jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Mandagsklubben

Mandagsklubben er et norsk humorprogram og talkshow som gikk på TVNorge fra 1996 til 2000. Programmet gjenoppstod i ny utgave på TV 2 under navnet Torsdagsklubben. I 2017 gjenoppstod programmet atter en gang på TVNorge i 2017 med Anne Rimmen som programleder. Denne gikk i to sesonger.
Programmet er et «subjektivt satireprogram rundt ukens aktuelle hendelser». Mandagsklubben ble produsert på Scene West. Programmet ble lagt ned to ganger, men gjenopplivet igjen inntil det ble avsluttet på TVNorge etter vintersesongen 2000. Konseptet ble deretter kjøpt av TV 2, som lot det gjenoppstå i 2002 under tittelen Torsdagsklubben.Mandagklubben var et av de mest omstridte norske TV-programmene på 1990-tallet.Programmet ble tildelt folkets favoritt under Gullruten 1999.


== Historikk ==
Programmet hadde premiere høsten 1996 med Kari Gjæver Pedersen som programleder samt Thomas Giertsen og Bjarte Hjelmeland som faste paneldeltakere. Programmet ble imidlertid stoppet etter episode ni da Hjelmeland tilsynelatende urinerte på ukebladet Se og Hør (det viste det seg senere at han helte øl på ukebladet mens han sto med ryggen til kamera). Deltagerne hadde også «raljert over TVNorges dårlige økonomi» og i den forbindelse påpekt at «TVNorge-sjef Jan Steinmann var feit, og at kroppen hans slett ikke bar preg av at kanalen var i vanskelige tider», noe som ikke falt i god jord hos TVNorge.I 1998 ble programmet satt opp på sendeskjemaet igjen, denne gang med Silje Stang som programleder og Thomas Giertsen og Nils Ole Oftebro som faste paneldeltakere. I tillegg produserte Espen Eckbo faste innslag for programmet fra 1998 til 1999. Etter programmet 2. mars 1998 havnet programmet «under lupen til Statens tobakksskaderåd». Programmets seertall steg jevnt gjennom 1998, og på grunnlag av høstsesongen 1998 ble Stang, Giertsen og Oftebro kåret til «Årets TV-fjes» og programmet til «Årets TV-program» av Dagbladets lesere. Siste episode høsten 1998 hadde 344 000 seere, og sesongen våren 1999 hadde hadde «opptil 400 000 seere» med i gjennomsnitt 328 000 seere. Våren 1999 vant programmet prisen Folkets TV-favoritt (Den gylne fjernkontroll), kåret av Se og Hørs lesere, under Gullruten mens Silje Stang var nominert til beste programleder.Etter vårsesongen 1999 ble programmet atter en gang nedlagt – for så å gjenoppstå nok en gang i januar 2000 med Solveig Kloppen som programleder samt Espen Thoresen og Atle Antonsen som faste paneldeltakere og Johan Golden som utegående reporter. Denne tredje omgangen ble ikke en like stor suksess som de to foregående, og endte opp med i gjennomsnitt rundt 170 000 seere. Programmet ble nedlagt på TVNorge etter vintersesongen 2000, men konseptet ble senere kjøpt av TV 2, som startet sine sendinger i januar 2002 under tittelen Torsdagsklubben.Etter mange år gjenoppstod programmet i 2017 med Anne Rimmen som programleder. Det ble nedlagt etter to sesonger. Seertallene var lave, omtrent som 2000-sesongen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mandagsklubben på Internet Movie Database
Saab 32 Lansen

Saab 32 Lansen var et svensk jagerfly fra etterkrigstiden. Flyet ble utviklet av, og ble bygget hos Svenska Aeroplan AB i Linköping.


== Historie ==
Saab 32 Lansen fløy første gang 3. november 1952. Det ble primært bygget som et angrepsfly men ble senere utrustet med overvåkingskameraer og benyttet som overvåkingsfly med primær oppgave å overvåke skipstrafikken i svenske farvann.
Nesten 350 fly ble bygget for det svenske luftforsvaret fra 1952. De ble gradvis faset ut og de siste var i bruk frem til 1978. Noen fly ble fortsatt brukt til målflyvning fram til 1997 og brukes fortsatt ved flystevner og på oppdrag fra det svenske instituttet for strålevern til innsamling av partikler for påvisning av radioaktivitet i stor høyde.


== Varianter ==
Lansen ble bygget (og bygget om) i flere varianter, som fikk betegnelsene A 32A – J 32B – J 32D – J 32E – J 32U (utvikling) – S 32C


== Spesifikasjoner (J 32B Lansen) ==


== Veteran- og museumsfly ==
Norsk Luftfartsmuseum i Bodø fikk overdratt et eksemplar av Lansen i 1999. På grunn av manglende kapasitet i utstillingslokalene er flyet lagret, og tas frem til spesielle utstillinger.


== Eksterne lenker ==
Lansen NLM i Bødø
En billedserie med Lansen
Arne Fjørtoft

Arne Johansson Fjørtoft (født 1937) er en norsk bistandsarbeider, journalist og politiker. Han har blant annet sittet som leder av partiet Venstre, arbeidet som programsekretær i NRK og vært prosjektleder for flere utviklingsprosjekter i Asia. I 1979 grunnla han utviklingsorganisasjonen Worldview International Foundation.
Etter ordinær skolegang i Sauda reiste Fjørtoft en tid ut som sjømann. Deretter utdannet han seg til typograf i farens trykkeri. Parallelt med dette var han aktiv i godtemplarungdomslaget Vardevakt og i partiet Venstre, og han ble snart valgt inn i ledende posisjoner i både ungdomslaget og lokalpartiet, blant annet som representant i kommunestyret i Sauda. Han ble leder av Venstre i 1986, men valgte å gå av i 1990 som følge av partiets skuffende valg høsten 1989. Etter sin politiske karriere har han vært prosjektleder for flere utviklingsprosjekter i Asia og sittet som generalsekretær i Worldview International Foundation, en organisasjon han grunnla i 1979. Han har også jobbet som programsekretær og utenriksreporter i NRK. 
Fjørtoft har mottatt flere internasjonale utmerkelser for sin innsats i den tredje verden. 1994 ble han utnevnt til ridder av den thailandske Hvite Elefants orden for sitt arbeid blant stammefolk og narkotikabekjempelse i Det gylne triangel.Han ble gift i 1971 med programsekretær Ragnhild Sælthun Fjørtoft. De har siden 2000 bodd i Lørenskog i Akershus.


== Bibliografi ==
Spelet om Bangladesh, Stavanger 1972 ISBN 8250101073
Alarm 1974 : Rapport frå Afrika, Asia og Latin-Amerika, 1974 ISBN 8252104169
Befolkningsbomben : overbefolkning, krig og fred (sm.m. J. O. Johansen og T. Heyerdahl), 1985 ISBN  9788202093884
Afrikas barn : Katastrofeåret 1985, 1985 ISBN 8202105013
Rapport frå paradis : ein idé om fred og utvikling (selvbiografi med forord av EUs visepresident Margot Wallström og etterord av Jørn-Kr. Jørgensen) (Commentum Forlag). 2007 ISBN 9788292309797


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Arne Fjørtoft, fra Norsk biografisk leksikon
Hans (navn)

Hans er en kortform av mannsnavnet Johannes, som er en latinsk form av det greske Ioánnes, som igjen er avledet av det hebraiske navnet Johanan. Betydningen er «Gud er nådig».


== Utbredelse ==
Hans var i bruk i Norge i middelalderen, men var ikke blant de aller mest brukte navnene. Over 30 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Hans har vært et vanlig navn i Norge fra 1600-tallet og ut 1900-tallet.

I Sverige var Hans mest brukt fra 1920-årene og fram til 1970-årene.

I Danmark var Hans et svært populært navn på guttebarn født på første halvdel av 1900-tallet. 

I Tyskland var Hans, sammen med andre former av navnet, det vanligste mannsnavnet i senmiddelalderen. Hans var også et av de mest populære navnene på nyfødte i alle år fra slutten av 1800-tallet og fram til ca. 1960, men har siden falt raskt i popularitet.

Hans er i dag det mest brukte fornavnet på Grønland og Færøyene. Navnet er også svært vanlig i Sveits, Tyskland, Danmark, Sverige og Norge. 
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Hans og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Hans er oftest brukt i kombinasjon med andre fornavn. De vanligste sammensetningene er:

Hans Petter / Hans-Petter
Hans Kristian / Hans Christian
Hans Olav
Hans Erik
Hans Fredrik
Hans Jørgen
Hans Marius
Hans Gunnar


== Kjente personer med navnet ==
Kong Hans
Hans Engnestangen, (1908–2003) norsk skøyteløper
Hans Nielsen Hauge
Hans Børli
Hans Jæger
Hans E. Kinck
Hans Herbjørnsrud
Hans Rotmo
Hans Christian Andersen
Hans-Wilhelm Steinfeld
Hans Petter Buraas
Hans Chr. Alsvik
Hans Hyldbakk
Hans Christian Hope Heyerdahl, bedre kjent som Hasse Hope.
Hans Normann Dahl, norsk billedkunstner


== Annen bruk av navnet ==
Sankthans
Hans Ø
Lathans, et kallenavn for en lat person


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Hans
(en) Think Baby Names: Hans
Bollywood

Bollywood er et folkelig navn på den hindispråklige, Mumbai-baserte filmindustrien i India. Navnet er en sammensetning av Hollywood + Bombay (det eldre navnet på Mumbai), og er en arvtaker fra begrepet Tollywood som fra 1930-tallet ble brukt om den Tollygunge-baserte filmindustrien i Vest-Bengal. Bollywood brukes noen ganger feilaktig om hele den indiske filmindustrien, men er i virkeligheten bare en del av den, selv om den er den definitivt største, og en av de største filmprodusentene i verden.
Melodrama, romantikk og mange innslag av sang og dans er viktige ingredienser i en gjennomsnittlig bollywoodfilm. Språket i filmene er vanligvis hindi, selv om engelskspråklige filmer og filmer som bruker begge språk har blitt vanligere. Filmene har et publikum over hele verden, særlig i den indiske diasporaen, men også i ikke-hindispråklige områder. 
I Norge har festivalen BollywoodFest blitt arrangert hvert år siden 2001.


== Se også ==
Hollywood
Lollywood


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bollywood – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bollywood-sommer på NRK
BollywoodFests hjemmeside
Amilcar

Amilcar var et fransk bilmerke som ble produsert mellom 1921 og 1939. Deres første modell var en liten passasjerbil svært lik Le Zèbre, designet av Jules Salomon og Edmond Moyet. Deretter kom deres andre modell, 903 CC, som var tilgjengelig i to versjoner: CS, som var en sportsmodell, og C4, som var familiemodellen. Bilen ble levert med en tretrinns girkasse.
Den mest kjente modellen var CGS Grand Sport fra 1924, som var utstyrt med en 1,1 liters (1074 ccm) motor og bremser på alle fire hjul. Denne ble videreutviklet til CGSS Grand Sport Surbaissé. Disse modellene ble bygget på lisens i Tyskland (som Pluto, i Østerrike som Grofri og i Italia som Amilcar Italiana). 
Midt på 1920-tallet engasjerte selskapet seg i motorsport, med flere biler utstyrt med en 1,1 liters (1100 ccm) motor med seks sylindre og kompressor. Selskapet produserte også en mindre modell, M-Type, med en 1,2 liters motor, som ble lansert i 1928. Denne ble etterfulgt av versjonene M2, M3 og M4.
Sent på 1930-tallet introduserte Amilcar to nye modeller. Den ene var 14cv, som var utstyrt med en firesylindret motor. I 1937 fusjonerte selskapet med Hotchkiss, og den neste modellen var den forhjulsdrevne Amilcar Compound, som var relativt avansert for sin tid.
Produksjonen av Amilcar kom aldri i gang igjen etter andre verdenskrig.


== Viktige Amilcar-modeller ==
1922 Amilcar CC
1922 Amilcar C4
1923 Amilcar E
1924 Amilcar CGS
1925 Amilcar CS
1926 Amilcar CGSS
1927 Amilcar C6
1928 Amilcar M
1928 Amilcar C8
1930 Amilcar C8 bis
1930 Amilcar CS8
1934 Amilcar Pégase
1938 Amilcar Compound (B38)


== Eksterne lenker ==
(en) Amilcar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
https://web.archive.org/web/20050307112916/http://vea.qc.ca/vea/marques1/amilcar.htm
http://historic-motorsport.de/TEAM_BURO/VITA_PRIVAT/MOTORSPORT/AMILCAR/amilcar.html
https://web.archive.org/web/20081203132426/http://histomobile.com/histomob/internet/4/somm2.htm
Anadol

Anadol var en tyrkisk bilmodell som ble produsert mellom 1966 og 1986 av Otosan Otomobil Sanayii i Istanbul.
Bilen ble først drevet av en 1,2 liters Ford-motor, som fikk økt sylindervolumet til 1,3 liter i 1969. Fra 1974 kunne også en 1,6 liters utgave leveres.
Bilen var designet av det britiske selskapet Reliant. Karosseriet var bygget av glassfiber, bilen hadde separat chassis og fem seter. Opprinnelig var den kun tilgjengelig i coupé-modell, men i 1974 ble en sedan og en stasjonsvogn lansert. Coupéen ble tatt ut av produksjon i 1978.


== Eksterne lenker ==
http://www.stc-16.org/ (på tyrkisk/ på engelsk)
https://web.archive.org/web/20060827224806/http://www.kobiline.com/web/anadol/ (på tyrkisk)
https://web.archive.org/web/20061116171326/http://www.anadolstc16.com/ (på tyrkisk)
https://web.archive.org/web/20061010021945/http://auta5p.car.cz/katalog/anadol/anadol.htm  (på tsjekkisk)
Jacob Anker-Paulsen

Jacob Anker-Paulsen (født 24. juni 1890 i Larvik, død 6. september 1959) var en norsk-dansk forfatter. Han flytta til Danmark i 1913, og ga ut alle sine bøker på danske forlag. Anker-Paulsen vakte oppsikt i samtida med sine erotiske dikt, og diktsamlinga I badedrakt oppnådde å bli konfiskert av myndighetene.
I romanen Jan Storm fra Solvik bruker han sitt eget oppvekstmiljø i Larvik som utgangspunkt.


== Bibliografi ==


=== Dikt ===
1917 – Faunedans
1918 – Europa brænder
1918 – Bade-amour. Erotiske billeder fra Kullen
1919 – Horn og Hov
1920 – Elskhugs-leik. Vanvitsvers og andre
1922 – I badedragt og andre nye erotiske digte fra et mondænt badested
1922 – Sangbok for Smådjevle. Erotiske og andre Digte
1923 – Peters Sejlads og andre Digte for Børn
1924 – Fest og fiasko
1926 – Og kilderne springer
1927 – Klemtende hjærte. Udvalgte digte fra ti aar og nye
1929 – Felespil
1930 – Sangen om kjerligheten og andre ungdomsvers
1933 – Bær paa straa


=== Romaner og fortellinger ===
1921 – Troldblod
1921 – Per og Tekla
1922 – På Vingerne
1922 – Dæmon-Bjørn. En Hængekøiroman
1925 – Syg Tid. En psykopatologisk romanrevy
1930 – Jan Storm fra Solvik
1935 – Jeg holder et speil op


== Eksterne lenker ==
Litteratur om Jacob Anker-Paulsen
Brněnec

Brněnec (tysk: Brünnlitz) er en landsby i regionen Pardubice i Tsjekkia. Landsbyen har omkring 1 250 innbyggere.
Bosetningene Chrastová Lhota, Moravská Chrastová og Podlesí er administrative enheter i Brněnec.


== Historie ==
Bosetningen Moravská Chrastová ble grunnlagt etter år 1200 av munker fra et kloster i Litomyšl rett ved en gammel handelsrute. Bosetningen er først nevnt i et dokument fra 1323.
Den første nedskrevne omtalen av Brněnec fines i et dokument fra 1557 som omtaler opprettelsen av dominionet Swojanow. I 1892 ble det gjort utbedringer på veien Bělá nad Svitavou. Arbeiderne fant da rester etter forhistoriske leirkrukker i nærheten av vertshuset Nová Amerika («Ny-Amerika»), én kilometer vest for Brněnec. Systematiske utgravninger på stedet i 1893 avdekket flere arkeologiske funn. En fjellside like ved, kjent som Jeskyně Čertovy, hadde tidligere også vist seg å inneholde spor etter tidligere bosetninger i kløfter og grotter.
Under arbeidet med jernbanen fra Praha til Brno fikk Brněnec sin egen stasjon på denne hovedlinjen. Dette satte fart i etableringen av mange nye industrielle foretak, slik som tekstilfabrikker rundt den store bedriften Daubek-møllen.
I 1930 hadde Brněnec kommune (inkludert de daværende distriktene Zářečí nad Svitavou, i dag en del av kommunene Březová nad Svitavou og  Podlesí) 606 innbyggere. Av disse var 208 av tysk nasjonalitet. I 1939 hadde befolkningen falt til 490, som en direkte følge av tysk okkupasjon og påfølgende tsjekkisk tilbaketrekning.
På denne tiden strakte kommunen seg kun til den bøhmiske høyre side av elven Svitava. På den motsatte, moraviske side, fantes en uavhengig landsby ved navn Moravská Chrastová. Sammen med distriktene Chrastová Lhota og Půlpecen (i dag en del av Chrastavec kommune) hadde Moravská Chrastová i 1939 en befolkning på 1 143 og var dermed over dobbelt så stor som Brněnec.
Byen Brněnec utgjorde en del av den administrative regionen Politschka. Regionen hadde egen, lokal domstol. Etter at tyskerne annekterte Sudetenland ble byen innlemmet i Zwittau fylke.
I 1944 flyttet Oskar Schindler sin Deutsche Emailwarenfabrik (Tysk emaljevarefabrikk), sammen med en tilhørende fangeleir med 1 200 jødiske tvangsarbeidere fra Kraków til en ammunisjonsfabrikk han ervervet i Brněnec. Den jødiske arbeidsstokken unngikk på denne måten å bli transportert til tilintetgjørelsesleirene og ble frigjort 10. mai 1945.
I dag finnes det ca. 800 arbeidsplasser i byen Brněnec.


== Distrikter ==
Brněnec kommune består av følgende distrikter (tyske navn i parentes):

Brněnec (Brünnlitz)
Chrastová Lhota (Ölhütten)
Moravská Chrastová (Mährisch Chrostau)
Podlesí (Unterwald)


== Kjente personer født i Brněnec ==
František Bartoš, komponist


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Brněnec – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Nettstedet til Brněnec mikroregion (tsjekkisk)
Pardubice (region)

Pardubice (tsjekkisk: Pardubický kraj) er en administrativ region i Tsjekkia.


== Byer ==
Pardubice
Česká Třebová
Chrudim
Holice
Jevíčko
Litomyšl
Moravská Třebová
Polička
Svitavy
Ústí nad Orlicí
Vysoké Mýto


== Distrikter ==
Utdypende artikkel: Tsjekkias distrikterRegionen er videre delt opp i 4 distrikter (okres):

Chrudim
Pardubice
Svitavy
Ústí nad Orlicí


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pardubice Region – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Knut Falchenberg

Knut Falchenberg (født 6. september 1952 i Oslo) er direktør for elektroniske medier i Schibsted ASA. Etter å ha jobbet redaksjonelt i Aftenposten frem til 1995, gikk Falchenberg over til nye medier og forretningsutvikling. Han var med og startet flere virksomheter innen Schibsted, som Schibsted Nett i 1995, som senere ble kjernen i Scandinavia Online (Sol.no), Schibsted Telecom med merkevaren Inpoc.no i 2000 og søketjenesten Sesam i 2003. 


== Eksterne lenker ==
Falchenbergs privat blogg
Aerocar

Denne artikkelen omhandler flybilen Aerocar. For artikkelen om flybiler generelt, se Flyvende biler. For andre kjøretøy med samme navn, se Aero Car.Aerocar (ofte kalt Taylor Aerocar) var en amerikansk flybil designet og bygget av Moulton Taylor i 1949. Det er den mest vellykkede, og sannsynligvis også mest kjente, «flybilen» som noen sinne har blitt bygget. Den kunne gjøres fly-klar på fem minutter, ved å montere propell og vinger.
På veien var vingene og haleroret designet for å bli tauet bak kjøretøyet. Aerocar kunne kjøre i opp til 100 km/t, og ha en flyhastighet på 180 km/t.
FAA-godkjennelse ble gitt i 1956, og Taylor gjorde en avtale med selskapet Ling-Temco-Vought om serieproduksjon på den betingelse at han kunne skaffe 500 bestillinger. Planene om produksjon ble droppet da han kun klarte å skaffe halvparten så mange kjøpere, og kun seks eksemplarer ble bygget. En av disse er fortsatt flydyktig, og i tillegg eksisterer det ett eksemplar som ble bygget om til verdens eneste Aerocar III.


== De seks modellene ==
Det ble bygget fire Aerocar I, én Aerocar II og én Aerocar I som ble bygget om til en Aerocar III.


=== N4994P ===
N4994P (1949, opprinnelig N311214) er gul med sølvgrå vinger, og var den første Aerocar-modellen. Den befinner seg i museet EAA AirVenture Museum.


=== N101D ===
N101D (1954) eies av en mann i Wyoming, USA.


=== N102D ===
N102D (1960) er gul og blå. Dette var den siste Aerocar som ble bygget, og er den eneste som fortsatt er flydyktig. Den eies av Ed Sweeney, og var tidligere eid av skuespiller Bob Cummings.
Inspirert av denne jobber Ed Sweeney nå med utviklingen av Aerocar 2000 gjennom sitt Aerocar-selskap.


=== N103D ===
N103D (1956) er rød med røde vinger. Dette eksemplaret har blitt eid av et par i Colorado i 25 år, og ble lagt ut for salg i september 2006 med en startpris på 3.5 millioner amerikanske dollar. Dette eksemplaret ble en gang fløyet av Fidel Castros bror, Raul Castro, da det gikk tom for bensin og ble skadet under nødlandingen. Det har også blitt benyttet til trafikkovervåkning for en radiostasjon. Dette eksemplaret fløy sist i 1977, og er ikke lenger flydyktig.


=== N107D (Aerocar II) ===
N107D (1966) er av typen Aerocar II. Det kan ikke kjøres på veien, men er basert på det opprinnelige Aerocar-designet. Kun ett eneste eksemplar ble bygget, og det eies av en mann i Colorado.


=== N4345F (Aerocar III) ===
Dette eksemplaret er rødt med sølvgrå vinger, og var Moulton Taylors siste forsøk på en fly-bil. Det startet sitt liv som en av de opprinnelige Aerocar-modellene, men Taylor kjøpte det tilbake fra en kunde etter at det hadde blitt skadet i en ulykke. Deretter ombygget han det til Aerocar III. Taylor klarte med dette å fange interesse fra Ford, men det ble ingen produksjon. Prototypen er nå utstilt på et flymuseum i Seattle.
Nye medier

Nye medier er en beskrivelse av former for elektronisk kommunikasjon som er tilgjengeliggjort gjennom datateknologi. Nye medier skiller seg fra tradisjonelle media, som hovedsakelig er papirbaserte medier som aviser, magasiner og enveiskommuniserende radio og TV. Det som skiller de nye mediene fra de tradisjonelle er de nye medienes muligheter for å tilføre interaktivitet, som gjør det mulig for publikum å delta i en dialog. Nye medier bruker Internett som kommunikasjonskanal mellom avsender og publikum.


== Typer ==
 Nettsider
 Blogger
E-post
CD-/DVD-ROM
Virtual Reality
Interaktiv TV
IP-telefoni
Mobiltelefoni
Podkast
Nettsamfunn


== Se også ==
Media
Mediespiller
Medium
Digital mediedesign


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
[1] The Language of New Media (bok) av Lev Manovich, ISBN 0-262-63255-1, ISBN 978-0-262-63255-3
Bachelorprogram i nye medier Arkivert 19. mai 2009 hos Wayback Machine. ved Universitetet i Bergen
Digitale medier (bachelor) ved Universitetet i Oslo
Digital mediedesign Arkivert 2. mai 2012 hos Wayback Machine. ved Høgskolen i Telemark
Flanke

Flanke kan vise til:

Buksiden på et dyr
En side av en armé, venstre flanke er venstre side av styrken, osv. Bemerk at da flanken sees i forhold til egen styrke vil ved to styrker som møter hverandre front-mot-front venstre flanke hos den ene stå mot høyre flanke hos den andre og omvendt.
En side og en geometrisk våpenfigur (heroldsfigur) i et våpenskjold
Jelisaveta av Jugoslavia

Jelisaveta Karađorđević (serbisk: Њ.К.В. Кнегиња Јелисавета Карађорђевић; født 7. april 1936 i Beograd er medlem av Karađorđević-familien, også kjent som menneskerettighetsforkjemper og tidligere presidentkandidat for Serbia. Hun kjennes også under navnet Elizabeth av Jugoslavia.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===

Jelisaveta er datter av Pavle av Jugoslavia, som var regent i Jugoslavia. Familien måtte i eksil til Sør-Afrika under annen verdenskrig. Hun begynte med sin skolegang i Kenya, og fortsatte den i Storbritannia og Sveits. Ved siden av sitt serbiske morsmål behersket hun etterhvert også engelsk, fransk, spansk og italiensk. 


=== Ekteskap og karriere ===
Den 19. januar 1961 giftet hun seg med den amerikanske tekstilfabrikanten Howard Oxenberg (1919–2010). Fra dette ekteskap stammer de to døtre Catherine Oxenberg (født 1961, skuespiller) og Christina (født 1962). Paret ble skilt i 1966. Hun inngikk et nytt ekteskap den 23. september 1969 med den britiske politiker og senere europaparlamentmedlem Neil Balfour (født 1944). De fikk sønnen Nicholas (født 1970). Dette ekteskapet brøt sammen på grunn av Elisabeths forhold til skuespilleren Richard Burton og endte med skilsmisse i 1978.Sitt tredje ekteskap inngikk hun den 28. februar 1987 i New York City med Perus tidligere statsminister Manuel Ulloa Elías (1922–1992). 
I slutten av 1990 grunnla hun Princess-Elizabeth-stiftelsen for barn fra krigsområder. På dette tidspunkt var det blitt mulig for henne å bosette seg i fødebyen igjen. Den gamle kongelige redidens var blitt konfiskert av det tidligere regime, men den nye regjering var innstilt på å gi den tilbake til arvingene, som imidlertid ikke var enige seg i mellom. I 2013 ble det kunngjort at villaen "Crnogorka", i Uzicka-gaten i bydelen Dedinje skulle returneres til prinsesse Jelisaveta. Denne villaen var blitt kjøpt av prinsesse Olga av Hellas og Danmark i 1940, og tatt av staten i 1947. Det ble etterhvert stilt til rtådighet som residens for ambassadøren for Montenegro.Ved presidentskapsvalgene i Serbia i 2004 stilte hun som kandidat, noe som utløste hennes nevø Jugoslavias sterke mishag. Hun kom på sjetteplass med 63 991 stemmer (ca 2 % av stemmene). Allerede tidligere hadde hun gått inn for det fredelige samliv mellom golkene i det tidligere Jugoslavia, noe som borgerkrigene da gjorde umulig. Hun gikk også inn for avskaffelse av atomvåpen.
Elisabeth markedsfører to egne parfymemerker og forfatter barnebøker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Official web site of Princess