jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Protactinium

Protactinium er et radioaktivt  grunnstoff med atomnummer 91 og atomsymbol Pa. Stoffet hører til actinoidene. 


== Historie ==
I 1871 forutså Dmitrij Mendelejev eksistensen av et grunnstoff på plassen mellom thorium og uran. Den britiske kjemikeren William Crookes isolerte protactinium fra uran i 1900, men identifiserte det ikke som et nytt grunnstoff.
Protactinium ble først identifisert i 1913 da Kasimir Fajans og O. H. Göhring fant den kortlivede isotopen 234m1Pa (med halveringstid på 1,17 minutt) under forskning på nedbrytningstrinnene til 238U (uran). De døpte det nye grunnstoffet «brevium» (etter latin brevis, «kort»). Navnet ble forandret til «protoactinium» i 1918 da to grupper med forskere (Otto Hahn og Lise Meitner fra Tyskland samt Frederick Soddy og John Cranston fra Storbritannia) oppdaget 231Pa uavhengig av hverandre. Navnet ble forkortet til protactinium i 1949.
Navnet kommer av gresk protos som betyr «foran», og grunnstoffet actinium som protactinium henfaller til.


== Egenskaper ==
Protactinium er et skinnende, hardt sølvgrått metall som danner et tynt sjikt protactiniumoksid (PaO) i kontakt med luft. Det blir superledende ved temperaturer under 1,4 K. Protactinium er en sterk alfastrålings-kilde og er giftig. 


== Isotoper ==
Protactinium har ingen stabile isotoper. Naturlig forekommende protactinium består av 4 isotoper:231Pa (99,999999997825 %) med halveringstid 32 760 år234m1Pa (1,5 · 10 -9 %) med halveringstid 1,17 minutter234Pa (6,7 · 10 -10 %) med halveringstid 6,7 timer233Pa (5 · 10 -12 %) med halveringstid 26,967 døgn.
I tillegg er 25 kunstig fremstilte isotoper kjent. De mest stabile av disse er 230Pa med halveringstid 17,4 døgn, 229Pa med halveringstid 1,50 døgn, og 232Pa med halveringstid 1,31 døgn. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 1 time.CAS-nummer: 7440-13-3


== Forekomst ==
Protactinium finnes naturlig i mineralet bekblende i konsentrasjoner på omkring 0,1 ppm. I uranmalm fra Den demokratiske republikken Kongo kan konsentrasjonen være opptil 3 ppm. 
I 1961 ble det kunngjort at UKAEA hadde fremstilt 125 gram av 99,9 % rent 231Pa ved å behandle 55 tonn uranmalm i en 12-trinns prosess. Fremstillingen kostet omkring 500 000 USD. Dette var i mange år verdens eneste tilgjengelige prøve av rent protactinium. Oak Ridge National Laboratory (ORNL) i Tennessee, USA, fremstiller 231Pa som selges for omkring 280 USD per gram.


== Anvendelse ==
På grunn av stoffets sjeldenhet, høye radioaktivitet og giftighet er det for tiden ingen bruk av protactinium, bortsett fra i vitenskapelig forskning.


== Se også ==
Det periodiske system


== Referanser ==
Irskesjøen

Irskesjøen (engelsk: Irish Sea; irsk: Muir Éireann; mansk: Y Keayn Yernagh; skotsk: Erse Sea; skotsk-gælisk: Muir Èireann; ulsterskotsk: Airish Sea; walisisk: Môr Iwerddon) skiller øyene Irland og Storbritannia. Den er forbundet med Atlanterhavet gjennom St. George's Channel (mellom Irland og Wales) i sør og North Channel (mellom Irland og Skottland) i nord. Nordgrense for Irskesjøen regnes mellom Mull of Galloway i det sørlige Skottland og Ballyquintin Point i Nord-Irland, mens grensa mot Atlanterhavet i sør trekkes langs ei linje mellom sørvestspissen av Wales og Carnsore Point i Irland. Øya Man ligger midt i Irskesjøen. Sjøen blir tidvis, men ikke ofte, referert til Manx Sea (irsk: Muir Meann; mansk: Mooir Vannin; skotsk-gælisk: Muir Mhanainn).Fergeforbindelser mellom Storbritannia og Irland via Irskesjøen inkluderer ruter fra Swansea til Cork; Fishguard og Pembroke til Rosslare; Holyhead til Dún Laoghaire; Stranraer til Belfast og Larne; og Cairnryan til Larne. Der er også en forbindelse mellom Liverpool og Belfast via Man.
Irskesjøen har blitt utsatt for radioaktiv forurensning fra kjernekraftanlegget i Windscale. Man har beregnet at det finnes 250 kg plutonium i sedimenter på havbunnen, fra de første tiårene med produksjon.
Irskesjøen har gjennomgått dramatiske endringer i løpet av de siste 20 000 årene. I den kaldeste perioden av istiden var den sentrale delen av det som i dag er Irskesjøen, sannsynligvis en langstrakt ferskvannsinnsjø. Da isen trakk seg tilbake for 10 000 år siden, ble den igjen forbundet med havet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Vintró, Luis León et al. (4.–6. desember 2000): The environmental impact of the Sellafield discharges (PDF). SCOPE-RADSITE Workshop. Brussels.
Ryan, R.W.: «Radioactive Monitoring of the Irish Environment 2003–2005» (PDF) i: Radiological Protection Institute of Ireland. Arkivert fra originalen (PDF) den 27. mars 2009.


== Eksterne lenker ==
(en) Irish Sea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Fylde Coast Marine Life Project
Irish Sea Conservation Zones
The Wildlife Trusts Living Seas – Irish Sea
Per Bergerud

Per Bergerud (født 28. juni 1956) er en norsk tidligere skihopper som representerte Svene IL.


== Karriere ==
Bergerud debuterte internasjonalt i den tysk-østerrikske hoppuka allerede i 1974, og hans første seier kom i 1978 i Bergiselbakken i Innsbruck, som siden ble å regne som en av hans yndlingsbakker. Han gjentok seieren i samme bakke i 1982, da han også ble nr. tre sammenlagt i hoppuka. I 1979 seiret han i Holmenkollen etter en spennende duell med Johan Sætre. Bergerud opplevde høydepunktet i en lang karriere i  VM 1985 i Seefeld, der han gikk til topps i storbakken og tok bronse i normalbakken. Han var også med på å vinne gull i laghopping i VM 1982 i Oslo.
Verdenscupen i skihopping ble arrangert fra sesongen 1979/80. Bergerud vant fire verdenscuprenn i sin karriere (Vikersund 1980, Engelberg 1981 og 1983, samt Innsbruck 1982). Hans beste sesong sammenlagt var 1982/83-sesongen, hvor han ble nr. fem.
Bergerud vant åtte individuelle NM-gull og mottok fem kongepokaler, og i 1985 ble han tildelt Holmenkollmedaljen. Han deltok i tre vinter-OL, i 1976 i Innsbruck, i 1980 i Lake Placid og i 1984 i Sarajevo.
Han har senere blant annet vært administrerende direktør for skiskytter-VM i Holmenkollen, leder for Skiforeningen, samt leder for Holmenkollrennene, og i 2019 ledet han orienterings-VM i Østfold. I 2020 ble han ansatt som daglig leder for Vikersundbakken, og i 2021 ble han medlem av Hoppkomiteen, men trakk seg etter kort tid ifm. ansettelsesbråket rundt hoppsjef Clas Brede Bråthen.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Per Bergerud – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Per Bergerud – Olympedia 
(en) Per Bergerud – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Per Bergerud – FIS (skihopping)
Synsam

Synsam er en svensk optikerkjede med ca. 500 butikker i Norden. Synsams hovedprodukter er synsundersøkelser, briller, kontaktlinser og solbriller. Synsam ble først etablert i Sverige i 1968.
I 1996 kom Synsam til Norge og har ved 2022 omtrentlig 100 butikker i landet. Av disse er 70 egeneid, mens 30 er drevet av franchisetakere. Butikkene i Norden omsetter årlig for om lag 3 milliarder SEK.
I alt arbeider det circa 675 personer i norske Synsam-butikker. Kjeden har i Norge et lite servicekontor med lederfunksjoner i Oslo.
Synsam fører design- og merkevarer innen solbriller og innfatninger, men har også produkter som kun skaffes i Synsam-butikker. Synsam har samarbeidet med merker som bl.a. Dolce & Gabbana, Tom Ford, Persol, Bvlgari, Ralph Lauren, Chanel, Dior, Gucci, Prada, Ray-Ban, Armani, Oakley, Vendela Eyewear og Marc by Marc Jacobs.
Synsam-butikkene har også samarbeidet med Lene Nystrøm,, Morten Quale, Jan Thomas, Vendela Kirsebom og Right To Play med Johann Olav Koss.Synsam har ca. 20 prosent markedsandel i optikermarkedet. I 2009 var omsetningen i optikermarkedet på 3,16 milliarder ekskl. mva. fordelt på 700 butikker spredt over hele landet. Selskapet Alipes AB, som igjen er eid av IKEA, kjøpte Synsam i 2009. Selskapet ble solgt videre til CVC Capital Partners i 2014.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Synsam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gunnar Andersen (fotballspiller)

Artikkelen omhandler fotballspiller og skihopper Gunnar Andersen (1890–1968). For andre personer med samme navn, se Gunnar Andersen.Gunnar Andersen (født 18. mars 1890 i Drøbak, død 25. april 1968 i Oslo) var en norsk fotballspiller og skihopper. 
Han startet karrieren i Oslo-klubben Viking, men gikk i 1911 til Lyn der han spilte til 1924. Andersen debuterte på det norske landslaget i 1911 og ble kaptein i 1914, hvilket han var i 37 av sine 46 landskamper, blant annet da Norge vant sin første landskamp (3-1 over Danmark i 1918) og da Norge ble nordisk mester i 1919. I 1919 ble han den første som hadde spilt 25 landskamper. Han spilte sin siste landskamp i 1924 og hans 46 var da rekord. 
Andersen deltok i to OL (Stockholm 1912 og Antwerpen 1920). Han var Norges lagkaptein i Antwerpen, hvor Norge sensasjonelt slo forhåndsfavorittene England. Etter OL ble han tatt ut som venstre half på «All Star Team».Etter sin aktive karriere var han fotballdommer, og han satt flere år i styret i NFF og uttakingskomiteen (UK) for landslaget.
Som skihopper satte Gunnar Andersen verdensrekord da han hoppet 47 meter i Gustadbakken på Modum i 1912.I 1918 ble han som førstemann tildelt Egebergs ærespris.


== Referanser ==


== Kilder ==
Svein Sæter og Johan L. Øiestad: A-Laget, Norges 25 største fotballspillere gjennom tidene, 2005 (ISBN 82-04-10096-5)
Per Jorsett (red.): Hvem er hvem i norsk idrett?, 1996 (ISBN 82-516-1640-9)


== Eksterne lenker ==
(en) Gunnar Andersen – Olympics.com 
(en) Gunnar Andersen – Olympic.org 
(en) Gunnar Andersen – Olympedia 
(en) Gunnar Andersen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gunnar Andersen – FIFA 
(en) Gunnar Andersen – Transfermarkt 
(en) Gunnar Andersen – national-football-teams.com 
(en) Gunnar Andersen – EU-Football.info 
(no) Gunnar Andersen – Norges Fotballforbund 
(en) Gunnar Andersen på eu-football.info (landslagskamper)
Metin Kaplan

Muhammet Metin Kaplan (født 14. november 1952 i Erzurum, Tyrkia) er en tyrkiskfødt islamistleder. Han er selvutnevnt «kalif av Köln».
Han kom som asylsøker til Tyskland på 1980-tallet, og ble en av de mest markante islamistskikkelser der. I 1997 ble en «motkalif» i Berlin myrdet på oppfordring fra Kaplan. Dette førte til en prosess som endte med utvisning til Tyrkia høsten 2004.
Det hvite hus

Det hvite hus er den amerikanske presidentens embedsbolig. Navnet brukes også metonymisk om presidentens stab eller regjering.


== Bygningen ==

Det hvite hus er beliggende i den nordvestlige delen av Washington, D.C., på adressen 1600 Pennsylvania Avenue. Huset ble vedtatt bygget i 1790 og president George Washington og byplanleggeren Pierre L'Enfant valgte stedet sammen. Arkitekten ble valgt i en konkurranse med James Hoban som vinner, og grunnstenen ble lagt 13. oktober 1792. James Hobans design tok utgangspunkt i Leinster House, et slott i Dublin, som nå er hovedsete for det irske parlamentet. Husets nåværende navn ble gjort offisielt av Theodore Roosevelt i 1901, før den tid het det «Executive Mansion». Begrepet «Det hvite hus» er imidlertid blitt brukt uformelt siden 1811.Første gang en president bodde i huset var i 1800. Under den britisk-amerikanske krig ble bygningen i 1814 satt i brann av britiske soldater og kun ytterveggene sto igjen. Huset ble gjenoppbygget og veggene ble malt hvite for å dekke over merkene etter brannen.Mellom 1949 og 1952 ble huset renovert av Harry S. Truman. En stor del av bygningsverket er i dag under jorden. Komplekset inkluderer:
132 rom
35 baderom
6 etasjer
412 dører
147 vinduer
28 ildsteder
8 trapper
3 heiser
en tennisbane
en bowlingbane
en kinosal
en løpebane
et svømmebassengJacqueline Kennedy, president John F. Kennedys kone, fikk gjennomført en omfattende restaurering av huset i tiden 1961–1963.


== Institusjonen ==

Det hvite hus fungerer ikke bare som presidentens embedsbolig, men også som hans kanselli. Kanselliet (kjent på engelsk som Executive Office of the President) består av presidentens nærmeste stab og et antall støtteavdelinger. Mye av staben holder til i vestfløyen i Det hvite hus, der presidentens kontor, kalt «The Oval Office», også befinner seg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Offisiell blogg 
(en) White House – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) White House – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Executive Office of the President
Avdelinger i Det hvite hus
Video fra Det hvite hus
Slideshow med bilder av presidentene
Senter

Senter kan vise til:


== Matematikk ==
Senter (midtpunkt) – midtpunkt, midte


== Handel ==
Senter (handel) – en betegnelse for kjøpesenter, som Krokstadsenteret


== Kunnskapsbedrifter ==
Senter (forskning) – en betegnelse for forskningsenter, som CERN i Sveits
Senter (formidling) – en betegnelse for moderne museum hvor formidling vektlegges, som Jugendstilsenteret
Senter (utdanning) – en betegnelse for sted for utdanning, som Nasjonalt senter for romrelatert opplæring
Senter (statlig organ) – en betegnelse for statlig organ, som Senter for statlig økonomistyring


== Organisasjoner og religiøse bevegelser ==
Senter (organisasasjon) – en betegnelse for frivillige organisasjoner, som Antirasistisk Senter
Senter (religiøst) – en betegnelse for steder for religiøse bevegelser, som Rinzai Zen Senter
Senter (Interesseorganisasasjon) – en betegnelse for interesseorganisasjoner, som Simon Wiesenthal-senteret


== Se også ==
Sentrum
Väinö Linna

Väinö Linna (født 20. desember 1920, død 21. april 1992) var en finsk forfatter.
Linna er særlig kjent for sine romaner Tuntematon Sotilas (1954, norsk oversettelse Ukjent soldat) med handling lagt til den finske fortsettelseskrigen under andre verdenskrig og trilogien Täällä Pohjantähden Alla (Polstjerne-trilogien, 1959-1963, norsk overs. Høyt mot nord, Opprør og Sønner av et folk) med handling fra slutten av 1800-tallet frem til midt på 1900-tallet. Her følges husmannsfamilien Koskela, og Linna skildrer særlig livet i Finland på revolusjonstiden. For denne trilogi ble Linna tildelt Nordisk råds litteraturpris i 1963.
Väinö Linna ble født i Urjala i det vestlige Finland, nær Tammerfors som sønn av Viktor (Vihtori) Linna (1874–1927) og Johanna Maria (Maija) Linna (1888–1972).
Linnas sosialrealisme har hatt stor betydning i finsk sosialt, politisk og kulturelt liv.


== Verker ==
Päämäärä, 1947
Musta rakkaus, 1948
Tuntematon sotilas, 1954. Norsk oversettelse 1956: Ukjent soldat
Täällä Pohjantähden alla, 3 bd. 1959-62. Norsk oversettelse 1960-63: Høyt mot nord, Opprør og Sønner av et folk
Oheisia, 1967
Murroksia, 1990


== Priser ==
1949 – Kalevi Jäntti-prisen
1960 – Aleksis Kivi-prisen
1963 – Nordisk råds litteraturpris


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Väinö Linna». Biografiskt lexikon för Finland (svensk). Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-4172-1416928956778. 

(no) Publikasjoner av Väinö Linna i BIBSYS
Engelsk biografiside
Kalevala

Kalevala er et finsk episk dikt samlet av legen Elias Lönnrot i første halvdel av 1800-tallet. Det kalles ofte Finlands nasjonalepos.Lönnrot samlet under en rekke reiser en mengde finske sagn og sanger som han redigerte sammen til et helhetlig verk; Kalevala. Den første utgaven («Gamle Kalevala») var på 12 000 verselinjer og kom ut i 1835-1836. I 1849 utgav Lönnrot den endelige versjonen av diktverket («Nye Kalevala»). Det var da kommet opp i 22 795 verselinjer. Forholdet mellom det innsamlede materialet og Lönnrots egne bevisste tilføyelser og redigeringer har vært et hovedtema i Kalevala-forskningen.

Kalevala betyr «Kalevas land». Kaleva var en mytologisk kjempe og faren til hovedhelten Väinämöinen i eposet. Andre viktige skikkelser i verket er Seppo Ilmarinen, Lemminkäinen, Kullervo, Joukahainen og  Louhi - husfruen i landet i Nord.Verket ble oversatt til nynorsk av Albert Lange Fliflet i 1967, et arbeide som ga Bastian-prisen i 1968. En illustrert gjenfortelling av Mikael Holmberg ble utgitt 2006. Antropos forlag utga i 
2000 en prosautgave for barn, Kalevala fortalt for barn (Originaltittel Kalevala berettat for barn) av den finske forfatteren Eli Margaretha Wärnhjelm. 
Utdrag fra Kalevala inngår i antologien I begynnelsen, 2000. Donald Duck-historien «Kampen om Sampo: Historier fra Kalevala» (på engelsk «The Quest for Kalevala») fra 1999 av Don Rosa er basert på Kalevala.


== Se også ==
Skapelsesmyte
Kantele


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kalevala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kalevala – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Anmeldelse av Holmbergs utgave på barnebokkritikk.no
(en) The myth of the Sampo — an infinite source of fortune and greed; 5 minutters animasjonsfilm fra TED-Ed
Beverly Hills

Beverly Hills er en by i Los Angeles County i den amerikanske delstaten California. Beverly Hills ble stiftet i 1914 og grenser til byene Los Angeles og West Hollywood. Stedet hadde ca. 35 000 innbyggere i 2018. Beverly Hills er en velstående by dominert av mennesker med høy inntekt. Mange av Hollywoods filmstjerner bor i Beverly Hills.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Beverly Hills, California – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Konow

Konow er en norsk slekt fra Bergen, kjent fra handelshuset «Konow & Co». Slekten har sin opprinnelse i byen Konau på elven Elbens østside, en tre mils vei øst for Lüneburg. Friderich Ludvig Konow (død 1798) kom fra Mecklenburg til Bergen.
I 1937 utkom en stor slektshistorie.


== Noen kjente slektsmedlemmer ==
Frederik Konow Lund (1889–1970) arkitekt (Villa Blaauw og Villa Konow),
Fredrik Ludvig Konow (1864–1953), kjøpmann (overtok farens i 1885), skipsreder, konsul, statsråd.
Wollert Otto Halvard Keilhau (1894–1958) filolog og forfatter,
Sten Konow (1867–1948), språkprofessor (indolog) i Hamburg og fra 1919 Kristiania.
Wollert Konow (SB) (1845–1924), statsminister 1910–12,
Hans Konow (1815–96), jurist
Magnus Andreas Thulstrup Clasen Konow (1887–1972), skipsreder og seiler (flere OL-gull, en av svært få med seks OL-deltakelser),
Karsten Konow (1918–45), seiler (sølv Sommer-OL 1936)
Wollert Konow (H) (1847–1932), statsråd.
August Konow (1780–1873), kjøpmann, godseier (Gravdal lystgård), verkseier (Hesteviken glassverk), konsul og stortingsmann.
Henri Konow (1862–1939), dansk forsvarsminister og siste guvernør i Dansk Vestindia fra 1916.
Thomas Konow (1796–1881), kontreadmiral og eidsvollsmann.
Lotte Konow Lund (1967), arkitekt og kunstner


== Slektsvåpen ==
Innvandreren Friderich L. Konow (død 1798) skal ha ført det våpenet som deretter er brukt som slektsvåpen og som kan beskrives heraldisk (blasoneres) slik: Skjold kløvd i sølv og blått; i 1. felt en fremkommende rød ørn, i 2.felt tre røde roser. Som hjelmtegn to vinger vekselvis delt i sølv og blått. Også ført med «vannliljer» i 2.felt eller med femoddete stjerner.


== Galleri ==

		
		
		
		


== Referanser ==
Forsvarets forskningsinstitutt

Forsvarets forskningsinstitutt (FFI) er en norsk statlig forskningsinstitusjon underlagt Forsvarsdepartementet med ansvar for forskning og utvikling for Forsvarets behov. FFI er et tverrfaglig institutt, og har blant annet ansatte med fagbakgrunn innen matematikk, fysikk, informasjonsteknologi, kjemi, biologi, medisin, psykologi, statsvitenskap, sosialantropologi, historie og økonomi.
FFI ligger på Kjeller ved Lillestrøm, 25 km utenfor Oslo. Instituttet har også en forskningsenhet på Karljohansvern i Horten.


== Historie ==
FFI har sine røtter i Forsvarets Overkommandos Tekniske Utvalg (FOTU) i London, som i 1944 foreslo at det skulle etableres et eget militært forskningsinstitutt underlagt Forsvarsdepartementet. Forslaget møtte motstand, men hadde en sterk tilhenger i Jens Chr. Hauge, og 11. april 1946 ga Stortinget tilslutning til opprettelse av Forsvarets forskningsinstitutt.
Instituttet hadde som oppgave å holde myndighetene oppdatert om den militærteknologiske utviklingen, utvikle utstyr og bidra til utviklingen av norsk industri på områder av militær interesse. Instituttet ble etablert med høye ambisjoner, som ble fulgt opp av generøse bevilgninger. Det hadde sitt eget atomprosjekt som senere ble overført til Institutt for atomenergi (IFA), og forsket på nye teknologier som sonar, radar, missiler og telekommunikasjon. Dette arbeidet ga resultater som fikk betydning i sivil sektor.
Utover 1950-tallet fikk Norge teknologisk- og våpenhjelp hjelp fra NATO-partnerne og behovet for egenutvikling av våpen ble mindre, og FFI kunne konsentrere innsatsen til spesielle nisjer, ofte i samarbeid med alliansepartnerne. Fra 1953 og i ti år fremover mottok FFI store midler gjennom det amerikanske Mutual Weapons Development Program (MWDP), et resultat av denne støtten er utviklingen av antiubåtvåpenet Terne.
Fra midten av 1960-årene satset FFI på utvikle teknologer i samarbeid med USA som dro nytte av Norges strategiske beliggenhet for å overvåke situasjonen i Sovjetunionen. Sentralt i dette arbeidet var utviklingen av et deteksjonsanlegg for atomsprengninger. FFI utviklet etterhvert en teoretisk systemanalyse som gjorde instituttet til en sentral premissleverandør i norsk forsvarspolitikk, i mangel på offiserer med krigserfaring.


== Liste over direktører ved Forsvarets forskningsinstitutt ==

Fredrik Møller (1946–1957)
Finn Lied (1957–1983)
Erik Klippenberg (1983–31. mars 1993)
Nils Holme (1. april 1993–30. november 2001)
Paul Narum (1. desember 2001–5. mai 2012)
John-Mikal Størdal (mai 2012)
Kenneth Ruud (1. januar 2022)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Norwegian Defence Research Establishment – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap

Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap (DSB) er et norsk direktorat underlagt Justis- og beredskapsdepartementet. Det ble opprettet 1. september 2003.  
DSB skal ha oversikt over risiko og sårbarhet i samfunnet. Direktoratet skal være pådriver i arbeidet med å forebygge ulykker, kriser og andre uønskede hendelser, og skal sørge for god beredskap og effektiv ulykkes- og krisehåndtering.
DSBs ansvar omfatter blant annet:

Nasjonal, regional og lokal sikkerhet og beredskap
Brann- og elsikkerhet
Industri- og næringslivssikkerhet
Farlige stoffer og transport av farlig gods
Kritisk telekommunikasjonsinfrastruktur for nød- og beredskapsaktører
Produkt- og forbrukersikkerhet
Tilby operativ støtte under kriser innenfor samordning, forsterkning og faglig rådgivning
Følge opp norske interesser og forpliktelser i arbeid på samfunnssikkerhetsområdet med internasjonale organisasjoner som EU, FN og NATO
Etatsledelse av SivilforsvaretDSB har i overkant av 700 ansatte. Av disse er cirka 300 ved hovedkontoret i Tønsberg. De øvrige ansatte jobber i avdeling for nød og beredskapskommunikasjon i Oslo og Moss, fem regionkontorer for eltilsyn, Norges brannskole, Nasjonalt utdanningssenter for samfunnssikkerhet og beredskap, 20 sivilforsvarsdistrikter og ved Sivilforsvarets beredskaps- og kompetansesenter. I tillegg kommer cirka 8000 som er innrullert i Sivilforsvaret.


== Historie ==

Sprengstoffinspeksjonen (etablert 1. januar 1917) ble den 31. desember 1984 slått sammen med Statens branninspeksjon (etablert 1. januar 1972) til Direktoratet for brann- og eksplosjonsvern, som den 1. januar 2002 ble slått sammen med Produkt- og elektrisitetstilsynet til Direktoratet for brann- og elsikkerhet (DBE). Det varte ikke lenge før dette den 1. september 2003 ble slått sammen med Direktoratet for sivilt beredskap (etablert 1. juli 1970) til Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap. Direktoratet for sivilt beredskap (1970–2003) var et resultat av at man slo sammen blant annet Direktoratet for økonomisk forsvarsberedskap (etablert 1949), Krigsøkonomikontoret og Sivilforsvarets sentralledelse (1947).
Den 1. mars 2017 ble Direktoratet for nødkommunikasjon (DNK) gjort om til en fagavdeling i DSB og avviklet som egen organisasjon. 


== Direktører ==
Elisabeth Sørbøe Aarsæther (2020–)
Cecilie Daae (1. september 2015 – 12. januar 2020)
Jon A. Lea (1. september 2003 – 1. september 2015)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap
Sikkerhverdag.no (DSBs nettside til privatpersoner)
Sivilforsvaret.no
Kriseinfo.no
Nødnett.no
Farligeprodukter.no