jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
British Library

British Library er det britiske nasjonalbiblioteket, tilsvarende Nasjonalbiblioteket i Norge og Kungliga biblioteket i Sverige.
British Library er et av verdens største bibliotek med over 150 millioner bøker og objekter. Det ble grunnlagt som selvstendig institusjon så sent som i 1973 gjennom British Library Act 1972, men før den tid eksisterte det likevel som en del av British Museum. En del av biblioteket består av The King's Library som har 65 000 trykte verk, og ble grunnlagt i 1763.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) British Library – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
The British Library Catalogue
The King's Library contained within The British Library
The 'Bibliotheca Universalis' homepage
The World's Earliest Dated Printed Book
Turning the Pages, digitizations of a few important books, with explanations (Macromedia Shockwave format)
The British Library Act, 1972
Bill Nighy

William Francis Nighy (født 12. desember 1949) er en britisk skuespiller. Han er kjent for sine roller i Still Crazy og Love Actually.
Nighy er født og oppvokst i Caterham, Surrey i England der faren drev et bilverksted og moren var sykepleier. På skolen utmerket han seg i engelsk og engelsk litteratur, og var en stor beundrer av Ernest Hemingway. Han ønsket å bli journalist, men hadde ikke gode nok karakterer til utdanningen. Han fikk derimot jobb som bud i Field Magazine. Etter dette dro han til Paris for å skrive sin store roman, men kom ikke lenger enn til tittelen. Da han gikk tom for penger, ble han sendt hjem til England av den britiske ambassaden. Da han kom hjem, foreslo en venninne at han kunne prøve seg som skuespiller. Han begynte dermed på Guildford School of Acting, og har etter dette arbeidet som skuespiller innen teater, radio, fjernsyn og film.
Filmkarrieren begynte i 1976, men det er først med roller i Still Crazy i 1998 og Love Actually i 2002 at han har fått et større publikum
Han bor sammen med Diana Quick, som han fikk datteren Mary sammen med i 1984. De har vært sammen lenge, men Diana vil ikke gifte seg selv om Bill har fridd. Han kaller seg imidlertid gift, siden han synes det sparer han for en masse bortforklaringer. Datteren går i sin fars fotspor, og har allerede hatt sine første roller etter skuespillerutdannelsen.


== Filmografi (utvalg) ==
2016 – Dad's Army … Sersjant Wilson
2012 – The Best Exotic Marigold Hotel
2012 – Jack the Giant Killer … Fallon
2012 – Wrath of the Titans … Hephaestus
2011 – Arthurs julegaverace … Grandpasanta (stemme)
2011 – Page Eight … Johnny Worricker
2011 – Rango … Rattlesnake Jake
2010 – Harry Potter og Dødstalismanene - Del 1 … Rufus Grimt
2010 – Wild Target … Victor Maynard
2009 – Astro Boy … Dr. Elefun / Robotsky (stemme)
2009 – G-gjengen … Leonard Saber
2009 – The Boat That Rocked … Quentin
2009 – Underworld: Rise of the Lycans … Viktor
2008 – Valkyrie … General Friedrich Olbricht
2007 – Pirates of the Caribbean: At World's End … Davy Jones
2007 – Hot Fuzz ... Met Chief Inspector
2006 – Notes on a Scandal … Richard Hart
2006 – Nedenom og hjem igjen … Whitey (stemme)
2006 – Stormbreaker … Alan Blunt
2006 – Pirates of the Caribbean: Dead Man's Chest … Davy Jones
2006 – Underworld: Evolution … Viktor
2005 – The Constant Gardener … Sir Bernard Pellegrin
2005 – Haikerens guide til galaksen … Slartibartfast
2004 – Enduring Love … Robin
2004 – Shaun of the Dead … Philip
2003 – Underworld … Viktor
2003 – Love Actually … Billy Mack
1999 – Guest House Paradiso … Mr. Johnson


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bill Nighy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bill Nighy på Internet Movie Database 
(sv) Bill Nighy i Svensk Filmdatabas 
(da) Bill Nighy på Filmdatabasen 
(da) Bill Nighy på Scope 
(fr) Bill Nighy på Allociné 
(en) Bill Nighy på AllMovie 
(en) Bill Nighy hos Rotten Tomatoes 
(en) Bill Nighy hos The Movie Database 
(en) Bill Nighy hos Internet Broadway Database 
(en) Bill Nighy hos Behind The Voice Actors
Slektsnavn

Slektsnavn er et navn på en slekt og brukes i de fleste land i verden.  
I Norge kommer slektsnavnet i slutten av personnavnet, og omtales da som etternavn. Dersom en person bruker to slektsnavn, er det siste navn som er etternavn. Det motsatte er tilfellet i Spania.
Navnet kan komme fra forfedre i mannslinjen (agnatisk)
og/eller gjennom kvinneledd (kognatisk). Flere norske slektsnavn er kommet gjennom kvinneledd og har deretter i mange generasjoner vært brukt i mannslinjer, bl.a. Gløersen, Hielm, Holter, Kreyberg, Munthe, Schanche, Thrane, Vogt og Wessel. Nyere navnelovgivning i de fleste nordeuropeiske land, gjør det enkelt å få bruke morens slektsnavn. Fortsatt er det imidlertid mest vanlig at barn bruker farens slektsnavn. 
Et slektsnavn kan være helt nydannet av den nålevende brukeren på fritt grunnlag. Slike navn skal i utgangspunktet være særpregede, identifiserende og enkle å bruke. 
Etternavn  brukt av færre enn 200 personer, kan ikke tas i bruk som etternavn med mindre alle som nå har det som etternavn, gir sitt samtykke til dette, ifølge den norske lov nr 19/2002 om personnavn (navneloven) § 3. Denne loven har også andre begrensninger på navn som kan tas som slektsnavn, mellomnavn og fornavn. 
Slektsnavn kan være dannet av en nåværende fars eller mors eller stamfars/stammors – fornavn med tillegg av sen, son, sønn, datter eller dotter på de forskjellige språk, de såkalte patronymikon eller matrinymikon. Tidligere var slike navn ikke regnet som "ekte" slektsnavn. I Island skifter de fleste etternavn på denne måten fra generasjon til generasjon. 
Mange slektsnavn har sin opprinnelse i gårds- eller andre stedsnavn, for eksempel Ljones, Ødegaard, Fjell og Tønsberg. Andre kan skrive seg fra en stamfars yrke, så som Fabritius og Smith (begge: smed) eller Vogt (fogd).
Fyrstelige slektsnavn kan være fra et geografisk område som personer i slekten hersket over (eksempelvis Oldenburg og Hohenzollern). Skandinaviske adelsnavn kan ha sammenheng med farger (tinkturer) og figurer i slektens våpen, så som Gyldenpalm, Huitfeldt, Sparre, Svanenhielm og Tordenskiold 
. Noen slike våpen kalles derfor talende våpen.
I slektsnavn kan inngå tillegg foran etternavnet, som det danske og svenske af, det tyske von, det franske de og det spanske y. Noen tyske fyrsteslekter bruker navn med betegnelsen «von und zu»  foran det området de var fyrster av. I tysktalende og skandinaviske land kan von i slektsnavnet betegne et sted som en stamfar kom fra, og/eller at slekten var blitt adlet av monarken, slik som i 1700-tallsnavnet von Munthe af Morgenstierne. De fleste danske og norske adelsnavnene inneholder ikke von. I enevoldstiden i Danmark-Norge hadde i noen tidsperioder alle offiserer rett til selv å sette von foran slektsnavnet sitt. I Nederland er det vanlig med de, van og en rekke andre forstavelser («tussenvoegsels») i slektsnavn uten noen sammenheng med adelskap.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
aftenposten.no 4.10.2014: Ville forby etternavn som sluttet på -sen
Sylsjøen

Sylsjøen (svensk: Sylsjön eller Nedalssjön) er en kunstig innsjø i Nea-Nidelvvassdraget som ligger i Sylan i Jämtland. Nesjøen ble til ved at Nea ble demt opp 1,5 kilometer inn i Sverige og et større myrområde som strekker seg sørøstover mot Helagsfjället ble lagt under vann. 
Trondheim Energiverk fikk konsesjon av norske myndigheter i 1948 og i 1949 fra svenske. Utbyggingen var fullført i 1951. 


== Referanser ==
Maskens sønn

Maskens sønn (originalt: Son of the Mask) er en amerikansk komedie fra 2005, og oppfølgeren til komediefilmen Masken fra 1994. Filmen er regissert av Lawrende Guterman, og er ansett som en fiasko på grunn av sitt budsjett på $84 millioner og sine billettinntekter på $17 millioner.


== Handling ==
Tim Avery (Jamie Kennedy), en fremadstormende tegneserietegner, føler seg uvillig til å bli far da han må ta vare på en baby med utrolige egenskaper. Babyen har merkelige krefter som han bruker til å torturere sin far. Babyen ble unnfanget mens hans far hadde på seg Lokes maske, en mytologisk maske som transformerer den som har den på seg til et manisk alter-ego som kan endre form. En baby med gudeliknende krefter kan virke ille, men det er også familiens hund, Otis, som forsøker å bruke masken for å få Tims oppmerksomhet. De virkelig dårlige nyhetene er derimot at Loke (Alan Cumming) ønsker masken sin tilbake, under kommando fra sin far, Odin.
Filmen er på bunnen en tegnefilm i kjent Per Ulv og Bippe Stankelbein-stil, med korte scener der Loke forsøker å finne barnet født av masken, siden han vet at om han finner barnet, finner han også masken. Til slutt finner Loke babyen, og en slåsskamp oppstår. Dette resulterer i at Odin tar Lokes krefter.
Loke kaller på Odin, og overbeviser ham om å gi tilbake kreftene for en time, slik at han kan hente tilbake masken. Han truer Avery til å møte opp med masken, hvis ikke vil han aldri se sin sønn igjen. Til slutt ender det hele i en kamp mellom Loke og Avery, til Loke innser at de er jevnt gode til å slåss, og lar babyen bestemme hvem som skal få masken. Babyen bestemmer seg for Avery. Odin kommer ned til jorden for å kjefte mer på Loke, noe som fører til at Avery bare gir masken til Loke, før Loke og Odin igjen drar opp til gudeverdenen i godt humør.


== Rolleliste ==
Jamie Kennedy — «Tim Avery»
Alan Cumming — «Loke»
Ryan Falconer og Liam Falconer — «Alvey Avery»
Traylor Howard — «Tonya Avery»
Bob Hoskins — «Odin»
Ben Stein — «Dr. Arthur Neuman»
Peter Flett — «Mr. Kemperbee»
Jane Ross — «Betty»


=== Stemmer ===
Richard Steven Horvitz — Hunden «Otis»


== Annet ==
Filmen er på IMDb sin liste over de dårligste 100 filmene gjennom tidene.


== Priser og nominasjoner ==


=== Den 26. Razzie-utdelingen ===
Vunnet: Verste oppfølger eller gjenskapelse
Nominert: Verste film
Nominert: Verste manus
Nominert: Verste skuespiller (Jamie Kennedy)
Nominert: Verste mannlige birolle (Alan Cumming)
Nominert: Verste mannlige birolle (Bob Hoskins)
Nominert: Verste regissør (Lawrence Guterman)
Nominert: Verste par på skjermen (Jamie Kennedy og hvem som helst som måtte dele skjermen med ham)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Maskens sønn på Internet Movie Database 
(no) Maskens sønn hos Filmfront 
(sv) Maskens sønn i Svensk Filmdatabas 
(da) Maskens sønn i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Maskens sønn på Allociné 
(nl) Maskens sønn på MovieMeter 
(en) Maskens sønn på AllMovie 
(en) Maskens sønn på Turner Classic Movies 
(en) Maskens sønn på Rotten Tomatoes 
(en) Maskens sønn på Metacritic
Einangsteinen

Einangsteinen er en runestein som er  risset med den eldre futharken. Steinen står på en gravhaug øverst i Gardbergfeltet i Vestre Slidre i Innlandet fylke. Den er antatt å være fra 300-tallet, og regnes som Nordens eldste runestein som står på sitt opprinnelige sted. Verdens eldste runestein er Svingerudsteinen, som ble oppdaget i 2021. Einangsteinen har fått navn etter den nærliggende gården Einang. Den og Barmensteinen fra Selje i Nordfjord regnes som de eldste, norske runesteinene fra folkevandringstiden som fortsatt står der de ble reist. Einangsteinen er registrert av Riksantikvaren med ID nr. 129134-3.
Steinen er en skive av grov skifer, omtrent halvannen meter høy og en meter bred, men er satt såpass dypt at den tilsynelatende er lavere. Tykkelsen varierer mellom 13 og 18 cm.Garbergfeltet er et usedvanlig stort gravfelt fra jernalderen, hvor det også er funnet mange kulturminner fra senere tidsaldre. Gravene i feltet dateres stort sett til andre halvdel av 4. århundre. Et sverd med romersk stempel er datert til tidlig 300-tall, og et bronsesmykke er datert til vikingtiden.Teksten på steinen ble lest slik av Erik Moltke (med mellomrom satt inn):

ðagastiR runo faihidoStarten av innskriften mangler, og Moe foreslår at de manglende tegnene kan være ek gu.
Som kan tolkes:

[Jeg, Gud]gjest malte runeinnskriften, eller
[Jeg, Gud]gjest skrev runeinnskriftenDet er det svake, urnordiske verbet *faihian, her brukt i preteritum 1. person entall, faihido, som gir betydningen malte eller skrev.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Einangsteinen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Einangsteinen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Om Einangsteinen
«Einangsteinen». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Dønnesgodset

Dønnesgodset (av Dynjarnes, et nes hvorpå dønningene bryter (tvilsom forklaring av navnet) var et omfattende gods, en tid bestående av flere hundre gårder langs kysten av Nordland.
Hovedsetet var Dønnes hovedgård på nordenden av øya Dønna på Helgeland, et område der det er gjort arkeologiske funn fra jernalderen.
Storbonden Grankjell og sønnen Åsmund Grankjellson bodde sannsynligvis her rundt 900, da de kom i strid med Hårek av Tjøtta om rettighet til fangst og fiske i området, som nevnt i Olav den helliges saga. Gården omfattet da en rekke øyer og vær med rike muligheter for fangst og sanking av egg og fjær. Hårek hadde i 1027 raidet disse øyene, men folkene fra Dønnesgodset overrasket ham og hans medhjelpere på hjemturen. Hevnen kom året etter, da Dønnesgården ble nedbrent, men raskt oppført igjen.
Lendmannen Pål Vågaskalm bodde på Dønnesgodset rundt 1200, nevnt i Håkon Håkonssons saga og bygde en privat kirke og gravkammer. Bjarkøyætten kan ha overtatt eiendommen rundt 1300. Etterhvert ble Dønnesgodset en del av lensherre Erik Ottesen Rosenkrantz sitt landsomfattende kompleks av eiendommer på 1500-tallet.
I 1651 ble lensherre for Nordlandene, Preben von Ahnen ny eier. Han solgte i 1675 til amtmann Peder Christophersen Tønder, som fikk omregulert gården til stamhus (1679) og selv flyttet inn i 1691 etter utnevningen til ny lensherre av Nordlandene.  I 1714 omfattet gården 107 leilendingsgårder. Fra 1751 var den i slekten inngiftede Isach Jørgen Coldevin gårdsherre, og kjøpte i 1760 opp  Tjøttagodset, da eid av Petter Dass' sønnesønn Petter Dass.
På 1800-tallet var Coldevins sønnesønn med samme navn Isach Jørgen Coldevin, eier.
Våningshus og uthus gikk med i en brann i 1892, dagens bygning er fra 1894.  Godset ervervet seg i 1908 Norges første traktor.
Etter konkurs i 1911 kjøpte et konsortium med tyve husmenn gården, etter at leilendingsgårdene allerede var overtatt av brukerne.  Hovedbruket ble solgt i 1916 til en familie Løvdahl som i dag fremdeles eier og driver gården også i turistøyemed.
Coldevinske godsarkiv fra Dønnes
Axel Coldevin donerte gjennom mange år fra 1933 dokumenter og arkivalier fra Dønnesgodset til NTNU UB Gunnerusbiblioteket. Det inneholder dokumenter helt fra 1600-tallet. I 1979 ble det opprettet et eget privatarkiv for de omfattende samlingene. I katalogen finnes detaljert oversikt over hvilke brev, dokumenter, informasjon om gårder og personer mm som er bevart. Blant annet finnes genealogiske dokumenter om slektene Coldevin og Tønder og om husmenn på Dønnes. Axel Coldevin har forfattet en lengre beskrivelse av Dønnesgodset historie fra omkr. 1600-tallet i katalogen.


== Kilder ==
Coldevin, Axel: Jordegods og storgårder i Nord-Norge, ny og rev utg. Espa 1989
Coldevin, Axel og Monica Aase: Dønnesgodset. Coldevinske godsarkiv fra Dønnes: registratur til privatarkiv nr. 34. Katalog 4. Trondheim 1980.


== Eksterne lenker ==
Dønnesgodset, av dr. philos Axel Coldevin, 1980
Coldevinske godsarkiv fra Dønnes finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket, Gunnerusbiblioteket
Pidurutalagala

Pidurutalagala (2 524 m) er det høyeste fjellet på Sri Lanka.
Dravidiske språk

Den dravidiske språkfamilien inkluderer om lag 26 språk som blir brukt av mer enn 200 millioner mennesker. Dravidiske språk finnes hovedsakelig i  Sør-India og Sri Lanka, men kan bli funnet i sentrale og østlige deler av India, Pakistan og Nepal. De fleste dravidisk-talende tilhører den dravidiske folkegruppen.
De største, moderne, dravidiske språkene er tamil, telugu, kannada og malayalam. Brahui, brukt i Pakistan, er det eneste dravidiske språket som bare er brukt utenfor India.


== Referanser ==
Bautastein

Bautastein eller bauta er betegnelsen på vanligvis innskrift-/bilde-løse steiner av varierende form og størrelse som er reist på høykant og fundamentert i jorda. Steiner med runeinskripsjon blir omtalt som runesteiner, mens nyere steiner som er reist til minne om en person eller en begivenhet gjerne blir kalt minnesteiner.


== Etymologi ==

Ordet bauta stammer fra det norrøne bautaðr eller bautuðr og kan tilknyttes verbet for å slå eller drepe. Sistnevnte norrøne ord har også blitt brukt som metafor/poetisk omskriving for okse eller hest/hingst (en som slår med hornene/hovene) i Snorres Edda, noe som har ledet til en tolkning av bautasteinene som fallossteiner. Den svenske språkforskeren Susanne Haugen mener imidlertid at denne tolkningen er basert på misforståelser og feiltolkninger av kildematerialet da det finnes lite språklig grunnlag for denne teorien.


== Bautasteiner i Norge ==
Totalt var det per 2022 registrert 1 509 bautasteiner i Norge. Steinene inngår ofte som en del av et gravanlegg. Allerede i innledningen til Snorres kongesagaer blir det påpekt at det er skikk å «brenne alle døde og reise bautasteiner etter dem» og at denne skikken ble opprettholdt i Norge og Sverige i lang tid . Som regel er hver grav markert med kun en stein med det finnes også tilfeller hvor flere steiner er benyttet, deriblant ved gravanlegget «De fem dårlige jomfruer» ved Karmsundet i Rogaland er det reist fem steiner. Spesielt utbredt på Østlandet finner man flere bautasteiner anbrakt i en sirkel. Tradisjonelt betegnes disse som dommerringer som følge av oppfatningen fra historisk tid om at steinsettingene ble brukt som tingplasser, men mest trolig er også dette gravanlegg .
Enkelte ganger står bautasteinene uten tilknytning til kjente graver. Det kan da tenkes at de har fungert som grensemarkeringer. Det gjelder for eksempel flere steiner i Fana utenfor Bergen som kan knyttes til en viktig historisk grense mellom Sunnhordland og Nordhordland, slik den var i middelalderen.
I Norge er bautasteinene oftest datert til folkevandringstiden, vikingtiden eller tidlig middelalder.


== Popkulturelle referanser ==
Obelix, en figur i tegneserien Asterix, jobber med bautasteinhugging og -leveranser. Bautasteiner spiller i noen av fortellingene en viktig rolle i handlingen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Haugen, Susanne: «Bautasteinn – fallos? Kring en tolkning av ett fornvästnordiskt ord» i: Scripta Islandica: Isländska sällskapets årsbok 59/2008. side 121-134.
Solberg, Bergljot: «Bautastein» i: Østmo, Einar & Hedeager, Lotte (red.) (2005): Norsk arkeologisk leksikon. Pax, side 33.
I brønden og i tjernet

I brønden og i tjernet er en bok av Jørgen Moe. Den ble utgitt i 1851 og regnes som Norges første barnebok.
Personene i boken er Store-Beate (og hennes dukke Lille-Beate), broren Viggo, foreldrene, barnepiken og gamle Hans Grenader. Boken har klare preg av erindringer fra forfatterens oppvekst på Mo gård i første halvdel av 1800-tallet. Utdrag fra boken var gjengitt i Nordahl Rolfsens Lesebok for Folkeskolen, og flere av dens dramatiske og sentimentale episoder tilhører Norges litterære kanon.
Erik Werenskiold, Henrik Sørensen og Johan H. Kippenbroeck er noen av kunstnerne som har laget illustrasjoner til verket.


== Eksterne lenker ==
Fulltekstversjon av boken
Studentoppgave fra Høgskolen i Sør-Trøndelag¨
Utgaven fra 1898 hos  Nasjonalbiblioteket
Masteroppgave fra Universitetet i Oslo
Veafjorden

Veafjorden er en av tre fjorder rundt Osterøy. Den strekker seg fra Sørfjorden ved Stanghelle i sør til Kallestadsundet og Indre Osterfjorden i nord.Ved Veafjorden finner en tettstedene Stanghelle og Stamnes. Veafjorden ble brukt til å filme landskap for filmen The Golden Compass der du finner blant andre Nicole Kidman, Eva Green og Daniel Craig.


== Referanser ==
The Pet Goat

«The Pet Goat» (feilaktig også kjent som «My Pet Goat») er en amerikansk barnehistorie fra boken Reading Mastery II: Storybook 1 av Siegfried Engelmann og Elaine C. Bruner (ISBN 0-02-686355-3). Boken er en del av de 31 bøkene i Reading Mastery-serien publisert av forlaget SRA Macmillan for engelskundervisning ved den amerikanske barneskolen.
Historien ble offentlig kjent på grunn av at USAs president George W. Bush, som en del av en fotosesjon, leste i den til skolebarn i Florida da han ble informert om terrorangrepet 11. september 2001. Spørsmål og teorier rundt Bush' reaksjon til hendelsene 11. september fokuserte blant annet rundt at Bush fortsatte å lese i boken, selv etter at han ble informert om angrepet.


== Handling ==
«The Pet Goat» er historien om en pikes kjælegeit som spiser alt den kommer over. Pikens foreldre ønsker å bli kvitt geita, men hun forsvarer den. Mot slutten av boken blir geita en helt da den stanger en biltyv helt til han gir opp. Et utsnitt fra boken er som følger:

«A girl got a pet goat. She liked to go running with her pet goat. She played with her goat in her house. She played with her goat in her yard. But the goat did some things that made the girl's dad mad. The goat ate things. He ate cans and he ate canes. He ate pans and he ate panes. He even ate capes and caps.»


== Bush' lesing av boken i 2001 ==
Kritikere av president Bush — Spesielt Michael Moore i filmen Fahrenheit 9/11 — har påstått at Bush' fortsatte lesing av boken etter at han ble underrettet om terrorangrepet den 11. september viser at han var ubesluttsom da han måtte avgjøre hva som skulle gjøres med terrorangrepet. Hans tilhengere på den andre siden, mener at han greide å beholde roen selv i kriseøyeblikket, og peker på at ifølge korrespondenten Bill Sammon fra «The Washington Times» var Bush' pressetalsmann Ari Fleischer bak i klasserommet og holdt opp en tavle der han hadde skrevet «IKKE SI NOE ENNÅ.»Kort tid etter at Moores film ble vist på kino, solgte Amazon.com ut alle eksemplarene den hadde av boken, med en måneds etterbestilling. Noen anonyme spøkefugler skrev satiriske omtaler av boken, for eksempel: «Presidentmateriale, hele veien igjennom [...] Tempoet, ordvalget og layouten på hver side fanget fantasien min så mye at det tok meg omtrent syv minutter å komme til hektene igjen.» (Amazon har siden slettet disse omtalene.)
Lesingen av boken ble parodiert på MADtv, der man blir tatt med inn i Bush' tanker om at kjælegeita angriper Amerika.


== Kilder ==
Engelmann, Siegfried, and Elaine C. Bruner. Reading Mastery II: Storybook 1. Rainbow ed. Worthington, Ohio: SRA Macmillan/McGraw-Hill, 1995. (ISBN 0-574-10128-4)


== Eksterne lenker ==
En diskusjon på Google Answers om saken
Artikkel i The Oregonian
En video av Bush da han leser The Pet Goat
En interessant dag: President Bush' bevegelser og gjerninger den 11. september 2001
Hele teksten av The Pet Goat
New Musical Express

New Musical Express, best kjent som NME, er et britisk musikkmagasin som har kommet ut ukentlig siden 7. mars 1952. 
Det er blant de største og viktigste musikkbladene, med fokus hovedsakelig på rock. De arrangerer årlig en prisutdeling – NME Awards.
Etter dalende salgstall begynte NME i september 2015 å gi ut bladet gratis.


== Trivia ==
I 1991 fortalte låtskriver Richey James i Manic Street Preachers at bandet var «ekte», ved å skjære inn 4REAL på armen. Dette skjedde under et intervju med en av NMEs journalister, og bildet som ble tatt samtidig har blitt legendarisk.
Bladet var de første som brukte uttrykket britpop om de nye britiske bandene på midten av 90-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) NME (magazine) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
NMEs liste over tidenes 100 beste album.
Neil Spencer skriver om sin tid som redaktør for NME.