstad, og stiftet skulle foruten hovedamtet Christiansand (Agdesiden), bestå av de underliggende amtene Stavanger og Bratsberg. Den 4. oktober 1671 ble Ove Juel utnevnt til stiftsbefalingsmann for "Christianssand eller Agdersidens hovedamt". Han var fra 1669 visestattholder i Norge og som sådan bodde han på Akershus i Norge. I 1676 ble han visekansler i det danske kanselli, og fikk  Jens Toller Rosenheim som stedfortreder.Jens Rosenheim, som var en kjent jurist og sønn av borgermesteren i Christiania, Nils Nilsen Toller, og var utnevnt til amtmann i Lister amt. Han skulle "tillige i Ove Juels fravær, dog under hans direktion og efter foregående kommunikation, om noget vigtigt kunde forefalde, have indseende med Christiansands stifts hovedamt". Rosenheim ble imidlertid opptatt med utkast til den nye norske lov, og det eksisterer ingen embetsbrev fra hverken Juel eller Rosenheim. 
Ove Juel fikk den 11. desember 1679 avskjed som visekansler på grunn av sykdom og alderdom. Samtidig fratrådte han etter eget ønske som stiftamtmann i Norge mot løfte om første ledige stiftamt i Danmark. I 1680 ble amtmannen i Stavanger, baron Ludvig Holgersen Rosenkrantz, utnevnt som ny stiftamtmann. Det var i hans tid, i henhold til kongebrev av 6. mai 1682, at det ble endelig bestemt at Stavanger stift heretter skulle hete Christiansand stift, og at både stiftamtmannen og biskopen skulle bo i byen.


== Administrativ inndeling ==
Stavanger amt
Jæderen og dalerne fogderi
Ryfylke fogderi
Mandals amt
Lister fogderi
Mandal fogderi
Nedenes amt
Nedenæs fogderi
Raabygdelagets fogderi
Øvre Tellemarkens Fogderi


== Referanser ==
Biskra

Biskra (arabisk: بسكرة transliterasjon: Biskrah) er en by i Algerie med 203 392 innbyggere (2007). Biskra er administrasjonssenter for provinsen med samme navn.


== Eksterne lenker ==
Nettsted om Biskra
Joakim Fink Graasvold

Joakim Fink Graasvold (født 10. januar 1984 i Skien) er en norsk skuespiller og dramatiker. 


== Forfatterskap ==
Joakim Fink Graasvold har blant annet skrevet teaterstykket Rotte på loftet (2005). Stykket har vært satt opp på Teater Ibsen, Henrik Ibsen Museum Venstøp, Ibsenmuseet i Oslo, teatermuseet og på ulike kaféscener i perioden 2005-2010. Stykket handler om unge Henrik Ibsen og hans forhold til den smårare grandtanten Faster Ploug.
Blant øvrig dramatikk:

Blodøks (2014)
Til bords med Henrik (2006)
Fra en annen tid: en saga om blodslinjer (2006)


== Kilder ==
Joakim Fink Graasvolds personlige hjemmeside
Rotte på loftet, premierekritikk (2005)
Rotte på loftet: aviskritikk (2005)
Rotte på loftet, aviskritikk, dagen for psykisk helse (2007)
Fra en annen tid: forhåndsomtale
Hägersten-Liljeholmen

Hägersten-Liljeholmen er et bydelsområde i Söderort i Stockholm kommune. Bydelsområdet omfatter bydelene Fruängen, Hägersten, Hägerstensåsen, Mälarhöjden, Västertorp, Liljeholmen, Aspudden, Gröndal, Midsommarkransen og Västberga.
Hägersten-Liljeholmen ble dannet 1. januar 2007 da de tidligere bydelsområdene Hägersten og Liljeholmen ble slått sammen.
Zeami Motokiyo

Zeami Motokiyo (ca. 1363 – ca. 1443), også kalt Kanze Motokiyo, var en japansk estetiker, skuespiller og dramatiker.  
Zeami lærte skuespilleryrket av sin far Kanami, og sammen grunnla de No-teateret. Da Ashikaga Yoshimitsu, Shogunen av Japan fikk se dem opptre i 1374, bestemte han at Zeami skulle få en kunstutdanning ved hoffet, og tok gutten som elsker etter den japanske Shudotradisjonen.
Man regner med at 50 skuespill ble skrevet av Zeami. Blant dem Izutsu, Hagoromo, Koi no omoni og Takasago.
I tillegg til sitt virke som skuespiller og dramatiker, og hans teoretiske verker Fūshi kaden også kalt Kadensho, skrev Zeami også praktiske instruksjoner for skuespillere og etablerte No-teateret som en seriøs kunstform. Hans bøker er også fulle av estetiske standarder basert på Japans spirituelle kultur.
Emas nasjonalpark

Emas nasjonalpark (portugisisk: Parque Nacional das Emas) er en nasjonalpark i Brasil og er på UNESCOs verdensarvliste. Parken ligger mellom delstatene Goiás og Mato Grosso do Sul.


== Eksterne lenker ==
World Heritage Centre – Cerrado Protected Areas: Chapada dos Veadeiros and Emas National Parks
UNEP World Conservation Monitoring Centre – Cerrado Protected Areas: Chapada dos Veadeiros and Emas National Parks
Tauno Lappalainen

Tauno Lappalainen (født 10. mars 1898 i Libelits, død 25. januar 1973) er en tidligere finsk langrennsløper som konkurrerte på 1920- og 1930-tallet.


== Meritter ==
VM 1926 – sølv på 30 km og 50 km
OL 1928 – 6.-plass på 50 km
VM 1930 – bronse på 17 km


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tauno Lappalainen – Olympedia 
(en) Tauno Lappalainen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tauno Lappalainen – FIS (langrenn)
Olav Kjelbotn

Olav Kornelius Kjelbotn, tidligere Kristoffersen, (født 5. oktober 1898 i Fosnes, død 17. mai 1966 i Namsos) var en norsk langrennsløper som konkurrerte på 1920-tallet. 
Kjelbotn vant 30 km i NM 1924 på Voss. Han slo Thorleif Haug som nettopp hadde vunnet tre gull i OL 1924 i Chamonix. Han tok Norges første medalje i et ski-VM da han ble nummer tre på 50 km i VM 1926 i Lathis. I Holmenkollrennene vant han femmila i 1926 og kombinert i 1928.Kjelbotn var skimaker, og han produserte sin egen skismøring, Kjelbotn Spesial.


== Grønland og Antarktis ==
Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser, forløperen til Norsk Polarinstitutt, startet i 1929 med vitenskapelige sommerekspedisjoner til Øst-Grønland, og Kjelbotn var med på den første ekspedisjonen fra 1929 til 1931.I 1932–33 deltok Kjelbotn sammen med Hallvard Devold som mannskap på kaptein Hjalmar Riiser-Larsens ekspedisjon til Antarktis. De skulle gå med hundespann langs kysten fra Enderby Land til Weddellhavet. Isen, der de hadde losset alt utstyr for ett års overvintring, brøt opp allerede første natta. De tre drev til havs på et isflak mens de fleste hundene drev av gårde på et annet isflak og forsvant. Devold og Kjelbotn vekslet på å trå på en ergometersykkel med dynamo som leverte strøm til en liten kortbølgeradiosender. Etter vel to døgns dramatisk sykling og morsing, der vind og sjø stadig brøt isflaket deres mindre og mindre, fikk de omsider kontakt med en norsk hvalbåt og ble reddet sammen med fire hunder.


== Meritter ==
Ski-VM 1926 – bronse på 50 km
Vinter-OL 1928 – fjerdeplass på 50 km


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hyldmo, Endre (1992). «Olav Kjelbotn – Styggsterk namdaling først ute (sidene 13–16)». Trøndergull : Trøndelags vinter-OL-historie. Melhus: Snøfugl. ISBN 8270831964.  [Tilgang for norske IP-adresser på Nasjonalbibliotekets nettsider]
Einar-Arne Drivenes og Harald Dag Jølle, red. (2004). Norsk Polarhistorie. I. Gyldendal. ISBN 82-05-32654-1. 


== Eksterne lenker ==
(en) Olav Kjelbotn – Olympedia 
(en) Olav Kjelbotn – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Olav Kjelbotn – FIS (langrenn) 
1932-33: Hjalmar Riiser-Larsens egen ekspedisjon til Antarktis, som skulle gå med hundesleder langs kysten fra Enderby Land til Weddellhavet, ble ført av gårde på et isflak og reddet. – Norsk Polarhistorie