jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Line Henriette Holten

Line Henriette Holten (tidligere Hjemdal, født 18. oktober 1971 i Sarpsborg) er en norsk politiker som representerer Kristelig Folkeparti. Hun var stortingsrepresentant for Østfold fra 2005 til 2017, og Stortingets femte visepresident fra 2009 til 2017.


== Bakgrunn og utdannelse ==
Hjemdal ble født i Sarpsborg og vokste opp i Fredrikstad. Hun er datter av administrasjonssjef og tidligere stortingsrepresentant Odd Holten og avdelingssykepleier Berit Sigrunn Aaberg. Hjemdal bor nå i Fredrikstad, etter å ha bodd mange år i Askim. Hjemdal er utdannet teolog fra Menighetsfakultetet i 1996. 


== Politisk arbeid ==
Hjemdal begynte sitt politiske virke i Østfold KrFU, der hun var styremedlem fra 1987 til 1994. Hun var nestleder i KrFU på nasjonalt plan fra 1991 til 1993 og arbeidet som generalsekretær i samme organisasjon fra 1997 til 2000.
Hun har flere års bakgrunn som politisk rådgiver for Dagfinn Høybråten, først i Sosial- og helsedepartementet (2001–04) og deretter i Arbeids- og sosialdepartementet (2004–05). I 2005 var hun en periode informasjonsrådgiver for KrFs stortingsgruppe.
Hun ble valgt inn i Askim bystyre i 2003, der hun satt frem til 2007. Hjemdal ble innvalgt på Stortinget fra Østfold første gang i 2005 og gjenvalgt i 2009. Ved stortingsvalget 2013 ble hun valgt for en tredje periode. 
Hjemdal var femte visepresident i Stortinget fra 2009 til 2017.
Hun har vært parlamentarisk nestleder i KrFs stortingsgruppe fra 2011 til høsten 2013, i tillegg til en periode i 2014.


== Annet ==
Da hun ble valgt inn på Stortinget i 2005, var det første gang på nesten 50 år at det ble valgt inn en stortingsrepresentant fra Askim. Den forrige var Klara Amalie Skoglund fra Arbeiderpartiet.
Etter at hun ikke ble gjenvalgt til Stortinget, har hun arbeidet i Tekna, der hun nå er generalsekretær.
Som stortingsrepresentant het hun Holten Hjemdal til etternavn, men etter at hun og ektemannen skilte lag, bruker hun nå kun Holten som familienavn.


== Regjering ==
23. oktober 2001 – 31. desember 2001: Politisk rådgiver Sosial- og helsedepartementet
1. januar 2002 – 1. oktober 2004: Politisk rådgiver Helsedepartementet
1. oktober 2004 – 28. februar 2005: Politisk rådgiver Arbeids- og sosialdepartementet


== Stortingskomiteer ==
2005–2012: medlem i Energi- og miljøkomiteen
2012–2013: medlem i Helse- og omsorgskomiteen
2013–2017: medlem i Næringskomiteen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Line Henriette Holten Hjemdal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Line Henriette Hjemdal hos Stortinget 
(no) Line Henriette Hjemdal hos Norsk senter for forskningsdata
Ole Tobias Olsen

Ole Tobias Olsen (født 18. august 1830 på gården Bjøllånes i bygda Storvoll i Dunderlandsdalen, død 6. juli 1924 i Christiania), var en norsk skolemann, fotograf, salmedikter, samler av folkeminne og folkemelodier, organist, prest, ordfører og ingeniør, kjent som «Nordlandsbanens far».


== Familieliv ==
Han var sønn av bonde Ole Pedersen Bjellånes (1774–1849) og Milda Nilsdotter (1800–78).  I 1877 giftet han seg med Christine Bernhardine Dahl (1855–1910) og fikk ti barn, deriblant OL-skytteren Ole Tobias Olsen (1878–1940) som var ordfører i Mosjøen, zoologen Ørjan Olsen (1885–1972) og geologen Anders K. Orvin (1889–1980).


== Karriere ==
Etter utdannelse arbeidet Olsen som lærer ved Tromsø Seminarium 1851, dernest i Hadsel og Christiania 1855, der han ble en ivrig talsmann for Nord-Norge, og var med på å stifte Nordlændingernes Forening i 1862, sammen med blant andre Elias Blix. Som ingeniør interesserte han seg for tekniske nyvinninger, og tok patent på en metode for blåkopiering. Som planlegger i jernbaneverket utviklet han ideen om Nordlandsbanen opp til Røsvik, samt ruten Mo i Rana–Haparanda–St. Petersburg-Peking (1881–1882). 
Han fikk stipend til å samle inn eventyr, sagn og folketoner fra Rana (1870), spesielt fra Dunderlandsdalen. Noe av det innsamlede materialet ble utgitt i boken Folketonar frå Nordland (1982), og ble i 2005 innspilt på plate av Helgeland kammerkor. Platen har tittelen Folketoner fra Helgeland. «Ole Tobias Olsens mutinger» er resultatet av hans skjerpevirksomhet i Dunderlandsdalen (1872–99). Han var sogneprest og ordfører i Hattfjelldal 1885–1896, og flyttet til Kristiania i 1905. Han ble boende i hovedstaden til han døde i 1924. Han var kjent som grundtvigianer.  Av Rana Blad ble han kåret til «Århundrets Ranværing» (2000).


== Minnesmerker ==
Det er satt opp byster av ham ved fødegården Bjøllånes i Dunderlandsdalen, ved Mo i Rana jernbanestasjon og ved Hattfjelldal kirke.


== Fra Olsens billedsamling ==

		
		
		


== Bibliografi ==
Nogle Indlednings-Salmer – Kristiania1891
Norske folkeeventyr og sagn : samlet i Nordland, Kristiania – 1912
Folketonar frå Nordland (red.av Øystein Gaukstad) Oslo  -1982
Christiania og omegn / Otteogtyve bilder fotografert av Ole Tobias Olsen ; Med opplysende tekst av Else M. Boye og Harald Hals II - Oslo, 1963


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anton Frederik Winter Jakhelln Prytz (1924). Sogneprest Ole Tobias Olsen 1830–1924 (PDF). Oslo. Arkivert fra originalen (PDF) 8. juli 2020. Besøkt 27. august 2012. 
Erling Svanberg (1990). Langs vei og lei i Nordland : samferdsel i Nordland gjennom 3000 år. Bodø: Nordland fylkeskommune. ISBN 8274160215. 


== Eksterne lenker ==
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Ole Tobias Olsen, bøker om Ole Tobias Olsen, foto etter Ole Tobias Olsen
Nasjonalbiblioteket har deler av hans fotosamling.
Peter Whittingham

Peter Whittingham (født 8. september 1984, død 19. mars 2020) var en britisk fotballspiller. Han var midtbanespiller og scoret tre mål på 17 kamper for Englands U-21-lag.
Han døde etter hodeskader etter en fallulykke 7. mars 2020.


== Biografi ==
Whittingham startet sin profesjonelle fotballkarriere i Aston Villa FC, og han spilte sin første kamp for klubben 21. april 2003. Det var i en ligakamp mot Newcastle United FC der Whittingham ble byttet inn i starten på 2. omgang. Totalt spilte han fire ligakamper for Villa i 2002/03-sesongen, mens han i den påfølgende sesongen stoppet på 32 ligakamper. I denne sesongen scoret han også sitt første klubbmål, og det skjedde i en ligacupkamp mot Wycombe Wanderers FC den 23. september 2003. Hans første ligamål for klubben fra Birmingham kom 6. november 2004 i en kamp mot Portsmouth FC.
Etter å ha scoret ett ligamål på 13 ligakamper for Villa i første del av 2004/05-sesongen skrev Whittingham under på en låneavtale med Burnley FC i februar 2005. Han debuterte for Burnley den 15. februar 2005 i en ligakamp mot Crewe Alexandra FC, og han spilte ytterligere seks ligakamper og to cupkamper for «the Clarets» før han vendte tilbake til Aston Villa i mars 2005.
Peter Whittingham spilte tre ligakamper for «the Villans» i starten på 2005/06-sesongen, før han i september 2005 undertegnet på en tremåneders utlånsavtale med Derby County FC. Han spilte sin første kamp for Derby 18. september 2005, da de spilte 2-2 mot Southampton FC i en ligakamp. Totalt ble det elleve ligakamper for «the Rams», før han returnerte til Aston Villa i november 2005. I siste del av 2005/06-sesongen spilte Whittingham én ligakamp for Villa, mens han i den påfølgende sesongen fikk han med seg tre ligakamper og ên cupkamp, før han i januar 2007 ble solgt til Cardiff City FC for 350 000 pund.
Han debuterte for Cardiff 13. januar 2007 i en ligakamp mot Southend United FC, mens hans første mål for «the Bluebirds» kom 2. februar 2007 da de slo Barnsley FC 2-0 i en ligakamp.


== Karriere som spiller ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Rollin, Glenda & Rollin, Jack: SKYSPORTS FOOTBALL YEARBOOK 2006-07 (side 431). Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7553-1526-X


== Eksterne lenker ==
(fr) Peter Whittingham – LÉquipe 
(en) Peter Whittingham – Transfermarkt 
(en) Peter Whittingham – WorldFootball.net 
(en) Peter Whittingham – Soccerbase.com 
(en) Peter Whittingham – FootballDatabase.eu 
(en) Peter Whittingham – Soccerway 
(en) Peter Whittingham – FBref 
(es) Peter Whittingham – as.com
Finn Bjelke

Finn Bjelke (født 10. april 1959) er en norsk humorist, forfatter, musikkjournalist og radioprogramleder. Han leder programmet Finn Bjelkes Pop Quiz og var medprogramleder i programmet Husarrest (lagt ned i 2020). Siden 2020 har han jobbet sammen med Espen Beranek Holm i «Bjelke & Beranek» på Radio Vinyl. Fast gjest er komikeren Hans Morten Hansen. I 2020 startet han IP-radiokanalen «Bjelkes jukebox», en 24-timers radiokanal med musikk som ikke spilles så ofte andre steder.
Han var tidligere programleder for Reiseradioen, Popquiz og Herreavdelingen i nrk. Han har også vært fast paneldeltaker i underholdningsprogrammet 20 spørsmål. Fra 1985 til 1990 var han journalist i ungdomsbladet Det Nye. Han har også skrevet for musikkavisene Puls og Beat. Fra 1993 til 1995 var han blant annet produsent for radioprogrammet Irma 1000 på NRK P3. Bjelke ga ut boken Gammel for første gang på Aschehoug i september 2018.


== Bibliografi ==


=== Egne bøker ===
1999: GGG – Gyldendals gode gutteguide – sammen med Yan Friis, illustrert av Frode Øverli – ISBN 82-05-27776-1
2000: Året rundt med Finn og Yan – sammen med Yan Friis – ISBN 82-05-27308-1
2002: Pappa for første gang – illustrert av Frode Øverli – ISBN 82-05-30282-0
2004: Småbarnspappa for første gang – illustrert av Frode Øverli – ISBN 82-05-32622-3
2004: Popquiz – utgitt av NRK – ISBN 82-05-32840-4
2007: 1320 spørsmål om musikk – ISBN 9788281560420
2009: Gutta på kur -sammen med Kim Bjørnquist – ISBN 9788205380660
2011: Gretne, gamle gubber. Håndbok i surmuling – ISBN 9788205399648
2012: Gretne, gamle gubber gir seg aldri – ISBN 9788205426351
2015: Norske problemer – ISBN 9788205486119
2016: Pop og rockquiz – ISBN 9788205493506
2017: Tenåringspappa for første gang – ISBN 9788205499553
2018: Gammel for første gang – ISBN 9788203297144


=== Medredaktør ===
2001: Gubbealarm!
2001: Kjerringalarm!
2002: Fjortisalarm!
2002: Fotballidiotalarm!


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Finn Bjelke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Finn Bjelke på Internet Movie Database 
(no) Finn Bjelke i NRK Forfatter
(no) Finn Bjelke på Gyldendal.no
Eldar Myhre

Eldar Myhre (født 2. oktober 1949) er leder i Fellesforbundet Avdeling 25 fra 1. april 2009. Han har tidligere vært konserntillitsvalgt i Aker Kværner. Myhre sto i spissen for motstanden mot Kjell Inge Røkkes overtakelse av bedriften. Myhre har bakgrunn fra ml-bevegelsen og  AKP, men meldte seg ut på begynnelsen på 1990-tallet. Han tilhører fagopposisjonen i LO, som i store saker som EU og arbeidsliv vanligvis har valgt å representere et annet syn enn ledelsen under Yngve Haagensen og Gerd-Liv Valla. 
Myhre har to barn, Ingunn Sira Myhre (født 1975), og tidligere leder i Rød Valgallianse, Aslak Sira Myhre (født 1973).
Eldar Myhre var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
avd25.no om Eldar Myhre
Fylkesvei 402

Fylkesvei 402 (Fv402) går mellom Lillesand og Birkeland i Birkenes. Veien følger stort sett den gamle traseen for Lillesand-Flaksvandbanen.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Agder fylke ===

Birkenes

LillesandBirkelandsveien 

Norton bru over motorveien (62 m) og rundkjøringene er del av E18


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Kartverkets norgeskart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv402
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Ålfoten

Denne artikkelen er om bygda. For fjorden med samme navn, se Ålfoten (fjord).Ålfoten er ei bygd i Bremanger kommune. Den ligger på nordsiden av Ålfotfjorden som er en fjordarm av Nordfjord. Bygda består av fem bygdelag, Førde (Føre), Sigdestad, Myklebust, Brotane og Vik, og har ca. 200 innbyggere. Bygda har skole (ny i 1994) med elever opp til 7. klasse, og barnehage i samme bygget. Kirka i Ålfoten er en gammel trekirke fra 1678. 
I bygda ligger to kraftstasjoner, én i Åskora (Åskåra) og én ved Yksnelvane. Vei mellom dem ble åpnet i august 2004.
I sørvest ligger Ålfotbreen. Øst for Ålfotbreen ligger Gjegnalundsbreen.  På sørsida av Ålfotfjorden ligger de tre fjellene Høgefjellet, Bukkenibba og Blånibba (Gjegnen). Nord for bygda ligger blant andre fjellene Sigdestadnakken (Nakken), Kårnyken, Kvasshornet og Klakegga. Bygda har tre daler, Førdsdalen, Sigdestaddalen og Myklebustdalen. I Førdsdalen ligger vannene Osvatnet, Vasslidvatnet og Uravatnet. Lengst ute i dalen ligger Store Førdsvatnet, eller Hjelmevatnet som det blir kalt i Svelgen.
Bygda har vei gjennom Myklebustdalen til kommunesenteret Svelgen, til Ytre Bremanger via den undersjøiske tunnelen under Skatestraumen og til nordsida av Nordfjord med ferja Isane-Stårheim.
Ålfoten hørte til Davik kommune fram til 1. januar 1965.


== Bilder ==
Pax forlag

Pax har flere betydningerPax forlag A/S (fra latin pax, «fred») er et norsk bokforlag, etablert i 1964. Forlaget holder til i Filmens hus i Dronningens gate 16 i Oslo.Pax Forlag eies i dag av firmaet Forlagsfinans, som i sin tur er kontrollert av Bjørn Smith-Simonsen. Pax eier 3 % av aksjene i De norske Bokklubbene og er en av de største aksjonærene i Humanist Forlag. Pax har dessuten flere tilknyttede imprinter, som barnebokforlaget Omnipax, fagbokforlaget Unipax, forlaget Bonytt med flere.


== Historikk ==
Forlaget ble opprettet i 1964 som et forlag for den økende venstreradikalismen i Norge. Forlaget sprang ut av kretsen rundt det pasifistiske månedsskriftet Pax som organisasjonen Folkereisning mot krig hadde gitt ut siden 1962. Pax utga såvel skjønnlitteratur som sakprosa, med spesiell vekt på politiske og samfunnsmessige spørsmål.
Pax forlag var ikke forlaget som introduserte den heftete billigboka i Norge, men som gjorde formatet til sitt eget. Jens Bjørneboe ga rettighetene til pocketbøkene til Pax forlag, noe som reddet forlaget fra konkurs i trange tider.Et stort løft i forlagets historie var utgivelsen av Pax Leksikon, som ble finansiert  gjennom å selge en form for aksje kalt «paxsje». Pax dannet skole for å utgi «smale» fagbøker, og ble i stigende grad en konkurrent til Universitetsforlaget på samme måte som ved at forlaget utga klassiske sosialistiske bøker i konkurranse med Oktober forlag og Gyldendal Norsk Forlag. Forlaget utga også et kresent utvalg skjønnlitteratur, og omtalte bøker som Kvinne, kjenn din kropp og Den lille røde bok for skoleelever.


== Forlagssjefer ==
1964–1972: Tor Bjerkmann
1972–: Kollektiv ledelse
Bjørn Smith-Simonsen -d.d.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forlagets hjemmeside
Pax leksikon om Pax forlag
Anne Gjeitanger

Anne Gjeitanger (født 15. januar 1963 i Oslo) er en norsk forfatter som debuterte med romanen Incontro i 2005. Hun jobber til daglig med alternativ terapi. Før hun flyttet til Sandefjord var hun forlagskonsulent i Forlaget Oktober. 


== Bibliografi ==
Incontro – roman (2005) ISBN 9788249503704
Peters morgen – roman, 2006 om apostelen Peter ISBN 9788230001899
Juni, september, oktober, mai – roman 2007 ISBN 9788249505258
Begynnelse i november – roman (2008) ISBN 9788249505982
Hente seg hjem – roman (2009) ISBN 9788249506675
Komposisjon i hvitt og grønt – roman (2010)
The love book – roman, (2012)
Pistis Maria : arven etter Maria Magdalena – sakprosa, (2014)
I kamelens øye : Pistis Maria II – sakprosa, (2015)
Vinterindianere – roman, (2015)
Pistis Maria : tredje bok – sakprosa, (2016)
Pistis Maria IV : oppvåkningen – sakprosa, (2017)
En reise til reinens rike – sakprosa (2019)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Knut Faldbakkens anmeldelse av Incontro i VG
Forfatterpresentasjon hos Forlaget Oktober Arkivert 16. september 2016 hos Wayback Machine.
Syphilia leser og lider for deg
Hans Petter Blad

Hans Petter Blad (født 13. oktober 1962) er en norsk forfatter, dramatiker og regissør. 
Han debuterte som forfatter i 2002 med romanen I skyggen av små menn midt på dagen. Boka ble utgitt som hovedbok i Cappelens bokklubb, noe som er sjeldent for debutanter. I 2005 kom romanen De nysgjerrige, som av forlaget blir omtalt som den ultimate studentromanen. Som dramatiker er nok Blad best kjent for teaterstykkene Små Menn, Tell til hundre og Eksorsistene.
Sammen med Erik Poppe har han også skrevet manus til filmen Schpaa fra 1999.  Blad skrev også manuset, sammen med regissør Hans Petter Moland til filmen Gymnaslærer Pedersen etter Dag Solstads bok.
Blad har laget filmer som I siste åndedrag og Hodiak fra 1994 som handler om Hilmar Hodiak som etter åtte år i utlendighet kommer hjem for å spore opp kvinnen og barnet han forlot i Norge. Hun har funnet seg en ny mann som ikke liker at Hilmar kommer hjem. Dette utløser en rekke begivenheter som får katastrofale følger for dem alle. 


== Bibliografi ==
I skyggen av små menn midt på dagen – roman (2002)
De nysgjerrige – roman (2005)
Biblioteket – lyrikk, Cappelen Damm (2008) 
De bibliotafe – kortprosa, Flamme (2009)
Det oseaniske  – roman, Cappelen Damm (2009)
Marmor – kortprosa, Flamme (2010)
Har dere sett oss? – essays, Flamme (2012)
Museum – lyrikk, Flamme (2014)
Å leve biografisk – roman, Oktober (2015)
Å forsvinne i teksten – sakprosa, Flamme (2015)
Clair-obscur – lyrikk, Oktober (2016)
Kart over ømhetens rike. Proveniens. Andre bok – roman, Oktober (2017)
Fabrikken – Flamme (2018)


== Dramatikk ==
Hodiak (1995), spillefilm
Schpaaa (1998), spillefilm
Hemmelig (1998)
Tårer i øynene (2001)
Små menn (2003)
Roe Head (2004)
Tell til hundre (2004)
Salmer fra kjøkkenet (2004), teater
Gymnaslærer Pedersen (2006), spillefilm om AKP(m-l), vekst og fall
Eksorsistene (2007), historien om en mulig besettelse


== Priser ==
Dramatikerforbundets pris 2002, for beste manus til filmen Des larmes dans tes yeux


== Eksterne lenker ==
(en) Hans Petter Blad på Internet Movie Database 
(sv) Hans Petter Blad i Svensk Filmdatabas 
(da) Hans Petter Blad på Filmdatabasen 
(da) Hans Petter Blad på Scope 
(fr) Hans Petter Blad på Allociné 
(en) Hans Petter Blad på AllMovie 
(en) Hans Petter Blad hos The Movie Database 
(no) Hans Petter Blad i Norske Dramatikeres Forbund
(no) Hans Petter Blad i Cappelen Forlag
(no) Hans Petter Blad i NRK Forfatter
(no) Hans Petter Blad i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Jarl av Warwick

Jarl av Warwick er en av de eldste jarletitler i England. Den ble opprettet som engelsk adelstittel, men er nå en britisk adelstittel. I middelalderen var jarledømmet arvelig gjennom kvinnelige ledd, og ble derfor holdt av flere familier. Tradisjonelt var den som hadde tittelen også innehaver av Warwick Castle, og da den ellevte jarlen spesifiserte at slottet skulle gå til en mannlig arving, mente han antagelig implisitt av også tittelen skulle arves av samme person. Den siste jarlen i den opprinnelige opprettelsen var den attende, Edward Plantagenet, 18. jarl av Warwick. Da han i 1499 ble anklaget for høyforræderi ble tittelen inndratt. Den meste kjente jarlen i denne opprettelsen var Richard Neville, 16. jarl av Warwick, som under rosekrigene ble kjent som «kongemakeren».
Den første jarl av Warwick var Henry de Beaumont, den yngre sønn av Roger de Beaumont, greve av Meulan og bror av Robert de Beaumont, 1. jarl av Leicester. Familiens navn Beaumont ble latinisert som de Bello Monte («fra det vakre fjell»), men de var også kjent som Newburgh, latinisert som de Novo Burgo («fra den nye burg/by»). Henry endret sitt navn til Newburgh etter festningen Neubourg som var hans hjem i Normandie. Han ble konstabel av festningen Warwick Castle i 1068, og jarl i 1088 som belønning for hans støtte til kongen under opprøret i 1088 som følge av Vilhelm Erobrerens død.Den andre opprettelsen var for John Dudley, 1. hertug av Northumberland. Han ble også anklaget for høyforræderi, og hertugtittelen ble inndratt, men hans sønn John fikk arve jarledømmet. Etter ham fulgte broren Ambrose, men da han døde uten arvinger døde tittelen ut.
Den tredje opprettelsen var for Robert Rich, 3. baron Rich. I motsetning til de som tidligere hadde hatt tittelen kontrollerte ikke Richslekten Warwick Castle; det var i Grevilleslektens eie. Da den åttende jarlen i Richslekten døde uten arvinger ble tittelen gjenopprettet for 1. jarl Brooke, slik at tittel og slott ble gjenforent. Greville ble dermed jarl Brooke og jarl av Warwick, og søkte om tillatelse til å bare bruke den mest prestisjefylte tittelen, Warwick. En slik tillatelse har aldri blitt gitt, men slekten sluttet å bruke tittele jarl Brooke, og med unntak av når jarlen er i House of Lords omtales han kun som jarl av Warwick.


== Jarler ==


=== Første opprettelse - 1088 ===


=== Andre opprettelse - 1547 ===


=== Tredje opprettelse  - 1618 ===


=== Fjerde opprettelse - 1759 ===
Arving til tittelen er Charles Greville, Lord Brooke, født 1982.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kidd, Charles, Williamson, David, red. (1990): Debrett's Peerage and Baronetage, New York: St Martin's Press.
Elektrofant

Elektrofant er en norsk duo fra Sandnes som spiller elektronisk musikk.  


== Biografi ==
Klaus Nilsen Skrudland og Trond Anfinnsen dannet Elektrofant i 2001. I 2002 kom de på 2.-plass i Nrks demokonkurranse Urørt med låten Flipstick. Senere samme år fikk de platekontrakt med Beatservice Records og platedebuterte med Flipstick EP i 2003. EP-en fikk svært gode anmeldelser i både norsk og utenlandsk musikkpresse. Tittellåten, Flipstick, ble en norsk radiohit og var listet på Nrk P3 i flere måneder samme år. Elektrofant var kjent for sine svært energiske liveopptredener, og en konsert på Numusic-festivalen i 2003 ble også kåret til årets liveopplevelse i Stavanger og turnerte både i Norge og Europa med sin første utgivelse. Trond Anfinnsen forlot bandet i 2004 og ble erstattet av Knut Jonas Sellevold, med artistnavnet Knut Jonas 5000. I 2004 ga Elektrofant ut sin første fullengder, også på Beatservice Records, kalt Wørk!. Også denne fikk en svært god pressemottakelse. Låten Old People Are Young Too fra plata, gjorde seg bemerket i utlandet både på radio og samleplater. Bandet forlot senere Beatservice Records og ga i 2007 ut tolvtommeren Cocaine EP på engelske Cassette Records. Tittellåten, «Cocaine», ble også en hit for bandet og var listet lenge både på norsk og utenlandsk radio. Elektrofant ble offisielt oppløst i 2008, etter å ha spilt sin siste konsert i București. I perioden 2005-2008, spilte bandet inn albumet 1992, som først ble gitt ut i 2016. Samme år spilte Elektrofant sine to siste konserter, hvorav den ene i en ny musikalsk konstellasjon, som trio med Gulleiv Wee på bass og Håkon Lunde på trommer. 


== Diskografi ==
2003: Flipstick EP
2004: Wørk!
2007: Cocaine EP
2016: 1992
2016: Cocaine (singel)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Elektrofant på Soundcloud
Elektrofant på Discogs