jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alf Rolfsen

Alf Rolfsen (født 28. januar 1895 i Kristiania, død 10. november 1979 i Oslo) var en norsk maler.


== Bakgrunn og utdannelse ==
Han var sønn av lesebokredaktøren Nordahl Rolfsen, og studerte ved kunstakademiet i København 1913–1916 under Viggo Brandt og Peter Rostrup Bøyesen.


== Kunstnerisk virke ==
I 1927 var han en av kunstnerne og arkitektene som etter invitasjon fra Arno Berg, daværende byantikvar i Oslo, utarbeidet forslag til hvordan hovedstadens bygningsmasse kunne bli mer fargerik og innbydende. Initiativet til dette byutviklingsprosjektet kom fra kunstneren Henrik Sørensen.Rolfsen regnes som en av de ledende kunstnernes i mellomkrigstidens monumentalmaleri, eller fresker. Som et hoveddverk nevnes Oslo Nye Krematorium (ved Vestre Gravlund) (fullført i 1937 etter syv års arbeid). Andre arbeider omfatter Telegrafbygningens ekspedisjonshall, Oslo (1922), Håndverkerforeningens festsal (1924–26), Hersleb skole (192?), festsalen i Oslo rådhus (1938–50), Stiklestad kirke, Haugesund rådhus (1954) Ullensaker kirke (1958) og Hansa bryggeri i Bergen. (1967). 
En studie til høyre sidevegg i krematoriet henger i Nasjonalgalleriet. Rolfsen illustrerte Asbjørnsen og Moes eventyr (1934–36), Henrik Wergelands Følg kaldet! og bidro til farens lesebøker. 
Rolfsen gjennomførte studiereiser til Paris, Italia, Spania, Hellas og Tyskland.


== Priser og utmerkelser ==
1951 Prins Eugen-medaljen
1971 Norsk kulturråds ærespris
1971 St. Hallvardsmedaljen


== Verker (utvalg) ==


== Litteratur ==
Alf Rolfsen. Kunsten skifter ham : Essays, taler, minneord. I utvalg ved Gordon Hølmebakk. Gyldendal, 1974
Alf Rolfsen. Billedspråk : Rekognoseringer i klassisk rumkunst. Aschehoug, 1960
Alf Rolfsen. Thv. Erichsen. Gyldendal, 1931. (Gyldendals små kunstbøker)
Jan Askeland. Alf Rolfsen : 100 års jubileum. Kunstnerforbundet, 1995. Utstillingskatalog
Svein Thorud. «Alf Rolfsen og Nordahl Grieg : to humanister på reise i Hellas». I: Kunst og kultur, nr 2, 1986
Dekorasjonen i det Nye krematorium i Oslo. Gyldendal, 1937 (hefte i stort format)
Johan H. Langaard. Alf Rolfsen. Gyldendal, 1932. (Gyldendals små kunstbøker)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alf Rolfsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Verk av Alf Rolfsen på nasjonalmuseet.no
Bjørn Talén

Bjørn Talén (født 8. september 1890 i Kristiania, død 12. juli 1945 i Bergen) var en norsk operasanger (tenor).
Talén studerte sang i Milano, Napoli, London og Paris. Han debuterte i Universitetets aula 1. oktober 1914. I 1918–20 var han ved Opera Comique i Kristiania. Han opptrådte ellers ved Nationaltheatret og ved Den kongelige opera i Stockholm, og han hadde gjesteopptredener i  København, Torino, Madrid, Berlin, Dresden og flere andre steder. Fra 1921 til 1928 var han fast ansatt som førstetenor ved Staatsoper i Berlin, og videre fram til 1932 ved Städtische Oper samme sted.
Av roller han sang, kan nevnes Tannhäuser, Faust, Don Jose i Carmen, Cavaradossi i Tosca, Pinkerton i Madama Butterfly og Samson i Samson og Dalila. Han sang også nyere repertoar, blant annet Kurt Weill. Tilbake i Norge opptrådte han også i mer operetteaktige oppsetninger, som Smilets land av Franz Lehár. En jubileumskonsert i 1939 ble også i praksis avskjedsopptredenen.
Talén hadde også offisersutdannelse og nådde kapteins grad. Ved den tyske invasjonen i 1940 var han sjef for luftvernet på Kongsvinger festning. Kommandanten der var tyskvennlig, men på Taléns ordre ble depotene brutt opp, slik at de innkalte soldatene kunne få våpen og uniformer.
Talén døde av kreft i 1945.


== Referanser ==
Vardøtunnelen

Vardøtunnelen er en undersjøisk veitunnel på europavei 75 i Vardø kommune i Finnmark. Tunnelen går under Bussesundet mellom Svartnes på fastlandet og Steilneset på Vardøya. Den vestre tunnelåpningen er like ved Vardø lufthavn, Svartnes. Tunnelen knytter Vardø til fastlandet. Vardøtunnelen er 2 892 meter lang, og dypeste punkt er 88 meter under havet. Største stigning i tunnelen er 8 %. Byggingen startet i 1979, tunnelen ble tatt i bruk den 22. desember 1982, og den ble offisielt åpnet av kong Olav V den 16. august 1983. Den var den første undersjøiske tunnelen i Norge.


== Se også ==
Veitunneler i Norge
Undersjøiske veitunneler i Norge


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nestegard, Dag H. Vegar gjennom fjell. Selja Forlag 2019. ISBN 9788282401586


== Eksterne lenker ==
Bilde av innslaget på fastlandet.
The World's Longest Tunnel Page
The World's Longest Tunnel Page – Liste over undersjøiske tunneler i Norge
Sisebut

Sisebut (latin: Sisebutus, spansk: Sisebuto; også Sisebuth, Sisebur, Sisebod eller Sigebut) (født ca. 565, død februar 621) var konge av vestgoterne, og hersker av det vestgotiske rike (Hispania og Septimania) fra 612 og til sin død. Han gjenerobret Den iberiske halvøy og under ham nådde det vestgotiske rike høyden av sin makt.


== Liv og virke ==

Sisebut tok den vestgotiske kronen med makt etter hans forgjenger, Gundemar, døde en naturlig død i 612. Sisebut fortsatte krigen mot Østromerrikets siste utposter i den sørlige delen av Spania. Han erobret de byene langs kysten som det bysantinske riket kontrollerte, og i henhold til den frankiske Fredegars krønike, «raserte dem til grunnen. Drapene av romerne av hans menn fikk den fromme Sisebut til å utbryte: «Elendig er jeg! At mitt styre skulle vitnet slik enorm sløseri med menneskeblod!» Hans samvittighetsutbrudd fikk ham likevel ikke til å endre noe eller gi byene tilbake. Han hadde oppnådd det som var målet, gjenerobret hele Den iberiske halvøy fordrevet bysantinerne ut.Sisebut styrket den vestgotiske kontrollen over baskerne (i den grad det var mulig) og kantabrere, etablerte vennskapelige forbindelser med det langobardiske kongerike i nordlige Spania, og styrket flåten som hadde blitt etablert av hans forgjenger Leovigild.
Sisebut ble kjent for sin inderlige fromhet for den kalkedonske kristendom, det vil sin den katolske, rettroende utøvelsen av religionen som han med fanatisk iver gikk inn for religiøs undertrykkelse: i 616 beordret han at alle jøder som nektet å konvertere til kristendommen skulle piskes. Han stiftet også andre antisemittiske lover som fordrev jøder fra riket. Han var nært assosiert med den lærde encyklopedist og biskop Isidor av Sevilla. Han er selv ansett å være forfatteren av et latinsk dikt om astronomi, Carmen de Luna eller Praefatio de Libro Rotarum, dedikert til en venn som er identifisert med Isidor.


== Ekteskap og barn ==
Han giftet seg først med en hustru hvor navnet ikke er kjent. Med henne fikk han en datter, Theodora, født ca. 590, og som siden giftet seg med Suintila, og deretter med en søster av sin svigersønn Suintila, som var en illegitim datter av Reccared I og Floresinda. Med henne fikk han en sønn, Reccared II.


== Referanser ==
Geofysikk

Geofysikk er læren om jordens fysikk. Den omfatter seismologi og fysiske aspekter ved jordens indre, vulkanologi og kjemiske aspekter ved jordens indre, oseanografi, meteorologi og atmosfærens fysikk, hydrologi og glasiologi, geomagnetisme og aeronomi. Efter at satellitt-teknologien ble tatt i bruk innen geodesi, er også geodesi blitt en viktig bidragsyter til geofysikken.
Geofysikken prøver å gi forklaring på det som skjer i jordens indre og ytre, slik som for eksempel vulkanutbrudd, jordskjelv, kontinentaldrift, klimaendringer. Man benytter også kunnskap innen geofysikk ved leting etter mineraler og petroleum.
Til det siste benyttes følgende teknikker: 

Seismikk
Elektrisk resistivitet
Indusert polarisering
Magnetometri
Gravimetri
Geodesi
Havbunnslogging med EM-teknologi
GeoradarI Norge, er geofysikerne organisert gjennom den Norsk Geofysisk Forening (NGF) som ble stiftet i Geilo i 1917. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av geofysiker
Den Norsk Geofysisk Forening (NGF)
Leasing

Leasing er en finansieringsform som kan sees på som en mellomting mellom leie og lånefinansiering. Utleier, som ofte er en finansinstitusjon, underavdeling av bank eller forsikringsselskap, har eiendomsretten til leasingobjektet, mens leasingtaker, eller leier, har bruksrett.
Det skilles mellom finansiell og operasjonell leasing, men den nøyaktige definisjonen av disse kan ofte være flytende. Hovedkriteriet for klassifisering av en leasingkontrakt som finansiell eller operasjonell leasing er om eierskapet til objektet som finansieres overføres fra utleieren til leasingtakeren. Den av partene som tar den finansielle risikoen definerer hvem som faktisk har eierskapet til objektet uavhengig av om hvem som står som formell eier. Ved finansiell leasing er det leasingtakeren som har den finansielle risikoen, mens det ved operasjonell leasing er utleieren. 
Hvilken klassifisering leasingselskapene benytter for en leasingkontrakt er ikke nødvendigvis i samsvar med hva som regnskapsmessig betegnes som finansiell eller operasjonell leasing. Leasingkontrakter der utleier påtar seg vedlikehold, service og andre kostnader for objektet betegnes ofte av selskapene som operasjonell leasing, men kan likevel – avhengig av det enkelte lands skatteregler – regnskapsmessig klassifiseres som finansiell leasing. For eksempel vil en avtale om at leasingtaker skal kjøpe objektet ved leasingskontraktens utløp i Norge føre til at avtalen klassifiseres som en finansiell leasing.
Hvilken leasingform som benyttes i ulike land er hovedsakelig styrt av det enkelte lands skatte- og regnskapsregler. I Norge benyttes det nesten utelukkende operasjonell leasing for personbiler mens finansiell leasing av personbiler er mest vanlig i Sverige.Spesielt for statlige og kommunale etater er operasjonell leasing den eneste fremgangsmåte da disse ikke har anledning til å ta den finansielle risikoen ved leasingavtaler. 
I Norge er personbiler, på grunn av spesielle avgiftsregler, vanlige leasingobjekter, men også produksjonsutstyr og løsøre er ofte leasingfinansiert. I prinsippet kan enhver formuesgjenstand leasingfinansieres. I Norge finnes det, i motsetning til de fleste andre vestlige land, ingen spesifikk lov som regulerer leasing. Skillet mellom finansiell og operasjonell leasing er imidlertid håndtert i NRS 14.


== Se også ==
Wet lease
Dry lease
Depositum


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Leasing-ABC hos Skatteetaten
Reccared II

Reccared II (spansk: Recaredo, død 16. april 621) var vestgoternes konge i Hispania for en kort tid i 621. Hans far og forgjenger var Sisebur. Han var bare et barn da han ble plassert på tronen og som med de fleste vestgotiske forsøk på å etablere et kongelig dynasti, opponerte adelsmennene mot Siseburs og dynastiet mislyktes.
Hans død lot den sterke mann og general Suintila stige til tronen.
Wycliffe Juma Oluoch

Wycliffe Juma Oluoch (født 6. mai 1980) er en kenyansk fotballspiller som spiller for FK Mjølner. Oluoch har tidligere spilt for Mathare United, og har vært aktiv i den kenyanske fotball- og bistandsorganisasjonen Mathare Youth Sport Association som blant annet har samarbeidet med det norske Fredskorpset. 
Han kom til Bergen i 2006 for å gå på skole, og ble raskt tilbudt kontrakt med Løv-Ham. Oluoch fikk sin debut i Adeccoligaen som innbytter mot Bryne 9. april. Etter 2007-sesongen fikk han ikke fornyet kontrakten med Løv-Ham. Han signerte heller en ny kontrakt med Nybergsund IL-Trysil. Laget kom opp i 1. div etter 2007 sesongen. Den 28. februar 2011 signerte han for FK Mjølner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wycliffe Juma Oluoch – Transfermarkt 
(en) Wycliffe Juma Oluoch – national-football-teams.com 
(en) Wycliffe Juma Oluoch – Soccerway
Suintila

Suintila var vestgoternes konge i Hispania fra 621 til 631. Fred hersket i vestgoternes kongedømme, og som et direkte resultat, klarte kongen å ta tilbake de områdene som hadde vært under Østromerrikets kontroll.
På den språklige fronten var det på rundt Suintilas tid at en ny form form ordet Hispania ble brukt i økende grad: Spania. Ifølge Isidore av Sevilla, som døde i 636, var det med vestgoternes dominans av Hispania at idéen om enhet på halvøya ble sådd, og frasen mor Spania ble brukt for første gang. Opp til den tiden hadde ordet Hispania blitt brukt om alle halvøyas land. I Historia Gothorum dukker Suintila opp som den første kongen av totius Spaniae. Historieverkets prolog er det velkjente De laude Spaniae («om Spanias stolthet») hvor Spania blir brukt om den gotiske nasjon.
Sisenand

Sisenand (spansk: Sisenando, død 12. mars 636 i Toledo) var vestgoternes konge i Spania fra 631 til 636.


== Liv og virke ==


=== Veien til kongemakten ===
Sisenand var guvernør for Septimania da adelen gjorde opprør mot den vestgotiske kong Suintila, på grunn av sistnevntes beslagleggelse av land og fordeling av privilegier til adelen og til presteskapet. Sisenand sluttet seg til opprøret og styrtet Suintila. Til dette fikk han hjelp fra frankerkongen Dagobert I, godt hjulpet av en gave på fem hundre pund gull. Gullplaten var etter sigende en gave som Aetius, en romersk general, i 451 hadde skjenket til kong Thorismund, en tidligere konge av vestgoterne. 


=== Konge ===
Etter den vellykkede avsettelsen av Suintila og hans fengsling i Zaragoza den 26. mars 631, utropte Sisenand seg selv til konge. Sisenands seier innebar også adelens triumf over det vanlige folk, selv om de som fikk mest ut av maktskiftet var presteskapet, som utnyttet utmattelsen hos seierherrene til å styrke sin egen innflytelse. 

Da Sisenand besteg tronen, erklærte han ekskongen Suintila for å ha vært tyrannisk og for en hersker med mange forbrytelser og misgjerninger på samvittigheten. Han erklærte at forgjengeren hadde beriket seg på bekostning av de fattige; han inndro også presteskapets rikdommer. Mellom 632 og 633 ser det ut til å ha vært et opprørsforsøk i riket, ledet av Iudila. Dette synes å fremgå av to mynter funnet i Mérida og i Granada med påskriften IUDILA REX.  Opprøret mislyktes, og Iudila ble senere tatt livet av.For å oppnå kirkelig konformitet innkalte Sisenand det 8. desember 633 den fjerde synode i Toledo, som, sannsynligvis under ledelse av Isidor av Sevilla, utarbeidet sivile og kirkelige lover for det vestgotiske riket, blant annet om dødsstraff, ekskommunikasjon og fordømmelse til evig fortapelse for dem som skulle forsøke seg på å gå til opprør mot kongen. 
Lignende straffer ble foreskrevet for dem som etter eget behag skulle ønske å dispensere fra denne straffebestemmelse. 
  Imidlertid innrømmet ikke synoden noen kongelig tronarverett. Den neste kongen skulle velges av biskoper og magnater fra en av deres egne rekker. Sisenand døde en naturlig død i byen Toledo den 12. mars 636. 
Chintila ble valgt av biskopene til å etterfølge ham. 


== Litteratur ==
Edward A. Thompson: The Goths in Spain. Oxford 1969, s. 170–180


== Referanser ==
Irkutsk

Irkutsk (russisk: Ирку́тск) er en by og administrasjonssenter i Irkutsk oblast i Russland. Byen er en av de største i Sibir og ligger 5185 km med tog øst for Moskva. Innbyggertall: 593 604 (folketelling 2002).


== Geografi og klima ==
Byområdet ligger ved elven Angara (en sideelv til elven Jenisej) 75 km nedenfor dens utspring fra den 700 km lange Bajkalsjøen, og på motsatt bredde i forhold til forstaden Glaskovsk. Elven som her er 580 m bred, krysses av en hengebro. Elven Irkut, som har gitt navn til byen, er en liten elv som møter Angara like ved byen. Hoveddelen av byen avgrenses av en del viktige landemerker: Klosteret, Fortet og Havna, i tillegg til dens forsteder ved en annen sideelv: Ida, eller Usjakovka.
Som en sibirsk by har Irkutsk et subarktisk klima, kjennetegnet ved ekstrem variasjon i temperaturer mellom årstidene. Det kan være veldig varmt om sommeren, og brutal kulde om vinteren. Den varmeste måneden i året i Irkutsk er juli, med en gjennomsnittstemperatur på 18 ℃, og den kaldeste måneden i året er januar med en gjennomsnittlig temperatur på −19 ℃. Nedbørsmengdene varierer også mye. Den våteste måneden er juli, med 119 mm nedbør i snitt. Tørrest er februar med et snitt på bare 7,6 mm, hovedsakelig fordi nesten all nedbør i den sibirske vinteren faller som tørr snø.


== Transport ==
Viktige veier og jernbaner, som Den transsibirske jernbanen, forbinder Irkutsk med andre regioner i Russland og Mongolia. Byen har to flyplasser: Irkutsk internasjonale lufthavn og den mindre Irkutsk nordvestre lufthavn.


== Utdanning ==
Utdanningsinstitusjoner i Irkutsk inkluderer Irkutsk universitet for Jernbanetransport (siden 1975), Irkutsk Statlige Universitet (1918), Baykalsky statlige universitet for økonomi og juss (1932), Irkutsk Tekniske Universitet (1939), Irkutsk Landbruksakademi, Irkutsk universitet for lingvistikk (1948), Irkutsk medisinske universitet, Irkutsk pedagogiske høyskole. Blant private høyskoler finnes: Det sibirske institutt for juss, økonomi og administrasjon (1993), Institute of Economics of ISTU (1996).


== Bilder fra Irkutsk ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Irkutsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Иркутск – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Aleksandr Tisjanin

Aleksandr Georgijevitsj Tisjanin (russisk: Александр Георгиевич Тишанин) (født 20. april 1966 i Troitsk, Russland) var den russiske oblasten Irkutsks guvernør fra 2005 til 2008.


== Kilder ==
(ru) Guvernøren av Irkutsk oblasts offisielle nettside (Engelsk oversettelse ved hjelp av AltaVistas Babel Fish)
(en) Guvernøren av Irkutsk oblasts offisielle nettside (Engelsk oversettelse ved hjelp av AltaVistas Babel Fish) (forgjenger)
(en) Russia Profile
Chintila

Chintila (død 20. desember 639) var vestgoternes konge i Spania fra 636 til 639. Han etterfulgte Sisenand i en tid med svakhet og styrte til han døde.


== Biografi ==
Han ble valgt og bekreftet av en konvensjon av biskoper og adelsmenn i henhold til det fjerde konsil i Toledo. Valget av ham forandret ingenting, og ustabilitet herjet. Han løste aldri de mange problemene som plaget hans tid, som krønikene fra den tiden forteller oss. Dette inkluderte opprør i Septimania og Galicia. I de tre årene hans styre varte, gav han biskopene vide fullmakter og de var de facto monarker, om ikke de jure.
Han dedikerte sin tid til konsilene, det femte konsilet i Toledo i juni 636 og det sjette konsil i Toledo i juni 638. De dekket mange emner og fastsatte mange nye regulativer. Kongen måtte velges blant adelsmennene, aldri en tonsurado (presteskapet), bønder eller utlendinger. De dikterte staffer for opprør og bestemte at eiendom som kongen skaffet seg på rettferdig vis ikke kunne konfiskeres av hans etterfølger. Til slutt forbød de ikke-katolikker innenfor rikets grenser, noe som medførte mange påtvungne konverteringer. 
Chintila døde i 639 av naturlige årsaker og ble etterfulgt av Tulga.
Tulga

Tulga var vestgoternes konge i Spania fra 640 til 642, dersom hans far døde i desember 640 som noen kilder sier. Men noen kilder sier at hans styre begynte så tidlig som i 639 eller endte så tidlig som i 641. Han ble konge etter sin far, Chintila, i enda ett mislykket forsøk på å etablere en dynastisk kongemakt i Spania.
I 642 gjennomførte Chindasuinth, en gotisk krigsherre, et opprør. Han var allerede 79 år gammel. Han hadde hatt kommandoen ved grensen til baskerne. Han så kongemaktens svakhet og en konvensjon av adelsmenn (landeiende gotere) og folket (andre gotiske innbyggere) ved Pampalica (antagelig dagens Pampliega) utropte ham til konge uten støtte fra kirken.
Ifølge Sigibert av Gembloux, avsatte opprørerne Tulga i Toledo, barberte hodet hans og sendte ham i et kloster for å leve sine dager som munk (siden munker ikke kunne velges til tronen). Men St Ildefonso sier at opprøret mislyktes uten kirkens støtte og Chindasuinth etterfulgte Tulga først da han døde.
Chindasuinth

Chindasuinth (spansk: Chindasvinto, latin: Chintasvintus) (født ca. 563, død 30. september 653) var vestgoternes konge i Spania fra 642 til 653. Ifølge Edward Gibbon begynte muslimske plyndringstokt på Den iberiske halvøy i hans regjeringstid.
Han etterfulgte Tulga som han ranet tronen fra i et kupp (se Tulga). Han ble «offisielt» valgt av adelsmennene og innsatt av biskopene 30. april 642.
Til tross for hans alder (han var allerede 79 år gammel) gjorde hans energi og styrke at de geistlige og adelen underkastet seg. Han sementerte sin kontroll ved å forebygge et opprør: Han henrettet en gang over 200 gotere fra de fleste adelsfamiliene og mer enn 500 av lavadelen. Dette ble fulgt opp av mange forvisninger og konfiskeringer av eiendom. Alt dette før noen som helst opprør og uten etterforskning eller rettssaker eller, for den saks skyld, faktisk tro på at et opprør var på gang.
Det syvende konsilet i Toledo, holdt den 16. oktober 646, gikk med på og støttet hans handlinger, gjorde straffene for de som satte seg opp mot monarken strengere og utvidet dem til og med til medlemmer av geistligheten som støttet dem.
Ved å knuse all opposisjone, lånte han riket en fred og orden som før dette var ukjent. For å fortsette dette fikk han sin sønn Recceswinth på oppfordring fra St Braulio av Zaragoza kronet til medkonge 20. januar 648 og forsøkte å etablere, som så mange hadde forsøkt, et arvelig monarki i Spania. Hans sønn var fra denne datoen til hans død den reelle herskeren av vestgoterne, i farens navn frem til 653 da Chindasuinth døde.
Til tross for hans utilgivelige politikk, er Chindasuintha beskrevet i geistlige annaler som en stor velgjører av kirken, han donerte mange områder og privilegier. Han forbedret de offentlige eiendommene med de konfiskerte varene til de avsatte adelsmennene og gjennom forbedret skattlegging. På den militære siden foretok han kampanjer mot opprørske baskere og lusitanere.
Som lovgiver innførte han mange lover som tok seg av sivile saker. Med hjelp fra Braulio, biskopen i Zaragoza, startet han arbeidet med en lovgivning for både den gotiske befolkningen og den spansk-romerske. Det arbeidet ble fullført av hans sønn i Lex Visigothorum. Det overtok både for Lex Romana Visigothorum brukt av de innfødte og Luivigilds lovverk brukt av goterne.
Han tilbrakte de siste årene av sitt liv, som så mange monarker i middelalderen gjorde, i fromhetsøvelser for å redde sin sjel. Han grunnla klosteret San Román de la Hornija ved Duero slik at restene hans kunne ligge ved siden av sin kone Recciberga. For Eugene II, biskop av Toledo, var han kun «urettferdig, umoralsk og manglet fromhet».
Legenden sier at Pelayo, den første kongen av Asturias, var en direkte etterkommer av Chindasuintha, men dette har ikke blitt bevist.


== Eksterne lenker ==
Edward Gibbon, History of the Decline and Fall of the Roman Empire kapittel 51
Vestgoternes lovverk: tekst på engelsk. Forordet ble skrevet i 1908 og bør leses kritisk.
Museo Rey Chindasvinto: fotograf (tekst på spansk).
Austre Moland kirke

Austre Moland kirke er en korskirke fra 1673 på Brekka i Arendal kommune, tidligere Austre Moland kommune. Inntil 1948 var skrivemåten Østre Moland kommune og Østre Moland kirke.


== Historikk ==
Den ble opprinnelig bygd som en liten langkirke i 1673. Utvidet og ombygd til korskirke i 1779. Kirken fikk da også nytt tårn og fire mindre spir. Byggmester var Ole Nilsen Weierholt. Maling og dekorering av kirken ble utført av Anders Grundesøn Løwe i 1797 for 300 riksdaler, men det var hans malersvenn Nils Christensen som malte alle bildene av engler og apostler. Utvendig har kirken malt dekor rundt vinduene.
Byggverket er i tre og har 485 sitteplasser. Kirken ble restaurert i 1961.
Kirkeklokkene er fra 1752 og 1754; begge er støpt av Jakob Jørgen Rendler som på den tiden var klokkestøper i Kristiansand.Austre Moland kirke var valgkirke i 1814.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nilsen, Sigrid E. (1997). Austre Moland kirke. Austre Moland menighetsråd. 
Weierholt, Olav (1973). Kirken i Austre Moland: festskrift til 300-års jubileet i 1973. Arendal. 
Nenseter, Bjarne (1992). «Austre Moland kirke». På kirkevandring i Aust-Agder. Arendal: Kilden forlag. s. 14-15. ISBN 82-7627-003-4. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 474. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
«Austre Moland kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(no) «Austre Moland kirke». Kirkesøk. Den norske kirke.