jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
El 1

El 1 er et elektrisk lokomotiv som var i tjeneste hos NSB fra 1922 til 1973.


== Teknisk beskrivelse ==
Lokomotivtypen er slektning med det tyske type E 71 og det svenske Oc. Det har to 2-akslede boggier der en motor i hver driver en blindaksel som via kobbelstenger er forbundet med hver av de fire drivhjulene i hver boggi. I 1991 gjorde maskinen sine siste turer i godstog på Rjukanbanen. 
Foran hvert førerrom er elektromotorene plassert under et «panser». Mellom førerrommene er effektbryter, transformator og reguleringsutstyr plassert. De to elektromotorene yter tilsammen 940 hk. Transformatoren kan yte 600 kVA kontinuerlig. Lokomotivet veier 62 tonn, og toppfarten er 70 km/t.


== Anskaffelse og drift ==

Loktypen var NSBs første elektriske loktype og ble anskaffet for Oslo V–Brakerøya (rett før Drammen) som ble høytidelig åpnet for elektrisk drift 27. november 1922. Allerede fra 18. juni ble lokene brukt mellom Oslo V og Asker.På grunn av manglende nye bruer over Drammenselven kunne de elektriske lokene kjøres kun fram til Brakerøya stasjon, der lettere damplok (f.eks. type 21) overtok togene den siste biten inn til Drammens stasjon. Fra 6. mai 1930 kunne de elektriske lokene kjøre helt fram til Drammen stasjon.
Etter hvert som elektrfisering av det vestlige banene skred fram, ble bruken av El 1 utvidet tilsvarende: Drammen–Kongsberg i 1929, Kongsberg–Hjuksebø og Notodden–Borgestad i 1936, Nordagutu–Lunde i 1942, Lunde–Neslandsvatn i 1943, Marnardal–Sira og Skien G–Eikonrød i 1944, Kristiansand–Marnardal i 1946, Neslandsvatn–Nealug i 1948, Nelaug–Kristiansand og Borgestad–Brevik i 1949, Sira–Egersund i 1950, Egersund–Stavanger i 1956 (dvs. hele Sørlandsbanen mellom Oslo og Stavanger fullført elektrisk), Eidanger–Larvik i 1956, Larvik–Drammen og Skoppum–Horten i 1957 og til slutt Hokksund–Hønefoss i 1959. Med elektrifiseringen av Sørlandsbanen kom også de første lokene av type El 8 og fra 1950-tallet også El 11. Disse nyere loktypene ble foretrukket mer og mer i de viktigste persontogene. Bruken av El 1 ble derfor mer og mer godstog, og etterhvert heller ikke de tyngste godstogene da El 13 fra 1960-tallet kom på det vestlige nettet. Likevel kunne El 1 finnes i noen lokale persontog nesten helt til slutten av driftstiden, f.eks. Notodden–Hjuksebø og Larvik–Eidanger. Loktypen var godt egnet til skifting og ble derfor mye brukt i det som kalles arbeidende godstog som satt ut og inn godsvogner på de mange stasjonene som fram til 1973 hadde stykkgodsekspedision (avløst av Linjegods). Driftsbasene for El 1 var Oslo V, Drammen, Kristiansand og Stavanger.


== Bevarte lokomotiver ==
To lok er bevart, Nr 2001 og 2011, begge hos Norsk Jernbanemuseum.


== Referanser ==
Yōkai

Yōkai (妖怪, «ånder» eller «fabelvesen») er en type obake, skapninger fra japansk mytologi som varierer fra de onde oni til de slue kitsune eller snøkvinnen Yuki-onna. Noen er delvis dyr og delvis menneskelig, som f.eks. kappa og tengu). Yōkai har overnaturlige krefter, og møter med mennesker kan få fatale utfall (for menneskene).


== Typer ==
Yōkai eksisterer i mange ulike former i den japanske mytologien:


=== Dyreånder ===
I Japan finnes det mange dyr som blir sett på som innehavere av magiske evner. De fleste av disse er henge (変化), hamskiftere, som ofte imiterer mennesker, i hovedsak kvinner.  Noen av de mest kjente dyreyōkai er:

Tanuki
Kitsune (rever)
Villsvin
Hebi, (slanger)
Mujina
Katter (kalt bakeneko eller nekomata når de får sine magiske krefter)
Ōkami, (ulver)
Tsuchigumo (kjempeedderkopper)


=== Oni ===
En av de mest kjente skikkelsene i japansk mytologi er oni, som er en slags troll som holder til i fjellene, vanligvis med rød, blå, brun eller svart hud, to horn på hodet, og en bred munn med skarpe tenner, i tillegg til å være kledd i et lendeklede av tigerskinn. De bærer ofte jernklubber eller store sverd. Oni blir oftest beskrevet som onde.


=== Tsukumogami ===
Tsukumogami er vanlige husholdningsartikler, som har blitt levende i forbindelse med deres hundreårsdag.  Dette kan f.eks. være bakezouri (stråsandaler), karakasa (gamle paraplyer), kameosa (gamle sakekrukker), og morinji-no-kama (tekjeler).


=== Menneskelige ånder ===
Mange yōkai var opprinnelig vanlige mennesker, som er blitt forvandlet til noe forferdelig og grotesk.  Futakuchi-onna (二口女), får en ekstra munn i bakhodet, som inntar måltider ved å bruke kvinnens hår som en slags fangarmer. Denne tilstanden skyldes en kvinnes ekstreme bekymring over sin figur, og er bare ett av mange eksempler på ekstreme følelser som forårsaker overnaturlige endringer av mennesker. Andre eksempler på menneskelige yōkai er rokuro-kubi (mennesker som kan forlenge halsen om natten), ohaguro-bettari (en skikkelse, vanligvis en kvinne, som snur seg for å avsløre et ansikt bestående kun av en mørk munn), dorotabou (det gjenoppståtte liket av en bonde, som hjemsøker sitt misbrukte landområde), og mange fler.


=== Diverse ===
Det er uendelig mange yōkai som er for bisarre til å passe inn i noen kategori. Eksempler er abura-zumashi, en ånd med et hode som minner om en potet eller stein, og som drikker olje; amikiri, en skapning viss eneste mening med dens eksistens er å kutte opp myggnetting; og ushioni, en kudemon som av og til blir beskrevet å ha kropp som en gigantisk edderkopp.
Grefsen stadion

Grefsen stadion ligger i grenseområdet mellom Grefsen og Kjelsås i bydel Nordre Aker i Oslo, og er hjemmebane for Kjelsås Fotball. 


== Historie ==
Grefsen stadion ble innviet i 1930. Stadionet var opprinnelig drevet av et aksjeselskap som ble etablert i 1920 med aksjonærene Kjelsås Idrettslag, Nydalens Skiklub, Grefsen Idrettslag og Aker kommune. I 1965 overtok Oslo kommune hele anlegget. I 2002 ble det lagt kunstgress.Under en illegal fotballkamp i 1944 mellom Skeid og Vålerengen skal det ha vært 5–6000 tilskuere til stede på Grefsen stadion. Publikumsrekorden i nyere tid er 3293 i kampen mellom Kjelsås og Kongsvinger i 1998 (kvalifisering til eliteserien).


== Galleri ==

		
		


== Se også ==
Grefsen stadion holdeplass


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Grefsen stadion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Foster County

Foster County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Eddy County i nord, Griggs County i øst, Stutsman County i sør og mot Wells County i vest.
Foster Countys totale areal er 1 675 km² hvorav 30 km² er vann. I 2000 hadde fylket 3 759 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Carrington som også er fylkets største by.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Foster County, North Dakota – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Peter Doherty

Peter Dermond Doherty (født 5. juni 1913 i Magherafelt, Londonderry, Nord-Irland, død 6. april 1990 i Fleetwood, Lancashire, England) er en tidligere nordirsk fotballspiller som spilte for fem engelske og en nordirsk klubb i årene 1930 til 1953. Han var også manager for Nord-Irland og to engelske fotballklubber.
Doherty spilte 16 landskamper for Nord-Irland.


== Karriere som spiller ==


=== Klubblag ===


== Karriere som fotballmanager ==


=== Landslag ===


=== Klubblag ===


== Meritter ==


=== Som spiller ===
Ble ligamester med Manchester City i 1936/37 sesongen.
Vant FA-cupen med Derby i 1946.
Scoret ett mål i FA-cupfinalen i 1946.


=== Som manager ===
Fikk Nord-Irland kvalifisert til VM i 1958.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Mortimer, Gerald (2004): The Who´s Who of DERBY COUNTY. Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-409-4


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Doherty – national-football-teams.com 
(en) Peter Doherty – Soccerbase.com 
(en) Peter Doherty – Soccerbase.com (manager) 
(en) Peter Doherty – EU-Football.info
Dalvík

Dalvík er en liten fiskeby i Eyjafjörður på Island.
Samfunnet på Dalvíkurbyggð ble dannet i 1998 ved sammenslåingen av tre distrikter i ytre Eyjafjörður: Byen Dalvík og landsbydistriktene Svarfaðardalur og Árskógsströnd. Dalvíkurbyggðs logo er tre fjell som symboliserer sammenslåingen av de tre samfunnene.
Det bor omkring 1500 mennesker i Dalvík. Økonomien baserer seg på fisk og fiskeforedling, i tillegg til forskjellig industri og matforetak, tjenester, reklame og handel. Dalvík havn er en stor fiskeri og handelshavn. Ferjen «Sæfari» seiler fra Dalvík til øya Grímsey, Islands nordligste samfunn, som ligger på den nordlige polarsirkel.
Dalvik er også vennskapsby med Hamar.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dalvík – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rødsildre

Rødsildre (Saxifraga oppositifolia) er en flerårig, eviggrønn urt i sildrefamilien. Blomstene er rødlige, og planten har motstatt bladstilling. Den kan vokse langt nord, og høyt til fjells. Den klokkeformede blomsten er vakker å se på, og har vært spist av inuitter.


== Beskrivelse ==
Rødsildre er lavtvoksende og vokser i puter eller matter, og den blir kun 2–5 cm høy, med stengler som vokser krypende langs bakken. Artsepitetet oppositifolia viser til at bladene sitter motsatt, noe som er uvanlig i sildreslekta. Bladene er små og tungeformete. Stengelen ender i én enkelt rød til purpurfarget blomst med fem kronblader og ti støvbærere. Den er den eneste norske arten i sildrefamilien som har rødlige blomster. De andre artene har gule eller hvite blomster, noe som er sjelden for rødsildre. Den klokkeformede blomsten skiller rødsildre fra fjellsmelle som har flate blomster. Den er en av de første vårblomstene som blomstrer i fjellheimen, noe som skyldes at knoppene er utviklet på sensommeren året før blomstring.


== Utbredelse ==
Rødsildre er sirkumpolart utbredt i Arktis og i fjellstrøk lenger sør. Planta vokser helt nord til 83°15'N på Nord-Grønland, noe som gjør planta til den nordligst voksende planta i verden. I Europa finnes den sørover til Sierra Nevada i Sør-Spania. I Alpene vokser den høyere enn 4500 moh., antagelig det kaldeste stedet noen blomsterplante vokser. I Norge er rødsildre vanlig på kalkgrunn i fjellet over hele landet og finnes  opp til 2300 moh. i Jotunheimen. Den vokser også på Svalbard og Jan Mayen. Innenfor utbredelsesområdet varierer både utseende og kromosomtall, og botanikerne har ulike oppfatninger om hvordan arten best kan deles i underarter.


== Bruk ==
På Grønland har inuittene plukket rødsildre og spist de nektarfylte blomstene. Den er en populær plante i fjellhager, men er vanskelig å dyrke i varmere klima. Rødsildre er fylkesblomst for Nordland og kommuneblomst for Osen. Den er også den offisielle blomsten for det nordirske grevskapet Londonderry.


== Galleri ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 172–173. ISBN 82-512-0355-4. 
«Purpurbräcka». Den virtuella floran. Besøkt 28. oktober 2015. 
C. Körner (2011). «Coldest places on earth with angiosperm plant life». Alpine Botany. 121 (1): 11–22. ISSN 1664-221X. doi:10.1007/s00035-011-0089-1. 


== Eksterne lenker ==
(en) rødsildre i Encyclopedia of Life 
(en) rødsildre i Global Biodiversity Information Facility 
(no) rødsildre hos Artsdatabanken 
(sv) rødsildre hos Dyntaxa 
(en) rødsildre hos ITIS 
(en) rødsildre hos NCBI 
(en) rødsildre hos Panarctic Flora 
(en) rødsildre hos The International Plant Names Index 
(en) rødsildre hos Tropicos 
(en) Kategori:Saxifraga oppositifolia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Saxifraga oppositifolia – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Urtekildens bildegalleri - rødsildre
Svalbards flora - Saxifraga oppositifolia L. Arkivert 17. november 2015 hos Wayback Machine.
Serafim av Sarov

Sankt Serafim av Sarov (født Prokhor Isidorovitsj Mosjnin, 19. julijul./ 30. juli 1759greg. eller 1754 i Kursk i Russland, død 2. januarjul./ 14. januar 1833greg. i Sarov) var en russisk munk og mystiker. Sankt Serafim bodde i klosteret i Sarov, men virket som åndelig far for det dengang lille nonneklosteret i Divejevo, noen km fra Sarov. St. Serafim er en av de mest elskede av de russiske helgnene, og ble kanonisert den 19. julijul./ 1. august 1903greg. etter personlig påtrykk fra tsar Nikolai II. Hans relikvier ble oppbevart i en gullsarkofag i Sarovklosteret, men under revolusjonen ble relikviene gjemt av nonnene fra Divejevo, som sydde dem inn i lerret. Bolsjevikene var meget oppsatt på å finne relikviene, da det etter tradisjonen ble sagt at St. Serafim hadde forutsett kommunistenes maktovertakelse og fall.
Men i kaoset under revolusjonen og den påfølgende borgerkrigen, forsvant relikviene ut av historien. I 1991, på slutten av Gorbatsjovs reformperiode, ble relikviene gjenfunnet i kjelleren i et ateistisk museum i Leningrad, fortsatt innsydd i lerret, merket med påskriften "gamle malerier". Sommeren 1991 ble relikviene ført til Moskva under stor kirkelig festivitas, med bl.a patriark Aleksij II til stede. Klosteret i Sarov var fortsatt ikke gjenåpnet, men det ble bestemt at relikviene skulle oppbevares i nonneklosteret i Divejevo. Det er i dag et av de store ortodokse pilegrimsmålene i Russland.


== Referanser ==
Brannfjellveien (Oslo)

Brannfjellveien (1-95, 2A-116) er en vei i Oslo på Ekeberg i bydel Nordstrand. Veien starter i Ekebergveien og går opp til Vårveien. Denne delen av veien går gjennom øvre deler av Ekebergskrenten. Her er det et lite opphold (gangvei over Brannfjell friområde), og Brannfjellveien fortsetter fra Olleveien til Sandstuveien. Den er fysisk stengt for gjennomkjøring til sistnevnte.
Veien ble oppkalt i 1915 etter Brannfjell, som ligger vest for veiens øvre del.

Veien har en rekke med fjorten ganske karakteristiske eneboliger i rekke fra 1960-tallet, opprinnelig på en festet tomt.
Grensen mellom Oslo kommune og Aker kommune gikk på nedsiden av nederste del av Brannfjellveien. På eiendommen til nr. 6 og 10 kan man finne to grensestener.


== Annet ==
I Namsos finnes det en vei med tilsvarende navn Brannfjellvegen.


== Referanser ==
Brannfjell

Brannfjell er et høydedrag øst og syd for Ekebergsletta i Oslo. Det har en største høyde på 205 meter over havet. Området er utlagt som naturpark. Navnets opprinnelse er uviss, men man kan generelt si at navn som inneholder «brann» vanligvis har vært områder utsatt for nettopp brann. Navnet kan også komme av at det var en væte/baune på Ryen Varde som ligger like ved. Brannfjell er også brukt på en av grunnkretsene i Oslo, men denne omfatter mer enn det som til vanlig regnes til Brannfjell, nemlig områdene sør for Erlandstuveien/Sandstuveien til Raschs vei mellom Ekebergveien og Tormods vei. (Fra 1880 ble dette kalt Åslien)De høyeste punktene på Brannfjell er et vanntårn satt opp av Aker kommunale vannverk i 1929, og tidligere en hoppbakke i tre i sørøst, som ble revet i 2007. Herfra kan man på klare dager se så langt som til Gaustatoppen. Ellers ble det i årene 1919 til 1925 anlagt 19 hytter til bruk for tuberkulose-pasienter i åssiden. Disse hyttene er kommunalt listeført som kulturminner. Nord for hyttene var en populær og vanskelig skibakke, som fikk navnet Døden, dels med henvisning til vanskelighetsgraden. 
Før i tiden var tjernet Svarta inne i Brannfjellskogen et populært badested for de lokale familiene. Tjernet grodde gradvis igjen, ble rehabilitert, men har nå grodd delvis igjen på nytt. Det er store forekomster av amfibier ved tjernet, både stor og liten salamander, samt spissnutefrosk og vanlig frosk. Tjernet er derfor vurdert som «svært viktig» (A-verdi) av Miljødirektoratet.I vesthellingen finnes både edellauvskog og rik sumpskog.
Under krigen hadde tyskerne luftvernstillinger på nedsiden av høydedraget (Ekebergsletta).Man kan fremdeles finne restene etter tre kanonfundamenter fra 1918 på toppen av Brannfjell. Det norske forsvaret hadde i lang tid en radiostasjon med radiomaster på stedet, denne stasjonen ble bygget av tyske forsvar i 1940. Området er nå frigitt for offentlig ferdsel. Militærområdet lå mellom vanntårnet og Svarta.
Fjellgrunnen består for det meste av gamle svaberg fra slutten av siste istid.


== Referanser ==
Sikkerhetsgradert informasjon

Sikkerhetsgradert informasjon er dokumenter eller opplysninger som en lov eller forskrift bestemmer at ikke alle skal ha tilgang til. Adgang til materialet krever ofte sikkerhetsklarering.


== Norge ==

I Norge kan gradering skje med hjemmel i følgende regler:


=== Offentlighetsloven ===

Lov om rett til innsyn i dokument i offentleg verksemd skal sikre at alle kan få innsyn i saksdokumenter i offentlig forvaltning. I utgangspunktet er alle saksdokumenter i forvaltningen offentlige. Loven inneholder en del unntaksregler, og når et dokument ikke skal gjøres tilgjengelig for alle, merkes det med «Unntatt offentlighet», og en henvisning til den relevante paragrafen.
Den tidligere offentlighetsloven, lov om offentlighet i forvaltningen av 1970, ble opphevet 1. januar 2009 samtidig som dagens gjeldende lov trådte i kraft.


=== Sikkerhetsloven ===
Lov om forebyggende sikkerhetstjeneste, også kalt sikkerhetsloven, regulerer adgang til opplysninger som kan skade Norges eller dets alliertes sikkerhet, forholdet til fremmede makter, eller andre vitale sikkerhetsinteresser. Det er fire grader i stigende rekkefølge:

BEGRENSET
KONFIDENSIELT
HEMMELIG
STRENGT HEMMELIGDokumenter som ikke er graderte kalles ugraderte. Dette er strengt tatt ikke en grad, men påføres ofte i miljøer hvor det håndteres en høy andel graderte dokumenter, for å markere et tydelig skille mellom gradert og ikke-gradert informasjon. 
Innenfor NATO brukes et tilsvarende system med følgende grader:

NATO UNCLASSIFIED
NATO RESTRICTED
NATO CONFIDENTIAL
NATO SECRET
COSMIC TOP SECRETDokumenter som er NATO Unclassfied er ikke per definisjon jf CM2002(49) ugradert, men som "Kan unntas offentligheten".


=== Beskyttelsesinstruksen ===
Beskyttelsesinstruksen brukes på materiale som ikke kan graderes etter sikkerhetsloven. Den brukes på informasjon som kan skade offentlige interesser, en bedrift, institusjon eller enkeltperson. Det er to grader i stigende rekkefølge:

Fortrolig
Strengt fortroligDenne instruksen er verken lov eller forskrift, men en kongelig resolusjon. Den er hjemlet i Kongens instruksjonsmyndighet, og gjelder derfor bare for statsforvaltningen. 
Beskyttelsesinstruksen gir den som håndterer gradert materiale et personlig ansvar for at opplysningene ikke kommer på avveie.


== Sverige ==
I Sverige reguleres sikkerhetsgradering av informasjon av säkerhetsskyddslagen, som trådte i kraft 1. april 2019. Loven fastsetter fire graderinger utfra den skade som avsløring av opplysningen kan medføre for Sveriges sikkerhet:
kvalificerat hemlig ved en særdeles alvorlig skade
hemlig ved en alvorlig skade
konfidentiell ved en ikke ubetydelig skade
begränsat hemlig ved kun begrenset skade


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lovdata: Sikkerhetsloven
Lovdata: Beskyttelsesinstruksen
Burleigh County

Burleigh County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Sheridan County i nord, Kidder County i øst, Emmons County i sør, Morton County i sørvest, Oliver County i vest og mot McLean County i nordvest.
Burleigh Countys totale areal er 4 320 km² hvorav 91 km² er vann. I 2000 hadde fylket 69 416 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Bismarck som også er fylkets største by.
Burleigh County ble opprettet 4. januar 1873 og fikk formell status 16. juli samme år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Burleigh County, North Dakota – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Chartreskatedralen

Chartreskatedralen (fransk: Cathédrale Notre-Dame de Chartres) ligger i Chartres 80 km sørvest for Paris og anses for å være et av de flotteste gotiske byggverk i Frankrike. 
Byggingen av katedralen startet i 1145, men 10. juni 1194 brant nesten hele katedralen, (utenom den vestre delen av fasaden), samt store deler av byen. Størstedelen av den nåværende bygningen ble oppført i perioden 1194 til 1220. Dette er grunnen til at det bare er den vestre fasaden som er i tidlig-gotisk utførelse, og den er meget spesiell på grunn av de asymmetriske tårnspirene. Det sørlige tårnet ble bygd på 1200-tallet, mens det nordre først ble oppført tidlig på 1500-tallet. 
Katedralen er av særlig interesse fordi den er bevart bortimot intakt og uten endringer gjennom århundrene. Glassmaleriene i katedralen er for det meste autentiske fra tidlig 1200-tall. De dekker totalt over 2 600 kvm, og for å oppnå maksimalt med vindusflate har katedralen store strebebuer som bærer konstruksjonen. 
Chartreskatedralen var en av de første katedralene som sentrerte seg om dyrkelsen av jomfru Maria. Katedralen skal være i besittelse av Sancta Camisa, den hellige tunikaen som jomfru Maria angivelig hadde på seg mens hun gikk gravid med Jesus. Mange pilegrimer kommer for å se relikviet, angivelig en gave fra Karl den skallede i 876. Karls bestefar, Karl den store, skulle ha fått tunikaen som gave fra keiserinne Irene, og på 1900-tallet ble det funnet pollen fra Palestina i det første århundre i kledet.Chartreskatedralen ble innskrevet på UNESCOs verdensarvliste i 1979.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Cathédrale Notre-Dame de Chartres – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cathédrale Notre-Dame de Chartres – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
kunsthistorie.com Bilder fra Chartres
Katedralen i Chartres (svensk)
Oliver County

Oliver County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot McLean County i nordøst, Burleigh County i øst, Morton County i sør og mot Mercer County i vest.
Oliver Countys totale areal er 1 894 km² hvorav 20 km² er vann. I 2000 hadde fylket 2 065 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Center.Fylket ble grunnlagt 14. april 1885 og fikk formelle rettigheter (organisert) 18. mai 1885.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oliver County, North Dakota – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hestmakrellfamilien

Hestmakrellfamilien er saltvannsfisker. Kroppsformen varierer, men de er alltid sammentrykt på sidene. Et kjennetegn på familien er at de to fremste piggstrålene i gattfinnen er flyttet fram til foran selve finnen. Mange arter har stor betydning i kommersielt fiske. I norske farvann er det funnet tre arter.


== Arter (utvalg) ==
Hestmakrell (Trachurus trachurus) lever i det østlige Atlanterhavet fra Norge til Sør-Afrika, og i Middelhavet og Svartehavet. Navnet skyldes de plateformede skjellene med tagger som fisken har langs sidelinja. Yngelen gjemmer seg blant nesletrådene til brennmaneter. Det foregår omfattende fiskerier etter hestmakrell. Andre norske navn på denne arten er taggmakrell og piggmakrell.
Losfisk (Naucrates ductor) lever pelagisk i de varmt tempererte og tropiske delene av alle verdenshav. Den er sjelden i Nordsjøen, og er bare tatt noen få ganger i Norge. Navnet skyldes at denne fisken har som vane å følge etter havskilpadder og haier.
Gaffelmakrell (Trachinotus ovatus) har en stor og sterkt kløftet halefinne, som har gitt fisken sitt norske navn. Den er vanlig i Middelhavet, og  i Atlanterhavet fra Biscayabukta til Guinea. Lenger nord er den sjelden, og i Norge er bare funnet tre eller fire ganger.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Torsvik, Mortensen, Nedreaas (red.) Fiskeribiologi ISBN 82-529-1720-8


== Eksterne lenker ==
(en) taggmakreller – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) taggmakreller i Encyclopedia of Life 
(en) taggmakreller i Global Biodiversity Information Facility 
(no) taggmakreller hos Artsdatabanken 
(sv) taggmakreller hos Dyntaxa 
(en) taggmakreller hos Fossilworks 
(en) taggmakreller hos ITIS 
(en) taggmakreller hos NCBI 
(en) Kategori:Carangidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Carangidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Abbediengen terrasse (Oslo)

Abbediengen terrasse (1A-3,2-4) er en blindvei i bydel Ullern i Oslo. Veien går nordvestover fra krysset Harbitzalléen/Abbedikollen. Veien fikk sitt navn i 1935 etter gården Abbediengen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt