jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Universal Mobile Telecommunications System

Universal Mobile Telecommunications System (eller UMTS) er en teknologi for tredje generasjons mobiltjenester (3G) i mobilnett, og anvendes for å tilby overføring av data og bilde fra eller til mobiltelefoner. Det ble tatt i bruk kommersielt fra 2001, først i Japan av DoCoMo.
UMTS ble utviklet for å utfylle mobilstandarden GSM, som brukes for mobil taletelefoni over hele verden. Radiokommunikasjonssystemet i UMTS er basert på kodet kanalaksess (CDMA), mens delen som ruter samtaler bygger på tidsdelt kanalaksess (TDMA). 
UMTS øker overføringshastigheten for data i forhold til i GSM-nettet, i første omgang til 384 kilobits pr. sekund (kbps). Fra 2007 bygger Telenor og Telia ut såkalt turbo-3G med HSDPA-teknologi, som utvider UMTS-nettets datakapasitet til ca. 2 megabits pr. sekund (Mbps).
UMTS sendes vanligvis i 2100 Mhz-båndet, og på den frekvensen er rekkevidden kortere enn i 900- og 1800 MHz båndene, som brukes for GSM. Konsesjonene som ble utlyst i mange europeiske land ved årtusenskiftet forutsatte at WCDMA skulle benyttes for å sikre at man kunne benytte samme utstyr (mobiltelefon) i alle land.


== UMTS i Norge ==
I Norge ble fire UMTS-lisenser tildelt i 2000, men bare Telenor og Telia Norge har bygget noe nett. Teleoperatøren Enitel gikk konkurs som følge av at selskapet ikke maktet forpliktelsene knyttet til UMTS-utbygging.  Tele2 fikk den fjerde lisensen, bygget ca. 20 basestasjoner i Oslo, og leverte deretter lisensen tilbake. 
Operatøren 3 fikk noe senere en lisens, men har foreløpig ikke bygget noe nett. De har fått utsettelse til 2012 med utbyggingen. I 2008 fikk også Mobile Norway lisens, og de har startet utbyggingen uten at nettet foreløpig har kommet på lufta. Mobile Norway eies av Network Norway og Tele2 og på denne måten er Tele2 tilbake som UMTS-operatør (Tele2 solgt til Telia i 2014, og Tele2 har ingen tilstedeværelse i Norge lenger. ICE er den tredje operatøren i Norge som har lisens)
Det ble opprinnelig stilt strenge krav til geografisk og befolkningsmessig dekningsgrad for UMTS, men nye konsesjonshavere underlegges ikke lenger så strenge utbyggingskrav.
Nordisk Mobiltelefon Norge fikk senere med sitt Ice.net konsesjon til å benytte CDMA2000-teknologi i 450 MHz båndet. Denne teknologien gir langt større rekkevidde per sender – inntil 300 km – mens UMTS normalt har en rekkevidde på 1,5-3 km. Pr. 2019 er 3G under utfasing.
Torsnes (Østfold)

For andre betydninger av Torsnes, se Torsnes.

Torsnes er et tettsted i Fredrikstad kommune. Det var fra 1837 del av Borge formannskapsdistrikt.
1. januar 1910 ble Torsnes skilt ut som egen kommune med 1 466 innbyggere.
1. januar 1964 ble de høytliggende sjøområdene sør for Øra med Hesteholmen i Torsnes slått sammen med deler av Borge samt Fredrikstad og Glemmen kommuner til Fredrikstad kommune. Resten av Torsnes ble slått sammen med resten av Borge til den nye Borge kommune.
1. januar 1994 ble Borge kommune slått sammen med Fredrikstad, Kråkerøy, Onsøy og Rolvsøy kommuner til den nye Fredrikstad kommune.
På Torsnes finnes herregårdene Thorsø og Nes, som har vært åsted for viktige politiske beslutninger i Norges historie. Nes tilhørte for eksempel den dansk-norske adelsslekten Bildt i middelalderen.
Den gamle norske adelsslekten Bolt har også sitt utspring i Torsnes. Dens stamfar Alv Sigerstad Bolt holdt til på herregården Sigerstad i nåværende Fredrikstad.
Folkets Hus ble opprinnelig bygget i 1902 men etter en storbrann i 1995 gikk hele huset tapt. Et nytt hus ble bygget og innviet på nøyaktig samme sted i 1996. 
Det bor 1994 personer i Torsnes.


== Referanser ==
Måløybrua

Måløybrua forbinder Vågsøy i Kinn med fastlandet, og er en del av riksvei 15. Brua har totalt 34 spenn og total lengde er 1 274 meter, med to midtspenn på 125 meter og en minste fri seilingshøyde på 42 meter. Ved åpningen var den Norges nest lengste veibru, siden Hardangerbrua ble åpnet 2013 ligger den på åttendeplass.
Byggingen av Måløybrua startet i november 1971, og den ble offisielt åpnet 11. juni 1974 av kong Olav V, men allerede i desember 1973 kunne de første bilene kjøre over.Det var en rimelig bruløsning i sin tid, med en pris på drøye 32 mill. kr. Finansieringen var bompenger, men nedbetalingen ble ferdig tre år før tiden og opphørte 1. august 1984.Måløybrua er bygget for å tåle vind på opptil 75 m/s. I begge ender av brua er det satt opp tavler som viser aktuell vindstyrke, og den har flere ganger vært stengt på grunn av for stor vindstyrke.
Når vinden blåser fra en spesiell kant, «synger» brua på enstrøken C.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==
Arne Haugestad

Arne Haugestad (1935–2008) var en norsk jurist. Han var høyesterettsadvokat, ekspedisjonssjef i Justisdepartementet, sjef for Fengselsstyret og sorenskriver på Lillehammer. Haugestad var daglig leder for Folkebevegelsen mot norsk medlemskap i EEC fra 1970 til 1973 og forsvarer for Arne Treholt fra 1985 til 1992.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Arne Haugestad var sønn av høyesterettsadvokat Einar Haugestad (1903–84) og Ellen Margareta Thelin (1908–99). Han flyttet til Oslo som tolvåring og tok examen artium der i 1954. 
1960 avla han juridisk embetseksamen. Som student var han formann (titulert «Formand») av Det Norske Studentersamfund i 1961 og leder av Norsk Studentunion i 1958.
Han ble gift i 1959 med Anne Lise Jahr (1936–2006), datter av handelsmann Erling Jahr (1901–57) og Olaug Hestnæs (1907–86).


=== Karriere ===

Haugestad var daglig leder for Folkebevegelsen mot norsk medlemskap i EEC fra 1970 til 1973 og forsvarer for Arne Treholt fra 1985 til 1992.
Mens han var ekspedisjonssjef i Justisdepartementet og sjef for Fengselsstyret i perioden fra 1975 til 1980, hadde han ansvaret for kriminalmeldingen under justisminister Inger Louise Valle fra Arbeiderpartiet. Der ble det foreslått tiltak som ville ha ført til atskillig reduksjon i bruk av fengselsstraff. Han nedtonet det individuelle ansvaret og den allmennpreventive begrunnelsen for straff. I stedet la han større vekt på sosiale årsaker til lovbrudd.


=== Lekkasjesaken ===
Arne Haugestad forbindes spesielt med lekkasjesaken som førte til at Per Borten måtte gå av som statsminister. Det var under en flyreise i 1971 at Borten ba Haugestad om å lese et notat der det framgikk at et fransk kommisjonsmedlem mente Norge ikke burde søke om medlemskap da motstanden i folket var meget sterk. Innholdet i notatet ble slått stort opp i Dagbladet, og det førte til en intens kildejakt. Flere mente at Haugestad måtte være kilden. Det ble senere klarlagt at det ikke var Haugestad, men Ole N. Hoemsnes som var Dagbladets kilde.


== Bibliografi ==
1970 ABC om EEC
2004 Kappefall : et varslet justismord –  ISBN 82-03-18219-4


== Referanser ==


== Kilder ==
VG:Arne Haugestad er død
Ole N. Hoemsnes (1986). Skjebnedøgn : om Borten-regjeringens fall. Gyldendal. ISBN 8205169217. 


== Eksterne lenker ==
(en) Arne Haugestad på Internet Movie Database
Karl Malone

Karl Malone (født 24. juli 1963) er en tidligere amerikansk basketballspiller. Han spilte 19 sesonger i NBA – for Utah Jazz 1985-2003 og for Los Angeles Lakers 2003-2004. Han var også med på det amerikanske OL-laget («Dream Team») i 1992 og 1996.
Malone hadde kallenavnet «The Mailman» fordi han «alltid leverte varene». Han ble kåret til ligaens mest verdifulle spiller i 1997 og 1999, og er med sine 36928 poeng spilleren med nest flest scorede poeng i NBAs historie. Han klarte imidlertid aldri å vinne et NBA-mesterskap. Malone og hans lagkamerat John Stockton ledet Utah til NBA-finalen i 1997 og 1998, men begge gangene tapte laget mot Michael Jordan og hans Chicago Bulls.
I 2003 signerte Malone for Los Angeles Lakers i et siste forsøk på å vinne NBA-tittelen. Laget tapte imidlertid finaleserien mot Detroit Pistons, og Malone mistet mesteparten av sesongen med skade. Han la opp året etter.
I 2010 ble kom han inn i Naismith Memorial Basketball Hall of Fame.


== OL-medaljer ==
OL 1992  Barcelona: Gull i basketball med USA
OL 1996  Atlanta: Gull i basketball med USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karl Malone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Karl Malone på Internet Movie Database 
(fr) Karl Malone på Allociné 
(en) Karl Malone hos The Movie Database 
(de) Karl Malone – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Karl Malone – Olympedia 
(en) Karl Malone – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Karl Malone – Louisiana Sports Hall of Fame 
(en) Karl Malone – FIBA 
(en) Karl Malone – FIBA 
(en) Karl Malone – eurobasket.com 
(en) Karl Malone – Basketball-Reference.com
Lugar

Lugar betegner et kombinert oppholds- og soverom for mannskap eller passasjerer ombord på skip. 


== Passasjerlugarer ==
På passasjerskip var det tidligere vanlig med klassedelte lugarer, på store skip opptil 3 klasser. Standard og beliggenhet på lugarer, forpleining, fellessalonger og dekksareal ble avspeilt i klassifisering og billettpris. 
Klassedelingen finnes fortsatt på mange skip, men inndelingen i 1., 2. og 3. klasse er forlatt. I tråd med tidens markedsføringsterminologi finnes det gjerne et stort tilbud av «vanlige» lugarer eller «turistklasse» og dyrere alternativer som «rederlugarer», suiter eller «business class», helt parallelt til det som tilbys på hotell.
Praksis er gjerne slik at jo høyere opp i skipet, og jo større lysflate og areal lugarene har, desto høyere er billettprisen. Utvendige lugarer er dyrere enn innvendige (uten dagslys). Lugarer med utsikt (og eventuelt privat dekksplass) tverrskips er dyrere enn tilsvarende langskips. Lugarer med 4 køyer uten koøye/ventil på dekk under vannflaten er (der de finnes) det rimeligste lugartilbudet. 


== Mannskapslugarer ==

På passasjerskip er mannskapslugarene gjennomgående plassert i mindre attraktive og salgbare deler av skipet som i de fremre seksjonene av selve skroget og i umiddelbar tilknytning til service- eller maskinrom med aktivitet store deler av døgnet og et visst støynivå.  
På laste- og tankskip trenger man ikke ta samme hensyn til disse faktorene, men lugarplasseringen og -størrelsen speiler ofte det enkelte besetningsmedlems plass i hierarkiet ombord på skipet. Det samme gjør antall personer som innkvarteres på hver lugar.
På 1950-tallet hadde tankskip fremdeles to overbygninger, én midtskips og én akterut. På disse var offiserslugarene samlet midtskips, mens mannskapslugarer (og maskinrom) var plassert akter. 
På skoleskip og enkelte marinefartøyer har man gjerne felles sove-, spise- og oppholdsrom for hele mannskapet. Et slikt rom kalles banjer.
Ibsenprisen

Ibsenprisen er en pris til fremme av norsk dramatikk og Norges eneste dramatikerpris. Prisen blir administrert av Skien kommune, og er blitt utdelt hvert år siden 1986.
Prisen kan deles ut til en norsk dramatiker som det siste året har fått oppført et nytt verk for barn eller voksne ved et profesjonelt sceneteater, radioteater eller fjernsynsteater, eller for et samlet dramatisk forfatterskap. 
Tidligere ble prisen delt ut i Skien på fødselsdagen til Henrik Ibsen, 20. mars, men siden 2008 har utdelingen foregått i september ved Skien internasjonale Ibsenkonferanse. Per 2011 er prisen på 150 000 kroner og en Ibsenstatuett laget av billedhoggeren Nina Sundby.
Juryen består av seks medlemmer, én fra hver av disse organisasjonene:

Kritikerlagets seksjon for teater, musikk og ballett
Norsk Dramaturgforum
Norsk Sceneinstruktørforening
Norsk Teaterlederforening
Kunsthøgskolen i Oslo/Universitetet i Oslo
Skien kommune ved Teater Ibsen


== Prisvinnere ==
1986 – Arne Skouen for samlet dramatisk forfatterskap
1987 – Peder Cappelen for Eufemianatten
1988 – Odd Selmer for På egne ben
1989 – Julian Garner for Svarte okser
1990 – Edvard Rønning for Himmelplaneten
1991 – Marit Tusvik for Mugg
1992 – Bjørg Vik for Møte i Venezia
1993 – Norvald Tveit for samlet dramatisk forfatterskap
1994 – Eva Sevaldson for Framtida er avlyst
1995 – Terje Nordby for Isblomst
1996 – Jon Fosse for Namnet
1997 – Jesper Halle for Dagenes lys
1998 – Petter S. Rosenlund for En umulig gutt
1999 – Cecilie Løveid for Østerrike og samlet dramatisk forfatterskap
2000 – Tor Åge Bringsværd for samlet dramatisk forfatterskap
2001 – Nina Valsø for Ubuden gjest
2002 – Niels Fredrik Dahl for Som torden
2003 – Wetle Holtan for De som lever
2004 – Per H. V. Schreiner for Den brysomme mannen
2005 – Maria Tryti Vennerød for Dama i luka
2006 – Liv Heløe og Finn Iunker
2007 – Christopher Grøndahl for Tundra og Silent Winds of Blackpool
2008 – Edvard Hoem for Mikal Hetles siste ord
2009 – Christopher Nielsen for Verdiløse menn
2010 – Kate Pendry for Erasmus Tyrannus Rex
2011 – Lennart Lidström for Pingviner i Sahara
2012 – Fredrik Brattberg for Tilbakekomstene
2013 – Arne Lygre for Jeg forsvinner
2014 – Johan Harstad for Osv.
2015 – Cecilie Løveid for Visning
2016 – Mette Edvardsen for We to be
2017 – Tore Vagn Lid, Cecilie Løveid og Nordahl Grieg for Vår ære/vår makt
2018 – Malmfrid Hovsveen Hallum for Solveigs 2. sang
2019 – Demian Vitanza for Tyngde
2020 – Lisa Charlotte Baudouin Lie for sceneteksten Mare.


== Referanser ==


== Se også ==
Den internasjonale Ibsenprisen
Ibsenstatuetten


== Eksterne lenker ==
«Arkivert kopi». www.skien.kommune.no. Arkivert fra originalen 31. juli 2021. Besøkt 2. april 2020.
Jean-Claude Trichet

Jean-Claude Trichet (født 20. desember 1942 i Lyon) er en fransk økonom. Frem til 2011 var han president for Den europeiske sentralbanken (ESB).
Trichet studerte ved eliteuniversitetet École nationale d'administration (ENA). Som leder av skatteetaten tjente han siden 1987 under fem franske statsministre. I 1993 ble han president for den franske sentralbanken, og 1. november 2003 ble han president for ESB i Frankfurt am Main. Han etterfulgte da Wim Duisenberg.
Trichet er tildelt Karlsprisen for 2011.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jean-Claude Trichet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
École nationale d’administration

École nationale d'administration (ENA) er en fransk høyskole som særlig utdanner ledere for den franske statsadministrasjonen. Den ble grunnlagt i 1945. Det er en av Frankrikes fremste eliteskoler, og de som har studert der kalles énarques, enarker.
Skolen lå tidligere i Paris, men er nå i all hovedsak flyttet til Strasbourg nær den tyske grensen for å understreke dens europeiske dimensjon og som ledd i en desentraliseringspolitikk. Statsminister Édith Cresson fikk igjennom at høyskolen skulle flyttes i 1992, og flyttingen skjedde gradvis frem til 2005.
ENA har sterkt preget fransk politikk og industri, og enarkene blir ofte kritisert for å monopolisere høye posisjoner og være arrogante og teknokratiske. Valéry Giscard d'Estaing, Jacques Chirac, Alain Juppé, Lionel Jospin, Jean-Claude Trichet og Dominique de Villepin har alle begynt sin karrière ved ENA.
Av omkring 3 000 kvalifiserte søkere tas årlig opp 120. De forplikter seg til å arbeide minst ti år i den franske statstjenesten. Alle tidligere enarker (pt. ca. 5 500) er oppført i fortegnelsen annuaire.
ENA tar også opp et antall utenlandske studenter, de fleste av disse er tyske.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) École nationale d'administration (France) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Wim Duisenberg

Willem Frederik (Wim) Duisenberg (født 9. juli 1935 i Heerenveen, død 31. juli 2005 i Orange) var en nederlandsk økonom og bankmann. Han var president for Den europeiske sentralbanken (ESB) i Frankfurt am Main fra 1998 til 2003.
Han studerte ved Universitetet i Groningen, og tok doktorgraden over temaet økonomiske følger av nedrustning. Mellom 1973 og 1977 var han finansminister i Nederland, arbeidet deretter for en privat bank og ble president for den nederlandske sentralbanken (1982–1994).
I 1998 ble han valgt til den første presidenten for ESB. Hans viktigste konkurrent til stillingen var franskmannen Jean-Claude Trichet, som etterfulgte ham høsten 2003.
Duisenberg ble funnet død i sitt eget hjem i Orange i Frankrike 31. juli 2005.


== Referanser ==
Johanna Schwarz

Johanna Wilhelmina Schwarz (født 31. mai 1931 i Østerrike, død 5. september 1996) var en norsk forfatter. 


== Bakgrunn og virke ==
Hun ble født i Østerrike men flyktet som barn til Sverige for å unnslippe jødeforfølgelsene. Schwarz kom til Bergen i 1961, der hun ble ansatt som universitetslektor i svensk språk og litteratur og var lektor på Voss i 7 år før hun kom til Kongsberg i 1975.
I Norge leverte hun fast dagsaktuelle, kommenterende dikt («dagsedlar») til avisene Orientering og Klassekampen. I 1970-årene engasjerte hun seg i ml-bevegelsen, og skrev blant annet prologen til AKP(m-l)s offentlige møte i Bergen da partiet ble stiftet i 1973.Schwarz beskrives som en kulturell løsarbeider og kunne på egen hånd holde liv i flere solidaritetsbevegelser med sin bakgrunn og mangeslungne engasjement. Hun var jødisk flyktning, nesten blind, katolikk, kommunist, svensktalende i Norge og forfatter.
Johanna er mest kjent som forfatter og har gitt ut flere diktsamlinger. Hun har også gitt ut barnebøker, en av dem var Labyrinten, som handlet om svaksynte.
Noen av hennes tekster har blitt tonsatt, blant annet på albumet Trollflir (MAI 7806), der Asbjørn Eldens og Johanna Schwarz' dikt og dagsedler framføres av Jon Arne Corell, sammen med blant andre Lars Klevstrand.Johanna Schwarz vei på Kongsberg har fått hennes navn. En byste av Schwarz utført av billedhuggeren Marit Wiklund har fått plass i Kongsberg bibliotek.


== Bibliografi ==
Labiryntår – lyrikk (1965)
Spårvagnslektyr – lyrikk (1968)
Människa på heltid – (1973)
Dagsedlar – (1974)
Dagsedlar och nidvisor – (1976)
Fånge i vapenhus – (1977)
Mönja : dagsedlar och andra dikter – (1980)
Labyrinten. En bildebok for blinde og seende barn – barnebok (1980) (sammen med Marit Wiklund)
Stifinneren – noveller (1983)
Requiem for Barthel – (1985)
Dyndkongens datter. En barnehistorie – barnebok (1986)
Johannas bok – (1991)
Sølvfuglen – (1991) (sammen med Mette Newth)
Ararat – (1995)DramaPhilemon og Baucis – hørespill, NRK Radioteatret (1977)
Lucy Straat – hørespill, NRK, Radioteatret (1989)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Marxist og kristen - Johanna Schwarz, program fra NRK, 19. september 1976
Europé (katt)

Europé (EUR), som også kalles europeisk korthår og, av WCF, keltisk korthår (KKH), er en katterase som er basert på den svenske huskatten.


== Historikk ==
Opphavet til rasen europé går helt tilbake til Roma under keisernes tid. Romerne spredte sin kultur over hele Europa, og kattene fulgte med dem.
Rasen har hatt tilhold i Sverige siden  400-tallet, og derfor fikk den navnet svensk huskatt. Senere fikk den navnet europeisk korthår, men i dag går den under navnet europé.
Frem til 1982 ble europé klassifisert som britisk korthår. Den ble da godkjent av FIFé som egen rase, og den fikk en effektiv start som «fiks ferdig» rase, med innarbeidet standard og fargevarianter, samt avlsmateriale med kjent historikk. På tross av denne fordelen, eller kanskje fordi den er så lik britisk korthår og amerikansk korthår, ser det ikke ut til at europé har fanget oppdretteres oppmerksomhet. Den forblir uvanlig.
Rasen avles nå selektivt, og det er ikke lenger tillatt med utkrysning til britisk korthår. Den er ikke godkjent hos GCCF eller de store forbundene utenfor Europa.


== Utseende ==
Europeisk korthår er en middels stor katt. Den har et avrundet hode. Middels lang, rett og jevnt bred nese. Den har en kraftig hake. Ørene er middels store og plassert godt fra hverandre. Øynene er store, runde, noe skråstilte. Den har stor avstand mellom øynene sammenlignet med andre katteraser. Fargen på øynene må være klar og ren og passe til pelsfargen. Nakken er halvlang og muskuløs. Kroppen er muskuløs og kraftig, men ikke tett. Bena er halvlange, kraftige og muskuløse med runde poter. Halen er halvlang og ganske kraftig ved roten, smalner gradvis til en avrundet tupp. Pelsen er kort, tett, og flattliggende. Dekkhår, underpels, ullhår. Dekkhårene er ganske grove.


=== Fargevarianter, mønstre og markeringer ===
Alle ordinære farger er tillatt. Men farger som sjokolade, lilla og siameserfarger som ikke er naturlige hos skandiaviske katter er ikke tillatt. Katten skal være renavlet.


== Referanser ==
Tang (redskap)

Ei tang er et redskap for å endre formen på, holde eller klippe materiale.  Tenger består av en kjeft og to håndtak.
Eksempler på tenger er:

Avisoleringstang – Laget for avisolering av ledninger
Avbitertang – for å klippe og avisolere ledninger
Kombinasjonstang – med kjeft med rund del, flat del og avbiter
Låsetang – for å tvinne og klippe låsetråd ved låsing av bolter etc.
Rundtang – for detaljarbeid
Spisstang – for detaljarbeid, gjør det lettere å komme til på trange steder. Finnes i både rette og skjeve varianter, som begge kan være hendige i ulike arbeidssituasjoner.
Spenntang – for å holde fast emner
Telefontang – Flate kjever og avbitermekanisme.
Vannpumpetang – Justerbar gripviddePinsett er et redskap som overlapper tang i funksjon og definisjon. Og et redskap som pølseklypa kan valgfritt defineres som en variant av en av disse.


== Typer ==
Under følger en liste over ulike typer tenger:


== Kilder ==
Alt om bilen, Det Beste A/S, 1974, ISBN 82-7010-036-6
Bjørn Aamodt

Bjørn Aamodt (født 24. februar 1944 i Bærum, død 29. april 2006 i Oslo) var en norsk lyriker, sønn av billedkunstneren Asbjørn Aamodt.
Han arbeidet som sjømann, metallarbeider og sosialarbeider. Debutboken hans var diktsamlingen Tilegnet som kom i 1973. I flere av diktsamlingene har Aamodt brukt erfaringer og vokabular, fra sjømannslivet og arbeidet som kranfører, og diktene er blant høydepunktene i norsk arbeiderlyrikk. I samlingene Stå, ABC og Atom har han brukt andre motivkretser.


== Diktsamlinger ==
2010 Avskjed (Gyldendal, Oslo)
2004 Arbeidsstykker og atten tauverk (Gyldendal, Oslo)
2002 Atom (Gyldendal, Oslo)
1997 Anchorage (Gyldendal, Oslo)
1994 ABC (Gyldendal, Oslo)
1990 Stå (Gyldendal, Oslo)
1980 Knuter, Mulm og andre dikt (Gyldendal, Oslo)
1973 Tilegnet (Gyldendal, Oslo)


== Priser og utmerkelser ==
2003 – Doblougprisen
1998 – Nominert til Nordisk råds litteraturpris
1997 – Halldis Moren Vesaas-prisen
1997 – Gyldendalprisen
1995 – Nominert til Nordisk råds litteraturpris
1994 – Gyldendals legat


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Poeten Bjørn Aamodt og ettermælet hans. Forfatterskapslesning av Atle Kittang.
Forsvarsministeriet (Danmark)

For forsvarsdepartementer i andre land, se ForsvarsdepartementForsvarsministeriet i Danmark er et ministerium med ansvar for det danske forsvar og relaterte sivile funksjoner, herunder oppgaver i forbindelse med internasjonale aktiviteter og samarbeidsaktiviteter til støtte for bevaring eller etablering av fred.
I tillegg har ministeriet ansvar for oppgaver rundt sikring av trafikk og overvåkning av farvann rundt Danmark, Grønland og Færøyene, herunder suverenitetshevdelse på sjøterritoriet. Tilsvarende oppgaver ivaretas for luftrommet.
Til ministerområdet hører blant annet Forsvarskommandoen, Hjemmeværnskommandoen, Forsvarets Efterretningstjeneste, Forsvarets Auditørkorps, Farvandsvæsenet, Forsvarets Oplysnings- og Velfærdstjeneste, Forsvarets Interne Revision, Beredskabsstyrelsen, Militærnægteradministrationen, Forsvarsministeriets Krigergravtilsyn, Forsvarsministeriets Jagtbestyrer, Hendes Majestæt Dronningens Jagtkaptajn og Hendes Majestæt Dronningens Adjudantstab.


== Eksterne lenker ==
Forsvarsministeriet