jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Astronomisk navigasjon

Astronomisk navigasjon eller stjernenavigasjon, er en teknikk der en benytter solen, månen, planetene eller de 57 stjernene som er oppgitt i en astronomisk almanakk til å bestemme sin posisjon på havet, i ørkenen, på Grønlandsisen eller andre steder uten egnede landemerker til hjelp ved navigasjonen. Den klassiske metoden er da å benytte himmellegemene til å bestemme sin posisjon. Solen er den mest benyttede mens en trenet navigatør også kan benytte månen eller andre stjerner.
Med en sekstant måles himmellegemets høyde over horisonten. Himmellegemene flytter seg over himmelen over døgnet og over året. Dette måles ved astronomiske observatorier som i Royal Observatory Greenwich. De observerte posisjonene oppgis i en astronomisk eller nautisk almanakk. Med høydemåling, almanakk og klokke kan posisjonen beregnes. En god observasjon (god horisont, god observasjonsplattform) gir en nøyaktighet på +/- en nautisk mil. I overskyet vær er det ikke mulig å ta observasjoner. Et skip er da avhengig av å føre nøyaktig bestikk over kurs og utseilt distanse. Dette gir et estimat for fartøyets posisjon. Over tid vil usikkerheten øke idet en vanskelig kan bedømme avdrift grunnet vind og havstrømmer. Ved en astronomisk observasjon kan bestikket korrigeres.
På havet finner man en god horisont, på land er dette ikke mulig. Det er derfor utviklet flere teknikker for å fremskaffe en kunstig horisont; den enkleste i form av et kar med kvikksølv. Dette fungerer som et vannrett speil og brukes som referanse for horisonten. Det er også brukt roterende, gyrostabiliserte speil blant annet i sekstanter i fly.
Navigasjon ved hjelp av stjerner og planeter gjøres i grålysningen da både himmellegemet og horisonten er synlig.
I dag er det få som bruker denne form for navigasjon på grunn av elektroniske hjelpemiddel. GPS (Global Positioning System) har så godt som overtatt og er mye mer nøyaktig (+/- 20 meter eller bedre, altså om lag 100 ganger mer nøyaktig enn en sekstantobservasjon). Men alle som utdannes som navigatør for skip lærer astronomisk navigasjon. Det foregår også opplæring i forbindelse med fritidsbåtskippersertifikat, D5LA, mest for langturseilere som vil bruke astronomisk navigasjon som en back up ved lange turer over havet.


== Litteratur ==
Ditlefsen, Reidar Navigasjon: Terrestrisk og astronomisk navigasjon, 14. utgave av Johnsen og Bryn Lærebok i navigasjon I, Aschehoug (1985) ISBN 82-03-12764-9
Kjerstad, Norvald Navigasjon for maritime studier,  Tapir akademisk forlag (2010) ISBN 9788251925228
Dedekam, Ivar, Astronavigasjon ISBN 8291443122
Bowditch, Nathaniel The American Practical Navigator, Paradise Cay Publications (2010) ISBN 0939837544


== Eksterne lenker ==
The American Practical Navigator, anerkjent amerikansk lærebok i navigasjon, også astronomisk (engelsk)
Nettsted for astronomisk navigasjon (engelsk)
Imam

Imām (arabisk إمام, persisk: امام) er et arabisk ord med betydningen «leder» eller «anfører». Det brukes i en rekke forskjellige betydninger i muslimske og mellomøstlige sammenhenger.
Etter hvert som det har blitt flere muslimer i Norge, finnes det også imamer i tilknytning til moskéer de har etablert. 
Imam kan bety bønneleder i en moské.
Etter splittelsen mellom sunni- og sjia-islam i kjølvannet av profeten Muhammeds død i 632 e.Kr., ble imam tittelen på sjia-muslimenes leder.


== Imamer i Norge ==
Mushtaq Ahmed Chishti
Basim Ghozlan


== Kilder ==
(no) Imam i Store norske leksikon
Jul i Blåfjell

Jul i Blåfjell er en norsk adventskalender produsert av NRK Barne- og Ungdomsavdelingen og sendt første gang på NRK i 1999. Idé og manus var av Gudny Ingebjørg Hagen, musikken var av Geir Bøhren og Bent Åserud, regi for fjernsynet var ved Torunn Calmeyer Ringen, kostymene ved Gerd Johnsrud og scenografien ved Aili Strømsted. 
Serien ble kåret til beste TV-drama under Gullruten 2000 og fikk dessuten Spellemannprisen 1999 i klassen barneplater for et album med musikk fra serien. Serien ble filmet på Røros og 'Veien til Blåfjell' gikk opp den vernede Sleggveien. Hver episode varte i omkring 25 minutter.
Serien er også dramatisert for teater av Svein Sturla Hungnes, med urpremiere på Oslo Nye Teater 15. november 2002.  TV-serien fikk i 2002 oppfølgeren Jul på Månetoppen.
Serien har gått som adventskalender på NRK (NRK Super) i 1999, 2001, 2004, 2008 og 2011. 
I 2002 ble Jul i Blåfjell spilt for første gang på scenen. Etter syv år på Oslo nye teater ble stykket flyttet til Folketeateret i Oslo, for å så komme tilbake til Oslo Nye teater i 2013.


== Trivia ==
Åpningsvignetten og rulleteksten ble endret fra 1999 til neste gang den ble sendt, i 2001. Originalen har animerte fjell, mens 2001-versjonen har foto av ekte fjell (Innerdalstårnet).
Alle utescener ble filmet i Røros, mens alle interiør-scener ble filmet i NRKs studio på Marienlyst i Oslo.
I 2015 bestemte NRK seg for at Jul i Blåfjell og spin-off serien Jul på Månetoppen (2002) aldri skulle sendes igjen. Dette førte til masse klager i form av underskriftskampanjer og fakkeltog.
Johannes Joner var den eneste av skuespillerne som slapp auditon. Da Hagen skrev Lillegutt-rollen, skrev hun den til Joner.
Helle Haugen som spilte Selma i TV-serien spiller Tistel i sceneversjonen.
Suzanne Paalgard spilte Blåmor i sceneversjonen på Oslo nye i 2013, 2014 og 2017.


== Skuespillere ==


== Episoder ==


== Se også ==
Amalies jul
Jul på Månetoppen
Julenatt i Blåfjell
Blåfjell 2: Jakten på det magiske horn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jul i Blåfjell på Internet Movie Database 
(no) Jul i Blåfjell hos Filmfront 
(no) Jul i Blåfjell på NRK TV
Amalies jul

Amalies jul er en norsk adventskalender for barn produsert av NRK 1995. Serien ble sendt i 1995 og i reprise i 1997 og i 2000.
Serien er på 24 episoder og følger Amalie Serina Wang, spilt av Anne Marie Ottersen, i hennes juleforberedelser i et gammelt hus med rødnisser. Serien er forløperen til Jul på Månetoppen der rødnissene møter blånissene. Manuskriptet er skrevet av Gudny Hagen  og regien er ved Torunn Calmeyer Ringen.
Serien ble spilt på Madserud Gård mellom Skøyen og Frogner i Oslo. Dette var også opptakssted for barne-tv-serien Huset med det rare i. 
Musikken til sangene i serien ble skrevet av Philip A. Kruse.
Serien ble også kjent for Nissemors gjennomgangsfrase «sånn er det med den saken». Denne replikken ble også brukt noen ganger av Nisseungen og Amalie.


== Skuespillere ==


== Eksterne lenker ==
NRKs nettsted for Amalies jul fra 2000
(en) Amalies jul på Internet Movie Database 
(no) Amalies jul hos Filmfront 
(no) Amalies jul på NRK TV
Bromsgrove (distrikt)

Bromsgrove er et administrativt distrikt i Worcestershire, England. Det har navn etter administrasjonssenteret Bromsgrove.
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at bydistriktet og landdistriktet Bromsgrove ble slått sammen. Distriktet dekker et areal på 216,97 km² og hadde 93 637 innbyggere i 2011.


== Steder i distriktet ==
Aston Fields
Bromsgrove
Catshill
Stoke Prior


== Fotballklubber i distriktet ==
Bromsgrove Rovers FC


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bromsgrove District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kofaktor

En kofaktor er en ikke-protein kjemisk substans bundet til et protein og nødvendig for proteinets biologiske aktivitet, noe som må være tilgjengelig i tillegg til enzym for å katalysere en gitt reaksjon. Mer eller mindre universelle substanser som vann faller ikke under begrepet. Kofaktoren utgjør ofte en del av det aktive setet. 
Noen kofaktorer er uorganiske, som metallatomene til sink, jern og kobber i enkelte former. Andre, som lipid, sukker og de fleste vitaminer, er organiske. Kofaktorer kan også klassifiseres avhengig av hvor tett bundet de binder til et enzym, hvor løst bundet kofaktorer kalles koenzymer, og tett bundet kofaktorer kalles prostetiske grupper. Et eksempel på en protetisk gruppe er hemgruppen i hemoglobin. Et inaktivt enzym, uten kofaktor, kalles et apoenzym, og et komplett enzym med kofaktor kalles holoenzym.
Noen kofaktorer får en kjemisk endring under reaksjonen de er del i, slik som oksidering eller reduksjon. Men, som katalysator, vil kofaktorer alltid returnere til originalforbindelsen når reaksjonen er over. De blir ikke forbrukt i reaksjonen, eller endret til andre forbindelser.
Jin Sun-yu

Jin Sun-yu (født 17. desember 1988 i Seoul) er en sørkoreansk skøyteløper som deltok i vinter-OL 2006 i Torino, hvor hun ble olympisk mester i kortbaneløp tre ganger; 1 000 meter, 1 500 meter og 3 000 meter stafett.
Hun har blitt verdensmester i kortbaneløp tretten ganger.


== OL-medaljer ==
2006  Torino -  Gull kortbaneløp på skøyter, 1000 meter, damer  Sør-Korea
2006  Torino -  Gull kortbaneløp på skøyter, 1500 meter, damer  Sør-Korea
2006  Torino -  Gull kortbaneløp på skøyter, 3000 meter stafett damer  Sør-Korea


== Eksterne lenker ==
(en) Jin Sun-yu – Olympedia 
(en) Jin Sun-yu – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Choi Eun-kyung

Choi Eun-kyung (født 26. desember 1984 i Seoul) er en sørkoreansk skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 2002 i Salt Lake City og 2006 i Torino
Hun vant sølvmedalje på 1500 m kortbaneløp og gullmedalje under 3000 m stafett under Vinter-OL 2006. Hun ble diskvalifisert i finalen på 1000 m. I tillegg vant hun sølvmedalje på 1500 m kortbaneløp under Vinter-OL 2002.
Choi Eun-kyung har vunnet fjorten gullmedaljer i VM i kortbaneløp.


== OL-medaljer ==
2002  Salt Lake City -  Gull kortbaneløp på skøyter, 3000 meter stafett damer  Sør-Korea
2006  Torino -  Gull kortbaneløp på skøyter, 3000 meter stafett damer  Sør-Korea
2002  Salt Lake City -  Sølv kortbaneløp på skøyter, 1500 meter, damer  Sør-Korea
2006  Torino -  Sølv kortbaneløp på skøyter, 1500 meter, damer  Sør-Korea


== Eksterne lenker ==
(en) Choi Eun-kyung – Olympics.com 
(en) Choi Eun-kyung – Olympic.org 
(en) Choi Eun-kyung – Olympedia 
(en) Choi Eun-kyung – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Choi Eun-kyung – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Choi Eun-kyung – ShorttrackOnLine.info 
(en) Choi Eun-kyung – TheSports.org
Hamilcar Barca

Hamilcar Barca eller Hamilkar Barka (født ca. 275, død 228 f.Kr.), eller Barcas (kanaanittisk baraq «lyn»), var en karthagensk general og statsmann, leder av barcid-familien og far til Hannibal.Han utmerket seg under den første punerkrig i 247 f.Kr. da han tok over hovedkommandoen i Sicilia på et tidspunkt da øya var nesten helt i hendene på romerne. Han landet plutselig nordvest på øya med en liten styrke leiesoldater og tok et sterk posisjon på fjellet Erote (Monte Pellegrino, nær Palermo). Han klarte ikke bare å stå imot alle angrep, men utførte angrep så langt borte som kysten av det sørlige Italia.
Han overførte sin armé i 244 f.Kr. til en lignende posisjon på fjellsidene til Eryx (Monte San Giuliano). Derfra klarte han å gi støtte til den beleirede garnisonen i nabolandsbyen Drepanum (Trapani). Gjennom en fredsavtale i 241 f.Kr. kunne Hamilcars ubeseirede styrke reise fra Sicilia uten noen form for underkastelse. 
Da han returnerte til Afrika, brøt hans tropper, som han hadde holdt sammen kun gjennom sin personlige autoritet og ved løfte om god betaling, ut i åpent mytteri da deres belønning ble holdt tilbake av Hamilcars motstandere i det regjerende aristokratiet. Dette utløste konflikten som senere fikk navnet leiesoldatenes krig. Den alvorlige faren som Karthago stod ovenfor ble avverget av Hamilcar, som regjeringen gjeninnsatte i denne krisen. Gjennom makten han hadde blant leiesoldatene og de omkringliggende afrikanske folkeslagene, og gjennom overlegen strategi, knuste han raskt opprøret i 237 f.Kr..
Etter denne suksessen hadde Hamilcar så stor innflytelse blant de populære og patriotiske partiene at hans motstandere ikke kunne hindre ham fra å få praktisk diktatorisk makt. Etter å ha rekruttert og trent en ny armé i noen numidiske forlegninger, ledet han på eget initiativ en ekspedisjon inn i Hispania i 236 f.Kr., hvor han håpet å bygge opp et nytt imperium for å kompensere for tapet av Sicilia og Sardinia. Her ville han også legge et grunnlag og bygge en base for en hevnkampanje mot romerne. 
I åtte år sikret han et betydelig territorium i Hispania gjennom maktbruk og diplomati, men hans for tidlige død i et slag i 228 f.Kr. forhindret ham fra å fullføre erobringen. Hamilcar var høyt hevet over karthagenere på hans alder i militære og diplomatiske evner og var sterkt patriotisk. Disse kvalitetene gav han videre til sin sønn Hannibal.


== Referanser ==
Joachim Gotsche Giæver

Joachim Gotsche Giæver (Giaver) (født 15. august 1856 i Jøvik i tidligere Ullsfjord kommune (nå Tromsø), død 29. mai 1925 i Chicago, USA) var en bygningsingeniør som ble ekspert på broer og skyskrapere.


== Bakgrunn og jernbaner ==
Han var sønn av Jens Holmboe Giæver og Hanna Birgithe Holmboe av slekten Holmboe og ble uteksaminert fra Trondhjems Tekniske Læreanstalt  i 1881. Han var den nest yngste i en søskenflokk på 13 barn der sju av søskene allerde var døde. Året etter emigrerte han til USA og fikk jobb som teknisk tegner i Pacific Railroad Company at St. Paul Minn, et jernbaneselskap i Minnesota.  


== Pittsburgh og New York City ==
Han giftet seg i 1883 med Caroline Lovise Schmedling (1864–1933) fra Trondheim. Samme året dro han til Pittsburgh, Pennsylvania for å arbeide i brobyggeselskapet Schiffler Bridge & Iron Co.. Han sto bak flere broer som gikk over elvene Allegheny og Monongahela. I 1886 designet han rammeverket som Frihetsgudinnen i New York er festet i, basert på Gustav Eiffels tegninger.


== Chicagotiden ==
Giæver var i 1891 teknisk nestleder ved World's Columbian Exposition i Chicago.  Fra 1898 til 1915 var han sjefsingeniør for D. H. Burnham & Company i Chicago.  Han gikk i 1916 inn sammen med Frederick P. Dinkelberg i firmaet Giaver and Dinkelberg, de tegnet blant annet den vakre bygningen 35 East Wacker Drive, «Jewelers building», som den gang var Amerikas største bygning som ikke sto i New York City. Det ble hans siste byggverk.

		
		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bjork, Kenneth O. (1947): Saga in Steel and Concrete - Norwegian Engineers in America, Northfield, Minnesota: Norwegian-American Historical Association
Hines, Thomas S. (2008): Burnham of Chicago: Architect and Planner, University of Chicago Press, ISBN 9780226341729
Kjellesvig, Morten (2002): Slekten Holmboe gjennom 400 år : med sidegrener : 1600-2002 (PDF), Fogd Jens Holmboes legat, ISBN 8299629802
Schilbred,  C.S. (1982): Slekten Giæver, Drammen : Lyche, ISBN 8299094704
Zahorik, Dixie: American Society of Civil Engineers, Amasa C. Bull, Esq., Chicago, Illinois
Jukse

Jukse eller juksa er et fiskeredskap som består av dypagnsnøre eller håndsnøre med synkelodd, og en eller flere angler.
Juksa er et gammelt redskap som har vært i bruk i århundrer. I den eldste tida ble det brukt stein som søkke, særlig jernmalm; seinere overtok blylodd. Juksa består av et fiskesnøre med mange kroker og et tungt søkke i enden. Dette snøret må rykkes opp og slippes ned hele tiden for at fisken skal bite på. Før juksemaskinen kom, var «juksinga» hardt arbeid for fiskerne på fiskebåtene.
Juksa er et universalredskap som har vært brukt til mange slags fisk, men framfor alt i torskefisket.
I 1960 ble den første juksemaskinen oppfunnet av Thorbjørn Christiansen i Nyksund.


== Litteratur ==
Ludvig Karlsen: Redskapslære og fangstteknologi, ISBN 82-529-1791-7
Karlsen, Gjøsæter, Hamre: Fiskeriteknolgi ISBN 82-529-2387-9
Karlsen, Kjeldsberg, Sandnes, Hay, Juul (red.): Båten, bruket og fangsten ISBN 978-82-8090-020-3
Dorg

En dorg er et fiskeredskap som består av et snøre med søkke og fortom med en eller flere kroker. En kan bruke både naturlig og kunstig agn. Dorgen slepes etter båten i sakte fart. Båter som brukes til dorgfiske har derfor ofte motorer som er spesielt tilpasset denne formen for fiske. Dorging fra robåt kan foregå med trover.
Dorging er en teknikk som benyttes i havfiske til å fange store arter som lever i åpne havområder, slik som tunfisk. I norske farvann er det særlig dorgefiske etter makrell som er aktuelt. Dorging er spesielt utbredt langs Skagerrakkysten. Historisk foregikk makrelldorging med dekkede fartøy i Nordsjøen. Dorging etter sjøørret har også lange tradisjoner. Dorging i ferskvann er også vanlig. Otring etter ørret kan betegnes som en form for dorging.


== Trolling ==
Trolling er en variant av fisketeknikken dorging, der mange fiskestenger benyttes samtidig. Det kan være seks stenger eller mer. I Norge var Mjøsa og Tyrifjorden blant de mest kjente innsjøene hvor trolling var utbredt, men i disse innsjøene er det innført en grense på maks fire stenger i båten, som da kan beregnes som ett enkelt fiske. Nå er det kun i Eikeren det kan drives lovlig trollingfiske i Norge, der er det mulig og løse eget trollingkort og fiske lovlig med ti stenger, mens trolling er i Sverige er mest utbredt i Vänern og Vättern.


== Litteratur ==
Ludvig Karlsen: Redskapslære og fangstteknologi, ISBN 82-529-1791-7
Karlsen, Gjøsæter, Hamre: Fiskeriteknolgi ISBN 82-529-2387-9
Karlsen, Kjeldsberg, Sandnes, Hay, Juul (red.): Båten, bruket og fangsten ISBN 978-82-8090-020-3
Prusias I av Bithynia

Prusias I Klorus (født ca. 243, død 182 f.Kr.) var konge av Bithynia. Han var sønn av Ziaelas og dannet en ekteskapsallianse med Filip V av Makedonia.
Prusias utkjempet en krig mot Bysantium (220 f.Kr.), beseiret så gallere som Nikomedes I hadde invitert over Bosporos (218). Han utvidet territoriet til Bithynia i en rekke kriger mot Attalus I av Pergamum og Heraklea Pontika ved Svartehavet. Filip V gav ham havnene Cius og Myrleia i 202 som han gav nye navn, Prusa og Apameia. 
Selv om han gav asyl til Hannibal, forble han nøytral under den romerske republikk sin krig med Antiokos III den store.
Han ble etterfulgt av sin sønn Prusias II.
Theodore Ayrault Dodge

Theodore Ayrault Dodge (født 28. mai 1842, død 26. oktober 1909) var en nordstatsoffiser i den amerikanske borgerkrig og militærhistoriker både for den krigen og for de store generalene i antikkens og europeisk historie. 
Han var født i Pittsfield, Massachusetts og fikk sin militære utdanning i Berlin og gikk på University College London og Universitetet i Heidelberg. Da han returnerte til USA i 1861, innrullerte han seg umiddelbart som menig i New Yorks frivillige infanteri. I løpet av krigen steg han til rangen som midlertidig oberst, mistet sin høyre fot i slaget ved Gettysburg. Han tjente ved det amerikanske krigsdepartementet fra 1864 og ble sendt i tjeneste i den regulære hæren i 1866. I 1870 trakk han seg tilbake som major. Etter at han pensjonerte seg bodde han i Boston før han flyttet til Paris hvor han døde. Han er gravlagt ved Arlington National Cemetery. 
Dodge giftet seg med Jane Marshall Neil i 1865 og Clara Isabel Bowden i 1893. Hans verk om borgerkrigen inkluderer The Campaign of Chancellorsville (1881) og Bird's Eye View of the Civil War (1883). Fra 1890 til 1907 gav han også ut tolv bind i sin History of the Art of War: Alexander, Hannibal, Caesar, Gustavus Adolphus, Napoleon, som har blitt delt opp i individuelle biografier til dagens publikasjoner.


== Referanser ==
Laurie Wisefield

Laurie Wisefield (født 27. august 1952 i London) er en britisk musiker. Han er kjent som gitarist i bandene Home, Wishbone Ash, Tina Turner og Joe Cocker. 
Wisefield var en av grunnleggerne bak bandet Home, som var et oppvarmingsband for Led Zeppelin, og hvor han spilte gitar og sang sammen med Al Stuart. Andy Powell, gitaristen i Wishbone Ash, så bandet spille i New York og ble imponert av Lauries gitarspill. De spilte litt sammen og knyttet bånd. Da Andy Powell dro tilbake til England fikk han nyheten om at bandets gitarist Ted Turner pensjonerte seg og forlot bandet. Powell tok da kontakt med Wisefield og ville ha han som erstatter for Turner. Laurie ble tatt opp som fullverdig medlem i 1974 og debuterte med utgivelsen There's the Rub. Wisefield ble med bandet i 12 år. I denne perioden fikk han til et godt samspill med Powell, skrev nytt materiale og tok med seg et hardere image og lydbilde til bandet.
Etter at han forlot Wishbone Ash i 1985 på grunn av at han følte for nye utfordringer, var han med på turnéen til Tina Turner. I 1992, da Tina Turners manager Roger Davies, tok over managementet til Joe Cocker, ble Wisefield forespurt om å bli med i bandet til Cocker for å hjelpe dem i en musikalsk retning. Han turnerte med Cocker en god periode og jobbet også med Roger Chapman, hvor han var med som gitarist og låtskriver på albumet Under No Obligation og turnéer i både Tyskland og England.
I nyere tid har Laurie opptråd i West End-produksjonen av Queen/Ben Elton-musikalen We Will Rock You ved Londons Dominion Theatre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Laurie Wisefield på Discogs 
(en) Laurie Wisefield på MusicBrainz 
(en) Laurie Wisefield på AllMusic
Catshill

Catshill er en landsby i Worcestershire, England. Den ligger omkring 4 km nord for Bromsgrove, og har vært et verdslig sogn siden 1844.
Tappenstrek

Tappenstrek (av ty. Zapfenstreich) (også kalt tapto) er et hornsignal, tradisjonelt brukt i militære forlegninger, som blir spilt på signalhorn eller trompet 15 minutter før forlegningen skal falle til ro, og lyset slukkes.Ordet kommer fra det tyske Zapfenstreich, som betyr «å sette (slå) tappen i øl- eller vintønna», direkte oversatt altså «tappslag». Signalet betyr at man skal begi seg til forlegningen, eller forberede seg på å falle til ro. I henhold til tradisjonen vil man blåse det endelige rosignalet femten minutter etter tappenstrek.Det tilsvarende hornsignal betegnes i Storbritannia som Tattoo, i USA som Call to Quarters.
Tappenstrek spilles hver kveld kl. 21.45 foran Det kongelige slott av en av hornblåserne i Hans Majestet Kongens Garde.I marinen er tappenstrek et trommesignal for midlertidig stans i øvelse eller manøvre.
Tappenstrek og tapto brukes også om oppvisninger eller parader med musikk som foregår om kvelden.
Forestillingene under Norsk Militær Tattoo avsluttes med at en enslig hornblåser står lyssatt og spiller tappenstrek, mens lyset i resten av arenaen slukkes.


== «Den store tappenstrek» ==

«Den store tappenstrek» (Großer Zapfenstreich) er en religiøs prøyssisk militærtradisjon som brukes av det tyske forsvaret for å ære store personligheter. I sin nåværende form går seremonien tilbake til den store tappenstreken til ære for tsar Nikolai I av Russland i Berlin den 12. mai 1838.  «Stor tappenstrek» holdes idag til ære for bl.a. generaler, forsvarsministre, kanslere og andre politikere. I forbindelse med 50-årsdagen for grunnleggelsen av Bundeswehr ble det holdt en stor tappenstrek foran Riksdagen med 4 500 gjester og et stort sikkerhetsoppbud.


== Referanser ==
Elnesvågen

Elnesvågen er et tettsted og administrasjonssentrum i Hustadvika kommune i Møre og Romsdal med 2 625 innbyggere per 1. januar 2022. Elnesvågen er det nest største tettsted i Romsdal, nest etter byen Molde. De fleste i Elnesvågen bor i boligfeltet Hauglia. Bygda ligger i solsiden ned mot Frenfjorden og oppunder fjellene Heiane og Talstadhesten.


== Bedrifter, industri, handel ==
Elnesvågen har sine største hjørnesteinsbedrifter i Hustadmarmor, dumper-produsenten Moxy og Tine meierier. Jarlsbergosten er et kjent produkt som produseres hos sistnevnte. Disse tre kjennetegnes av en høy eksportandel. I sentrum finnes et utvalg av butikker med bl.a. kjøpesentrene Torgsenteret og Bølgen.


== Skoler ==
Elnesvågen har barne-, ungdoms- og videregående skole som alle ligger nær sentrum. Disse heter Haukås skole, Fræna ungdomsskole og Hustadvika videregående skole.


== Idrett ==
Elnesvågen er sentrum for flere idrettslag, blant annet Elnesvågen og Omegn Idrettslag.
Elnesvågen stadion, en kombinert fotball- og friidrettstadion, ble bygd på slutten av 1990-tallet, og holder god standard. Frænahallen ble bygget på midten av 80-tallet og har vært godt brukt hele tiden.


== Kultur og foreninger ==
Nordsjøfestivalen er blitt en årlig begivenhet i august. Den arrangeres av Elnesvågen småbåtforening. Fræna folkebibliotek ligger i 1. etasje i Frænahallen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Elnesvågen og omeng idrettslag
Fræna videregående skole Arkivert 26. april 2012 hos Wayback Machine.
Moxy Trucks