jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Inge Ryan

Inge Ryan (født 15. august 1956 i Overhalla i Nord-Trøndelag) er en norsk tidligere politiker (SV). Han var fylkesmann i Nord-Trøndelag 2009–2017 og satt som stortingsrepresentant for fylket i to perioder, 2001–2009. I den siste perioden var han partiets parlamentariske leder. Fra 2017 til 2020 var han prosjektleder og deretter rådmann i «nye Namsos», kommunesammenslåingen mellom Namsos, Fosnes og Namdalseid.


== Bakgrunn og tidlig yrkeskarriere ==
Han har examen artium fra Namdal gymnas fra 1975, og tok lærerutdannelse ved Alta lærerhøgskole og Levanger lærerhøgskole 1977–1980. Han har også historiestudier fra Bodø distriktshøgskole, pedagogisk utdannelse fra Universitetet i Trondheim og lederutdannelse fra Høgskolen i Levanger. Ryan var lærer 1975–1977 og 1980–1987, rektor 1987–1991, lærer og pedagogisk konsulent 1991–1992, distriktsarbeidssjef 1994–1997 og daglig leder i Indre Namdal regionråd 1997–2001.
Ryan er far til sangeren Ola Marius Ryan. Inge Ryan er fra 2005 gift med Kristelig Folkeparti-politiker Bjørg Tørresdal.


== Politisk arbeid ==
Ryan var medlem av Namsskogan kommunestyre 1992–2001, herunder som ordfører 1992–1995 og varaordfører 1995–1999. Han ble valgt gjennom et valgteknisk samarbeid med Senterpartiet. Han var også medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1992–2001 og medlem av fylkesutvalget 1995–2001. Av andre verv kan nevnes leder i Namsskogan SV 1992–1994, styremedlem i Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk 1992–1999, styremedlem i Kommunenes Sentralforbund 1999–2001, styremedlem ved Høgskolen i Nord-Trøndelag 1999–2001 og nestleder i Sosialistisk Venstreparti 1999–2003.
Han tapte kampen om nominasjon til Stortinget fra Nord-Trøndelag mot sittende stortingsrepresentant Jorunn Hageler foran stortingsvalget i 1997. Ryans distriktspolitiske engasjement gav ham rollen som partiets distriktspolitiske talsmann i forkant av nominasjonen foran stortingsvalget i 2001. På Stortinget var han medlem av Stortingets næringskomité 2001–2005, parlamentarisk leder 2005–2009 og 1. nestleder i Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité 2005–2009. Den 19. juni 2008 offentliggjorde Ryan at han ikke ville søke gjenvalg til Stortinget i 2009.


== Karriere etter politikken ==
Han ble i statsråd den 19. desember 2008 utnevnt til fylkesmann i Nord-Trøndelag for en periode på seks år, og tiltrådte da stortingsperioden var over, 2. november 2009. Han var fylkesmann i Nord-Trøndelag til 30. september 2017. Fra oktober 2017 til oktober 2020 var han prosjektleder og rådmann for nye Namsos kommune som er en sammenslåing av de tidligere kommunene Namsos, Fosnes og Namdalseid.Fra 2011 til 2019 var Ryan leder i programstyret for Merkur-programmet, Kommunal- og regionaldepartementets program for å utvikle og styrke dagligvarebutikker og bokhandler i Distrikts-Norge.I 2021 ble Ryan leder for ekspertutvalget som skulle finne årsaken til kvikkleireskredet i Gjerdrum 30. desember 2020.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Inge Ryan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Inge Ryan hos Stortinget 
(no) Inge Ryan hos Norsk senter for forskningsdata  Wikiquote: Inge Ryan – sitater
Torgeir Schjerven

Torgeir Schjerven (født 28. august 1954) er en norsk forfatter og lyriker. Schjerven er utdannet billedkunstner og har blant annet illustrert barnebøker. Han har tidligere arbeidet som filmskuespiller, blant annet i filmene Lasse & Geir (1976, regi Wam og Vennerød) og Det tause flertall (1977, regi Svend Wam). Han var også med på å skrive manus til disse filmene. 
I 1995 ble Schjerven innstilt til Nordisk råds litteraturpris for romanen Omvei til Venus.
Torgeir Schjerven er gift med forfatteren Inger Elisabeth Hansen. 


== Bibliografi ==


=== Diktsamlinger ===
Vekk – dikt (1981)
Nettenes melk – dikt (1986)
Tanker og andre personlige bedrifter – dikt (1989)
En nåde uten mål – dikt (1998)
I anledning dagen – dikt (2002) (Lydbokutgave 2003 lest av forfatteren selv)
Den stødige tilstundelsen av jubel i virkelig trist musikk – dikt (2006)
Harrys lille tåre – dikt (2015)


=== Romaner ===
I det blodige blå – roman (1984)
Omvei til Venus – roman (1994)


=== Barnebøker ===
1992 Hugo og de tre som forsvant, barnebok skrevet sammen med Inger Elisabeth Hansen, illustrert av Hilde Kramer


== Priser ==
1986 – Hartvig Kirans minnepris
1994 – Kritikerprisen, for Omvei til Venus
1995 – Nominert til Nordisk råds litteraturpris for Omvei til Venus


== Eksterne lenker ==
(en) Torgeir Schjerven på Internet Movie Database 
(en) Torgeir Schjerven hos The Movie Database 
(no) Torgeir Schjerven i NRK Forfatter
(no) Digitaliserte bøker av Torgeir Schjerven hos Nasjonalbiblioteket
Forró

Forró er en musikksjanger og dans som har sin opprinnelse nordøst i Brasil. Dette er en musikkstil som har økt i populartitet og som gradvis er i ferd med å spre seg fra den nordøstlige regionen og til resten av landet. Forró har utviklet seg til ulike sub-sjangere. Tradisjonell forró kalles forró pé-de-serra og spilles med kun tre instrumenter: trekkspill, tromme (zabumba) og et triangel. 


== Opprinnelse til navnet ==

Det finnes to ulike forklaringer på ordet «forró».


=== «For all» ===
En teori for navnet er at navnet stammer fra det engelske uttrykket «for all». Tidlig på 1900-tallet var engelske arbeidere fra Great Western Railroad i ferd med å bygge jernbane i Nordøst. I helgene arrangerte de fester som enten hadde adgang kun for jernbanearbeidere eller for jernbanearbeidere og lokalbefolkning («for all»). Denne teorien har blitt noe styrket ved at militære fra USAF stasjonert ved flybasen i Natal under 2. verdenskrig hadde samme type praksis når de arrangerte fester. Denne teorien har litt troverdighet og er mest sett som en myte av akademikere i Brasil.


=== «Forrobodó» ===
Den andre teorien regnes som mer pålitelig og hevder at Forro er avledet av det franske ordet forrobodeaux, som førte til det portugisiske «Forrobodó», som betyr «stor fest» eller «samling». Denne teorien er blant annet fremmet av den brasilianske folkloristen Câmara Cascudo som studerte kulturen i nordøstre Brasil gjennom mesteparten av sitt liv.


== Eksterne lenker ==
(en) Forró – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Forró – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Greatest Forró Festival in Europe - Forró de Domingo Festival - Stuttgart / Germany
David Trimble

David Trimble (født 15. oktober 1944 i Belfast, død 25. juli 2022) var en nordirsk protestantisk politiker, formann i Ulster Unionist Party og Nord-Irlands førsteminister 1998–2002. Han mottok Nobels fredspris i 1998 sammen med katolikken John Hume, for deres arbeid for å finne en fredelig løsning til konflikten i Nord-Irland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) David Trimble – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) David Trimble hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) David Trimble hos The Peerage 
(en) Nobels fredspris 1998 hos Nobelprize.org
(en) David Trimble hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobels fredspris 1998
Fotomultiplikator

En fotomultiplikator er et svært lysfølsomt lufttomt elektronrør som brukes til registrering av svake lyssignaler. Lyssignalet omgjøres til en elektronstrøm av en fotoelektrisk plate ved inngangsåpningen, som kalles en fotokatode. Elektronstrømmen blir så forsterket i en etterfølgende kaskade av et antall såkalte dynoder, ved hjelp av en fysikalsk effekt som kalles sekundæremisjon. Elektronene som treffer en dynode slår løs flere elektroner enn antall elektroner som treffer. Heri ligger den forsterkende effekten, som i praksis ligger rundt 3 til 10 x per dynodepar. Denne forsterkningen har svært svak egenstøy og det er derfor mulig å forsterke et signal 100 millioner ganger og å detektere enkelt-fotoner. Der er ingen termisk støy (Johnson noise), men noe «shot noise», eller haglstøy.
Fotomultiplikatoren er et av de rørene som ikke helt kan erstattes med halvlederteknologi. De brukes til nuklear- og partikkelfysikk, i astronomien og til medisinsk diagnostikk, såvel som til trommelscanning av bilder.
Betegnelsen multiplikator henviser til at elektronstrømmen fra dynode til dynode multipliseres med forsterkningsfaktoren mellom hvert par. Med ti dynodestrekninger som hver har fire gangs forsterkning (dette er typiske verdier) blir hele forsterkningen lik rundt 410 = 1.050.000 ganger. Hver etterfølgende dynode blir tilført omtrent 90 til 100 V mere enn den forrige for å oppnå denne forsterkningen. Elektronene som forlater en dynode har forholdsvis lav hastighet, som økes ved akselerasjon mot neste dynode, som altså har en høyere spenning.
For å optimalisere følsomheten blir dynodene belagt med belegg som har lav arbeidsfunksjon; det vil si at de lett gir fra seg elektroner. Berylliumoksid BeO og manganoksid MgO er populære. Navnet dynode kommer av at hver av dem er både katode og anode; en av dem er katode for neste trinn, som da er anode. Det siste elementet kalles derfor anode og ikke dynode. Anoden er utgangselektroden og signalet avgis der som en elektrisk strøm.
Den fotoelektriske platen ved inngangen er et krystall som omvandler lyskvanter til en elektronstrøm. Denne strømmen tiltrekkes av den første dynoden etter en fokusering. Stoffet som krystallet består av bestemmer hvilke bølgelengder røret kan se. I 1936 kom Cesium-antimon krystallet (Cs3Sb) som viste seg å være ganske sensitivt.
Svært ofte er en interessert i å måle eller observere stråling ved helt andre bølgelengder enn lys, og også ioniserende stråler. Til det bruk settes en scintillator foran lysinngangen. Scintillatoren omformer innkommende stråling til lys med en bølgelengde som passer til den fotoelektriske platen. 
Fotomultiplikatoren ble utviklet på 1930-tallet som en del av jakten på å realisere drømmen om fjernsyn. Det var særlig det amerikanske firmaet RCA som utviklet den som produkt og solgte den.


== Eksterne lenker ==
(en) Photomultipliers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Photomultiplier – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Photomultiplier Tubes – Basics and Applications (HAMAMATSU PMT Handbook, PDF, 2571 kB) (en)
Interactive Flash Tutorials – Photomultiplier Tubes (Grafisk simulasjon av en PMT) (en)
Aluminiumoksid

Aluminiumoksid er et mineral og et kjemisk stoff med kjemisk formel
Al2O3I naturen opptrer aluminiumoksid som mineralet korund. Al2O3 inngår i mange andre mineraler som feks. bauksitt.
Aluminiumoksid er et viktig råstoff i forbindelse med produksjon av aluminium. Gjennom smelte-elektrolyse i en elektrolytt som hovedsakelig består av kryolitt reduseres oksidet til aluminium. Oksygenet reagerer med karbon ved anoden og danner CO2- eller CO-gass.


== Litteratur ==
Rayner-Canham, Geoff; Overton, Tina (2010). Descriptive inorganic chemistry (5 utg.). New York. Freeman. ISBN 1429218142. 
Rayner-Canham, Geoff; Overton, Tina (2014). Descriptive inorganic chemistry (6 utg.). New York, N.Y. Freeman. ISBN 9781464125577. 
Chang, Raymond (2008). General chemistry : the essential concepts (5 utg.). Boston. McGraw-Hill. ISBN 9780071102261. 
Chang, Raymond; Goldsby, Kenneth A. (2014). General chemistry : the essential concepts (7 utg.). New York. McGraw-Hill. ISBN 9781259060427.
MIT-lisensen

MIT-lisensen er en lisensbestemmelse som opprinnelig ble brukt for programvare med åpen kildekode fra Massachusetts Institute of Technology (MIT). Den brukes i dag også av andre organisasjoner og utviklere. Vindussystemet X og Wayland er eksempler på programvare som er lisensiert under MIT-lisensen.
Lisensen er veldig lik BSD-lisensen, blant annet gjør den det mulig å gjenbruke kildekoden uten å gjøre endringene tilgjengelig. Den største forskjellen mellom de to lisensene er at BSD-lisensen inneholder en klausul om at man ikke kan bruke navnet på kopirettinnehaveren eller andre bidragsytere til det originale produktet for å promotere et avledet produkt, uten å ha tillatelse fra disse. MIT-lisensen inneholder ikke denne klausulen.
Lisensen blir også kalt X11-lisensen, siden MIT utgir programvare under flere lisenser. Blant annet Free Software Foundation kaller den X11-lisensen på sin lisensliste [1].


== Lisensteksten ==
Copyright (c) <year> <copyright holders>

Permission is hereby granted, free of charge, to any person obtaining
a copy of this software and associated documentation files (the
"Software"), to deal in the Software without restriction, including
without limitation the rights to use, copy, modify, merge, publish,
distribute, sublicense, and/or sell copies of the Software, and to
permit persons to whom the Software is furnished to do so, subject to
the following conditions:

The above copyright notice and this permission notice shall be
included in all copies or substantial portions of the Software.

THE SOFTWARE IS PROVIDED "AS IS", WITHOUT WARRANTY OF ANY KIND,
EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO THE WARRANTIES OF
MERCHANTABILITY, FITNESS FOR A PARTICULAR PURPOSE AND NONINFRINGEMENT.
IN NO EVENT SHALL THE AUTHORS OR COPYRIGHT HOLDERS BE LIABLE FOR ANY
CLAIM, DAMAGES OR OTHER LIABILITY, WHETHER IN AN ACTION OF CONTRACT,
TORT OR OTHERWISE, ARISING FROM, OUT OF OR IN CONNECTION WITH THE
SOFTWARE OR THE USE OR OTHER DEALINGS IN THE SOFTWARE.


== Se også ==
BSD-lisensen
GNU General Public License
Apache-lisensen


== Eksterne lenker ==
Open Source Initiative: The MIT License
Astrid, fru Ferner

Astrid Maud Ingeborg Ferner, prinsesse av Norge, (født 12. februar 1932) er kong Olav V og kronprinsesse Märthas andre datter, og kong Harald Vs søster. De første årene av kong Olavs regjeringstid bisto prinsesse Astrid sin far med representasjonsoppgaver og var landets førstedame. Prinsessen giftet seg 12. januar 1961 med Johan Martin Ferner, og forble gift med ham frem til hans død 24. januar 2015. Hun er bosatt i Oslo. Prinsessen utfører fremdeles offisielle representasjonsoppdrag, senest i 2021.


== Biografi ==
Prinsesse Astrid ble født den 12. februar 1932 på Solbakken ved Skøyen i Oslo som daværende kronprins Olav og kronprinsesse Märthas andre barn. Hun tok examen artium ved Nissens Pikeskole i 1950.Prinsesse Astrid giftet seg 12. januar 1961 med Johan Martin Ferner. Dette førte til en polarisert offentlig debatt i årene 1960 og 1961, ettersom Ferner var skilt. Gjengifte var den gang kontroversielt i Den norske kirke, siden den daværende og fortsatt gjeldende hovedtolkningen av Det nye testamente uttrykte et forbud mot dette. Paret forble gift frem til Johan Martin døde 24. januar 2015.
Prinsesse Astrid har ifølge Grunnloven ikke arverett til den norske tronen, fordi hun er født før 1971 og forholdet dermed gjennom en spesialbestemmelse reguleres av en tidligere versjon av Grunnloven § 6 hvor kvinner manglet arverett. Hun har imidlertid arverett til den britiske tronen, ettersom hun stammer fra kurfyrstinne Sophia av Hannover.
De første årene etter at kong Olav tiltrådte tronen bisto prinsesse Astrid sin far mye, og var landets førstedame. Kong Olav V var enkemann da han i 1957 tiltrådte tronen, og hans eldste datter, prinsesse Ragnhild, bodde i Brasil. Også under kong Haralds sykefravær i 2005 bistod prinsesse Astrid kongefamilien med representasjonsoppgaver.
I 2002 besluttet staten å innvilge ærespensjon av statskassen for å «vise sin anerkjennelse for den innsatsen Prinsesse Astrid, fru Ferner, har gjort for Norge».I 2018 ble hun tildelt Holmenkollmedaljen for sin innsats for Holmenkollen og skiidrett.


== Barn ==
Cathrine Ferner (f. 1962)
Benedikte Ferner (f. 1963)
Alexander Ferner (f. 1965)
Elisabeth Ferner (f. 1969)
Carl-Christian Ferner (f. 1972)


== Tittel ==
Omtale: Prinsesse Astrid, fru Ferner. 
Tiltale: Prinsessen skal tiltales som prinsesse.
Prinsessens folkeregistrerte navn er Astrid Maud Ingeborg Ferner.  
Tidligere tittel: Hennes Kongelige Høyhet Prinsesse Astrid av Norge 
(12. februar 1932 - 12. januar 1961)


== Dekorasjoner ==
Prinsesse Astrid er innehaver av de følgende norske og utenlandske ordener, medaljer og dekorasjoner:


== Bibliografi ==
Trond Norén Isaksen: Kvinne blant konger: En biografi om prinsesse Astrid. 412 sider. Damm 2007. ISBN 9788204136756


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Princess Astrid of Norway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Astrid på Internet Movie Database 
(en) Astrid hos The Peerage 
(no) Kongehuset.no om Prinsesse Astrid, fru Ferner
Vinstre

Vinstre er en innsjø i kommunene Vang og Øystre Slidre i Innlandet fylke. Innsjøen er regulert som magasin for Øvre Vinstra kraftverk.


== Se også ==
Liste over innsjøer i Oppland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vinstre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Altevatnet

Altevatnet (nordsamisk: Álddesjávri) er en innsjø i Bardu kommune i Troms og Finnmark fylke. Den er utspring for Barduelva, som renner ut i vest.
Altevatnet er Norges 13. største innsjø og den største i Troms og Finnmark. Den er regulert som magasin for Innset, Straumsmo og Bardufoss kraftverk. Vannstanden reguleres mellom 489 og 472,8 moh og magasinkapasiteten er på 1,027 millioner m³.


== Se også ==
Liste over innsjøer i Skandinavia


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Altevatnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Dybdekart, NVE Arkivert 14. juni 2015 hos Wayback Machine.
Blåsjø

Blåsjø er en kunstig innsjø i kommunene Bykle i Aust-Agder, Hjelmeland og Suldal i Rogaland. Den ble dannet ved å demme opp de øvre delene av elvene Ulla, Førreåa og Brattelielvi til de dannet en sammenhengende innsjø. Blåsjø har et areal på 80,53 km², og er med det den 12. største innsjøen i Norge. 
Innsjøen er hovedmagasin for Ulla-Førreverkene, som har en total installert effekt på 2 100 MW. Blåsjø er det største kraftmagasinet i Norge målt i energiinnhold, med et energipotensial på ca. 7,8 TWh. Rundt Blåsjø finner en fjorten dammer, flere av dem er blant Norges største:

Oddatjørndammen er en steinfyllingsdam med tetningskjerne av morenemasse, med sine 142 m er den Norges høyeste steinfyllingsdam.
Storvassdammen er en steinfyllingsdam med tetningskjerne av asfalt, med sine 9,7 mill. m³ stein er den Norges største.
Førrevassdammen er en betongdam med flomoverløp, dammen er Norges største betongdam.  Den er 1 300 m lang og 255 000 m³ betong gikk med til å bygge dammen. Dammen fikk i 1989 æresprisen Betongtavlen.Til Blåsjø overføres det vann fra Skorpevadshølen og Saurdal kraftverk kan både tappe og pumpe vann fra og til Blåsjø. Pumpingen skjer fra Sandsavatnet. Blåsjø reguleres mellom 1 055 og 930 moh og er et flerårsmagasin.

		
		
		


== Fotnoter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Blåsjø – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Energimagasinet Blåsjø
Informasjon om betongdammer
Møsvatn

Møsvatn er Vestfold og Telemarks største innsjø og den største i Skandinavia over 900 moh. Så godt som hele innsjøen ligger i Vinje kommune, mens ca. 5,5 km² av Sundet, som går mot Skinnarbu og Møsvassdammen, ligger i Tinn kommune. Møsvatn er oppdemmet av Møsvassdammen og Torvehovdammen og er hovedmagasin for Frøystul kraftverk.Vannet går igjennom fem kraftverk før det renner ut i Tinnsjøen. Møsvann, som tilhører Skiensvassdraget, er Norges tredje største reguleringsmagasin med en kapasitet på 1066 millioner m³.

Før oppdemningen besto Møsvatn av tre separate innsjøer, og langs breddene av disse er det funnet en mengde etterlatenskaper fra steinalderen. Her finnes også noen av Norges høyestliggende fjellgårder.
Innsjøen er en viktig ferdselsåre for fastboende og turister. Den trafikkeres av rutebåten MB «Fjellvåken II» om sommeren og av snøscootere om vinteren. Båtruten går mellom Skinnarbu, som ligger ved fylkesvei 37 og Mogen turisthytte, som ligger i den nordvestre enden av Møsvatn, innerst i Juvikfjorden.
Møsvatn ble regulert i årene fra 1903, og Olav Heggstad ledet disse arbeidene. Det ble sagt at reguleringen ville ta to meter av jordene, men det ble to meter i høydeforskjell. Møsvann er regulert flere ganger. P.g.a reguleringen blir det liggende store mengder is på land etter at vannet er tappet ned i løpet av vinteren. Denne isen bruker lang tid på å smelte, og medfører kalde klima til isen er smeltet.


== Se også ==
Møsstrond
Møsvasstangen landskapsvernområde
Liste over innsjøer i Skandinavia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Møsvatn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Nasjonalparksenter Hardangervidda Arkivert 1. desember 2020 hos Wayback Machine.
M/B Fjellvåken
Dybdekart Møsvatnet, NVE 2001
Iešjávri

For andre innsjøer med samme navn, se Iešjávri (andre betydninger).Iešjávri er en innsjø i kommunene Alta, Kautokeino og Karasjok i Finnmark fylke. Den er Finnmarks største innsjø, og den 15. største innsjøen i Norge, med et areal på 68,19 km² og en lengde på over 14 kilometer fra nord til sør. 
Innsjøen er en del av Tanavassdraget og har utløp mot sørøst til Iešjohka.


== Se også ==
Liste over innsjøer i Skandinavia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NVE, dybdekart
Osensjøen

Denne artikkelen er om innsjøen i Innlandet. For innsjøen i Hol kommune i Viken, se Ossjøen.Osensjøen (også skrevet Ossjøen) er en innsjø i kommunene Åmot og Trysil i Innlandet fylke. Innsjøen har utløp gjennom Søndre Osa til Rena og Glåma.
Ved nordenden av Osensjøen ligger bygda Nordre Osen i Åmot kommune. På vestsida av sjøen ligger Sørlistøa Fløtermuseum. I sørenden av sjøen ligger bygda Søre Osen, som tilhører Trysil kommune. Størstedelen av sjøens areal ligger i Trysil kommune. På østsida av Osensjøen ligger noen av de eldste gårdene i området, som skriver seg fra skogfinnenes innvandring midt på 1600-tallet.
Innsjøen er regulert og brukes som magasin for Osa kraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Osensjøen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Dybdekart over Ossjøen, NVE, oppmålt 1977–1978
Esandsjøen

Esandsjøen (Essandsjøen, Essand, sørsamisk: Saantenjaevrie) var en innsjø i Sylan i Tydal kommune i Trøndelag. Vannoverflaten lå opprinnelig 723 meter over havet.  Esandsjøen ble regulert av Trondheim Energiverk ved at en demning ble bygd i Esna i perioden 1941–1947. Etter at Nesjødammen ble bygd i 1971, ble Esandsjøen en del av Nesjøen. I dag brukes navnet Esandsjøen om den nordlige delen av Nesjøen.
Neddemmingen førte til at viktige kulturminner som karolinergravene fra sommeren 1719 og deler av plantefredningsområdet fra 1917 ble lagt under vann, sammen med reinbeiteområder.


== Referanser ==
Storakersvatnet

Storakersvatnet (sørsamisk: Aagkelsjaevrie, umesamisk: Ággalsjávrrie) er en innsjø i Rana kommune i Nordland. Akersvatnet er magasin for Rana kraftverk. Som følge av reguleringen og hevet vannstand, omfatter vannet nå også det tidligere Grunnvatnet. Vannet har en overbefolket røyebestand, og en tynn ørretbestand. Utsetting av ørret har hatt god effekt i Grunnvatn.
Siden 2011 har vannet vært hoveddrikkevannskilde for Mo i Rana med forsteder.


== Referanser ==
Balvatnet

Balvatnet (lulesamisk: Bállávvre, tidligere også Ballavri og Bálljávrre; pitesamisk: Balhavrre) er en innsjø og en grunnkrets omsluttet av Junkerdal nasjonalpark, helt sør i Sulitjelmafjellene i Saltdal kommune i Nordland fylke. Balvatnet er en del av Sulitjelmavassdraget og de største elvene som renner ut i vannet er Fuglvasselva, Vuohppejåhkå, Skajddeelva og Låggejåhkå.
Balvatnet er regulert som magasin for Daja kraftverk.
7 kilometer øst for vannet ligger svenskegrensen med innsjøen Mavas rett bak åsen mot øst, i sør ligger dalen og bygda Skaiti (Saltdal kommune), mens i sørvest ligger Evenesdal (også i Saltdal kommune).
Det er rik flora rundt Balvatnet og godt fiske. Det er flere fritidsboliger i området. 
Sulitjelma og Omegn Turistforening har de ubetjente turisthyttene Balvasshytta, rett sør for vannet, og Coarvihytta i nord. Det er flere T-merkede ruter i området.


== Referanser ==


== Kilder ==
NVE
Salten Kraftsamband


== Eksterne lenker ==
(en) Balvatnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons