Bispedømme

Bispedømme (norrønt: biskupsdǿmi) er et kirkelig forvaltningsområde (administrativt og geografisk) der en biskop har sin virksomhet og er overhode for de lokale kirkene i trossamfunnet, innenfor de geografiske grensene. Betegnelsen brukes i Den katolske kirke, i Den anglikanske kirke og i en del lutherske kirker, deriblant Den norske kirke. Før 1919 ble bispedømmet kalt stift i Norge, noe det fortsatt kalles i blant annet Danmark og Sverige. I Den ortodokse kirke har man en tilsvarende enhet, normalt kalt eparki. Alle bispedømmer i Den norske kirke skal etter lov av 16. juni 1933 ha et bispedømmeråd.


== Den norske kirke ==

Det er 11 lutherske bispedømmer i Norge:

Oslo bispedømme
Borg bispedømme
Hamar bispedømme
Tunsberg bispedømme
Agder og Telemark bispedømme
Stavanger bispedømme
Bjørgvin bispedømme
Møre bispedømme
Nidaros bispedømme
Sør-Hålogaland bispedømme
Nord-Hålogaland bispedømmeInntil 1998 var regelen at Oslo biskop fungerte som kirkens preses. Fra dette året ble det besluttet at presesfunksjonen skulle gå på omgang, med valg hvert fjerde år. Ved bispemøtet i 2011 ble det er opprettet en fast presesbiskop vil være «fremst blant likestilte» (primus inter pares), liknende erkebiskopen i Svenska kyrkan og i den Den evangelisk-lutherske kirken i Finland. Dette bispeembete skal bruke det meste av sin tid på presesoppgaver, med Nidarosdomen som felles domkirke med Nidaros biskop, og med Nidaros domprosti som tilsynsområde.
Bispedømmene er organisert i to parallelle strukturer. De består av prostier, men også av kirkelige fellesråd.


== Den katolske kirke i Norge ==
Opprinnelig (fra 831 til 1103) var Norge en «misjonsmark» som organisatorisk lå under erkebiskopen av Reims i Frankrike. Frem til 1152 var så kirken i Norge underlagt Lund i Skåne som den gangen tilhørte Danmark. I 1152/53 ble erkebispesetet i Nidaros (Trondheim) opprettet og omfattet Norgesveldet.
Allerede i 1070, før landet fikk egen erkebiskop, var det opprettet tre bispedømmer med bispeseter i Alpsa, Biargina og Nithirosa, det vil si i Oslo, Bjørgvin (Bergen) og Nidaros. Etter hvert ble antallet katolske bispedømmer utvidet til fem, ved at Stavanger bispedømme ble opprettet i 1125 og Hamar bispedømme ble opprettet i 1153. Disse fem regnes således som de fem historiske bispesetene i Norge.
I dag er det tre katolske kirkedistrikter (et bispedømme og to territorialprelaturer) i Norge:

Oslo katolske bispedømme
Trondheim stift
Tromsø stift


== Den evangelisk-lutherske kirke i Norge ==
Etter reformasjonen i 1536-7 ble antallet bispedømmer (stift) i Norge redusert til fire:

Christiania stift (innlemmet Hamar bispedømme).
Stavanger stift
Bergen stift
Trondhjems stift


=== Senere endringer ===
1624: Oslo stift fikk navnet Christiania stift, fra 1877 skrevet Kristiania stift
1682: Bispesetet til Stavanger stift flyttet til Christianssand og gitt navnet Christianssand stift.
1804: Tromsø stift skilt ut fra Trondhjems stift. Endret i 1919 navn til Hålogaland bispedømme
1864: Hamar stift skilt ut fra Christiania stift
1925: Stavanger bispedømme skilt ut fra Kristiansand bispedømme
1947: Tunsberg bispedømme skilt ut fra Oslo bispedømme
1952: Hålogaland bispedømme delt i Sør-Hålogaland bispedømme og Nord-Hålogaland bispedømme
1969: Borg bispedømme skilt ut fra Oslo bispedømme
1983: Møre bispedømme skilt ut fra Bjørgvin bispedømme og Nidaros bispedømme


== Referanser ==