Dionysios fra Halikarnassos

Dionysios fra Halikarnassos (gresk: Διονύσιος Ἀλεξάνδρου Ἁλικαρνᾱσσεύς, Dionysios sønn av Aléxandros, av Halikarnassós) (født ca. 60 f.Kr., død etter 7 f.Kr.) var en gresk historiker og lærer i retorikk som levde og virket på den romerske herskeren Augustus' tid. Dionysios kom fra Halikarnassos, som hadde vært et eget rike i Anatolia. Han drog til Roma der han studerte latin. Hans litterære stil var attikistisk, det vil si en etterligning av klassisk attisk gresk i dens fremste periode. Dionysios skrev en rekke verk om talekunst og filosofi. Mest kjent ble han imidlertid for sitt store verk om romernes historie, Rhōmaikē arkhaiologia, på latin Antiquitates Romanum. Verket bestod av tjue deler; i dag er de ti første bevart.


== Liv ==
Dionysios dro til Roma etter at borgerkrigene var over, og tilbrakte 22 år med å studere latin og latinsk litteratur som forberedelse til sitt historieverk. I denne tiden underviste han i retorikk og ble kjent med mange framstående romere. Datoen for hans død er ukjent. Det antas at han er stamfar til Aelios Dionysios, en gresk retoriker fra Halikarnassos som levde og virket under keiser Hadrian.Dionysios hadde lest Herodot, beskjeftiget seg som han med etruskernes opprinnelse, og kalles ofte «den første etruskologist».


== Arbeid ==
Hans store verk, kalt Ῥωμαϊκὴ Ἀρχαιολογία (Rhōmaikē archaiologia, på latin Antiquitates Romanum, som kan oversettes til Romas oldtidshistorie) behandlet historien til Roma fra den eldste, mytiske perioden og fram til begynnelsen av den første puniske krig., og påpekte særlige romernes greske karakter. Den var inndelt i tyve bøker, og av disse er de første 9 fullstendig bevart for ettertiden, tiende og ellevte er nær komplette, og de gjenværende bøkene eksisterer i fragmenter i utdrag til Konstantin Porphyrogennetos og i et sammendrag som ble oppdaget av Angelo Mai i et manuskript i Milano. De første tre bøkene til Appian og Plutarks Livet til Camillus har også lånt fra Dionysios.
Hans fremste mål var å forsone grekerne med Roma som de nye herskerne ved å forstørre de gode kvalitetene til grekernes erobrere, og ved å argumentere ved å henvise til antikke kilder om at romerne var deres sanne etterkommere (bok 1,11) fra de eldre grekerne. I henhold til Dionysios er historie opplæring i filosofi ved eksempler, og denne tanken utførte han i synsvinkelen til gresk retorikk. Men han var omsorgsfull med å konsultere de beste autoriteter, og med hans verk og det tidligere til Titus Livius, Ab Urbe Condita (Fra byens grunnleggelse), er de eneste sammenhengende og detaljerte bevarte redegjørelsene av tidlig romersk historie.
Dionysios var også forfatter av flere retoriske avhandlinger hvor han viste at han studert nøye de beste attiske modeller:

Retorikkens kunst (Τέχνη ῥητορική, Téchne rhētorikē), som er heller en samling av essay enn en teori om retorikk, ufullstendig og slett ikke hans beste verk;
Ordenes ordning (Περὶ συνθέσεως ὀνομάτων, Perì synthéseōs onomátōn), behandlet kombinasjonen av ord i henhold til ulike talestiler;
Om etterligning (Περὶ μιμήσεως, Perì mimēseōs), om de beste modeller i ulike former for litteratur og måten som de kan bli etterlignet — et fragmentarisk verk;
Kommentarer til attiske talere (Περὶ τῶν Ἀττικῶν ῥητόρων, Perì tôn Attikôn rhētórōn), som imidlertid kun handler om Lysias, Isaios, Isokrates og (ved supplement) Deinarchos;
Om den beundringsverdig stilen til Demosthenes (Περὶ λεκτικῆς Δημοσθένους δεινότητος, Perì lektikês Dēmosthénous deinótētos); og
Om karakteren til Thukydides (Περὶ Θουκυδίδου χαρακτῆρος, Perì Thoukydídou charaktêros).De to siste avhandlingene er supplementert av brev til Pompeius og Ammaeus (to).
I trykte publikasjoner er referansen til Dionysios ofte forkortet til Dion. Halic.


== Dionysisk imitatio ==
Dionysisk imitatio er den litterære metode for etterligning slik den er formulert av Dionysios som unnfanget den som en retorisk praksis av emulering, tilpasning, omarbeiding, og berikelse/utsmykke en kildetekst ved en tidligere forfatter.Dionysios' konsept markerte en betydelig avvik fra konseptet med mimesis slik det var formulert av Aristoteles på 300-tallet f.Kr. som kun var opptatt av «naturens etterligning» og ikke «etterligningen av andre forfattere». Latinske talere og retorikere adopterte den dionysiske metode av imitatio og gikk fra Aristoteles' mimesis.


== Referanser ==


== Bibliografi ==
Dionysiou Halikarnaseos: Ta heuriskomena, historika te kai rhetorika, syngrammata; samlede verker med parallell gresk og latinsk tekst, Frankfurt 1586; tilgjengelig hos Google Books
Dionysi Halicarnasensis: Antiquitatum Romanarum quae supersunt, samlede verker i 3 bind, ved Adolf Kiessling, 1867; tilgjengelig hos Google Books
Dionysius of Halicarnassus: Antiqvitatvm romanorvm qvae svpersvnt, G. Tevbner, 1867; tilgjengelig hos Google Books
Opuscula av Hermann Usener og Ludwig Radermacher (1899) i Teubner-serien
Roman Antiquities ved V. Fromentin og J. H. Sautel (1998-), og Opuscula rhetorica av Aujac (1978-), Collection Budé
Engelsk oversettelse av Edward Spelman (1758) tilgjengelig hos Google Books
Oversettelser av Earnest Cary, Harvard University Press, Loeb Classical Library:
Roman Antiquities, I, 1937.
Roman Antiquities, II, 1939.
Roman Antiquities, III, 1940.
Roman Antiquities, IV, 1943.
Roman Antiquities, V, 1945.
Roman Antiquities, VI, 1947.
Roman Antiquities, VII, 1950.
Oversettelse av Stephen Usher, Critical Essays, I, Harvard University Press, 1974, ISBN 978-0-674-99512-3
Oversettelse av Stephen Usher, Critical Essays, II, Harvard University Press, 1985, ISBN 978-0-674-99513-0


== Litteratur ==
Jonge, Casper Constantijn de (2008): Between grammar and rhetoric: Dionysius of Halicarnassus on language, linguistics and literature, Leiden: Brill


== Eksterne lenker ==
Antiquitates Romanum, engelsk oversettelse hos LacusCurtius
Utgave fra 1586 på original gresk, fra Internet Archive
Gresk tekst og fransk oversettelse