jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ila skole (Oslo)

Ila skole er en barneskole i Fougstads gate på Ila i bydel St. Hanshaugen i Oslo. 
Fra 2013 flyttet skolens ungdomstrinn midlertidig til Nordpolen skole, og så fra høsten 2015 flyttet ungdomstrinnet ved Ila skole til nye Fagerborg skole. Deretter ble Ila skole en ren barneskole med trinn fra 1. til 7.Ila skole ligger i det forholdsvis bratte terrenget ned fra St. Hanshaugen og med sine tårn er den et landemerke, synlig fra de østlige delene av indre by.


== Historie ==
Skolen sto ferdig i 1916. Arkitekt var Stadsarkitekten ved Bredo Berntsen, stilen er nordisk nybarokk. Bygningen har tre fløyer og fem etasjer, underetasje, kjeller og loft. Trapperommene i hjørnene mellom fløyene er markert med store, runde tårn med høye tårnhjelmer og spir. Taket er brutt (Mansardtak) og tekket med skifer. Bygningens fasade ble pusset opp i 2005–2007, og hele skolen ble innvendig renovert i 2014-2015 med ny ventilasjon. 
Ila skole var den største skolen som var bygget i Kristiania og en av Nord-Europas største da den var ny. Bygningen består av ca. 11.000 kvm oppvarmet areal. Den hadde 1465 elever på det meste, i 1917. Fra 1940 til 1944 ble bygningen brukt som innkvartering for tyske tropper og det siste krigsåret for evakuerte fra Finnmark. Elevene var i disse årene spredt til Sagene skole, menighetshus m.m.
I 2007 har skolen ca. 500 elever og et personale på ca. 60, hvorav ca. 45 med pedagogisk utdannelse. Ila barneskole (1. til 7. trinn) har pr. august 2021 568 elever og rundt 100 ansatte. Ila skoles skolekorps som ble stiftet i 1921 er fortsatt i drift. 
Ila skole ble brukt til å spille inn ungdomsserien Borgen skole i 1988-1991. Serien ble sendt på NRK.


=== Rektorer ===
Kr. Andersen-Høntorp (1916-1929)
E. Trætteberg (1929-1941)
H. Borg (1945-1961)
Guttorm R. Brekke (1961-1985)
Berit Lund (1986-1993)
Eva Baumann (1993-1998)
Morten Hagen (1998-2000)
Eva Baumann (2001-2007)
Laila Arntzen (2007-2009)
Rita Hellesjø Orderud (2009-2012)
Nina Solbakken (2012-2021)
Arild Johnsen (2021-, fra Klemetsrud skole)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Data og statistikk - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 5. februar 2018.
Ila skoles hjemmeside
Ila skole. Digital murbyvandring. Murbyen Oslo. Besøkt 30. desember 2021.
Ila skole 1922. Foto: A.B. Wilse. Fotografiet eies av Oslo bymuseum
Verneplan for Osloskolene. Undervisningsbygg Oslo KF, 2011. VEDLEGG 1 – Katalog over skoler oppført i Oslo kommune før 1945, side 105-10 (besøkt 24. juni 2011)
«Ila skole (Oslo)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Slemdal

Se også Siljan kommune i Telemark, som fram til 1917 het Slemdal
Slemdal er et boligstrøk i administrativ bydel Vestre Aker i Oslo. På Slemdal ligger blant annet Slemdal skole, Slemdal stasjon og et mindre kjøpesenter som ble oppført fra midten av 1980-årene. Slemdalsveien ender her. Slemdal ligger syd for Vettakollen og har navn etter en husmannsplassene Slemdal og Slemdalbråten på Ris og Grimelund gård. Dette er et stoppested ved Holmenkollbanen, 144,6 meter over havet. 
Utparselleringen begynte i 1890-årene ved anlegget av forstadsbanen, som hadde Slemdal som midlertidig endestasjon den første tiden. Den bevaringsverdige stasjonsbygningen som ble revet i 1978 er gjenoppført ved Vinterbro. Middelskole startet 1911, nedlagt 1922 da Ris skole sto ferdig. Slemdal ble utskilt som egen skolekrets 1922, barneskolen var opprinnelig privatskole, senere utvidet flere ganger, senest i 1980-årene. Hemingbanen idrettsanlegg ligger ved Gråkammen. «Vindern – slemdal» etappen i Holmenkollstafetten er også kjent som «Lille Besserud» og regnes som den tredje hardeste etappen i stafetten. 
Filosofen Arne Næss ble født på Slemdal.
Emanuel Vigelands Museum ligger på Slemdal.
Slemdal er representert i den norske utgaven av brettspillet Monopol.


== Se også ==
Grimelund
Vinderen
Vettakollen


== Kilder ==
Oslo byleksikon, 1987


== Eksterne lenker ==
(en) Slemdal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Slemdalsveien (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Slemdalsveien.Slemdalsveien (1–7, 11, 15, 25–131, 28–72) er en vei i Oslo. Veien går fra Harald Hårfagres gate på Majorstuen til Slemdal. Nr. 1–15 ligger i bydel Frogner, mens resten av adressene ligger i bydel Vestre Aker.
Mellom Tennisveien og Risalleen på Slemdal krysser Holmenkollbanen veien med en planovergang.
Slemdalsveien bomstasjon ligger ved Frøen stasjon, nord for Apalveien.


== Noen bygninger langs veien ==
5: Politihøgskolen, tidl. Gardekasernen.
11: Norges musikkhøgskole
15: Chateau Neuf
37: Murbygning oppført i 1911 ark Thorvald Astrup. Nå kontor for Hafslund
41: Stor villa tegnet av B. Hansen
70: Tidl Vindern Conditori fra 1902, totalskadet i brann 13. august 2008


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Slemdalsveien». Oslo byleksikon (5 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 516. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Lokalhistoriewiki om Slemdalsveien
Grini stasjon

Grini stasjon var tidligere en forstadsbanestasjon på Røabanen. Det lå på Grini i Bærum kommune i Akershus, mellom Ekraveien stasjon og Eiksmarka stasjon. Den ble åpnet 1948, var endestasjon til 1951 og ble nedlagt 1995 i forbindelse med overgangen til «metrostandard». 
Stasjonen burde hatt et større kundegrunnlag enn den hadde. Fordi takstene var høyere for dem som gikk av eller på på en stasjon i Bærum enn for dem som gjorde det i Oslo, foretrakk mange å bruke Ekraveien i stedet.
Nær Grini stasjon lå Grini teglverk og «Negerlandsbyen». Negerlandsbyen var et kallenavn på et typehus-strøk bygget av Selvaag rundt 1965 hvor alle husene var beiset svarte.


== Eksterne lenker ==
ableksikon.no om Grini forstadsbanestasjon
Ungdomsskole

Ungdomsskole er i Norge betegnelsen på skoler med 8. til 10. trinn, og etter Kunnskapsløftet-06 blir betegnelsen 8–10-skole brukt. Før innføringen av tiårig grunnskole var ungdomsskolen for elever fra 7. til 9. trinn. Ungdomsskolen utgjør ungdomstrinnet i grunnskolen, og i mange tilfeller er ungdomsskolen del av en kombinert grunnskole med både barne- og ungdomstrinn. Normalt begynner elevene på ungdomsskolen det året de fyller 13 år og avslutter skolen året de blir 16.
I motsetning til barneskolen, begynner elevene på ungdomsskolen med karakterer. De kan velge et fremmedspråk som valgfag, som tysk, fransk, spansk eller mandarin, eller fordypning i norsk eller engelsk.


== Historie ==
Ungdomsskolen i Norge ble innført  gradvis i løpet av  1960-tallet, fra 1969 for hele landet.  Inntil innføringen av skolestart for seksåringene gjaldt dette 7. til 9. trinn. Skolen var opprinnelig delt i tre såkalte kursplaner etter elevenes faglige nivå der kursplan tre var mest krevende.
I Danmark ble ungdomsskoler etablert for elever fra 14 til 17 år som et eksperiment på begynnelsen av 1940-tallet. I Sverige og Finland ble ungdomstrinnet tradisjonelt kalt högstadiet.


== Se også ==
8–13-skole
Norsk utdanningshistorie


== Eksterne lenker ==
Meld. St. 22 (2010-2011) Motivasjon – Mestring – Muligheter, Innst. 145 S (2011–2012
Cornelia Funke

Cornelia Caroline Funke (født 10. desember 1958 i Dorsten, Nordrhein-Westfalen) er en tysk barne- og ungdomsbokforfatter. Hun er bosatt ved Los Angeles, USA. 


== Liv ==
Selv om hun fra barndommen av ønsket å bli en astronaut eller en pilot, valgte Funke  å studere pedagogikk før hun i tre år arbeidet som sosialarbeider. Etter et studium i illustrasjon arbeidet hun som illustratør av brettspill og barnebøker, noe som over tid førte henne til å skrive egne barnebøker. Hun var bitt så inspirert av de fattige barna hun hadde jobbet med tidligere. Funke giftet seg med Rolf Funke i 1989. Hun har to barn, Anna (født 1989) og Ben (født 1994). Funke og familien bodde i Hamburg i 24 år før de flyttet til Beverly Hills i mai 2005. I mars 2006 døde Rolf Funke av kreft.


== Forfatterskapet ==
Funke har skrevet om lag 40 bøker, hovedsakelig barnebøker. De mest kjente er Tyvenes herre, Blekkhjerte og oppfølgerne. Ikke oversatte bøker omfatter blant annet Drachenreiter og Wild Chicks-serien. 
Tyvenes herre er filmatisert, og hadde internasjonal premiere i januar 2006. imdb
Filmen basert på Blekkhjerte hadde norsk premiere 3. april 2009. imdb


== Bøker på norsk ==
Ridderhistorier (1997) lettlesbok
Monsterhistorier (2003) lettlesbok
Dyrefortellinger (2004) lettlesbok
Tyvenes Herre (2004)
Blekkhjerte (2005)
Blekkblod (2006)
Blekkdød (2008)
Hud av Stein (Reckless) (2010)
Spøkelsesridderen (2012)
Måneskinnsdragen (2012)


== Priser ==
2005 Cornelia Funke ble utvalgt til TIME Magazines liste over 100 most influential people of 2005.
2004 Adresseavisen. Årets barne- og ungdomsbok. Tyvenes herre
2004 Kalbacher Klapperschlange for Blekkhjerte
2004 Phantastik-Preis der Stadt Wetzlar for Blekkhjerte
2004 Preis der Jury der jungen Leser for Blekkhjerte
2003 Nordstemmer Zuckerrübe for Kleiner Werwolf
2003 Mildred L. Batchelder Award for Tyvenes herre
2003 Corine for Tyvenes herre
2002 Ture Sventon-prisen Temmelburken
2002 Evangelischer Buchpreis for Tyvenes herre
2001 Preis der Jury der jungen Leser for Tyvenes herre
2001 Kalbacher Klapperschlange for Tyvenes herre
2000 La vache qui lit for Tyvenes herre
2000 Wildweibchenpreis for hennes samlede verker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Cornelia Funke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cornelia Funke på Internet Movie Database 
(sv) Cornelia Funke i Svensk Filmdatabas 
(da) Cornelia Funke på Filmdatabasen 
(da) Cornelia Funke på Scope 
(fr) Cornelia Funke på Allociné 
(en) Cornelia Funke på AllMovie 
(en) Cornelia Funke hos The Movie Database 
(en) Cornelia Funke på Discogs 
(en) Cornelia Funke på MusicBrainz 
(en) Fantastic Fiction.co.uk
(de) Verk av og om Cornelia Funke i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Interview, Die Welt, 15. april 2005
Camauro

En camauro (middelalderlatin: camaurum /camauri (flertall), fra eldre latin: camelaucun, fra gresk kamelaùchion, «kamelhårslue») er et tradisjonelt hodeplagg benyttet av pavene, helt siden middelalderen, antagelig siden 1100-tallet. 
Camauroen er en lue. Den er rød, og har dessuten en rand i hvit hermelin. Unntaket er i påskeuken, da paven i tilfelle skal bære helt hvit camauro.
Camauroen var fra tidlig av rød fordi fargen pavene benyttet på sine klær var rød (helt frem til pave Pius V i 1555). Dette ble ikke endret selv etter at meget av den øvrige drakt ble i hvitt. Også et sett av pavelige sko og skulderkapper er forblitt røde. 
Camauroen kan bæres som alternativ til zucchetto som hodebedekning utenom liturgiske sammenhenger. De to nevnte hodeplaggene dekker bare en liten del av hodet, og varmer ikke. Camauroen dekker større deler av hodet, og kan trekkes ned over ørene.
Opprinnelig var camauroen et plagg for munker, noe som fremgår av bilder fra 800-tallet. Som navnet antyder, var den opprinnelig av kamelhår. Nå er den av fløyel. Den variant som ble tatt i bruk av sekulærgeistligheten var likeså meget arvtaker av det akademiske hodeplagg «pileus» (zucchetto), som opprinnelig hadde som funksjon å dekke og beskytte kleresiets tonsurerte hode og bare isse. Teologisk ble den fremstilt som en symbolsk representasjon av «Guds rustning».
I middelalderen ble den også benyttet av andre høyere geistlige, helt til den ble reservert for pavene av pave Pius VI i 1464. Frem til da hadde også kardinaler benyttet den, men da uten hermelinsborden; siden da har kardinalene måttet nøye seg med den røde birett og den røde zucchetto.
Den var i alminnelig bruk av paven frem til Leo XIII ved utgangen av 1800-tallet, og etter da var bruken sporadisk. Men blant annet pave Pius X benyttet dette plagget ved mange anledninger.
Camauroen var i en mannsalder ute av bruk etter pave Johannes XXIIIs død i 1963. Verken Paul VI, Johannes Paul I eller Johannes Paul II benyttet den noensinne. Men den ble tatt i bruk på nytt av pave Benedikt XVI en kald vinterdag rett før jul den 21. desember 2005. 
Den tidsmessige nærhet til julefesten gav assosiasjoner til den også rød-hvite luen i den amerikanskpregede julenissetradisjonen, mens kirkelige kretser tolket Benedikts beslutning om å «gjeninnføre» camauroen slik at at han ønsket å stille den kristne symbolikks røtter i forgrunnen igjen (men han brukte plagget bare denne ene gangen). Slik skal den kristne bakgrunnen for dagens stadig mer kommersialiserte julefeiring fremheves. Men Benedikt selv gav en enklere forklaring - han frøs på hodet og tok plagget i bruk fordi han visste at det var i den pavelige garderobe.

Ich habe ihn nur einmal getragen. Mich hat einfach gefroren, und ich bin am Kopf empfindlich. Und ich habe gesagt, wenn wir da schon den Camauro haben, dann setzen wir ihn auch auf. Aber es war wirklich nur der Versuch, der Kälte zu widerstehen. Seither habe ich es nicht mehr getan. Damit nicht überflüssige Interpretationen aufkommen.


== Referanser ==
Anna Backer

Anna Backer (født Giebelhausen 5. oktober 1868 i Fredrikstad, død 6. desember 1942 samme sted) var en norsk politiker, organisasjonsleder, avholdskvinne og kvinnesaksforkjemper. 
Hun var datter av Fredrikstads bylege og ordfører Fredrik Waldemar Giebelhausen (1837–1910) og Marie Elisabeth Friis (1841-1906). I sitt ekteskap med trelasthandler, ordfører og stortingsmann Zacharias Backer hadde hun selv fem barn.  
Backer er mest kjent for sitt engasjement i kvinnesaken, der hun satt i styret for Norske Kvinders Nasjonalråd og var internasjonal sekretær i International Council of Women. Hun hadde også en fremtredende rolle i sitt lokalmiljø, der hun var representant i bystyret i tillegg til å være blant annet leder for Fredrikstad og Omegn Kvinnesaksforening og for Fredrikstad Hjemmenes Vel, var første viseformann i Fredrikstad Skiklubb (1896), og Fredrikstad Røde Kors. Som formann for lokalavdelingen av Norske Kvinders Nasjonalråd stod Anna Backer i 1903 i spissen for å starte aksjonen «Mjølkdroppen» for å sørge for at de fattigste barna i kommunen fikk mat. Den lokale avdelingen av Røde Kors sørget blant annet for å opprette viktige feltlasaretter under spanskesyken.  
Foran stortingsvalget i 1909 var hun svært aktiv i valgkampen, og holdt en rekke politiske foredrag til støtte for den lokale felleslisten til partiene Høyre og Frisinnede Venstre. Hun var oppnevnt som medlem av det lokale fabrikktilsynet.Backer var også aktiv i Den katolske kirke, og stiftet et lokallag av den katolske kvinneforeningen «St. Birgitta».  Hun grunnla og var i ti år leder for Norske Kvinders Katolske Forbund (1924). Hun var en nær venninne av Sigrid Undset.
Hennes livssyn preget hennes filosofi i kvinnesaken, der hun kom i opposisjon til de mest liberale som mente prevensjon skulle på dagsordenen, noe for eksempel Katti Anker Møller (også fra Fredrikstad) tok til orde for.  Da lovforslaget til de Castbergske barnelover ble lagt frem, tok Anna Backer sterk avstand fra de foreslåtte bestemmelsene fordi disse gav barn født utenfor ekteskap rett til farens navn og arv etter faren. En slik bestemmelse mente hun var i strid med kristen moral.Hun er hedret med det katolske æreskorset Pro Ecclesia et Pontifice. For arbeidet under spanskesyken mottok hun Kongens fortjenstmedalje i gull.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Anna Backer på Kulturnett
Klemens XII

Klemens XII, født Lorenzo Corsini (født 7. april 1652 i Firenze i Storhertugdømmet Toscana; død 6. februar 1740 i Roma) var pave fra 1730 til 1740.Lorenzo Corsini ble født i Firenze, og ettersom hans mor var fra familien Strozzi, tilhørte han et av de høyeste samfunnslagene i denne byen. Corsini studerte jus ved universitetet i Pisa. Han ble overhode for slekten etter at onkelen Neri Corsini døde da Lorenzo var 33 år.
Han ble prelat (han betalte mer en 30 000 scudi) og bygget opp et stort bibliotek. Corsini arbeidet for flere paver, men i 1690 ble han utnevnt erkebiskop av Nikomedia av pave Alexander VIII.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Kardinal Flavio Chigi den eldre (1631-1693) *1686
Pave Klemens XII (1652-1740) *1690


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Birgit B. Wiig

Birgit Henriette Borgersen Wiig (født 7. april 1928, død 29. mai 1998) var en norsk journalist, avisredaktør og -eier, kvinnesaksforkjemper og politiker (Sp).


== Bakgrunn og karriere ==
Wiig var utdannet mag.art. i litteraturhistorie ved UiO i 1955 og var forlagssekretær i Gyldendal Norsk Forlag 1956–1957.
Hun var redaktør for Øvre Smaalenene Avis i flere perioder i årene 1957–1993, en avis hun også eide; hun overtok avisen fra moren Irma. Birgit Wiig var lenge den eneste kvinnen i Norsk Redaktørforening. Hun var også litteraturanmelder i Dagbladet og Aftenposten.


== Politisk engasjement ==
Hun var leder for Oslo Kvinnesaksforening (1965–1968), leder i paraplyorganisasjonen Norske Kvinners Nasjonalråd (1968–1973) og visepresident i International Council of Women (1986–1991). Som leder i Oslo Kvinnesaksforening tok hun initiativ til den tverrpolitiske Aksjonen kvinner i kommunestyrene, som tok sikte på å øke kvinners politiske representasjon, og fikk med seg Einar Gerhardsen og Per Borten på aksjonen. Det ble gjennomført tilsvarende aksjoner i 1971 og 1979, i samarbeid med Torild Skard.
Hun var vararepresentant til Stortinget for Senterpartiet i perioden 1973–1977 og møtte fast mens Anton Skulberg var statsråd i Korvald-regjeringen; samlet møtte hun 100 dager på Stortinget.Hun var medlem av Rådet for norsk utviklingshjelp fra 1970, Likestillingsrådet 1972–1976, representantskapet i Foreningen Norden fra 1973, Norsk filmråd 1974–1978 og Den norske nasjonalkommisjonen for UNESCO 1977–1983, og var leder for Norads kvinneutvalg 1974–1979.I forbindelse med Det internasjonale kvinneåret ga hun ut boka Kvinner selv på Cappelen (1984).
På 1990-tallet var hun også medlem i Ski kommunestyre. Hun er beæret med en byste i Guderudparken i Askim, utført av Marit Wikland.


== Familie ==
Hun var gift med samfunnsøkonomen Ole Wiig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Birgit B. Wiig på Internet Movie Database 
(no) Birgit B. Wiig hos Stortinget 
(no) Birgit B. Wiig hos Norsk senter for forskningsdata
International Council of Women

International Council of Women (ICW) er en internasjonal organisasjon som arbeider for kvinnesaken.  Dens viktigste mål ved etableringen i 1888, var å samle de nasjonale kvinneorganisasjoner, og 49 delegater fra en rekke land deltok i den prompte arrangerte kongress i Washington i mars 1888.  Målet fordret også at organisasjonen erklærte seg både politisk og religiøst nøytral.
Initiativtagerne var 
Susan B. Anthony,
May Wright Sewell, og
Frances Willard.
Norske Kvinners Nasjonalråd ble etablert 1904, og raskt tilsluttet ICW.  I 2004 var over sytti medlemsland innrullert i ICW, som har sin administrasjon i Paris.


== Eksterne lenker ==
Organisasjonens nettside
Grunnskole i Norge

Grunnskole er en betegnelse for den 10-årige skolegangen som i Norge er obligatorisk for barn mellom 6 og 16 år. Alle landets barne- og ungdomsskoler er omfattet av grunnskolens læreplan. Grunnskole-utdanningen reguleres av opplæringslova.
Grunnskolen omfatter barneskolen, som består av 7 klassetrinn fordelt på småskoletrinnet (1.-4. klasse) og mellomtrinnet (5.-7. klasse), samt ungdomsskolen (ungdomstrinnet) som består av 8., 9. og 10. klassetrinn. I de siste årene har det blitt mer vanlig med såkalte 1-10 skoler. En rekke nye skoler bygges nå med en samlokalisering av alle trinn fra 1. til 10. klasse og med en felles rektor og lærerstab.
Elevene avlegger i de fleste tilfeller grunnskolens avgangsprøver ved slutten av 10. klasse, men avgangsprøvene kan tas tidligere dersom eleven er fritatt fra videre opplæring i grunnskolens pensum i faget. Slike avsluttende eksamener supplerer elevenes standpunktkarakter i de respektive fagene.


== Offentlige og private grunnskoler ==
Kommunene har ansvaret for driften av de offentlige grunnskolene. Private foretak kan søke myndighetene om tillatelse til å drive såkalte friskoler eller andre private skoler, det vil si ikke-offentlige, statsstøttede grunnskoler (og videregående skoler). Det er gratis å gå på offentlig grunnskole, men private foretak kan kreve skolepenger for undervisningen.


== Historikk ==
Den niårige grunnskolen ble innført i Norge i 1969. Den erstattet da den syvårige folkeskolen samt skolene på nivået mellom folkeskolen og gymnaset, dvs. realskolen (som kvalifiserte til gymnaset) og framhaldsskolen (som ikke kvalifiserte til gymnaset, men var et mindre teoretisk alternativ til realskolen).
I 1997 ble det innført skolestart i Norge for barn det året de fyller seks år. Samtidig ble grunnskolen tiårig. Tidligere begynte elevene på første trinn ett år seinere, det vil si som 7-åringer, og barneskolen omfattet derfor 1. til 6. trinn og ungdomsskolen 7. til 9. Elevene kunne velge å gå et frivillig tiende skoleår. I forbindelse med Reform 97 hoppet alle elever i skolen over et år; hvis de gikk i 5. trinn før reformen gikk de i 7. trinn året etter. Alle skoleelever som begynte på første trinn fra 1988 til 1996 hoppet over et år. 1. trinn før 1997 tilsvarer 2. trinn etter 1997.
Reformen medførte også at det var to forskjellige barnekull som startet på skolen samtidig høsten 1997: 7-åringene, som var de siste på gammel 9-årig ordning, begynte rett i 2. trinn, mens de ett år yngre 6-åringene, som var de første på ny 10-årig ordning, begynte i 1. trinn.


== Se også ==
Folkeskolen
Foreldrenes arbeidsutvalg
Foreldreutvalget for grunnskolen (FUG)
Friskole
Karakterer
Læreplan
Utdanningsdepartementet
Utdanningsforbundet


== Referanser ==
Nicolette Krebitz

Nicolette Krebitz (født 2. september 1971 i Berlin) er en tysk skuespillerinne, regissør og musiker.
Hun vokste opp farløs i Berlin. Til filmen kom hun gjennom en barne-casting, som egentlig bare hennes søster ville til. Mens hun gikk på skolen var hun barnestjerne i en rekke fjernsynsfilmer- og programmer. Etter å ha avbrutt skolen tok hun klassisk og moderne danserutdannelse og ble elev ved Fritz-Kirchhoff-Schauspielschule.
Med hovedrollen i Schicksalsspiel og Ausgerechnet Zoé fikk hun større oppmerksomhet, og mottok den prestisjefulle Adolf-Grimme-Preis. Sin største suksess hadde Nicolette Krebitz i 1997 med bandits, som hun sammen med Katja Riemann og Jasmin Tabatabai skrev den prisbelønnede musikken til. I 2001 produserte hun med Jeans sin første spillefilm, hvor hun også selv hadde regien.
Nicolette Krebitz har en sønn.


== Filmografi (utvalg) ==
1993 – Schicksalsspiel
1993 – Durst
1994 – Ausgerechnet Zoé
1997 – bandits
1998 – Die Bubi Scholz Story
2000 – Der Tunnel
2001 – Jeans
2002 – So schnell Du kannst


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nicolette Krebitz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nicolette Krebitz på Internet Movie Database 
(no) Nicolette Krebitz hos Filmfront 
(sv) Nicolette Krebitz i Svensk Filmdatabas 
(da) Nicolette Krebitz på Filmdatabasen 
(da) Nicolette Krebitz på Scope 
(fr) Nicolette Krebitz på Allociné 
(en) Nicolette Krebitz på AllMovie 
(en) Nicolette Krebitz hos Rotten Tomatoes 
(en) Nicolette Krebitz hos The Movie Database 
(en) Nicolette Krebitz på Discogs 
(en) Nicolette Krebitz på Discogs 
(en) Nicolette Krebitz på MusicBrainz 
(en) Nicolette Krebitz på MusicBrainz 
(en) Nicolette Krebitz på Last.fm 
Nicolette Krebitz på Myspace 
(de) Verk av og om Nicolette Krebitz i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket