Thurstan

Thurstan, eller Turstin (født ca 1070 i Normandie, død 6. februar 1140) var erkebiskop av York i årene 1114 til 1140. Han var sønn av en Anger eller Auger, som hadde en post som prebend ved St Paul's i London, og hans bror var biskop av Évreux i Normandie.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn og tidlig liv ===
Thurstan var sønn av en kannik og St. Pauls katedral i London ved navn Anger, Auger eller Ansgar (fra det norrøne Ásgeir eller Ōs-gār), som hadde prebende i Cantlers. En annen av Angers sønner, Audoen, ble senere biskop av Évreux. Thurstans mor het Popelina. Thurstan ble født omkring år 1070 i Bessin-regionen i  Normandie. Før 1104 ble faren gitt Cantlers som prebende av biskop Maurice av London, og familien flyttet til England.Thurstan fikk selv et prebende ved St Paul's, Consumpta per mare, og tjenestegjorde som klerk både for William og for kong Henrik I. En gang tidlig i sin karriere besøkte han Cluny, der han avla løfte om å bli kluniasensisk munk senere i livet. Thurstan var også kong Henrik som almonier, og det var kongen som så til at Thurstan ble valgt til erkebiskop av York i august 1114. Han ble diakonviet i desember 1114 og ordinert til katolsk prest den 6. juni 1115 av Ranulf Flambard, som var biskop av Durham.


=== Erkebiskop ===
Som erkebiskop ble han involvert i en stor kontrovers som kom til oppta store deler av hans øvrige liv og sende ham i eksil fra England i flere år. Erkebiskopen av Canterbury, Ralph d'Escures, nektet å vigsle Thurstan om han ikke også underkastet lydighet for det sørlige erkebispedømme. Thurstan nektet dette og ba kongen om tillatelse for å reise til Roma og be pave Paschal II om konsultasjon. Kongen avslo mens paven på sin side ga en erklæring mot erkebiskopen av Canterbury. På konsilet eller kirkemøtet i Salisbury i 1116 ga den engelske kongen ordre om at Thurstan skulle underkaste seg, men Thurstan sa isteden fra seg erkebispedømmet, skjønt det ble ikke satt ut i effekt.
Den nye pave Gelasius II, også dennes etterfølger Calixtus II, gjorde seg til talsmann for at konflikten lå i erkebiskopens stahet, og i oktober 1119, til tross for de løfter som var gitt til kong Henrik I, ble han vigslet av pave Calixtus i Reims. Rasende over dette sviket nektet kongen ham å komme tilbake til England og han forble for en tid ved pavens hoff. Etter en tid maktet hans støttespillere å skaffe ham et forlik med kongen, og etter å ha tjenestegjort for kongen i Normandie ble han kalt tilbake til England i 1121.
En av hovedsvakhetene ved erkebispedømmet i York var mangelen på en biskop som suffragan, men Thurstan maktet å sikre bispedømmet i Whithorn. Det er mulig at han maktet å komme til en avtale med Fergus av Galloway for å sikre seg flere bispedømmer og samtidig øke prestisjen til kongedømmet i Galloway. Den første biskopen var en innfødt galwegianer, Gilla Aldan. Utnevnelsen vekket vreden til Wimund, en underlig krigerbiskop fra Man. Til tross for denne motstanden overlevde det nye bispedømmet i Galloway. Antallet bispedømmer under York var viktig for å sikre statusen for erkebispestolen og mindre sårbart fra angrep fra Canterbury.
Da en ny erkebiskop av Canterbury ble innvigslet, William de Corbeil, nektet Thurstan både å anerkjenne ham og møte opp ved innvigslingen. Striden mellom erkebispestolene fortsatte og ved to anledninger sendte begge personlige klager til Roma. I 1138 var Thurstan med på å inngå en fredsavtale i Roxburgh mellom England og Skottland og tok en aktiv part i å samle den hærstyrken som beseiret skottene ved Fanenes slag i august 1138. Tidlig i 1140 dro han til bispedømmet i Pontefract og her døde han den 6. februar 1140.
Hans ettermæle forteller at han var sjenerøs overfor kirkene i sitt bispedømme og at han var grunnlegger av flere religiøse hus.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thurstans liv i Fasti eboracenses, redigert av James Raine, 1863
Encyclopædia Britannica Eleventh Edition, 1911