jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Varðin

Varðin («Varden») er det ledende litteraturtidsskriftet på Færøyene, og har utkommet siden 1921.
Varðin var opprinnelige en kulturforening som ble grunnlagt 1912 og først arbeidet med å utgi barnelitteratur. Fra 1919 ble den en allmenn litteraturforening, og fra 1921 ble den en tidsskriftutgiver. Så godt som samtlige færøyske forfattere har gjennom årene bidratt til tidsskriftet.
Varðins første redaktør var Rikard Long (1921–1931 og 1935–1943), som fikk ry som en førende litteraturkritiker på øyene. Fra 1944–1951 fulgte Hans Andrias Djurhuus som redaktør. Heðin Brú var redaktør 1961–1970, og publiserte blant annet sin oversettelse av Shakespeares Stormen i bladet i denne perioden.   


== Litteratur ==
Varðin : føroyskt tíðarrit – Evnisyvirlit 1.-40. bind 1921-1972. Tórshavn, 1983 – 218 S. (Register for de første 40 årgangene)
Sukralose

Sukralose ble forsket frem og patentert i 1976. Sukralose er kjent under merkenavnet Splenda og er 400–800 ganger søtere enn sukrose (sukker). Sukralose fremstilles av sukrose gjennom en prosess der tre hydrogen-oksygengrupper erstattes med tre kloratomer. Resultatet er at kroppen ikke kjenner det igjen som et karbohydrat, og det gir derfor ingen kalorier. Det har en ren søtsmak og tåler oppvarming i motsetning til de fleste andre kunstige søtstoffer i dag. Sukralose er tillatt i mer enn 80 landSukralose ble tillatt i Norge i 2005, og i EU har det fått tildelt E-nummeret E-955. I Norge har myndighetene gitt en midlertidig godkjenning til en håndfull norske produsenter. Cola Light er etter et par års bruk ikke lenger søtet med Sukralose. I USA har stoffet vært tillatt siden 1999.
I 2008 er sukralose brukt som ingrediens i Yoplaits Dobbel 0% yoghurt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Karin Ahlborg (21. desember 2005). «Maten sötas - med gift». Aftonbladet. Besøkt 3. juni 2008. May Linn Gjerding (10. januar 2006). «Avviser skepsis mot «supersukker»». VG. Besøkt 9. oktober 2006. MAY BRITT BRØYN (3. juni 2005). «Supersukker klar for norske ganer». Aftenposten. Besøkt 6. februar 2008. 
Cathrine Borchsenius (13. juni 2005). «Avviser skepsis mot «supersukker»». Din Kost. Arkivert fra originalen 27. april 2006. Besøkt 6. februar 2008. 
«Sukralose-brosjyre». Calorie Control Council. 2007. Arkivert fra originalen 6. mai 2008. Besøkt 6. februar 2008.
Ottar Dahl

Ottar Dahl (født 5. januar 1924 i Nannestad, død 4. april 2011 i Oslo) var en norsk historiker.Han ble dr. philos. i 1957 på en historieteoretisk studie om årsaksforklaringer i historiefaget. Han ble universitetsstipendiat 1957 og dosent i historie ved Universitetet i Oslo i 1960. Dahl var ansatt som professor i historie samme sted fra 1966 til 1991. 
Ottar Dahl var den norske historiker som tidligst spesialiserte seg på historieteori og historiefagets fagutvikling i Norge, såkalt historiografi. Ottar Dahl har utøvd størst innflytelse gjennom verket Norsk historieforskning i det 19. og 20. århundre som i over 40 år har vært standardverket om historiefagets utvikling i Norge fra 1700-tallet til tiden etter 1970-tallet. Her drøfter Dahl sammenhengen mellom historiske synteser fremsatt av de ulike epokers ledende historikere og de ideologiske formål som han mener å kunne avdekke at disse syntesene ser ut til å tjene.  
Han har også skrevet en metodebok i kildekritikk som var i bruk i lang tid. 
Dahl har også skrevet om fascismens fremvekst i Italia i mellomkrigstiden. 


== Bibliografi ==
1996 Fra konsens til katastrofe : kapitler av fascismens historie i Italia  ISBN 82-00-22607-7
1996 Fra konsens til katastrofe – kapitler av fascismens historie i Italia
1990 Norsk historieforskning i det 19. og 20. århundre 4. utg. ISBN 82-00-01593-9
1986 Problemer i historiens teori
1967 Grunntrekk i historieforskningens metodelære
1959 Norsk historieforskning i det 19. og 20. århundre (1. utg 1959, 4. utg 1990)
1957 Om årsaksproblemer i historisk forskning (Dr. grads avh.)
1952 Historisk materialisme. Historiesynet hos Koht og Bull


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Ottar Dahl i BIBSYS
Søk etter publikasjoner av denne forfatteren i forskningsdokumentasjonssystemet FRIDA
Intel 4040

Intel 4040 er en mikroprosessor som var etterfølgeren av 4004 og den ble introdusert i 1974.
4040 ble brukt mest i spill og prøve-, utviklings- og kontrollutstyr. Innpakningen av 4040 er over dobbelt så vid som 4004 og har 24 pinner i motsetning til 4004 som hadde 16. 4040 hadde ytterligere 14 instruksjoner, større stakk (8 nivå), 8KB programmlager, 8 ekstra registre og avbruddsmuligheter (inkludert "skygging" av de første 8 registrene).
4040-familien er også referert til som MCS-40.


== Nye egenskaper ==
Abrudd
Enkeltsteg


== Utvidelser ==
Instruksjonssettet er utvidet til 60 instruksjoner
Programminne er utvidet til 8KB
Registret utvidet til 24 registre
Prosedyrestakken utvidet til 7 nivå dyp


== Designere ==
Ted Hoff, Federico Faggin, Stan Mazor og Masatoshi Shima


== Nye utvidelsesbrikker ==
4201: Klokkepulsgenerator, fra 500kHz til 740kHz, brukte krystaller innenfor 4-5.185MHz
4308: 1KB ROM
4207: Generell utport
4209: Generell innport
4211: Generell I/O-port
4289: Standard minneinterface (avløser 4008/4009)
4702: 256B UVEPROM
4316: 2KB ROM
4101: RAM med kapasitet til 256 4-bits ord
Porsangmoen

Porsangmoen er en militærleir som ligger i Porsanger kommune, knapt 15 kilometer fra Lakselv, i retning Skoganvarre og Karasjok. Porsangmoen er standkvarter for Finnmark landforsvar. Sammen med Hálkavárre utgjør Porsangmoen et av Forsvarets store skyte- og øvingsfelt.


== Historie ==
Distriktskommando Finnmark ble etablert på Skoganvarre (8 km Sør for Porsangmoen) fra begynnelsen av april 1945. Skoganvarre egnet seg ikke til en større militærleir. Sjefen oberst Arne Dagfin Dahl ba ingeniørsjefen om å rekognosere for en ny leir ved Ikkasvannene. Ingeniørsjefen anbefalte å bygge leiren lenger ned for å utnytte trykket fra vannene. Oberst Arne Dagfin Dahl godkjente anbefalingen, tegnet inn skytefeltgrensene på et kart og sendte dette til regjeringen i London. Rettssaken etter denne grunnervervelse var ferdig behandlet i 1986.


== Avdelinger ==
Finnmark landforsvar 1. oktober 1946 til 10. september 1955. Gjenopprettet fra 2019.
HV-17
Porsanger bataljon
Forsvarets logistikkorganisasjon
Cyberforsvaret
Forsvarsbygg


=== Tidligere avdelinger ===
Garnisonen i Porsanger (GP)
Infanteriets øvingsavdeling i Finnmark (IØF) fra 1. april 1954 til 31. desember 1963.
Standkvarter for Garnisonen i Porsanger fra 1. januar 1964. med ett stående geværkompani.
Etappevis økning til en infanteribataljon
Stridsvogntropp fra 7. juli 1972, nedlagt 1. april 1984 - 31. mars 1986.
Middelstungt feltartilleribatteri fra 1. august 1972.


== Skytefelt ==
Det tilhørende skytefeltet, Porsangmoen og Halkavarre er et av landets fire største skytefeltskytefelt på 207 km². Feltet er utviklet som skytefelt for alle hærens våpen og skarpvåpenøvinger for Luftforsvaret. Feltet benyttes av alle forsvarsgrener, med Hæren og Porsangerbataljonen som den største brukeren. Halkavarre er ett av få felt som kan utøve samvirketrening med flystøtte.
Også utenlandske avdelinger bruker skytefeltet, for blant annet å trene på løsning av oppdrag og overlevelse i arktisk vintermiljø.


== Infrastruktur ==
Ved reetableringen av Finnmark Landforsvar ble det i 2019 bestemt å investere 1,5 milliarder kroner i ny infrastruktur. I dette inngår blant annet en ny mannskapskaserne, nytt renseanlegg, nye internveier, veksted, garasjer og  72 nye leiligheter for befal. Leiligheter og kaserne er planlagt ferdig til årsskiftet 2022-23.


== Referanser ==
587 f.Kr.


== Begivenheter ==
Paktens ark ble siste gang omtalt i Bibelen. Babylonerne inntar Jerusalem.
Ruslan Ponomarjov

Ruslan Olehovitsj Ponomarjov på (ukrainsk: Руслан Олегович Пономарьов, født 11. oktober 1983 i Horlivka) er en ukrainsk sjakkspiller.
Ponomarjov fikk sjakkundervisning av faren fra sjuårsalderen, og ble junioreuropamester allerede da han var tolv år gammel. Året etter vant han VM for sin aldersklasse. I 1998 ble han utnevnt til stormester.
I 2002 vant han FIDEs verdensmestertittel. I arbeidet med å forene de to konkurrerende verdensmestertitlene, skulle Ponomarjov i 2003 spille en match mot Garri Kasparov, denne matchen kom imidlertid aldri i stand.
Ponomarjov har i dag en rating på 2711, og er nummer 41 i verden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ruslan Ponomariov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ruslan Ponomarjov på Internet Movie Database 
(de) Ruslan Ponomarjov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Ruslan Ponomarjov – FIDE 
(en) Ruslan Ponomarjov – chessgames.com 
(en) Ruslan Ponomarjov – OlimpBase 
(en) Ruslan Ponomarjov – Chess.com 
(en) Ruslan Ponomarjov – 365Chess.com 
(en) Ruslan Ponomarjov på Twitter 
Ruslan Ponomarjov på Facebook 
Ruslan Ponomarjov på Twitch 
Hjemmeside (russisk og engelsk)
(en) 10 kritiske stillinger fra Ponomarjovs partier
Øksenvågen

Øksenvågen er et sted med 60 innbyggere, som ligger helt på nordspissen av Bremsnes-halvøya i Averøy kommune i Møre og Romsdal. Den lange vågen skjærer seg inn i landet fra nordøst og gir gode havneforhold, og dette var en av grunnene til at dette var et etablert fiskevær tidlig på 1800-tallet. Flere nye boliger skal bygges i løpet av 2011. Det tar 10 minutter med bil fra Øksenvågen til Kristiansund og til kommunesenteret på Averøy, Bruhagen. Derav utrrykket 10-10.


== Hendelser ==
Øksenvågen velforening ble startet i 1999.
Områdene rundt Øksenvågen var i 2004 en av de lokalitetene som var med i kampen om ilandførings-anlegget til Ormen Lange (gassfelt).
Øksenvågen er stedet Atlanterhavstunnelen fra Averøy til Kristiansund strekker seg fra. Tunnelen er 5779 meter lang.
Nanna With

Nanna With (født  30. mai 1874 på Andenes, død 22. februar 1965 i Oslo) var en norsk musiker og forfatter, kjent som Norges første kvinnelige redaktør da hun 31 år gammel ledet Vesteraalens Avis.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun var datter av Richard With og flyttet med familien til Risøyhamn året etter at hun ble født. Der vokste hun opp og bodde til hun og seks søsken flyttet til Bergen (1889) der hun gikk på Fru Griegs skole. Hun studerte så musikk og sang i Paris og Berlin.


=== Karriere ===
Hun virket som musikklærerinne før hun i 1905 vendte tilbake til Stokmarknes som redaktør i Vesteraalens Avis, og således ble Norges første kvinnelige redaktør. Samme sted etablerte hun Vesteraalens Kvindesaksforening (1907).
Etter en tid i Tyskland (1908) bosatte hun seg  i Kristiania, der hun etablerte avisen Hver 14de dag, som blant annet oppdaget Johan Falkberget. Avisen ble senere solgt oftere og endret navn til Hver 8de dag inntil den ble solgt (1918). Hun beholdt dog Nanna With Forlag, som utga et godtselgende biografisk leksikon, samt den første norskskrevne tegneserien Kari, Per og Søren på bytur (1912–1914), med tekst av henne selv. Illustratør var Gunnar Tandberg, som på det tidspunktet var fast ansatt i gullsmedfirmaet N.M. Thune. Fra 1912 hadde de den første ruten på trykk i magasinet For Hus og Hjem, og i 1913 utga de det som trolig var både Norges første lengre tegneserie og Norges første tegneseriesamling, Kari, Per og Søren paa Bytur. I 1913 utga With og Tandberg også samlingen «Kari, Per og Søren paa besøk i hovedstaden og paa reise til Amerika».Hun var også frilansjournalist for blant annet Aftenposten.
Sammen med Agathe Backer-Grøndahl og Thorvald Lammers etablerte hun Oslo Musiklærerforening (1905) og ble dens første leder. Videre ledet hun Norsk Yrkeskvinneforening og satt sentralt i Norske Kvinners Sanitetsforening, der hun angivelig var den som tok til orde for etableringen av «Maiblomsten». Hun etablerte kvinneavdelingen i Frisinnede Venstre, hvorfra hun meldte seg ut (1927) og etablerte Oslo Kvinneparti. 
With var sentral i Nordlendingenes Forening, der hun var leder og også sentral i etableringen av Nordnorsk student- og elevhjem (1960), hvor man i dag finner en byste av With.


== Utmerkelser ==
Petter Dass-medaljen (1912)
Kongens fortjenstmedalje i gull
Æresmedlem i Norges Musiklærerforbund


== Utgivelser ==
Illustrert Biografisk Leksikon over kjendte norske mænd og kvinder, With & Co, 1916
With, Nanna (1954). Underveis: tidsbilder og minner. Oslo: Dreyer. 
With, Nanna (1960). Noe å leve for: tidsbilder fra mange land. Oslo: Dreyer. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Hun var landets første kvinnelige redaktør - nå hedres hun på hjemplassen», NRK 24. august 2013
Nordnorsk student- og elevhjem

Nordnorsk student- og elevhjem, forkortet NNSE og ofte omtalt som Nordnorsken, (etablert i Oslo i 1945) er en norsk stiftelse. 
Den var igangsatt av Nordlendingenes Forening og ble ledet av Nanna With, for  å sikre nordnorsk ungdom bosted under sine studier i hovedstaden.  Det ble finansiert av bidrag fra Nord-Norge, Foreningen det nordnorske student- og elevhjems venner (1949), femøres brevmerke av Axel Revold (1948) og andre.  Den endelige beliggenhet er utenfor Oslo sentrum, ved Kaj Munks vei vest for John Colletts allé, og har i 2005 rundt 150 hybler, adresse John Collets allé 110. Bygget er oppført i 1960 i naturbetong og er tegnet av Erling Viksjø.


== Eksterne lenker ==
nordnorsken.no
Vasyl Ivantsjuk

Vasyl Mykhajlovytsj Ivantsjuk (ukrainsk: Василь Михайлович Іванчук), født 18. mars 1969 i Kopytsjyntsi) er en ukrainsk stormester i sjakk. På FIDEs rankingliste per 1. mai 2010 har Ivantsjuk en rating på 2741, og er med det rangert som verdens tolvte beste spiller, og Ukrainas nest beste etter Pavel Eljanov. Ivantsjuk vant VM i lynsjakk i 2007 og vant VM i hurtigsjakk i 2016.
Ivantsjuk slo for alvor igjennom internasjonalt da han vant Linares-turneringen i sjakk i 1991. Fjorten spillere deltok, åtte av dem rangert blant verdens topp ti, blant andre verdensmesteren Garri Kasparov, og alle de øvrige var blant verdens 50 beste spillere. 
På dette tidspunktet trodde mange at Ivantsjuk ville bli den neste verdenmesteren, men slik ble det ikke. Han har vært rangert blant verdens ti fremste spillere siden 1990, og har enkelte ganger vært helt oppe på andreplass. Ivantsjuk har i blant vært preget av dårlige nerver, og har gjort tabber i kritiske stillinger.  
Ivantsjuk har blant annet vunnet Corus-turneringen i 1996, og Linares i 1989, 1991 og 1995. I finalematchen under FIDEs VM i sjakk i 2002 tapte Ivantsjuk for landsmannen Ruslan Ponomarjov i finalematchen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vasilij Ivantsjuk – FIDE 
(en) Vasilij Ivantsjuk – chessgames.com 
(en) Vasilij Ivantsjuk – OlimpBase 
(en) Vasilij Ivantsjuk – Chess.com 
(en) Vasilij Ivantsjuk – 365Chess.com 
45 kritiske stillinger fra Ivantsjuks partier
Herbie – Full tank

Herbie – full tank er en amerikansk familiefilm og filmkomedie fra 2005. Den ble laget av Walt Disney Productions, basert på figurer skapt av Gordon Buford. Filmen er en oppfølger til Herbie drar til Monte Carlo fra 1977, og Herbie gir seg aldri fra 1980.


== Handling ==
Etter en lang karriere som racerbil havner til slutt folkevognen Herbie hos bilopphuggeren. Når «Maggie Peyton» (Lindsay Lohan) uteksamineres fra universitetet bestemmer hennes far (Michael Keaton) seg for å gi henne en bil. Han kjører henne til bilopphuggeren der hun etterhvert bestemmer seg for Herbie. «Maggie» stiller opp i en kappkjøring mot racerbilføreren «Trip Murphy» (Matt Dillon).


== Andre filmer om Herbie ==
På to hjul i svingen (The Love bug) (1969)
Full speed igjen med Herbie (Herbie Rides Again) (1974)
Herbie drar til Monte Carlo (Herbie Goes to Monte Carlo) (1977)
Herbie gir seg aldri (Herbie Goes Bananas) (1980)


== Rolleliste ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Herbie – Full tank på Internet Movie Database 
(no) Herbie – Full tank hos Filmfront 
(sv) Herbie – Full tank i Svensk Filmdatabas 
(da) Herbie – Full tank i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Herbie – Full tank på Allociné 
(nl) Herbie – Full tank på MovieMeter 
(en) Herbie – Full tank på AllMovie 
(en) Herbie – Full tank på Turner Classic Movies 
(en) Herbie – Full tank på Rotten Tomatoes 
(en) Herbie – Full tank på Metacritic
Aasulv Løddesøl

Aasulv Løddesøl (født 4. juli 1896 i Øyestad, død 28. mars 1978) var en norsk forsker på jordbruk og leder av Det norske myrselskap, der han var sentral i utviklingen av et mer effektivt myrbruk.Han studerte til agronom ved Holt landbruksskole (1917) og tok eksamen fra Norges landbrukshøgskole i 1920, hvorpå han var innom bygnings- og kulturteknikk ved Norges tekniske høgskole i Trondheim 1923-24. Så var han stipendiat i faget jordbunnslære fra 1926 og fikk doktorgrad i 1929, han hadde  forskeropphold  i England, Sverige, Berlin, USA.
Løddesøl satt som formann for Jordvernkomiteen av 1936, som dannet grunnlag for Stortingets vedtak om lov om vern mot jordødelegging av 1949 (Jordvernloven). I 1951 satt han i styret for Bygg ditt land. I 1965 lærte han tyrkerne myrdyrking.  Han hadde en rekke verv innenlands og internasjonalt.
Han var gift med Liv Marie Bjørlykke (1905–94) som var datter av geologiprofessor Knut Olai Bjørlykke. De var foreldre til jurist og forretningsmann Leif Terje Løddesøl (født 1935).


== Utmerkelser ==
Hirschfondets belønning i 1928 for en patent om apparater for jordundersøkelser (elektrodialyse) og grøftemaskin
Petter Dass-medaljen i 1956 for sitt bidrag til gjenreisningen av Finnmark etter den andre verdenskrig,
æresmedlem i 4H 1964.


== Publikasjoner ==
Løddesøl, Aasulv (1928). Surhetskart over Norges landbrukshøiskoles eiendom og undersøkelser over avlingens størrelse på jord av forskjellige surhetsgrad. Oslo: I kommisjon hos Grøndahl & Søn. 
Aasulv Løddesøl (1929). Jordreaksjonen og jordbrukets kulturplanter (Doktoravhandling). Norges landbrukshøgskole. 
Løddesøl, Aasulv (1929). Gjødslingens innvirkning på jordreaksjonen og jordens baseinnhold. Oslo: I kommisjon hos Grøndahl & Søn. 
Løddesøl, Aasulv (1948). Myrene i næringslivets tjeneste. Oslo: Grøndahl. 
Løddesøl, Aasulv (1952). Amerikanske jordvernproblemer: inntrykk fra en studiereise i U.S.A. 1951. [Kristiansand]: Utvalget for faglig hjelp i landbruket. 
Redaktør for Meddelelser fra Det norske Myrselskap 1933-1966.


== Referanser ==
Nils Lykke

Nils Lykke (eller Niels Lykke) (født ca. 1492 i Danmark, død 24. desember 1535 på Steinvikholmen) var en dansk-norsk adelsmann, riksråd og lensherre.
Norge var på hans tid inne i en brytningstid politisk og religiøst. Mange innflytelsesrike personer hadde et ønske om at Norge skulle bli frigjort fra unionen med Danmark og landet var i ferd med å gå fra katolsk tru til Luthers lære.
Nils Lykke kom til Norge for å innhente opplysninger om Grev Sture som sto i fronten for et angrep mot Danmark fra Sverige. Lykke kom til Austrått og ble gift med Eline Nilsdatter i 1528. Hun var datter av Inger Ottesdotter Rømer (Fru Inger til Austråt) og Niels Henrikssøn. Eline var den tredje av fem søstre. Eline og Nils hadde flere barn sammen. Nils Lykke hadde god kontakt med erkebiskop Olav Engelbrektsson og det kom godt med da Fru Inger og erkebiskopen var uvenner. Lykke fikk fremmeglet fred mellom disse to i 1530.
Eline døde i 1532 og Nils inngikk et nytt forhold med Elines yngre søster, Lucie Nilsdatter Gyldenløve, og de fikk et barn sammen. Dette var en alvorlig handling, ettersom leiermål (samleie) mellom besvogrede personer etter samtidens katolske rett ble regnet som incest. Nils Lykke ba erkebiskopen flere ganger om dispensasjon til å gifte seg med Lucie. Forholdet ble utnyttet som en brikke i maktspillet mellom Fru Inger og hennes svigersønn, riksråd Vincens Lunge, og erkebiskopen.
Nils Lykke fikk Storfosen gods av Fru Inger og ble da forlenet med Fosen len, i tillegg til at han arvet stillingen som lensherre over Sunnmøre, Romsdalen og Nordmøre len. Han bodde der i tre år, og fikk anlagt voller og vollgraver rundt hovedgården til vern mot angrep. Bygdefolkene var pålagt strengt pliktarbeid for å få oppført festningsverkene. Lykke tar også med seg sønnen han har med Lucie hit, men sønnen dør kort tid etter. Han får også hånd om Tautra kloster i denne tidsperioden.


== Fange på Steinvikholmen ==
Vincens Lunge var i bitter strid med Nils Lykke, mens Olav Engelbrektsson så ham som sin fremste rival. Han og andre i riksrådet benyttet det tragiske forholdet Nils Lykke hadde til Lucie i maktkampen. Vincens Lunge fremla påstander om at erkebiskopen la sin beskyttende hånd over Nils Lykke, og la hans skjebne i erkebiskopens hender. Erkebiskopen lot seg presse og i juni 1535 gikk mennene hans til angrep på Storfosen og arresterte Nils Lykke. Fangen ble ført til Steinvikholmen slott og en rett på 24 mann dømte ham til døden. Men fangen kunne ikke avrettes før Norges riksråd hadde dømt i saken. Ifølge ryktene ble Nils Lykke røkt ihjel 24. desember 1535 og ble dermed et offer i et kynisk maktspill.
Nils Lykke opptrer både i Henrik Ibsens skuespill Fru Inger til Østeraad og Edvard Hoem og Henning Sommeros «midnattssopera» Olav Engelbrektsson.


== Eksterne lenker ==
Niels Lykke i Norsk biografisk leksikon
Axel Revold

Axel Julius Revold (født 24. desember 1887 i Ålesund, død 11. april 1962 i Bærum) var en norsk maler.


== Kunstnerisk bakgrunn og arbeid ==
Axel Revold utdannet seg ved Statens Tegneskole i Kristiania fra 1906 til 1908) som elev under Henrik Sørensen. Han gikk deretter i lære hos Henri Matisse i Paris fra 1908 til 1910. Revold debuterte på Høstutstillingen i 1910. 

Inspirert av naturen i Nord-Norge, kombinert med kubisme, ble han oppfattet som modernist. Axel Revold var med å innlede, og lede, den såkalte freskoepoken i norsk kunst sammen med Per Krohg og Alf Rolfsen. Freskene i «Frescohallen» i Bergen børs ble malt i tidsrommet fra 1921 til 1923.I 1927 var han en av kunstnerne og arkitektene som etter invitasjon fra Arno Berg, daværende byantikvar i Oslo, utarbeidet forslag til hvordan hovedstadens bygningsmasse kunne bli mer fargerik og innbydende. Initiativet til dette byutviklingsprosjektet kom fra kunstneren Henrik Sørensen.Senere, med Per Krohg, malte han trappeveggene i Universitetsbiblioteket i Oslo i 1933, og i 1950 bidro han med fresker til Oslo rådhus.Revold var professor på Statens kunstakademi fra 1925 til 1946, og drev under andre verdenskrig undervisning i Det Illegale Akademi. Ellers drev han egen malerskole med John Savio blant elevene. Revolds «Fiskevær i Lofoten» ble trykket på norske femkronerssedler fra 1955 til 1963. Han var initiativtager til kunstnerhuset i Svolvær.


== Slekt og familie ==
Axel Revold var sønn av kjøpmannen Julius Revold (1855–1927) og Johanne Hjelpsten (1854–1907). De bodde i Narvik fra 1900 til 1906. 
Fra 1915 til 1928 var Axel gift med Ingrid Müller (1897–1959, se Müller (slekt)). Sammen fikk de Reidar Revold (1918–1973) som ble kunsthistoriker, og Sven Revold (1919–1988) som danset og malte. 
I sitt andre ekteskap fra 1929 var han gift med Irmelin Nansen (1900–1977), datteren til Eva Nansen og polarhelten Fridtjof Nansen (se for øvrig slekten Heiberg). Irmelin og Axel fikk datteren Dagny Hald (1936–2001) som ble keramiker og grafiker, og sønnen Helge Revold (født 1931) som ble kunstmaler. Både kona Irmelin og sønnen Sven (fra Axel Revolds første ekteskap) gikk på Axel Revolds tegneskole på slutten av 1930-tallet.


== Verv og premier ==
ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden 1946 og  kommandør 1955
Kongens fortjenstmedalje i gull
kommandør av Dannebrogordenen, Finlands Vita Ros' orden og den svenske Nordstjärneorden
ridder av den franske Æreslegionen og Officer de l'instruction publique.


== Verker av Axel Revold (utvalg) ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Axel Revold – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
«Axel Revold» i Norsk biografisk leksikon