jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Metal Heart

Metal Heart er det tyske heavy metal-bandet Accepts sjette album og oppfølgeren til suksessen Balls to the Wall. Metal Heart var seks uker på VG-lista og oppnådde bandets beste listeplassering i Norge med en 9.-plass, selv om den gjorde det svakere enn forgjengeren de fleste andre steder. Jörg Fischer er gjenvendt til bandet og har erstattet Herman Frank. Låtene er kreditert bandet og Deaffy (pseudonym for bandets manager Gaby Hauke, som senere giftet seg med gitaristen og skiftet navn til Gaby Hoffmann).


== «Metal Heart» ==
Tittelsporet «Metal Heart» har blitt den mest kjente låten fra albumet, til tross for at det var «Midnight Mover» og «Screaming for a Love-Bite» som ble utgitt som singler. «Metal Heart» åpner med et utdrag fra «Slavisk marsj», op. 31, av Pjotr Tsjajkovskij og har toner fra «Til Elise», uten opustall, av Ludwig van Beethoven flettet inn i gitarsoloen. Låten er hyppig fremført på konserter, og med på samtlige offisielle livealbumen fra bandet: Kaizoku-Ban (1985), Staying a Life (1990, innspilt 1985), All Areas – Worldwide (1997, innspilt 1993), Restless and Live (2017, innspilt 2015) og Symphonic Terror - Live At Wacken 2017 (2018). Vokalisten Udo Dirkschneider har tatt låten på live-album med sitt senere band U.D.O.: Nailed To Metal (2003), Mastercutor Alive (2008), Live in Sofia (2011), Steelhammer - Live from Moscow (2014) - samt innspillinger han ga ut med bandet Dirkschneider på turne med utelukkende Accept-materiale. Dimmu Borgir hadde en cover av låten med på Godless Savage Garden (1998).


== Sporliste ==


=== Side 1 ===
«Metal Heart» – 5:19
«Midnight Mover» – 3:05
«Up to the Limit» – 3:47
«Wrong Is Right» – 3:08
«Screaming for a Love-Bite» – 4:06


=== Side 2 ===
«Too High to Get It Right» – 3:47
«Dogs on Leads» – 4:23
«Teach Us to Survive» – 3:32
«Living for Tonite» – 3:33
«Bound to Fail» – 4:58


== Medvirkende ==
Udo Dirkschneider – Vokal
Wolf Hoffmann – Gitar
Jörg Fischer – Gitar
Peter Baltes – Bass
Stefan Kaufmann – Trommer


== Referanser ==
Haglebu

Haglebu er en liten plass som ligger på ca. 800 moh og ca. 20 min kjøretur nord for Eggedal sentrum i Sigdal kommune. 
Plassen er første gang omtalt i skriftlige kilder i 1328. Haglebu betyr «setra i det gode lende». 
Her finnes Haglebu fjellkirke fra 1980. Haglebunatten, 1278 moh, ligger halvannen times fottur fra Haglebu Camping. Turen er bratt og kan oppleves som luftig. Det er meget god 360 graders utsikt fra toppen.


== Se også ==
Haglebuslaget


== Eksterne lenker ==
Haglebu fjellkirke
Haglebu fjellstue
Fanny Cornforth

Fanny Cornforth (født 3. januar 1835, død 24. februar 1909) var en modell og hushjelp for den pre-rafaelittiske billedkunstneren Dante Gabriel Rossetti. Hun var født i den lille byen Steyning i Sussex i 1835.
Cornforth møtte Rossetti i 1858 og hun ble hans modell og ikke lenge etter også hans elskerinne i fraværet av Elizabeth Siddal. Da Siddal kom tilbake i 1860 giftet Rossetti seg med henne i den tro at hun var døende. Elizabeth Siddal likte ikke Fanny Cornforth. Som svar på dette giftet Cornforth seg med mekanikeren Timothy Hughes, men hun ble ikke værende hos Hughes særlig lenge. Etter Rossettis hustru døde i 1862 flyttet hun inn hos Rossetti som hans hushjelp. Forholdet mellom Cornforth og Rossetti varte helt til han døde. I løpet av den perioden dyrket Rossetti også et slags forhold til Jane Morris, men ettersom hun var gift med hans venn William Morris var forholdet kanskje ikke seksuelt og heller ikke åpent.
Forholdet til Cornforth var derimot åpent. Hun kom fra de lavere klassene i det engelske samfunnet. Hennes brede dialekt og antatt manglende utdannelse kunne ofte sjokkere Rossettis venner og familie. Hun ble aldri akseptert av mange av dem og til tider la de press på Rossetti for at han skulle kvitte seg med henne.
I løpet av deres forhold la Cornforth på seg og ble tyngre. Mye av dette ble overdrevet av historikerne, men det var en felles spøk dem i mellom. Hans kjærlige kallenavn på henne var «min kjære elefant». Han tegnet tegninger av elefanter for henne som han sendte henne når de var fra hverandre.
I Rossetti malerier framtrer Fanny Cornforth som en fysisk sunn blondine i kontrast til hans mer eteriske behandling av Jane Morris og Elizabeth Siddal.


== Malerier av Fanny Cornforth ==
Bocca Baciata, av Rossetti (1859)
Lucrezia Borgia, av Rossetti (1861)


== Litteratur ==
Stonell Walker, Kirsty (2006). Stunner : The Fall and Rise of Fanny Cornforth, Lulu Publishing, USA.
Marsh, Jan (1995).  The Pre-Raphaelite Sisterhood, Quartet Books, UK.
Daly, Gay (1989). Pre-Raphaelites in love, Ticknor & Fields, New York.


== Eksterne lenker ==
Center for Whistler Studies
Betania Church of God

Betania Church of God er en kristen frikirkelig menighet tilsluttet Pinsebevegelsen i Norge. Den ligger på Hareid i Møre og Romsdal. Menigheten ble etablert i 2007 og har ti medlemmer.
Forstander (pastor) er Patrick Peterson. Han kom til Norge i 2003, som flyktning fra Liberia, hvor han hadde prestetjeneste i en pinsemenighet. Han er teologisk utdannet i Elfenbenskysten.
Menigheten er den første Church of God menigheten i Norge. Church of God er en av pinseretningene i pinsebevegelsen.  Det er nært samarbeid med pinsemenighetene Filadelfia Ulsteinvik og Sion Gurskøy.


== Kilder ==
Korsets Seier. Hareid har fått pinsekyrkje. Fredag 2. mars 2007. side 11.
Vertol Aircraft Corporation

Vertol Aircraft Corporation var en amerikansk bedrift som designet og produserte helikoptre lokalisert i Philadelphia og nærliggende Morton i Pennsylvania i perioden sent på 1940-tallet og gjennom 1950-tallet.Firmaet ble opprinnelig etablert som Piasecki Helicopter Corporation i 1946, men skiftet navn tile Vertol Aircraft Corporation i mars 1956. Vertol ble kjøpt opp av Boeing 31. mars 1960 og opererte en stund som en underavdeling under navnet Boeing Vertol Company før firmaet ble absorbert av Boeing.
Blant de mest kjente produktene er H-21 Workhorse, CH-46 Sea Knight og CH-47 Chinook.


== Referanser ==
Ritzaus Bureau

Ritzaus Bureau er et dansk nyhetsbyrå, grunnlagt av  Erik Nicolai Ritzau 1. februar 1866 under navnet Nordisk Centralbureau for Telegrammer. De utenlandske nyheter kom via telegrafen fra Hamburg.
Ritzau eies av danske aviser og, fra 2007, Danmarks Radio, og det leverer nyheter til alle danske aviser og til fjernsyn og radioen. Det er basert på et abonnementssystem og samarbeider med tilsvarende byråer over hele verden.
Selskapet beskjeftiger i alt 150 medarbeidere, hvorav omkring 100 er redaksjonelle. De fleste arbeider på byråets hovedkontor i København, men det er redaksjoner på Christiansborg, i Århus, i Brussel og i Berlin.
Sjefredaktør er Uffe Riis Sørensen.


== Eksterne lenker ==
http://www.ritzau.dk/
Piper PA-25 Pawnee

Piper PA-25 Pawnee er et amerikansk, en-seters, lavvinget landbruksfly utviklet og produsert av Piper Aircraft Corporation. Prototypen fløy i 1957 og flyet var i salg i 1959. Flyet er vanlig i bruk som slepefly for seilfly.
Den første serien Pawnee var utstyrt med en Lycoming O-320 luftavkjølt, firesylinders boksermotor på 150 hk. Pawnee B hadde større kapasitet og en sekssylinders, luftkjølt boksermotor på 235 hk. Pawnee C var en oppgradert versjon av Pawnee B, og Pawnee D var ustyrt med en Lycoming O-540 på 260 hk.
Som landbruksfly er flyet utstyrt med rør med sprøytedyser bak og under vingene i hele flyets bredde. Da er det også installert store tanker til sprøytevæske i flykroppen.
Flyet har kun ett sete, og flygeren sitter relativt høyt over bakken. På noen modeller har det vært mulig å plassere en person bak flygeren i flykroppen, og uten fri sikt ut. Dette har blitt brukt for å ha med seg en mekaniker eller assistent for å hjelpe til under sprøyteoperasjon borte fra hjemmeplassen. Vingene er i aluminium. Mange av flatene på flykroppen er dukkledde.
Utsikten forover er god. Selv om det er lang avstand fremover til propellen, og det er et halehjulsfly, har flygeren rimelig god utsikt framover rullebanen. Under flyging er det mye bedre utsikt til terrenget foran flyet enn i de fleste andre småfly.
Dashbordet på flyet er lite og det er kun de viktigste instrumentene tilstede, så flyet mangler mange hjelpemidler som er vanlige i reisefly.
Som slepefly er flyet utstyrt med en slepekrok med feste for ringen i enden av slepelina, eller/og en vinsj som trekker inn slepelina etterat seilflyet har sluppet lina.
Ved lite motorpådrag og moderat fart synker flyet mye raskere enn vanlig for småfly. En landing uten motor må derfor planlegges med bratt innflyging. Både i lufta og på bakken er flyet mer stabilt enn andre halehjuls-småfly og det er mindre tendens til "ground-loop".
Det er flaps på flyet som betjenes manuelt av en egen spak på gulvet. Flapsene går ikke helt inn til flykroppen, så det er mulig å gå på vingen helt tilbake til bakre kant. Balanserorene utgjør en stor del av lengden av bakkanten av vingene, så det er liten del av vingenes bakkant igjen til flaps. Bruk av flaps på dette flyet har derfor relativt liten effekt på flygingen.
Kombinasjonen av et lavvinget fly, med stag festet i flykroppen høyt like foran cockpit er sjelden på småfly, og bidrar til at dette flyet er en uvant opplevelse for de fleste småflygere som er vant til andre fly.
Det finnes modeller med bensintanker i vingene, men det vanligste er bensintank på 150 liter like bak motoren, og et bagasjerom mellom bensintank og cockpit. 


== Spesifikasjoner ==


== Eksterne lenker ==
Piper PA-25 Pawnee
Piper PA-36 Pawnee Brave

Piper PA-36 Pawnee Brave er et amerikansk en-seters landbruksfly utviklet og produsert av Piper Aircraft Corporation. Prototypen fløy i 1957 og flyet var i salg i 1959. Pawnee Brave er et resultat av erfaringene med produksjonen av PA-25 Pawnee og ble introdusert i 1971 som Pawnee II, men er større og må regnes som en ny flytype. PA-36 Pawnee Brave ble produsert fram til 1982. 
Den første serien kom i salg i 1971 under betegnelsen PA-36-285 og var utstyrt med en Continental O-285 flymotor på 285 hk. Pawnee Brave 300 hadde en Lycoming IO-540 motor på 300 hk, Pawnee Brave 375 en Lycoming IO-720 på 375 hk og Pawnee Brave 400 en Lycoming IO-720 på 400 hk.


== Spesifikasjoner ==


== Eksterne lenker ==
Piper PA-36 Pawnee Brave
USA Today

USA Today er en amerikansk avis utgitt av Gannett Company og grunnlagt i 1982 av Allen Neuharth. USA Today hadde ifølge AAM Publisher’s Statement i september 2015 et totalopplag på 958 784 eksemplarer. Den internasjonale utgaven hadde et opplag på 23 913 eksemplarer. Blant engelskspråklige fullformataviser er den nummer to i verden, bak de 2,6 millioner eksemplarene av The Times of India.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) USA Today – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Torstein Grythe

Torstein Eliot Berg «Totto» Grythe (født 24. november 1918, død 1. mai 2009) var guttekoret Sølvguttenes stifter, og var fra starten i 1940 til 2004 korets dirigent. Han har med dette verdens lengste karriere som dirigent, ifølge Guinness rekordbok i 2004. 
Grythe startet ti år gammel i koret Olavsguttene ledet av Ragnvald Bjarne, og sang sammen med blant andre Knut Nystedt. Han ble tidlig meget opptatt av guttekor og bestemte seg for å bruke sitt liv til å arbeide med det. Han sang under Arild Sandvold i Oslo Domkor og fungerte der som en slags andredirigent og musikalsk assistent. Etter hvert ble han dirigent for en mindre gruppe av Domkoret som gjorde litt mindre kirkelige opptredener. Disse ble under den andre verdenskrig svært populære og dannet grunnlaget for det koret som i dag heter Sølvguttene. Torstein Grythe var utdannet skredder og sydde selv korets første drakter som var sølvfargede.
Totto gjorde en unik innsats for guttekor i Norge i de 64 årene han dirigerte Sølvguttene. For sin innsats med Sølvguttene fikk han Kongens fortjenstmedalje i gull, St. Olavs Orden, juryens hederspris under Spellemannprisen 1990 og Gammleng-prisen i klassen veteran i 1996. Grythe er også æresmedlem av Fonoko, Foreningen norske kordirigenter. I 1991 mottok han St. Hallvard-medaljen.I tillegg til den musikalske ledelse av Sølvguttene har han dirigert andre kor, og vært musikklærer ved Foss gymnas fra 1955 til 1972. Fra 1972 til 1987 var han lektor ved Oslo lærerhøgskole. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Torstein Grythe i samarbeid med Morten W. Krogstad: Sølvguttene. De første årene. Oslo 2009. ISBN 978-82-995741-1-2
Tove Valmot og Olav Christensen: Sølvguttene. Lyden av et fellesskap. Aschehoug 2010. ISBN 978-82-03-23873-4


== Eksterne lenker ==
(en) Torstein Grythe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Torstein Grythe på Internet Movie Database 
(en) Torstein Grythe på Discogs 
(no) «Sølvguttenes hjemmeside»
Jørgen Aukland

Jørgen Aukland (født 6. august 1975) er en norsk langrennsløper fra Tønsberg i Vestfold. Han er medlem av Oseberg skilag og er tilknyttet Team Santander. Han har fire seire i Marcialonga og to seire i Vasaloppet. Han er broren til Anders Aukland og Fredrik Aukland.


== Karriere ==
Aukland har spesialisert seg på langløp og har i flere år vært på det norske langløpslandslaget. Han debuterte i FIS Marathon Cup i 2001, blant annet med en fjerdeplass i Finlandialoppet. I 2002 ble han nummer 2 i Vasaloppet og Tartu Maraton. I 2003 vant han FIS Marathon Cup, etter å ha vunnet Marcialonga, König Ludwig Lauf og Tartu Maraton.
Han har flere år vært i favorittskiktet i Vasaloppet. Han har to andreplasser (2002 og 2003) og tre tredjeplasser (2004, 2005 og 2007) samt to seire, i 2008 og 2013.
Han har én pallplassering i den ordinære verdenscupen i langrenn – da Marcialonga stod på verdenscupprogrammet i 2004. I 2002 tok han bronse på NM 50 km fristil. Hans to brødre, Anders og Fredrik, er også langrennsløpere. I 2001 gikk Jørgen og Anders, sammen med Espen Bjervig, på Osebergs stafettlag som tok bronse i NM.
Jørgen Aukland og broren Anders dannet våren 2007 Team Xtra personell som i 2013 skiftet navn til Team Centric og i 2014 til Team Santander. De satser primært på FIS Marathon Cup. De er også begge ansatt i Centric, der de arbeider med helsefremmende arbeid. Satsingen gav suksess, gjennom bl.a. dobbeltseier i 2008 i både det italienske turrennet Marcialonga (Anders foran Jørgen) og i Vasaloppet (Jørgen foran Anders). Med tredjeplassen i Marcialonga 2014 satte Aukland rekord der med ti pallplasseringer.
Han la opp som profesjonell langrennsløper etter sesongen 2015/16.


== Meritter ==


== Personlige rekorder i friidrett: ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jørgen Aukland – FIS (langrenn) 
FIS Marathon Cup
Apanasje

Apanasje er et ord som kommer fra latin (ad «til» og panis «brød») og er årslønn fra statskassen til statsoverhode eller medlem av fyrstehus. Ordningen kommer fra Frankrike, hvor apanasje var ordet for de penger som kongens ikke-førstefødte barn fikk. Den eldste sønnen ble alltid konge og for å støtte de andre barna, mottok de land, eiendom eller penger. 


== Norge ==
I Norge tildeles apanasje til medlemmer av Kongehuset over statsbudsjettet. Kongeparet mottar 13,9 millioner kroner i apanasje, mens kronprinsparet mottar 11,6 millioner kroner (2023), og pengene skal dekke personlige utgifter og utgifter til drift og vedlikehold av egne eiendommer. Til å drifte hoffet kommer andre midler. Apanasjen er ikke regnskapspliktig. 
Da kronprins Haakon og prinsesse Märtha Louise var ugifte, fikk de svært lav apanasje. Prinsesse Märtha Louise sa fra seg apanasjen da hun giftet seg med Ari Behn. Hun valgte å leve av sin egen inntekt.


== Sverige ==
I Sverige ble ordningen med apanasje innført 1. desember 1809 da Riksdagen gjorde en avtale med Karl 13. hvor staten fikk adgang til et antall kongsgårder mens kongen fikk retten til å disponere slottene og en årlig apanasje.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Kongeparets hemmelige formue» Arkivert 3. juni 2009 hos Wayback Machine., NA24 2007
Oskar Svärd

Oskar Svärd  (født 19. september 1976)  er en svensk skiløper som representerer  Försvarsmaktens SK. Han har spesialisert seg på langløp og har vunnet  Vasaloppet  i 2003, 2005 og i  2007. Han vant Marcialonga i 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oskar Svärds offisielle hjemmeside Arkivert 22. august 2007 hos Wayback Machine.
(en) Oskar Svärd – FIS (langrenn)
Giulino

Giulino, bedre kjent som Giulino di Mezzegra, er en del av byen Mezzegra i provinsen Como, Italia, som er blitt kjent som stedet hvor Benito Mussolini og hans elskerinne Clara Petacci ble drept. Henrettelsen ble utført av en lokal partisangruppe («partigiani»), som hadde fanget diktatoren i Dongo, noe lengre nord langs Comosjøen.
Symphony X

Symphony X er et amerikansk nyklassisk progressiv metal-band stiftet i New Jersey i 1994 av gitaristen Michael Romeo. Albumene The Divine Wings of Tragedy, fra 1997, og V: The New Mythology Suite, fra 2000, gjorde at bandet fikk betydelig oppmerksomhet innen den progressive metal-sjangeren.
Musikalsk er Symphony X lik andre progressive metal-band som de ofte blir sammenliknet med, som for eksempel Dream Theater, Fates Warning og Pain of Salvation. De spiller en veldig synkopert, progressiv stil, og inkorporerer symfonisk metal-elementer til sin lyd. Musikken inneholder sterke nyklassiske elementer i likhet med blant annet Yngwie Malmsteen, Randy Rhoads og andre innflytelsesrike nyklassisk metal-artister. Symphony X ga ut sin første musikkvideo noensinne for sangen «Serpent's Kiss» fra albumet Paradise Lost i juli 2007.


== Medlemmer ==


=== Nåværende medlemmer ===
Michael Romeo – Gitar
Russell Allen – Vokal
Michael Pinella – Synth
Michael Lepond – Bass
Jason Rullo – Trommer


=== Tidligere medlemmer ===
Rod Tyler – Vokal (1994)
Thomas Miller – Bass (1994–2000)
Thomas Walling – Trommer (1998–2000)
Andy Deluca – Bass (1998, bare turné)


== Diskografi ==
Symphony X, 1994
The Damnation Game, 1995
The Divine Wings of Tragedy, 1997
Twilight in Olympus, 1998
Prelude to the Millennium, 1999
V: The New Mythology Suite, 2000
Live on the Edge of Forever, 2001
The Odyssey, 2002
Paradise Lost, 2007
Iconoclast, 2011
Underworld, 2015


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Symphony X – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Symphony X på Apple Music 
(en) Symphony X på Discogs 
(en) Symphony X på MusicBrainz 
(en) Symphony X på Encyclopaedia Metallum 
(en) Symphony X på Spotify 
(en) Symphony X på Songkick 
(en) Symphony X på Last.fm 
(en) Symphony X på AllMusic
Abilene (Texas)

Abilene er en by i Texas, USA. Den er hovedstad i fylket Taylor County. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 117 063 innbyggere.Abilene (oppkalt etter Abilene i Kansas) ble grunnlagt i 1881 av kvegdrivere som kvegoppsamlingspunkt for Texas & Pacific Railway. Stedet var opprinnelig ved enden av den gamle «Old Chisholm Trail» (en rute for krøtter fra det sørlige Texas), og ble senere hovedområde for kvegproduksjonen.
Da byen feiret sitt 100-årsjubileum i 1981, ble det satt oljeboringsutstyr på torvet for å demonstrere hvordan man borer. Overraskelsen var stor da det viste seg at de hadde funnet olje. Det var ikke noe stort funn, men nok til å være drivverdig.I Abilenes sørvestlige utkant, 8 km fra sentrum, ligger Dyess Air Force Base, før 1954 kjent som Abilene Air Force Base. Den er hovedbase for «7th Bomb Wing» med Rockwell B-1 Lancer bombefly, og «317th Airlift Group» med Lockheed Martin C-130 Hercules transportfly. Flystripen fungerer også som nødlandingsbane for USAs romferge.


== Referanser ==
Anneksjon

Anneksjon (lat.) er en tilegnelse eller besettelse av landområde ved ensidig erklæring av en stat. Særlig er begrepet brukt om tilegnelse av et landområde som ikke tilhører en annen stat. En forutsetning for en anneksjon er fullstendig underkastelse eller manglende motstandsevne fra det annekterte områdets side. Særlig den europeiske koloniseringen kan stå som eksempler på annekteringer.


== Eksempler på bruk av begrepet ==
Begrepet skal ha blitt brukt første gang av Napoleon III i 1860 i forbindelse med at Savoie ble innlemmet i Frankrike.
Kongedømmet Italias erobring og innlemmelse av Roma og Lazio etter erobringen av Roma i 1870.
Frankrikes annektering av Madagaskar i 1896 (etter å ha vært et protektorat siden 1885).
Østerrike-Ungarn annektering av Bosnia-Hercegovina i 1908, etter tillatelse fra Berlinerkongressen i 1878.
Englands annektering av Transvaal, som senere førte til boerkrigen.
Japans annektering av Korea i 1910.
Italias annektering av Tripoli i 1911.
Oppdelingen av Antarktis tidlig på 1900-tallet, senere regulert av Antarktis-traktaten fra 1959.
Norges annektering av Eirik Raudes Land i 1931–1932.
Innlemmelsen av Østerrike i Tyskland i 1938 (Anschluss).
Sovjetunionens overtakelse av Baltikum (Estland, Latvia og Litauen) i ly av Molotov–Ribbentrop-pakten i 1940.
Frankrike brukte uttrykket «desanneksjon» da de tok tilbake Alsace og Lorraine etter andre verdenskrig for slik unngå krav om folkeavstemning etc.
Jordans annektering av Øst-Jerusalem og Vestbredden i 1950.
Marokkos annektering av Vest-Sahara i 1975.
Israels annektering av Øst-Jerusalem i 1980.
Russlands anneksjon av Krim i 2014.Ordet ble også brukt da private interesser tok land på Svalbard for utvinning av kull på sent 1800- og tidlig 1900-tall.


== Se også ==
Okkupasjon


== Eksterne lenker ==
(no) Anneksjon i Store norske leksikon
Velferdsforskningsinstituttet NOVA

Velferdsforskningsinstituttet NOVA, tidligere Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring (NOVA) er et statlig forskningsinstitutt i Norge. Det var en selvstendig statsetat fra etableringen i 1996 til 2014, da det ble et autonomt institutt ved Høgskolen i Oslo og Akershus (fra 2018 Oslomet – storbyuniversitetet), der det er organisert i paraplyen Senter for velferds- og arbeidslivsforskning.


== Historie og fokus ==
NOVA ble etablert 1. juli 1996 da følgende forskningsinstitusjoner ble slått sammen:

Barnevernets utviklingssenter (BVU)
Institutt for sosialforsking (INAS)
Norsk gerontologisk institutt (NGI)
Program for ungdomsforskning (UNGforsk)NOVA har til formål å bidra til økt kunnskap om sosiale forhold og endringsprosesser. NOVA er et av Norges største samfunnsvitenskapelige forskningsinstitutter, med spesiell vekt på velferdsforskning og studiet av livsløpet fra barndom til alderdom. Forskere har bakgrunn spesielt fra fag som psykologi, sosiologi og sosialantropologi. Instituttet driver med oppdragsforskning og har prosjekter finansiert av offentlige og private oppdragsgivere samt Norges forskningsråd, EU og Nordisk råd med flere. 
20. september 2013 vedtok regjeringen at NOVA og Arbeidsforskningsinstituttet skulle innlemmes i Høgskolen i Oslo og Akershus fra 1. januar 2014. Forutsetningen for fusjonen, som uttrykt i fusjonsavtalen mellom styrene ved institusjonene, var at NOVA fortsetter å operere under eget navn, ha full autonomi og samme arbeidsoppgaver som tidligere. Instituttene ble etter fusjonen samlokalisert i Forskningsrådets tidligere lokaler i Pilestredet.
Guro Ødegård tok over som instituttdirektør etter Iver B. Neumann høsten 2019.


== Forskningsområder ==
Hovedområdene for NOVAs forskning er

Barnevern
Ungdom
Aldring og livsløp
Familie
Trygd og sosialhjelp
Offentlig politikk og levekår
Migrasjon og minoriteter
Velferdstjenester
Helse og livskvalitet
Skole
BoligForskningen er organisert i fire forskningsseksjoner:

Seksjon for forskning om barndom, familie og barnevern
Seksjon for ungdomsforskning
Seksjon for helse- og velferdsforskning
Seksjon for aldersforskning og boligstudier


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NOVAs nettside