Ole Vig

Ole Vig (født 6. februar 1824 i Vikmarka i Stjørdal, død 19. desember 1857 i Christiania) var en norsk skole- og folkeopplysnings­mann som arbeidet for utdanning for alle. I Rune Slagstads bok De nasjonale strateger karakteriseres Vig som «en folkeopplysnings­mann og nasjons­bygger som har hatt stor betydning for utviklingen av vårt demokrati». Vig regnes av mange som den norske folkehøyskolens far, selv om Vig selv ikke fikk oppleve skoleslagets etablering i løpet av sitt korte liv.


== Oppvekst ==
Vig vokste opp i et fattig småbrukerhjem med haugiansk preg på Vikanlandet, nordvest for Stjørdalshalsen. Småbruket var husmannsplass under  Røkke Nordre og Vig tilhører Røkke-slekten. Han lærte tidlig å lese, og det unge talentet ble oppdaget under konfirmasjonsundervisningen av presten F.A. Widerøe på Værnes i 1839. Med Widerøes hjelp kom Vig til seminaret i Klæbu i 1841, og var ferdigutdannet lærer i 1843. Siden hadde han lærerstillinger i Åfjord og Kristiansund.


== Virke ==
Gjennom presten Frederik Wexelsen kom han i kontakt med Grundtvig-bevegelsen i Trøndelag. Sommeren 1851 fikk han mulighet til å komme til Sorø Akademi i Danmark, hvor han også møtte denne danske presten og skolemannen. Han gikk på sine ben det meste av veien til Danmark. Underveis besøkte han sin venn Fredrik Wexelsen på Toten, der han også traff Wexelsens søster, Marie Wexelsen som han forelsket seg i. Vig besøkte Wexelsen-familien flere ganger, og skrev til slutt et frierbrev der han åpenbarte sine følelser overfor Marie. Hun svarte med å uttrykke sympati og vennskapelige følelser, men avviste ekteskap. Vig forble tro mot sin kjærlighet til Marie, og begge forble ugifte. Samme år gav Vig ut en diktsamling. 
Som sekretær for Selskabet for Folkeoplysningens Fremme og redaktør i Den norske Folkeskole tok han opp arven etter Henrik Wergeland. I 1854 flyttet Vig dessuten inn til Wergelands forhenværende bolig i Pilestredet 31 (kalt Hjerterum) i Christiania. Som medlem av styret for det som senere ble Det norske Theater, kom Vig i kontakt med Bjørnstjerne Bjørnson og Henrik Ibsen. Vig var med i teaterslaget i 1856, og han samarbeidet med Knud Knudsen om arbeidet for å få et norsk skriftspråk. Han var også opptatt av å få folke­boksamlinger på bygdene, og for å få folkehøyskole­etablering også i Norge. Han var redaktør av bladet Folkevennen fra 1851 til 1857.
Som et bilag til Folkevennen ble Sange og Rim for det norske Folk ugitt i 1854. Denne sangboka kom til å bli skjellsettende. I over hundre år hentet norske skolesangbøker sitt kjernerepertoar fra utvalget i Sange og Rim.


== Død og ettermæle ==
Det er så meget jeg ville sagt mitt folk og fedreland før jeg dør, og derfor må jeg bruke hver stund så flittig.

Ole Vig hadde rukket å ta farvel med sine venner før han døde av tuberkulose i advent 1857 i Hjerterum, ensom og fattig, bare 33 år gammel. Mange av hans visjoner ble realisert etter hans død. Da Norges første folkehøyskole, Sagatun Folkehøyskole på Hamar, ble innviet i 1864, minnet grunnleggerne Olaus Arvesen og Herman Anker om Vigs innsats og inspirasjon. Etter Ole Vig lever blant annet diktet «Normandssang» («Blandt alle Lande»), som han skrev som en fedrelandssang. Stjørdal kommune markerte Ole Vig-året i 2007, i forbindelse med at det da var 150 år siden Vig døde. Ole Vig-året ble markert med diverse kulturarrangementer, de aller fleste av dem direkte knyttet til Vig og hans virke. Året ble avsluttet med konsert for næringslivet og elever ved Ole Vig vgs. i Værnes kirke den 19. desember.
Det er reist en bronsestatue av Ole Vig utenfor Stjørdal rådhus. Statuen er utført av Hjalmar Hansen og ble avduket i 1971.


== Bibliografi ==
1850 – Den norske Stortyv Ole Pedersen Høylands fuldstændige Liv og Levnet skrevet under pseudonym Rasmus Berg
1851 – Liv i Norge. Vinteraftenslæsning for den norske Ungdom
1851 – Norske Bondeblomster. Poetiske Forsøg
1852 – Religiøs Læsning for Menigmand
1852 – Religiøs Læsning for Folket
1854 – Salmer og Sange til Brug ved Skolelærer-Møde
1854 – Sange og Rim for det norske Folk, med Ludvig M. Lindeman
1854 – Kirketaler av Lars Lindrot, oversatt
1854 – Udvalg af Lars Lindrot aandelige Sange, oversatt
1857 – Norges Historie indtil Harald Haarfagre, tilligemed en udførlig Fremstilling av Normændenes gamle Kulturforhold


== Se også ==
Ole Vig videregående skole
Ole Vig-prisen
Norsk utdanningshistorie


== Referanser ==


== Litteratur ==
Torstein Høverstad (1880-1959) (1953). Ole Vig: ein norrøn uppsedar. Hamar: Norrøn livskunst. 
Johnsen, B.H.: Ole Vig – ideen om en folkeskole
Rune Slagstad (1998). De nasjonale strateger. Oslo: Pax. ISBN 8253020244. 
Vaage, H. og S. (red.): «Pedagogiske profiler». I: Norsk biografisk leksikon, s. 81–98, 2. utgave, 2004
Arild Bye Folkevennen Ole Vig Aschehoug 2014 ISBN 978-82-03-29460-0


== Eksterne lenker ==
Ole Vig
olevig.no, biografisk nettsted til 150-årsminnet til hans død
Om Ole Vig i Norsk biografisk leksikon
Om Ole Vig på Kildenett
Om Ole Vig i artikkelen Ole Vigs veg (Adresseavisen)
Om Ole Vig på Historier.no