jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Operation Flashpoint

Operation Flashpoint: Cold War Crisis (Populært Operation Flashpoint, OFP eller OPF) er et førstepersonsskytespill utviklet av Bohemia Interactive Studio, utgitt til Windows sommeren 2001. Spillet regnes som en svært realistisk krigssimulator. OFP har både en kampanje som tar spilleren til kamper mellom USA og Sovjetunionen på noen øyer i 1985, muligheter for internettspilling, og et innebygd program brukeren kan lage egne oppdrag med.


== Flere utgivelser ==


=== Utvidelsespakker ===
Red Hammer (utgitt 18. desember 2001), som ble utviklet av Codemasters, ditributøren av det opprinnelige spillet, inneholder en sovjetisk kampanje. Denne utvidelsen har fått dårlige kritikker, da ingen nye våpen, kjøretøy eller slagmarker ble tilført spillet, og den nye kampanjen var mye mindre likt enn den originale.
Resistance (utgitt 28. juni 2002) introduserte nye våpen, nye transportmidler og dessuten forbedret grafikk og spillbarhet, i tillegg til en kampanje med motstandsbevegelsen på en av øyene. Denne utvidelsespakken fikk svært gode kritikker, og de alle fleste spillmodifikasjoner til OFP laget etter utgivelsen av denne utvidelsen krever Resistance.


=== Andre spill ===
Operation Flashpoint: Elite er en Xbox-versjon av OFP som ble gitt ut i 2005.
Virtual Battle Systems er et verktøy for militære organisasjoner rundt om i verden, blant annet USAs marinekorps, som er basert på OFP-teknologi.
Armed Assault er en oppfølger til Operation Flashpoint som ble utgitt i tredje kvartal av 2006. Selv om Bohemia Interactive har utviklet begge spillene måtte de endre navn da Codemasters eier navnerettighetene til Operation Flashpoint.
ARMA 2 er oppfølgeren til Armed Assault og ble utgitt i 2009. Utvidelsespakken ARMA 2: Operation Arrowhead ble utgitt i juni 2010.


== Eksterne lenker ==
Operation Flashpoints hjemmesider
Utviklernes hjemmesider
JSO squad's site
Utgivernes hjemmesider
Operation Flashpoint Mission Database (OFPMDB)
Armed Assaults offisielle hjemmeside
Gamer.no om Armed Assault
Nicole Appleton

Nicole Appleton (født 7. desember 1974 i Hamilton, Ontario) er en kanadisk popsangerinne.
Appleton dannet i 1993 den populære gruppen All Saints sammen med søsteren Natalie Appleton, samt Melanie Blatt og Shaznay Lewis. Dette samarbeidet varte frem til 2001, da Blatt og Lewis gikk ut av gruppen. Søstrene Appleton dannet da en duo kalt Appleton.
I 2000 innledet Appleton et forhold til Liam Gallagher, fronfiguren i gruppen Oasis. I 2001 fikk de sønnen Gene. De ble skilt i 2014. 


== Eksterne lenker ==
(en) Nicole Appleton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nicole Appleton på Internet Movie Database 
(da) Nicole Appleton på Filmdatabasen 
(da) Nicole Appleton på Scope 
(en) Nicole Appleton på AllMovie 
(en) Nicole Appleton hos The Movie Database 
(en) Nicole Appleton på Discogs 
(en) Nicole Appleton på MusicBrainz 
Nicole Appleton på Twitter 
Nicole Appleton på Myspace
Don’t Believe the Truth

Don't Believe the Truth er Oasis' sjette studioalbum. Albumet ble sluppet i mai 2005 og mottok blandede kritikker, skjønt det ble ansett i stor grad av mange kritikere for å være den beste Oasis-utgivelsen siden (What's the Story) Morning Glory? i 1995.


== Sporliste ==
«Turn Up the Sun» (Andy Bell) – 3:59
«Mucky Fingers» * (Noel Gallagher) – 3:56
«Lyla» (Noel Gallagher) – 5:10
«Love Like a Bomb» (Liam Gallagher, Gem Archer) – 2:52
«The Importance of Being Idle» (Noel Gallagher) – 3:39
«The Meaning of Soul» (Liam Gallagher) – 1:42
«Guess God Thinks I'm Abel» (Liam Gallagher) – 3:24
«Part of the Queue» (Noel Gallagher) – 3:48
«Keep the Dream Alive» (Andy Bell) – 5:45
«A Bell Will Ring» (Gem Archer) – 3:07
«Let There Be Love» (Noel Gallagher) – 5:31


== Eksterne lenker ==
(en) Don't Believe the Truth på Discogs 
(en) Don't Believe the Truth på MusicBrainz 
(en) Don't Believe the Truth på Spotify 
(en) Don't Believe the Truth på Spotify 
(en) Don't Believe the Truth på AllMusic
Chiddingfold

Chiddingfold er en landsby og verdslig sogn innenfor naturområdet Weald i Surreys administrative distrikt Waverley i England. Den ligger ved motorveien A283 mellom Milford og Petworth. I sentrum ligger en tradisjonell village green, en grønn landsbypark. Rundt denne finner man sognekirken, butikker, små bolighus og puben The Crown som er et av de eldste vertshus i England. Det ble bygd som et hvilested for cistercienermunker på pilegrimsreise fra Winchester til helgenen Thomas Beckets helligdom i Canterbury. Stedet hevder å være etablert i 1285, men den eldste nedtegnede referansen til den nåværende bygningen er datert 1383. Dronning Elisabeth I stoppet her for forfriskninger i 1591.Stedet var tidligere kjent for glassproduksjon. Under Elisabeth I var det ikke mindre enn elleve glassverksteder i sentrum. Glasset ble brukt i flere kjente byggverk, som St. Stephens kapell i Westminster og St. Georgs kapell i Windsor. Landsbyen er i dag kjent for sin store festival i forbindelse med feiringen av Guy Fawkes, i helgen nærmest 5. november. Det er en stor prosesjon og et bål som er på størrelse med hus som det tar flere uker å bygge opp. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen en befolkning på 2 960 innbyggere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Landsbyens offisielle nettsted
Dunsfold

Dunsfold er en landsby i det administrative distriktet Waverley i Surrey i England, omkring 14 km sør for Guildford. Det ligger i naturområdet Weald og strekker seg i nord til de sørlige langstrakte bratthengene til Greensand Ridge. Ved folketellingen i 2011 hadde landsbyen en befolkning på 989 innbyggere.Navnet ble skrevet Duntesfaude i 1259, Duntesfaud i 1272 og Duntesfalde i 1291. Stedsnavnet er sammensatt av to ledd, første ledd, dun, er enten angelsaksisk dunn for en høyde eller det beslektede keltisk for festning eller bygdeborg, men alternativt kan Dun være avledet fra et personnavn, Dunt. Siste ledd, fold, betydningen «innhegning».Kirken St Mary & All Saints (for Jomfru Maria og alle helgene) er normannisk, og har de eldste kirkebenkene i England. En kilde i nærheten ble regnet for å være hellig, og tiltrakk seg mange pilegrimmer.Common House er en verneverdig hall fra omkring 1500 i middelalderstil.I middelalderen var det jernproduksjon i Dunsfold. Senere tiltrakk stedet seg industri på grunn av Wey og Arun-kanalen. På 1900-tallet ble Dunsfold Aerodrome grunnlagt. British Aerospace brukte flyplassen til å teste mange av sine militærfly, men la ned virksomheten i 2002. Flyplassen heter nå Dunsfold Park, og brukes blant annet til filming av BBCs bilshow Top Gear.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Dunsfold Online
Dunsfold Aerodrome
Wings & Wheels
Tlaxcala

Tlaxcala er en delstat i Mexico. Den er den minste av Mexicos 31 delstater med et areal på 3 991 km². Befolkningstallet er på om lag 1,7 millioner. Navnet Tlaxcala kommer fra ordet Tlaxcallān, som er nahuatl og betyr «maistortillalandet».
Delstaten er nesten helt omsluttet av nabodelstaten Puebla, men grenser også til Mexico i vest og til Hidalgo i nordvest. Den består av 60 kommuner og styres av det konservative partiet PAN, med Héctor Israél Ortiz Ortiz som guvernør. Vulkanen Cuatlapanga ligger i denne delstaten.
Hovedstaden heter Tlaxcala de Xicohténcatl.


== Historie ==

Den prekolumbiske nasjonen Tlaxcala snakket samme språk som  aztekerne. Imidlertid klarte Tlaxcala å motstå aztekernes angrep, og var i 1519 et av de få områdene i det sentrale Mexico utenfor aztekisk kontroll. På sin marsj fra kysten til Tenochtitlán kom Hernán Cortés til Tlaxcala, hvor tlaxcaltekerne først gjorde motstand, men senere allierte seg med spanjolene mot sin erkefiende. 
Tlaxcala by ble grunnlagt i 1520 som en av de første europeiske byene i Mexico, og har historiske monumenter fra den eldste europeiske tiden. "La Capilla Abierta" (1528), det åpne kapellet, i det tidligere fransiskanerklosteret midt i sentrum av byen er kjent for å være ett av de eldste kloster i Mexico. På grunn av gjentatte epidemier ble Tlaxcala imidlertid overskygget av de nærliggende byene Puebla og Mexico by. 
Som takk for hjelpen fikk tlaxcaltekerne en privilegert posisjon i den spanske kolonien, og tlaxcaltekerne ble ofte bosatt i andre områder for å pasifisere mindre vennlig innstilte folkeslag. Som etnisk gruppe er derfor tlaxcaltekerne borte, deres blod flyter i årene på mestiser i hele Mexico.


== Se også ==
Liste over kommuner i delstaten Tlaxcala
Hidalgo

Hidalgo er en delstat i Mexico, beliggende i høylandet nord for Mexico by. Utstrekningen er på 20 846 km², noe som er litt mindre enn Nord-Trøndelag, og innbyggertallet ligger på ca. 2,7 millioner. Hovedstaden heter Pachuca. Hidalgo grenser mot delstaten México i sør, Querétaro i vest, San Luis Potosí i nord, Veracruz i øst og Tlaxcala og Puebla i sørøst.


== Geografi ==
Hidalgo består av høye fjell i Sierra Madre Oriental-kjeden som løper parallelt med Gulfkysten. Høyest når Cerro de la Peñuela med 3350 moh, mens hovedstaden Pachuca ligger i 2400 meters høyde. Øst for fjellene ligger La Huasteca-regionen, som faller ned mot lavlandet i nabodelstaten Veracruz og er fuktig og tropisk. Vest for fjellene ligger de store dalførene, som har et tørrere klima. Vegetasjonen varierer, i østhellingen ned mot Gulfkysten er det tropisk skog, høyt til fjells dominerer furuskogene, mens noen av dalene i vest er preget av tørre stepper.


== Historie ==

Hidalgo inngår geografisk, historisk og kulturelt i hovedstadsregionen Mexicodalen. De ulike kulturene som gjennom historien har blomstret i området, har også omfattet Hidalgo. Både olmekerkulturen og Teotihuacán-kulturen hadde sterk innflytelser i området. På 1000–1100-tallet var byen Tula sør i Hidalgo hovedstad i tolteker-sivilisasjonen, en krigersk kultur som dominerte sentrale deler av Mexico, og som også i perioder kontrollerte Yucatán-halvøya. De siste århundrene før den spanske erobringen var Hidalgo dominert av aztekerne. Like etter erobringen bygde fransiskanerne og augustinerne befestede klostre for å omvende lokalbefolkningen til kristendommen. Ca. 1550 ble det også gjort funn av sølv og andre metaller, og flere gruvebyer ble etablert i området. Etter frigjøringen fra Spania inngikk Hidalgo i delstaten Mexico, men i 1869 ble Hidalgo skilt ut som egen stat. På 1800-tallet fant det sted en betydelig oppgradering av gruveindustrien, og arbeidere fra Cornwall ble invitert inn.


== Befolkning og kultur ==
Befolkningen er sammensatt av urfolk, først og fremst otomí-nasjonen, men også nahua-folket, totonakerne og andre. Mestisene er likevel i stort flertall. Gruvearbeidere fra Cornwall innførte fotball til regionen og Mexico, og deres Cornish pies ble i Hidalgo til pastes, en lokal spesialitet som nå like gjerne fylles med chilisauser som blekfett engelsk fyll.


== Verdt å se i Hidalgo ==
Hidalgo har mange minner fra sin lange historie, og i Tula kan man se ruinene av tolkernes hovedstad. Mest kjent er «atlantes», store steinstøtter med menneskelig form. Mange av klostrene fra den første spanske tiden fra 1500-tallet er svært severdige, det samme gjelder gamle gruvebyer som Pachuca og Mineral del Monte. Endelig har delstaten ikke mindre enn tre nasjonalparker. 


== Se også ==
Liste over kommuner i delstaten Hidalgo
Fylkesvei 121

Fylkesvei 121 (Fv121) går mellom Torsnes og Vestland i Våler. Veiens lengde er 3,3 km.
Tidligere var også veien mellom Såner i Vestby og Torsnes del av riksvei 121.Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Viken fylke ===

Våler


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv121
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 178

Fylkesvei 178 (Fv178) går mellom Eltonåsen i Nannestad og Jessheim i Ullensaker. Veiens lengde er 11,1 km.
Strekningen mellom Sandshagen og Jessheim var tidligere del av riksvei 174.Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Viken fylke ===

NannestadLøkenvegen 

UllensakerKrokfossvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv178
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 173

Fylkesvei 173 (Fv173) går mellom Rotnes i Nes og Vall i Lillestrøm. Veiens lengde er 19,4 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Viken fylke ===

NesHvamsvegen 

Hvamsvegen 

Borgenvegen 

LillestrømBorgenvegen 


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv173
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 119

Fylkesvei 119 (Fv119) går mellom Fleminghjørnet og Rekkestad i Moss.
Før 1. januar 2010 var veien mellom Moss og Larkollen riksvei, da regionsreformen trådte i kraft fikk den status som fylkesvei.
2019 ble veien forlenget fra Larkollen med den tidligere fylkesvei 335 til Rekkestad.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Viken fylke ===

Moss


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv119
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Volvo S40

Volvo S40 er en firedørs sedan fra den svenske bilprodusenten Volvo. Modellen ble først introdusert i 1995, og en ny generasjon ble introdusert i 2003.


== Første generasjon (1995–2004) ==
I 1995 ble Volvo S40 bygget på NedCar-fabrikken i Nederland, i et samarbeid mellom Volvo og Mitsubishi. Den var basert på en felles plattform med Mitsubishi Carisma, men solgte ikke like godt. Til tross for at de var bygget på samme plattform var de langt fra samme bil, av de 5 000 delene bilene var bygget opp av var 4 000 unike for hver modell. Av det resterende ble 650 produsert av Volvo mens 350 ble produsert av Mitsubishi.
I 2000 fikk S40 en ansiktsløftning og en rekke tekniske forbedringer ble samtidig introdusert. Blant disse var større bremseskiver, oppgraderte understellskomponenter og en liten økning i sporvidde.
Modellene var utstyrt med en 1,9 l dieselmotor eller 1,6 l, 1,8 l eller 2,0 l bensinmotorer med elektronisk innsprøytning. Øverst i modellprogrammet ble de også levert med lavtrykks- (2,0T) eller høytrykksturbo (T4). I USA var kun 1,9T tilgjengelig.


== Andre generasjon (2004–2012) ==
Midt i modellåret 2004 ble andre generasjon S40 introdusert, med et helt nytt design og bygget på Volvo P1-plattformen. Modellen bygges på Volvofabrikken i Gent, Belgia. S40 ble nominert til Årets bil i verden-prisen i 2005, og vant samme år Beste nye sports-kompakt i Canada. I tillegg ble bilen valgt til Årets bil i Sør-Afrika samme år.
S40 T5 (en av flere varianter) er utstyrt med en 2,5 l (2521 ccm) rekkemotor med fem sylindre og elektronisk innsprøytning med en lavtrykksturbo og fire ventiler per sylinder samt doble, overliggende kamaksler. Motoren er montert på tvers foran i bilen, og driver forhjulene.


=== Motor ===
Volvo S40 har følgende motoralternativer:


== Eksterne lenker ==
(en) Volvo S40 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Volvo 300

Volvo 340 er en modell lansert av Volvo i 1976 som et alternativ til Volvo 240.
340 var Volvos første bil utviklet av det nederlandske datterselskapet i Born.  Volvo 340 var i utgangspunktet utviklet av DAF som DAF 77 og skulle bli DAF 66s etterfølger fra 1977. Da Volvo overtok DAF ble bilens navn endret til Volvo 343. Volvo 340 fantes i en tre- (343) og en femdørsversjon (345) og i flere utstyrsvarianter, deriblant L, DL, GL, GLE, GLS og DLS.
Volvo 360 ble introdusert i 1982 med utsyrsnivåene GLS, GLE og GLT. Fra 1984 ble 300-serien også levert i fire-dørs utgave. Det ble frem til 1991 produsert 1 397 000 eksemplarer.


== Motor ==
1,4 liter, B14 motor 70 HK DIN i 340
1,7 liter, B17 motor 82 HK i 340 GL og GLE
2,0 liter, B19 A/E motor 93 HK DIN i 340 GLS/DLS og 360 GLS/GL (-1985)
2,0 liter, B200 A/E/F/K motor i 360 GL, GLE og GLT (fra 1985)


== Historikk ==
1976: – Volvo 343 ble introdusert.
1980: – Volvo 345 ble introdusert.
1981: – Volvo 343/345 DLS/GLS med B19 motor ble introdusert.
1983: – Volvo 360 og 360GLT ble introdusert.
1991: – Produksjonen av Volvo 340/360 stoppes.


== Eksterne lenker ==
Volvo300mania
Den eritreisk-ortodokse kirke

Den eritreisk-ortodokse kirke (egenbetegnelse: den eritreisk-ortodokse tewahedokirke) er en av de orientalsk-ortodokse kirker som følger den aleksandrinske ritus. Den anslås å ha rundt to millioner medlemmer, hovedsakelig i Eritrea, der knapp halvparten av befolkningen er eritreisk-ortodoks. Kirken bruker tradisjonelt ge'ez som liturgisk språk. Gudstjenestene holdes nå likevel mest på lokale språk. Kirken ledes av patriarken av Eritrea med sete i Asmara.
Den eritreisk-ortodokse kirke er et av fire trossamfunn som er lovlig i Eritrea (de tre andre er islam, katolisisme og protestantisme). Men også disse opplever kontroll og undertrykkelse fra regjeringen.
Kirken er organisert i elleve bispedømmer, hvorav ni ligger i Eritrea, én tar seg av den europeiske diasporaen og én ligger i USA.
Navnet tewahedo («enhet»), som inngår i kirkens offisielle navn, gjelder læren om at Jesus kun har én natur (jf. monofysittisme). Denne læren ble avvist på konsilet i Kalkedon i 451, noe som skapte splittelsen mellom de orientalsk-ortodokse og de kalkedonske kirkene (dagens katolske, ortodokse og protestantiske kirker), som aksepterte læren om Kristi to naturer.


== Historie ==
Kirken fikk sin autokefali i 1998, og er således den yngste av de orientalsk-ortodokse kirkene. Som trossamfunn er den imidlertid mye eldre, fordi den har eksistert helt siden kristendommen ble statsreligion i kongeriket Aksum i begynnelsen av 300-tallet. Frem til 1959 var den eritreiske kirke en del av den koptisk-ortodokse kirke, dvs. underlagt paven av Alexandria og patriarken av hele Afrika. 1959 ble den etiopisk-ortodokse kirke grunnlagt og fikk sin egen patriark. Etter Eritreas nasjonale frigjøring fra Etiopia ønsket også den eritreiske kirke selvstendighet. Erkebiskopen av Asmara, Abune Philipos, begynte å forhandle om autokefali med den etiopisk- og koptisk-ortodokse patriarken i 1993. Da begge kirkene samtykket, ble Philipos i 1998 viet til patriark av Eritrea gjennom patriark Shenouda III av Alexandria.
Philipos ble etterfulgt av patriark Abune Yaqob i 2002, også han hadde først vært erkebiskop i den etiopisk-ortodokse kirken. I 2004 ble Abune Antonios ordinert til kirkens tredje patriark. Han har markert seg som en uredd talsmann mot regjeringens forsøk på å ta kontroll over kirken. I januar 2006 ble Abune Antonios satt i husarrest av regjeringen og erklært for avsatt. Regjeringen oppnevnte Abune Dioskoros som ny patriark. Han ble godkjent av den eritreisk-ortodokse synoden i 2007. De resterende orientalsk-ortodokse kirken (og bl.a. den katolske) anser derimot avsettelsen av Antonios som ikke-kanonisk og godtar ikke Dioskoros som rettmessig patriark.


== Eksterne lenker ==
Nord-Amerika eritreisk-ortodokse bispedømme
Lempäälä

Lempäälä er en kommune i landskapet Birkaland i Finland. Kommunen har ved utgangen av februar 2015 22 292 innbyggere og et areal på 306,92 km² hvorav 37,48 km² er vann. Lempäälä er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Tammerfors,  Kangasala, Valkeakoski, Ackas, Vesilahti og Birkala.
Den første skriftlige kilden med henvisning til Lempäälä er fra 1430. Lempäälä kirke er viet til Sankta Birgitta, og er fra slutten av 1400-tallet.
Den finske forfatteren Yrjö Kokko bodde i Lempäälä, og er gravlagt her.


== Befolkningsutviklingen ==


== Vennskapsbyer ==
 Ulricehamn, Sverige
 Øvre Eiker, Norge
 Kerteminde, Danmark
 Tapolca, Ungarn
 Upplands-Bro, Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lempäälä – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Uppslagsverket Finland, Lempäälä
Napolibukten

Napolibukten ligger ved Italias sørvestlige kyst ved provinsen Napoli (Campania). Den åpner seg i vest mot Tyrrenhavet. På kysten nord for bukten ligger byene Napoli og Pozzuoli. I øst finner vi Vesuv, og mellom bukten og vulkanen ligger en lang rekke mindre byer som Portici, Ercolano (Herculaneum), Torre del Greco og Torre Annunziata. Ved buktens sørside er Sorrentohalvøyen med byene Castellammare di Stabia og Sorrento. Sorrentohalvøyen skiller Napolibukten fra Salernobukten.
Øyene Capri, Ischia og Procida ligger ved bukten.
Området er et viktig turistmål, og ruinene etter de romerske byene Herculaneum og Pompeii er blant attraksjonene.
Det ble arrangert tevlinger i seiling i Napolibukten under Sommer-OL 1960 i Roma.

		
		


== Litteratur ==
Purcell, N.; Talbert, R.; Elliott, T.; Gillies, S.: «Places: 433059 (Puteolanus Sinus/Crater)». Pleiades.


== Eksterne lenker ==
(en) Gulf of Naples – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gulf of Naples – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisiell rapport for sommerolympiaden 1960 (PDF), bind 1, s. 86.
Offisiell rapport for sommerolympiaden 1960 Arkivert 29. oktober 2012 hos Wayback Machine. (PDF), bind 1. Del 2. s. 963–1023.
M.A. Jacobsens Heiðursløn

M.A. Jacobsens Heiðursløn eller Mentanarvirðisløn M. A. Jacobsens (M.A. Jacobsens Hederspris) er en av Færøyenes fremste litteraturpriser, og har blitt utdelt av Tórshavnar kommuna siden 1958. Prisen utdeles i de tre kategoriene skjønnlitteratur, faglitteratur og annen kunst. Bare bøker på færøysk kan få litteraturprisene. Prisen er oppkalt etter språkmannen og kommunepolitikeren Mads Andreas Jacobsen (1891–1944), og deles ut på hans fødselsdag 17. september hvert år. 


== Liste over prismottakere ==


== Referanser ==
Alfred Næss

Alfred Næss er navnet til flere personer:

Alfred Næss (skøyteløper) (1877–1955)
Alfred Næss (revyartist) (1927–1997)
Rudolf Gundersen

Rudolf Gundersen (født 6. desember 1879, død 21. august 1946) var en norsk skøyteløper. Han gikk for Kristiania Skøiteklub, og var en av Norges og verdens fremste løpere i åra omkring forrige århundreskifte.
Gundersen ble europamester på skøyter tre ganger – i 1901, 1904 og 1906. Under EM i Davos i 1906 satte han verdensrekord på 500 m med 44,8, og ble den første som gikk under 45 sekunder på distansen. Under VM i Helsingfors i 1902 vant Gundersen de to korte distansene og finnen Jussi Wiinikainen de to lengste, og det kunne ikke kåres noen mester. Også i VM i 1900, 1901, 1904 og 1906 plasserte Gundersen seg blant de fremste.
Han ble norgesmester i 1901, 1902 og 1905 og nr. 2 i 1899, 1900 og 1903.


== Personlige rekorder ==
44,8 – 1.34,4 – 2.26,6 – 8.54,0 – 18.41,0


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bjørnsen, Knut (1932-2008) og Jorsett, Per (1920–) (1971). «Rudolf Gundersen – Davos-triumfatoren». Skøytesportens stjerner. Oslo: Cappelen. s. 25–29. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalisert på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket.]


== Eksterne lenker ==
(en) Rudolf Gundersen – Speedskatingbase.eu 
(en) Rudolf Gundersen – SpeedSkatingNews.info 
(en) Rudolf Gundersen – SpeedSkatingStats.com
Magnus Johansen

Magnus Johansen (født 11. april 1885, død 15. mars 1955) var en norsk skøyteløper og idrettsleder. Som aktiv representerte han Kristiania Skøiteklub, men gikk seinere inn i Kristiania Idrætsforening (senere Oslo Idrettslag). 
Han var en av landets beste løpere i perioden 1905 til 1910. Hans beste sesong var 1909/10, da han ble nr. 2 i EM og nr. 4 i VM.
Johansen var president i Norges Skøyteforbund 1937–1938.


== Personlige rekorder ==
47,6 – 2.28,6 – 8.54,0 – 18.36,8


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Magnus Johansen – Speedskatingbase.eu 
(en) Magnus Johansen – SpeedSkatingNews.info 
(en) Magnus Johansen – SpeedSkatingStats.com