jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Apparently Unaffected

Apparently Unaffected er det tredje studioalbumet fra Maria Mena, utgitt i 2005.


== Sporliste ==
«Internal Dialogue»
«This Bottle of Wine»
«Miss You Love»
«Boytoy Baby»
«If You'll Stay in My Past 1»
«He's Hurting Me» med Gunnhild Sundli
«Just Hold Me»
«Long Time Coming»
«If You'll Stay in My Past 2»
«Never Mind Me»
«These Shoes»
«Our Battles»
«Calm Under the Waves»
«If You'll Stay in My Past 3»


== Eksterne lenker ==
(en) Apparently Unaffected på Discogs 
(en) Apparently Unaffected på MusicBrainz 
(en) Apparently Unaffected på Spotify 
(en) Apparently Unaffected på AllMusic
Boleyn Ground

Boleyn Ground var et fotballstadion i London. Det lå i Upton Park, og var hjemmebanen til fotballklubben West Ham United. Banen lå på det gamle godset til Boleyn-slekta på 1500-tallet. Den mest kjente medlemmet av familien var Anne Boleyn, som var gift med Henrik VIII av England, men som ble henrettet. I 2016 flyttet West Ham til London Stadium. Det gamle stadionet ble deretter revet og gjort om til boligområde.


== Referanser ==
Trøndelag Social-Demokrat

Trøndelag Social-Demokrat var en avis utgitt i Trondheim første gang 3. september 1921, siste gang 2. februar 1927. Avisa var hele tiden partiavis for Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti sine avdelinger i Trondheim, Nord-Trøndelag og Sør-Trøndelag.
Trøndelag Social-Demokrat ble etablert av de sosialdemokratiske utbryterne av Det norske Arbeiderparti (DnA) etter den første partisplittelsen i 1921. Avisa kom tre ganger ukentlig.
Ved partisamlingen i Arbeiderpartiet i 1927, ble avisa tatt opp i den yngre Arbeider-Avisen, som ble etablert av Arbeiderpartiet i Midt-Norge i 1924 etter den andre partisplittelsen i 1923, da Norges Kommunistiske Parti fikk flertall i Trondheim, og tok med seg partiavisa Ny Tid. Også Arbeidets Rett i Levanger ble tatt opp i Arbeider-Avisen, som da ble Arbeiderpartiets organ i begge Trøndelagsfylkene.


== Redaktører ==
Ansvarlig redaktør i Trøndelag Social-Demokrat:

Anders Buen 1924-1927
Aug. Iversen 1923
Anders Buen og Aug. Iversen 1922-1923
Anders Buen 1922
Olav Kringen 1921
Kvaløya

Denne artikkelen er om Kvaløya i Tromsø. For andre øyer med samme navn, se Kvaløya (andre betydninger).Kvaløya (nordsamisk: Sállir) er Fastlands-Norges femte største øy. Hele øya ligger i Tromsø kommune. De største befolkningssentrene er Kvaløysletta, Storelva, Kaldfjord, Brensholmen og Ersfjordbotn, men det er spredt bebyggelse langs kysten over nesten hele øya.


== Geografi og geologi ==
Kvaløya er knyttet til Tromsøya med Sandnessundbrua. Kvaløya har også broforbindelse til Håkøya, som ligger i Sandnessundet, mellom Kvaløya og Tromsøya. Videre går Kvalsundtunnelen til Ringvassøya i nord. I sør gir Ryatunnelen forbindelse fra Larseng til Balsnes på Malangshalvøya. I sørvest går det ferge i sommerrute mellom Brensholmen og Botnhamn på Senja. Det går også ferge/båt til Vengsøya og Tussøya. I vest er det broforbindelse til Store Sommarøya.
Geografisk er Kvaløya nesten delt i tre av fjordene Ersfjorden og Kaldfjorden. Store deler av øya er fjellandskap. Det høyeste fjellet er Store Blåmann, 1044 moh.
På øyene nord for Tromsø finnes tonalitt og tonalittisk gneis som består av plagioklas og kvarts og tilhører TTG-gruppen. De eldste bergartene er 2880 millioner år gamle, og dette området er spesielt ved at bergartene er lite påvirket av metamorfose og de har altså unngått den kaledonske fjellkjedefoldning.
Langs nordsiden av Ersfjorden finnes den opptil 1800 millioner år gamle Ersfjordgranitten. Dette er en arkeisk dypbergart som sannsynligvis er en vestlig forlengelse av tilsvarende mer metamorfe bergarter i Finnmark.


== Historie ==
For rundt 10 000 år siden kom de første menneskene til dette området. Kjent er blant annet «Helleristningene på Skavberget». Når det, i gamle dager, kom ny bosetning, kom de reisende langs kysten og bosatte seg da ofte på de ytterste nesen, holmene og øyene. Dette for å være så nært fiskefeltene som mulig. På 600-tallet begynte det gro frem en spredt bebyggelse i Troms. Fra 1100–1200 tallet har det blitt funnet rester av gamle gammer og kirker på øyene utenfor Kvaløya. Fra 1500-1600-tallet var det mange plasser på yttersiden av Kvaløya som var befolket. Når så folketellingene tar til på 1600-tallet ser man mer nøyaktig størrelsen på de ulike gårdene. Etter at fiskeflåten begynte å bli motorisert ble de mest værutsatte bygdene på øyene og på yttersiden av Kvaløya fraflyttet. Folk bosatte seg lengre inn i fjordene, Kaldfjorden, Kattfjorden og Ersfjorden. Mange andre plasser rundt hele øya ble også større og spesielt innersiden, mot øst, Kvaløysletta, fikk en stor befolkningsøkning fra 1970-årene, da det ble bru til Tromsøya.


=== 2000-tallet ===
Kvaløysletta har for lengst vokst sammen med byen Tromsø og er 1. januar 2016 en bydel med 8 556 innbyggere. Kvaløya har ut på 2000-tallet blitt veldig populært, både på grunn av sine fjell og alle muligheter de gir, men også hvalsafari og nordlysturismen har øket kraftig på øya. Dette har også skapt en del arbeidsplasser.


== Se også ==
Store Blåmann
Rødtind


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kvaløya (Troms) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Satellittbilde av Kvaløya (Google)
turliv.no - informasjon og bilder fra bl.a. Kvaløya
Iguaçu nasjonalpark

Iguaçu nasjonalpark ligger i delstaten Paraná i Brasil, på grensen til Argentina hvor Iguazú nasjonalpark ligger. Elva Iguaçu og Iguaçu-fossene er en viktig del av de to nasjonalparkene. Nasjonalparken ble grunnlagt i 1939 og omfatter i dag 1700 km². I 1986 ble Iguaçu nasjonalpark satt på UNESCOs liste over verdens naturarv.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Iguaçu National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Maria Bonnevie

Anna Maria Cecilia Bonnevie (født 26. september 1973 i Västerås) er en norsk-svensk skuespiller. Bonnevie er utdannet ved Stockholm Scenskola (1997) og fikk sin første teaterrolle i Hrafn Gunnlaugsons Den hvite viking. I 1997 debuterte hun på den svenske teaterscenen Dramaten, i stykket Yvonne (Ingmar Bergman). På filmlerretet debuterte hun i Kvitebjørn kong Valemon (regi Ola Solum, 1991).  Hennes gjennombrudd kom i filmen Jerusalem (regi Bille August, 1997), og senere har hun blant annet agert i Insomnia (1997), Øyenstikker (2001) og Syndare i sommarsol (2001).  For filmen Jeg er Dina (2002) mottok hun utmerkelse for beste utenlandske kvinnelige skuespiller ved filmfestivalen i Montreal.
I 2009 portretterte hun den britiskfødte prinsesse Maud/dronning Maud av Norge i den norske TV-miniserien Harry & Charles. For rollen vant hun Gullruten 2010 i klassen beste kvinnelige skuespiller. Jakob Cedergren spilte rollen som ektemannen, den danskfødte prins Carl/kong Haakon VII av Norge. 


== Familie ==
Maria Bonnevie er datter av skuespillerne Jannik Bonnevie og Per Waldvik.Hun har siden 2006 levd sammen med programleder Fredrik Skavlan.


== Filmer i utvalg ==
1991 – Kvitebjørn kong Valemon
1991 – Den hvite viking
1996 – Jerusalem
1997 – Insomnia
1999 – Den 13. krigeren
1999 – Tsatsiki
2001 – Syndere i sommersol
2002 – Jeg er Dina
2002 – Himmelfall
2003 – Mamma, pappa, barn
2003 – Hvem er David?
2003 – Reconstruction
2004 – Trusselen
2004 – Dag og natt
2009 – Engelen
2010 – Maskeblomstfamilien
2012 – Uskyld
2018 – Føniks
2020 – Et glass til


== Priser og nominasjoner ==
Amandaprisen 2002 i klassen årets kvinnelige skuespiller for Jeg er Dina
Kanonprisen 2009 i klassen beste kvinnelige hovedrolle for Engelen
Nominert til Amandaprisen 2010 i klassen beste kvinnelige hovedrolle for Engelen
Gullruten 2010 i klassen beste kvinnelige hovedrolle for Harry & Charles
Nominert til Amandaprisen 2011 i klassen beste kvinnelige birolle for Maskeblomstfamilien
Nominert til Amandaprisen 2013 i klassen beste kvinnelige skuespiller for Uskyld
Nominert til Kanonprisen 2018 i klassen beste birolle for Føniks
Amandaprisen 2019 i klassen beste kvinnelige birolle for Føniks


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Maria Bonnevie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maria Bonnevie på Internet Movie Database 
(no) Maria Bonnevie hos Nationaltheatret 
(sv) Maria Bonnevie i Svensk Filmdatabas 
(da) Maria Bonnevie på Filmdatabasen 
(da) Maria Bonnevie på danskefilm.dk 
(da) Maria Bonnevie på danskfilmogtv.dk 
(da) Maria Bonnevie på Scope 
(fr) Maria Bonnevie på Allociné 
(en) Maria Bonnevie på AllMovie 
(en) Maria Bonnevie hos The Movie Database 
Maria Bonnevie hos Filmweb
Hot Cars and Spent Contraceptives

Hot Cars and Spent Contraceptives er et album av det norske bandet Turboneger, utgitt i 1992. I 1993 ble albumet utgitt i Tyskland med tittelen Helta Skelta, en referanse til The Beatles-låten «Helter Skelter» som fikk kult-status etter mordene begått av tilhengere av Charles Manson. Helta Skelta inneholdt fem ekstra spor. Det tyske plateselskapet Bitzcore kjøpte i 1999 ut Turbonegro av kontrakten med Boomba og ga det ut på nytt sammen med Never Is Forever. Nyutgivelsen inneholdt også de sporene som var på Helta Skelta.


== Sporliste ==
«Librium Love» (Turboneger)
«Armed and Fairly Well-Equipped» (Turboneger), (bonus)
«Suburban Anti-Christ» (Turboneger), (bonus)
«Punk Pals» (Turboneger)
«Kiss the Knife» (Turboneger)
«Vaya Con Satan» (Turboneger)
«I'm in Love With the Destructive Girls» (Turboneger)
«Hot Cars» (Turboneger)
«Clenched Teeth» (Turboneger)
«Manimal» (Turboneger), (bonus)
«Dark Secret Girl» (Turboneger), (bonus)
«New Wave Song» (Turboneger)
«Nadsat Comes Easy» (Turboneger)
«Zonked Out (On Hashish)» (Turboneger)
«Prima Moffe» (Leather Nun)
«Career in Indierock» (Turboneger), (bonus)


== Musikere ==


=== Turboneger ===
Harald Fossberg/Harry Neger - vokal
Rune Grønn/Brune Neger - gitar
Pål Bøttger Kjærnes/Max Neger - gitar
Bengt Calmeyer/Bingo Neger - bass
Thomas Seltzer/Bongo Neger - trommer


=== Øvrige ===
Geir Nilsen - orgel på Zonked Out (On Hashish)
Erik Jacobsen - piano på Career in Indierock
Craig Morris - produsent, tekniker
Audun Strype - produsent, tekniker
Paal Audestad - fotograf
V. Stenseth -fotograf
John Erling Riise - artwork
Tove - grafisk artwork
Alexander Kayiambakis - fotograf
Morten Andersen - fotograf


== Eksterne lenker ==
(en) Hot Cars and Spent Contraceptives på Discogs 
(en) Hot Cars and Spent Contraceptives på MusicBrainz 
(en) Hot Cars and Spent Contraceptives på AllMusic
Jannik Bonnevie

Jannik Bonnevie (født 16. juni 1945 i Oslo) er en norsk skuespiller. Hun er utdannet ved Statens Teaterhøgskole (1967–1971).
Jannik Bonnevie var ansatt ved Den Nationale Scene i Bergen 1971-1976. Hun var senere tilknyttet Fjernsynsteatret og barneprogrammet Lekestue i en fireårs-periode, og gjestespilte ved Nationaltheatret, Det Norske Teater, Riksteatret, Sogn og Fjordane Teater, Nordland Teater og Teatret Vårt i Molde. I de senere år har hun vært tilknyttet flere frie teater og produsert egne stykker. I 2005 turnerte hun landet rundt med monologen Martha (av Margaret Johansen), som omhandler omsorgsarbeidet for en dement far. Hun har også medvirket i en rekke filmer og TV-serier.


== Familie ==
Hun er datter av Christian Fredrik Bonnevie (1906–1992) og Betty Birgitte Sofie Piene (1909–2001). Bonnevie var en periode gift med den svenske skuespilleren Per Waldvik og er mor til skuespilleren Maria Bonnevie, f. 1973.  


== Filmografi (utvalg) ==
1978 – Gengangere, Regine Engstrand
1977 – Ærlige blå øyne (TV-serie)
1995-1998 – Asylet  (TV-serie)
2000 – Detektor (spillefilm)
2002 – Lekestue (TV-serie)
2004 – Salto, salmiakk og kaffe (spillefilm)
2009 – Harry & Charles (TV-serie)
2010 – Dag (TV-serie)
2012 – NAV (TV-serie)
2013 – Folk som faller (kortfilm)
2013 – Kaikella Rakkaudella (spillefilm)
2014 – Mammon (TV-serie)
2014-2015 – Kampen for tilværelsen (TV-serie)
2016 – Aber Bergen (TV-serie)
2019 – Neste sommer (TV-serie)
2019 – Beforeigners (TV-serie)


== Referanser ==


== Kilder ==
Norsk Slektskalender, 3. bind, 1979, s. 43-44.


== Eksterne lenker ==
(en) Jannik Bonnevie på Internet Movie Database 
(no) Jannik Bonnevie hos Nationaltheatret 
(sv) Jannik Bonnevie i Svensk Filmdatabas 
(en) Jannik Bonnevie hos The Movie Database
Marta Vieira da Silva

Marta Vieira da Silva, artistnavn Marta (født 19. februar 1986 i Dois Riachos, Alagoas) er en brasiliansk fotballspiller. Marta begynte sin fotballkarriere i Vasco da Gama. Hun har spilt for Umeå IK i Sverige fra 2004 til 2009, og var med på å løfte serien til en av de beste i verden. Marta spilte for Brasil under VM i 2003, 2007,  2011, 2015 og 2019.

I 2009 ble Marta med på oppstarten av den amerikanske profesjonelle ligaen WPS, og har vist seg å være et tveegget sverd. Begge klubbene hun var i, Los Angeles Sol i 2009 og FC Gold Pride i 2010, har vunnet serien (Sol vant imidlertid ikke sluttspillet), men begge gikk konkurs kort tid etterpå. Etter at Gold Pride gikk konkurs, spiller Marta på Santos' kvinnelag på lån. Både LdB FC Malmö og Piteå IF Dam var på jakt etter Marta, som det ryktes at var på vei tilbake til Damallsvenskan. Imidlertid signerte Marta med Western New York Flash, et nytt WPS-lag.2012–2014 var Marta tilbake i svensk toppfotball, denne gangen for Tyresö FF. Etter årene i Umeå snakker hun flytende svensk. 2014–2017 spilte hun for FC Rosengård også i Sverige. Fra 2017 spiller hun for Orlando Pride i USA.
Den 18. juni 2019 ble hun mestscorende i fotball-VM-historien da hun scoret sitt 17. VM-mål i en gruppespillkamp mot Italia. Hun slo dermed Miroslav Klose som står med 16 mål.


== Utmerkelser ==
I 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 og 2018 ble Marta kåret til FIFA World Player of the Year.
Under VM i fotball for kvinner 2007 ble hun tildelt Gullballen som beste spiller og Gullskoen som toppscorer.


== OL-medaljer ==
2004  Athen -  Sølv i fotball, damer  Brasil
2008  Beijing -  Sølv i fotball, damer  Brasil


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Marta Vieira da Silva – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Marta Vieira da Silva – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Marta Vieira da Silva – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Marta Vieira da Silva – Olympics.com 
(en) Marta Vieira da Silva – Olympic.org 
(en) Marta Vieira da Silva – Olympedia 
(en) Marta Vieira da Silva – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pt) Marta Vieira da Silva – Brasils olympiske komité 
(en) Marta Vieira da Silva – FIFA 
(en) Marta Vieira da Silva – UEFA 
(fr) Marta Vieira da Silva – LÉquipe 
(en) Marta Vieira da Silva – FootballDatabase.eu
André Muri

André Muri (født 22. april 1981) er en norsk tidligere fotballspiller. Han spilte midtstopper, og spilte sist for Vålerenga.
Muri kom til Vålerenga fra Stabæk før 2005-sesongen, etter at Stabæk hadde rykket ned året før. Andre halvdel av 2007-sesongen var han utlånt til Odd Grenland. Muri pådro seg hodeskade i en kamp mot Sarpsborg 08 i april 2014, og måtte etter dette avslutte karrieren.Muri har spilt mange kamper for aldersbestemte landslag, blant annet U21-landslaget.


== Karriere som spiller ==
(Sist oppdatert 26. mai 2015)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) André Muri – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Spillerprofil på Vålerengas hjemmesider
Spartakusforbundet

Spartakusforbundet (tysk Spartakusbund) var en sosialistisk organisasjon i Tyskland under første verdenskrig. Den er mest kjent for spartakistopprøret i Berlin i 1919.


== Historie ==
Organisasjonen oppstod som Gruppe Internationale i 1915, utløst av borgfredspolitikken. Gruppen omfattet bl.a. Rosa Luxemburg, Karl Liebknecht og Clara Zetkin. 
I artikler kalt «Spartakusbrevene» ble krigen og den sosialdemokratiske partiledelsens tilslutning til krigføringen kritisert. Derfor ble Gruppe Internationale kjent som Spartakusgruppen og kalte seg senere Spartakusforbundet. 
Flere av de ledende medlemmene i organisasjonen ble etter hvert arrestert i perioder, og organisasjonens virksomhet forhindret av myndighetene.
Da Unabhängige Sozialdemokratische Partei Deutschlands (USPD) ble dannet i 1917, sluttet spartakistene seg til. Men deres program var betydelig mer radikalt enn USPDs.
Etter at den tyske novemberrevolusjonen i 1918 hadde brutt ut, gikk Spartakusforbundet inn for en «rådsrepublikk» bygget på arbeiderråd og soldatråd. Dette lignet tilsynelatende på bolsjevikenes program i Russland, men den ideologiske lederen i Spartakusforbundet, Rosa Luxemburg, stod i virkeligheten for en annen og mer demokratisk sosialisme enn Vladimir Lenin gjorde. Bl.a. slo hun i Hva vil Spartakusforbundet? fast at de bare ville overta regjeringsmakten om det var den klare og utvetydige viljen til flertallet av befolkningen.
Den 30. desember 1918 ble Det tyske kommunistpartiet (KPD) dannet, selv om Rosa Luxemburg hadde frarådet det. I januar 1919 kom det til oppstand i Berlin, med kommunister i spissen. Rosa Luxemburg var uenig i oppstanden, men ble likevel arrestert og henrettet. Det samme ble de to andre fremste lederne i KPD, Karl Liebknecht og Leo Jogiches. Men i flere år fremover var arven etter Spartakusforbundet og Rosa Luxemburg en viktig faktor på den ytterliggående tyske venstresiden, delvis innenfor KPD før dette partiet ble helt dominert av stalinister, og delvis utenfor.


== Galleri ==

		
		
		


== Referanser ==
Mort Walker

Addison Morton «Mort» Walker (født 3. september 1923 i El Dorado i Kansas, død 27. januar 2018 i Stamford i Connecticut) var en amerikansk tegneserieskaper, mest kjent for tegneserien Billy. Han signerte noen av sine tegneseriestriper med «Addison».
Serien hans, Billy, bærer preg av ting Walker selv har opplevd. En gruppe studenter som kommer inn på college og verver seg for å delta i Koreakrigen. Etter Koreakrigen valgte Walker å sende Billy tilbake til college, men det vakte så stor misnøye blant fansen at han lot Billy og resten av de noe vennene hans bli i militæret. Mort Walker begynte å skrive tegneserier på 1950-tallet. Rundt 2000 begynte hans sønn Greg Walker gradvis å ta over arbeidet med Billy.


== Andre serier av Walker-familien ==
Yolo (2012)
Trixie (1954–?)
Fru Fitz' Pensjonat (1957–73)
Sams Serie (1961–63)
Arken (1968–?)
Sam & Silo (1977–?)
The Evermores (1982–?)
Betty Boop og Felix (1984)
Gamin Patches (1987–?)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Mort Walker – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mort Walker på Internet Movie Database
Édouard Daladier

Édouard Daladier (født 18. juni 1884 i Carpentras i Frankrike, død 10. oktober 1970 i Paris) var en fransk politiker (Parti Radical Socialiste).


== Bakgrunn og virke ==
Daladier var medlem av Parti Radical Socialiste og parlamentsmedlem fra 1919. Mellom 1927 og 1932 var han partiformann og medansvarlig for bruddene med det sosialistiske parti i 1926 og med den konservative statsminister Raymond Poincaré i november 1928. 
Fra 1924 var han flere ganger minister med forskjellige porteføljer, og på trettitallet (1933, 1934, 1938 – 1940) flere ganger statsminister for sentrum-høyre-koalisjoner. Under Folkefrontsregjeringen var han krigsminister. 
I 1938 tilsluttet han seg den britiske Appeasementpolitikk og hadde sammen med Arthur Neville Chamberlain en vesentlig andel i inngåelsen av Münchenavtalen som i løpet av sudetkrisen førte til at de sudetentyske områdene i Tsjekkoslovakia ble avstått til Det tyske rike. 
Den  3. september 1939, etter Hitlers invasjon i Polen den 1. september 1939, erklærte Daladier krig mot Tyskland, i pakt med Frankrikes bistandsavtale med Polen. Han gjorde dette nølende, i det han i det lengste hadde forsøkt å unngå en storkrig. 
I mars 1940 trådte Daladier tilbake fra statsministerembedet, fordi offentligheten mente at han hadde sviktet Finland ved ikke å sende landet hjelp mot de angripende sovjetrusserne under vinterkrigen. Hans etterfølger i embedet ble Paul Reynaud. 
Etter nederlaget mot Tyskland i slaget om Frankrike flyktet Daladier til Marokko. Der ble han imidlertid tatt til fange, og anklaget av Vichy-regjeringen for forræderi. Fra 1943 til 1945 var Daladier internert i Tyskland.
Fra 1946 til 1958 var han igjen parlamentsmedlem, og var Charles de Gaulles motspiller under Den fjerde republikk. Fra 1956 var han sitt partis fraksjonsleder i nasjonalforsamlingen. Daladier var ærespresident for sitt parti inntil det ble sammenslått med Parti socialiste français. Fra 1953 til 1958 var han også borgermester i Avignon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Édouard Daladier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Édouard Daladier på Discogs 
(en) Édouard Daladier hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
(de) Verk av og om Édouard Daladier i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Frankenstein’s Daughter

Frankenstein's Daughter er en amerikansk film, hvor den opprinnelige historien om Frankensteins monster var basert på romanen Frankenstein av Mary Shelley.
Filmen var den tredje av fire klassiske drive-in-filmer av produsent Marc Frederic og regissør Richard Cunha.


== Handling ==
Trudy Morton er en tenåring som bor sammen med sin onkel Carter Morgan. Hun får mareritt hvor hun drømmer om at hun er et monster som løper rundt i gatene om natten. Trudy mener drømmene er ekte. Kjæresten hennes Johnny Bruder gjør ikke det. Det gjør heller ikke vennene hennes, Suzie Lawler eller Don. Det viser seg at Trudy faktisk blir et monster om natten, takket være Carters merkelige laboratorie-assistent Oliver Frank. Han bor sammen med dem, og arbeider i Carters laboratorium. Carters mål er å eliminere all sykdom, slik at folk kan leve evig. Men Olivers mål viser seg å være noe ganske annet.
Carter bryter seg inn i Rockwell Labs for å finne Digenerol, et kjemikalie han behøver for sine eksperimenter. Han vet ikke hvem Oliver egentlig er. Eller at Oliver, ved hjelp av en gartner Elsu, forsøker å skape et "perfekt vesen" og at Oliver faktisk heter Oliver Frankenstein, barnebarn av den opprinnelige Dr. Frankenstein. Politi-etterforsker Boyd og Bill Dillon undersøker en rapport fra en redd kvinne (spilt av Charlotte Portney) om at et kvinnelig monster i badedrakt angrep henne. Dette monsteret var selvfølgelig Trudy. Oliver finner henne, og tar henne med seg hjem igjen. Boyd og Dillon får besøk av Mr. Rockwell fra Rockwell Labs. Rockwell sier at deres stjålne Digenerol kan være relatert til monster-problemet.
Men samtidig mener Carter at han nå må stjele mer Digenerol. Oliver ønsker å skape et kvinnelig perfekt vesen, noe en Dr. Frankenstein aldri har forsøkt før. Skapningen blir levende, fryktelig arret og hun dreper en lager-arbeider. En annen arbeider, Mack, kontakter politiet. Oliver vil ha laboratoriet for seg selv, og bestemmer seg for å drepe Carter. Men når han begynner å kvele Carter, dukker Boyle og Dillon opp med spørsmål om Digenerol. Oliver forteller dem at Carter stjal stoffet, og Carter forteller dem at Oliver forsøkte å drepe ham.
Oliver overtaler dem om at Carter har psykiske problemer, og politiet arresterer Carter. Oliver avslører at etternavnet hans egentlig er Frankenstein, ikke Frank. Når han viser sin skapelse til Trudy, besvimer hun av skrekk. Men når hun våkner igjen. går hun til nærmeste politistasjon, hvor Boyle forteller henne at både Johnny og Carter er døde.


== Rolleliste ==


== Se også ==
Liste over Frankenstein-filmer


== Eksterne lenker ==
(en) Frankenstein's Daughter på Internet Movie Database 
(no) Frankenstein's Daughter hos Filmfront 
(nl) Frankenstein's Daughter på MovieMeter 
(en) Frankenstein's Daughter på AllMovie 
(en) Frankenstein's Daughter på Turner Classic Movies 
(en) Frankenstein's Daughter på Rotten Tomatoes