jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tungvekt

Tungvekt er en vektklasse i boksing og andre kampsporter. 


== Boksing ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===
I olympisk boksing finnes dessuten vektklassen «super-tungvekt» (eng. super heavyweight).
I tungvektsklassen i profesjonell boksing, har mange av de høyeste premiesummene vært tilknyttet.
Det er ikke ensbetydende med at de beste bokserne finnes i denne vektklassen.


== Kjente tungvektsboksere ==
Muhammad Ali
Joe Louis
Rocky Marciano
Ezzard Charles
Mike Tyson
Ingemar Johansson
Sonny Liston
Jack Dempsey
Steffen Tangstad


== Tidenes største og viktigste kamper i tungvektsklassen ==
(Valgene begrunnes i hver enkelt kamptråd)

James J. Corbett vs. John L. Sullivan (1892)
Bob Fitzsimmons vs. James J. Corbett (1897)
Jack Johnson vs. Tommy Burns (1908)
Jack Johnson vs. James J. Jeffries (1910)
Jack Dempsey vs. Jess Willard (1919)
Joe Louis vs. Max Schmeling (1938)
Cassius Clay vs. Sonny Liston (1964)
Joe Frazier vs. Muhammad Ali (1971)
Muhammad Ali vs. George Foreman (1974)
Larry Holmes vs. Ken Norton (1978)
Mike Tyson vs. Michael Spinks (1988)
Lennox Lewis vs. Evander Holyfield (1999)


== Se også ==
Tungvekt (MMA)
Brigadeführer

Brigadeführer var en grad i Schutzstaffel (SS) og Sturmabteilung (SA) i Tyskland mellom 1932 og 1945
Den ble opprettet på grunn av SS' vekst, og gitt til offiserer som kommanderte SS-brigader. I 1933 ble SS-brigadene omdøpt til SS-Abschnitte, men graden fortsatte å ha samme navn. I SA hadde den ingen spesielle rolle, men var bare en del av gradshierarkiet.
Opprinnelig var det den andre høyere offisersgraden, mellom Oberführer og Gruppenführer.  Dette endret seg da Waffen-SS og Ordnungspolizei ble opprettet. I begge organisasjoner ble Brigadeführer regnet som likeverdig med en generalmajor i Wehrmacht.Insigniene var først to eikeløv og en sølvknapp. I 1942 ble dette endret til tre eikeløv, etter at rangen SS-Oberstgruppenführer ble innført. Brigadeführere bar også skulderklaffer som generalmajorer i Wehrmacht, og ble titulert med begge grader, f.eks. SS-Brigadeführer und Generalmajor der Waffen-SS und Polizei.


== Referanser ==
Ruf

Ruf er et bilfirma med base i Tyskland som baserer sine modeller på biler fra Porsche. Ruf blir oftere referert til som en tuner, men er også en bilprodusent. Ruf bygger ca. 30-35 biler i året som blir bygget på råchassier de kjøper av Porsche uten serienummer. Disse blir oppbygd og får serienummer av Ruf. Ruf sine modeller er i dag basert på Porsche 911 og Porsche Boxster, men firmaet tilbyr alt fra motortuning, bremser, understell m.m til de fleste Porsche-modeller.


== Modeller ==

Ruf 3400
Ruf BTR
Ruf CTR "Yellow Bird"
Ruf CTR 2
Ruf RCT
Ruf RGT
Ruf Rturbo
Ruf Rt 12
eRUF Greenster


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ruf Automobile GMBH
James J. Corbett vs. John L. Sullivan

James J. Corbett vs. John L. Sullivan var en boksekamp som ble arrangert i New Orleans den 7. september 1892.


== Generelt ==
Denne kampen har enorm historisk verdi fordi den var “broen” fra “bare-knuckle” perioden over til Queensberry æraen. ”The Boston Strong Boy”, John L. Sullivan var den siste VM-mesteren fra tiden da boksing ble utkjempet med London Prize Ring Rules, og den eneste bokseren som var involvert i VM-kamper fra begge tidsperiodene.
”Gentleman” James J. Corbett var den nye moderne bokseren som baserte seg mer på teknikk og fotarbeid fremfor primitive neveslagsmål. Blant annet var han en pioneer på å utvikle venstre jab-en som et offisielt slag.


== Om kampen ==
Da denne kampen fant sted i 1892 var det praktisk talt den eneste gangen to boksere som tilhørte hver sin æra møttes, ”old vs. new”. Timingen var perfekt for Corbett som var ung, i form og på sitt beste, men Sullivan var overvektig og aldrende etter mange tøffe nevekamper og et mangeårig alkoholmisbruk. Det gikk som det måtte gå, det unge løven, med sin nye teknikk og slagvarianter danset rundt den gamle mesteren og fyrte løs til den gamle løven til slutt segnet om i 21. runde.
Sullivan var favoritten blant publikum. Han hadde superstjernestatus i USA og Europa (en av verdens første) og portrettbilder av ham hang på veggen i nærmest hver eneste saloon over hele USA. Folket elsket John L. Sullivan, og folk tilga aldri den unge jyplingen Corbett som reduserte deres helt, ”the Great John L.”, til et blødende ringvrak.


== Annen informasjon ==
Noe av det mest kjedelige ved denne kampen er at Thomas Alva Edison, som nylig hadde tatt patent på filmkameraet, tilbød seg å filme kampen. Problemet var da at kampen måtte foregå inne i Edison’s filmstudio, og da ville det ikke være plass til tilskuere. Sullivan som VM-mester hadde rettighetene til å velge tid, sted og betingelsene rundt kampen og hadde liten tro på at filmen av kampen ville gjøre stor business, noe som skulle vise seg å være en av boksingens største forrentnings-skivebommer. ”Fightfilms”, som det skulle hete i årene fremover, var en gullgruve for alle involverte. Men Sullivan ville heller sikre seg prosentene sine fra billettene publikum kjøpte og avviste Edison’s forslag bryskt med kommentaren som ble ledd av i mange år fremover: ”There’ll be no moving pictures of my fight!”.
For oss som interesserer seg for bokehistorien er dette utrolig synd. Selv om kvaliteten på datidens opptak var en vits i forhold til dagens, er det likevel utrolig synd at Sullivan er den eneste VM-mesteren i tungvekt som det ikke finnes noe filmopptak av mens han var i kamp. Alle detaljer kjent om hans boksestil kjenner vi kun fra artikler, reportasjer og opplysninger fra vitner som satt ringside ved kampene hans. Heldigvis er livet og karrieren hans godt dokumentert, men dersom Edison hadde vært ute med oppfinnelsen sin noen år tidligere, hadde man kunnet se ”the Great John L.” med egne øyne.
Roald Aas

Roald Edgar Aas (født  25. mars 1928 i Oslo, død 18. februar 2012) var en norsk skøyteløper og syklist. I 1956 ble han tildelt Egebergs Ærespris.


== Karriere ==


=== Skøyter ===

Roald Aas var gjennom det meste av 1950-tallet en god nummer to i norsk skøytesport – etter henholdsvis Hjalmar Andersen og Knut Johannesen. Han tok en NM-tittel i 1956; ellers ble han nr. 2 sju ganger. Han gikk for Oslo Idrettslag fram til 1956, da meldte seg inn i Oslo Skøiteklub.
Han stilte for Norge i samtlige EM og VM mellom 1951 og 1960, og var nesten alltid blant de ti beste. Han fikk bronsemedalje i ett VM (1958) og to EM (1957 og 1960). Han deltok i tre OL. I Oslo i 1952 tok han bronse på 1500 m, men i OL i Cortina ble det ingen topplassering. I Squaw Valley i 1960 gikk han omsider helt til topps, og delte gullmedaljen med Jevgenij Grisjin på 1500 m. Etter avsluttet skøytekarriere var han klubbtrener for OSK.


==== Personlige rekorder på skøyter ====
* = Noen kilder sier bestetid på 3 000 m er 4.37,0 fra før-olympiske leker i Squaw Valley den 20. februar 1960. Dette er en usikker notering på grunn av usikkerhet om korrekt banelengde.


=== Sykkel ===
Roald Aas var også syklist, og representerte Idrettsklubben Hero. I 1956, samme år som han ble tildelt Egebergs Ærespris, vant han to individuelle gull under Norgesmesterskapet i sykkel på Hamar: 4000 meter banesykling og 30km temporitt. I temporittet var det også lagt inn et lagmesterskap, som IK Hero, med Aas, Fredrik Kveil og Aage Kjelstrup på laget, vant.


== Personlig ==
Aas år var en tid gift med cand.oecon. og billedkunstneren Mette Giæver (født 13. januar 1938), ekteskapet ble oppløst i 1973.
Aas døde den 18. februar 2012 etter en tids sykeleie i kamp mot kreften.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bjørnsen, Knut (1932–2008) og Jorsett, Per (1920–) (1971). «Roald Aas – Fra Bislett til Squaw Valley». Skøytesportens stjerner. Oslo: Cappelen. s. 127–130. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalisert på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket.]


== Eksterne lenker ==
(en) Roald Aas – Olympics.com 
(en) Roald Aas – Olympic.org 
(en) Roald Aas – Olympedia 
(en) Roald Aas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Roald Aas – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Roald Aas – Speedskatingbase.eu 
(en) Roald Aas – SpeedSkatingNews.info 
(en) Roald Aas – SpeedSkatingStats.com 
(en) Roald Aas – ProCyclingStats 
(en) Roald Aas – Cycling Archives 
(no) Roald Aas i Store norske leksikon
(no) Roald Aas i Norsk biografisk leksikon
Minneord på vegne av Norges Skøyteforbund, Oslo Idrettslag, Oslo Skøiteklub.Skøyter«Roald Aas» (engelsk). Skateresults.com. Arkivert fra originalen 11. mars 2007. Besøkt 15. november 2015. 
(en) Roald Aas på The-Sports.org (noen resultater)Sykkel
Dysmeli

Dysmeli er en medfødt tilstand med manglende eller mangelfullt utviklet skjelett i arm(-er) og/eller ben. Det kan være mangler ved en eller begge armer og/eller ett eller begge ben. 
De delene av arm/ben som finnes, har ofte avvikende form og størrelse. Deres muskler, sener, blodårer og nervetråder kan være mangelfullt utviklet. Ved tverrgående dysmeli vil alt nedenfor et visst nivå på armen eller benet mangle. Ved langsgående dysmeli vil én eller flere knokler i arm eller ben mangle helt eller delvis. Andre knokler lengre borte fra kroppen kan helt eller delvis være til stede. I de fleste tilfeller er årsaken ukjent, men det finnes noen få typer dysmeli som er arvelige.
Dysmeli opptrer som en del av bildet ved noen sjeldne tilstander som: 

TAR
Poland syndrom
VATER, VATERS, VACTERL, VACTERLS
Holt-Oram syndromPå tidlig 1960-tall kom en ny medisin, thalidomid, som ble markedsført som en mild sovemedisin. Den ble blant annet gitt til gravide. Det ble født et antall barn uten armer og/eller ben før man fant sammenhengen mellom medisinbruken og tilstanden. Etter denne saken er det vanlig å være meget tilbakeholdende med å gi medisin til gravide. Det er en relativt kort liste gamle og velkjente substanser som nå gir ved sykdom hos gravide.
Bob Fitzsimmons vs. James J. Corbett

Bob Fitzsimmons vs. James J. Corbett var en boksekamp som ble arrangert i Carson City, Nevada i USA den 17. mars 1897.


== Generelt ==
Kampen mellom James J. Corbett og “The Fighting Blacksmith”, Bob Fitzsimmons var den første VM-kampen som ble filmet, den har derfor ekstra stor historisk verdi. Edison hadde utviklet kameraet sitt såpass siden fem år tidligere at det nå var mulig for ham å filme utendørs i en slags ”filmbod” som var plassert ringside. Han hadde tidligere filmet VM-mesteren Corbett i en oppvisningskamp i studioet sitt, og den gjorde det svært bra når det ble vist på teaterlerret over hele USA. Corbett fikk betalt 5000 dollar for innsatsen sin og var dermed det første personen i historien som fikk betalt for å stå foran kamera.
Kvaliteten på filmen er heller dårlig, men nok til at man kan se hva som skjer selv om noen av rammene mangler her og der.


== Om kampen ==

Bob Fitzsimmons regnes som en av tidenes mest hardtslående boksere. Han var regjerende VM-mester i mellomvekt som nå prøvde seg mot tungvektsmesteren. Corbett hadde få problemer med Fitzsimmons i de første 10 rundene. Han var større, sterkere og mer bevegelig, men etter hvert som Corbett begynte å trøtne og Fitzsimmons kommer og mer til med slagene sine begynte kampen å jevne seg ut. Og så, i 14. runde traff den hardtslående Fitzsimmons med et perfekt slag i mellomgulvet til Corbett, som gikk ned for full telling. Corbett forsøkte å stable seg på bena, men hele kroppen hans var lammet av støtet og han ble telt ut av dommeren. Senere ble dette slaget kalt for «the solar plexus punch». 
Westernlegenden Bat Masterson (Wyatt Earp, mannen som endte Billy the Kids herjinger satt ringside i tilfelle det ble bråk blant publikum). Fitzsimmons var en bokser som forstod hvor mye effekt kroppslag hadde. Om man går ned for telling fra et slag mot hodet klarer man ofte å reise seg fordi hodet «flytter seg» med slaget og mye av kraften i slaget reduseres. Men med et kroppslag er det mye mer masse som må flyttes og kroppen absorberer mye mer av slaget og det tar mye lengre tid å komme seg. Hvor ofte ser man en bokser reise seg og komme inn i kampen igjen etter å ha tatt telling etter et slag til kroppen? Nesten aldri, og det skjedde ikke i dette tilfellet heller. Fitzsimmons slo Corbett på knockout i 14. runde. Det gjorde ham til den første bokseren som vant VM-titler i to vektklasser, i tillegg til at han var involvert i den første VM-kampen som ble filmet.


== Etter kampen ==
Noen år senere ble Fitzsimmons den første bokseren som vant titler i tre vektklasser da han ble VM-mester i den nyopprettede lett-tungvektsklassen.
Jack Johnson vs. Tommy Burns

Jack Johnson vs. Tommy Burns var en boksekamp som ble arrangert på Rushcutters Bay i Sydney, Australia, den 26. desember 1908.


== Generelt ==
Dette var den første tungvektskampen under Queensberry-reglene at et farget bokser fikk og vant VM-tittelen. Fargede boksere hadde allerede etablert seg innen boksing, og de skulle komme til å dominere sporten helt til dags dato.
De tidligere VM-mestrene i tungvekt hadde nektet å forsvare tittelen sin mot fargede boksere. Flere av dem hadde kjempet mot fargede i ikke-tittel kamper, men verden var ikke klar for å risikere at en farget bokser skulle bli VM-mester. De tidligere VM-mestrene John L. Sullivan, James J. Corbett, Bob Fitzsimmons, James J. Jeffries og Marvin Hart hadde alle trukket det som ble referert til som ”the colorline”. I flere år hadde ”The Galveston Giant”, Jack Johnson vært rangert som førsteutfordrer til VM-tittelen, men han lyktes aldri å få lurt den store mesteren James J. Jeffries inn i ringen. Tommy Burns var annerledes. Han var først og fremst en forretningsmann, deretter bokser, og sa at han var villig til å forsvare tittelen sin mot Johnson, men prislappen var 30 000 dollar – en sum så høy på den tiden at ingen i praksis hadde et slikt beløp å stille til rådighet. Men etter godt og vel ett år, da Johnson hadde fulgt etter Burns til alle hans kamper og sittet ringside og høylyttet kastet ut utfordringer, kom tilbudet fra uventet hold. Den australske promotoren, Snowy Baker, stilte med pengene og Burns signerte det som til da var den største sum en idrettsutøver hadde fått som betaling. Kampen skulle finne sted i Rushcutters Bay utenfor Sydney i Australia.


== om kampen ==
Selve kampen var en mismatch, Johnson var altfor stor, sterk og teknisk suveren til at Burns i det hele tatt var en faktor i kampen. Johnson hadde full kontroll på Burns hele tiden, men forsøkte aldri å slå ham ut. Han nærmest dissekerte Burns og ydmyket ham foran filmkamera og tilskuere mens han smilte og slengte ut spydigheter til Burns supportere. Etter 10. runde begynte folk å forlate kampen i avsky for seigpiningen Johnson utsatte Burns for. De som ble igjen ropte om at kampen måtte stoppes. Til slutt entret politiet ringen i 14. runde for å stoppe nedslaktingen av Burns. Johnson fikk tildelt seieren og ”the richest prize in sports” var nå i hendene på en kjepphøy, upopulær svart mann. Det skapte furore blant hvite i den vestlige verden, de tidligere VM-mestrene John L. Sullivan og Jim Corbett fordømte kampen og Burns ”grådighet” – måten han satte penger over ”den hvite rases ære”.


== i pressen ==
Den kjente forfatteren Jack London dekket kampen for avisen New York Herald skrev; ”ikke bare vant ikke Burns en eneste runde av kampen, han vant ikke et eneste sekund. En ting er nå klart, James Jeffries må komme tilbake og ”wipe the golden smile off Johnson's face. Jeff, it’s up to you.” VM-mesteren i tungvektsboksing var nå en farget, artikulert, intelligent og arrogant mann.
Grorudbanen

Grorudbanen er en av de fire østlige linjene på T-banen i Oslo, drevet av Sporveien T-banen. Av banene i øst er Grorudbanen den lengste, og den første som forlater fellesstrekningen i sentrum.


== Historie ==
Banen sto ferdig i 1966 og har siden blitt forlenget i tre omganger:

16. oktober 1966 Tøyen–Grorud
3. mai 1974 Grorud–Rommen
18. august 1974 Rommen–Stovner
21. desember 1975 Stovner–VestliDet har også blitt lagt planer for videre forlengelse nordover til Nittedal, med stasjoner på Skillebekk og Gjelleråsen, men dette er lagt på is for øyeblikket.
Etter at T-banen gikk over til pendellinjer gjennom sentrum ble Grorudbanen slått sammen med Sognsvannsbanen i vest. Den pendler nå mot Sognsvannsbanen. Grorudbanen har alltid vært linje  i T-banesystemet, men f.o.m april 2016 går også  på strekningen. Beregninger viser at T-banens linje 5 har rundt 42 000 påstigende passasjerer i begge retninger hver dag på strekningen mellom Hasle og Vestli, flest av alle linjene.


== Linjekart ==


== Referanser ==
Jess Willard

Jess Willard (født 29. desember 1881 i St. Clere i Kansas, død 15. desember 1968 i Los Angeles i California) var en amerikansk tungvektsbokser.
Willard var verdensmester i tungvektsboksing i perioden 5. april 1915 til 4. juli 1919. Han startet sin boksekarriere sent, nesten 30 år gammel. Han ble sett på som det Store hvite håpet i en tid da rasismen var vanlig i USA. Den 5. april 1915 hadde han slått seg frem til en kamp om mesterskapstittelen. Kampen gikk i Havanna, Cuba, og hans motstander var den svarte bokseren Jack Johnson. I den 26. runden vant Jess Willard på knockout.
Jess Willard var boksehistoriens høyeste verdensmester med sine 1,99 meter, helt til våre dagers Vitalij Klitsjko og Nikolay Valuev. 37 år gammel tapte han tittelen til Jack Dempsey, i en kamp 4. juli 1919 i Toledo, Ohio.
I 2003 ble han posthumt medlem av International Boxing Hall of Fame.


== Se også ==
Tungvekt
Boksingens Hall of Fame
Jack Dempsey vs. Jess Willard
Boksing
Verdensmestere i tungvektsboksing
«Årets Bokser» – Ring Magazine
«Årets Kamp» – Ring Magazine


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jess Willard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jess Willard på Internet Movie Database 
(en) Jess Willard hos American National Biography 
(de) Jess Willard – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jess Willard – Kansas Sports Hall of Fame 
(en) Jess Willard – BoxRec
Robert Bjørk

Robert Bjørk (født 12. september 1969) er en norsk politiker (Ap).
Han vokste opp i en gruvearbeiderfamilie i Malm. Han er faglært elektriker og begynte i 1990 ved tremassefabrikken i Follafoss, der han har vært automasjonstekniker og hovedverneombud.Han overtok som ordfører i Verran kommune i november 2004, etter at partifellen Kåre Olsen trakk seg. Bjørk stilte ikke til gjenvalg ved kommunestyrevalget i 2007.I 2008 ble Bjørk ansatt som personal- og utviklingsleder i Verran kommune.


== Referanser ==
Fight of the Century

Fight of the Century var den første av tre boksekamper mellom Joe Frazier og Muhammad Ali. Den ble arrangert i Madison Square Garden i New York i USA den 8. mars 1971.


== Generelt ==
Denne kampen var den første kampen i historien der to ubeseirede VM-mestre i boksing møttes til kamp. Etter at Ali nektet å delta i Vietnamkrigen i 1967, ble han fratatt bokselisens og utreisetilatelse. I begynnelsen sa boksesporten at titler ikke kunne tapes ved utestengelse, men etter hvert som tiden gikk ble det tydelig at boksesporten trengte en VM-mester i tungvekt. 


== Før kampen ==
Frazier hadde vunnet gull i tungvektsklassen i OL 1964. Da Ali ble utestengt hadde han allerede nådd såkalt «contender»-status, og da WBA beordret en turnering mellom de 8 beste tungvekterne for å kåre en ny VM-mester, var Joe Frazier blant dem. I finalen sto det mellom Frazier og Jimmy Ellis, og da de møttes i februar 1970 kjempet de om VM-tittelen som var erklært ledig etter Alis utestengelse. Da Frazier kjørte over Ellis i løpet av fem runder, ble han rangert som verdens ener i tungvektsklassen. Sent samme året ble Ali benådet av høyesterett og var igjen klar til å bokse. Etter to comeback-kamper var det klart for det første møte mellom de to. Kampen ble døpt «Fight of the Century», en vri fra Johnson og Jeffries' «Battle of the Century» 61 år tidligere.


== Om kampen ==
Denne gangen sto imidlertid markedsføringen av kampen i forhold til forventningene. Muhammad Ali og Frazier bragte ut det beste i hverandre. I femten runder målte de krefter og satte rekord for antall slag i en tungvektskamp, en rekord som skulle stå i 26 år. Begge boksere var rystet i løpet av kampen, men det var Fraziers nådeløse stil som kom seirende ut. 


== Etter kampen ==
Etter kampen ble begge boksere kjørt til sykehus og fortsatte munnhuggeriet der. Kampen levde på alle måter opp til alle forventninger.
Med seieren vant Frazier aksept som den ubestridte tungvektskongen. Senere skulle Ali og Frazier møte hverandre i ytterligere to klassiske møter og den ene av dem, «Thrilla in Manila», kjempet de en så brutal kamp mot hverandre at ingen av dem ble den samme igjen. Ali-Frazier-trilogien regnes av mange som den beste kampserien boksesporten har sett.


== Eksterne lenker ==
Tungvekt-historie
Larry Holmes vs. Ken Norton

Larry Holmes vs. Ken Norton var en boksekamp arrangert i Las Vegas den 8. juni 1978.


== Generelt ==
Ingen visste hvor stor verdi denne kampen ville få da den gikk av stabelen i 1978. Da den aldrende VM-mesteren Ali tapte til Leon Spinks tidligere samme året var Ken Norton rangert som førsteutfordrer til Spinks. Men Spinks visste at Ali vs. Spinks 2 var en mye større og økonomisk mer lukrativ kamp enn Spinks vs. Norton, så han bestemte seg for å gå for pengene. Dette førte til at boksingens to forbund på den tiden, WBA og WBC, splittet med hverandre og gikk hver sin vei. WBA ville følge Spinks, WBC ville følge Norton. Som følge av dette ble Norton erklært WBC-mester basert på hans seier i VM-kvalifiseringskampen mot Jimmy Young noen måneder i forveien. Nr. 2 på WBCs utfordrerliste var Larry Holmes, og han ble justert opp til nr. 1 når Norton ble tildelt tittelen.


== før kampen ==
Norton hadde allerede møtt Ali tre ganger, en serie Ali ledet 2-1, men mange mente at Norton burde hatt seieren i deres tredje møte i 1976. Ali innrømte mange år senere at han ikke fortjente seieren i den kampen. Nortons claim til VM-tittelen nå var så godt som noen annens.
Holmes var en ung tungvekter på vei opp. Han hadde vært Alis sparringsparter i flere år og plukket opp mange triks og knep fra ”The Greatest”. Med Holmes’ seire over Earnie Shavers, Roy Williams og Rodney Bobick hadde han klatret rankingene. Det var nå duket for det som ble kalt ”the next generation”.


== om kampen ==
I likhet med Ali vs. Frazier hadde også Holmes og Norton boksestiler som passet hverandre bra – perfekt faktisk. De leverte årets beste tungvektskamp i 1978. Kampen var helt jevn da den gikk inn i 15. runde og begge to nektet å tape siste runde. Det kokte ned til hvem var villig til å presse seg lengst. Resultatet var en av de mest intense rundene tungvektsklassen har sett. Når deres 15 utrolige runder var omme fikk Holmes tildelt en knepen poengseier.


== etter kampen ==
Det som gjør denne kampen så viktig er at Ali skulle komme til nå slå Leon Spinks i returkampen og deretter legge opp. Dermed hadde WBA ingen mester lenger, og Holmes stod nå alene som eneste tittelholder i tungvektsklassen (IBF ble ikke etablert for 1984). Holmes skulle dessuten vise seg å være en meget solid VM-mester, den suverent beste i tungvekteren fra Norton seieren i 1978 til han tapte tittelen i 1985. Blant de han forvarte tittelen mot var dessuten Leon Spinks og Ali, som gjorde et trist comeback forsøk mot sin tidligere sparringspartner. Med seieren over Ken Norton, og Alis avgjørelse om å legge hanskene på hylla var Larry Holmes det eneste naturlige valget om å opprettholde den linære tittelen.