jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Oklahoma City Thunder

Oklahoma City Thunder er et amerikansk basketballag, stiftet i 1967, som spiller i ligaen NBA. Laget holder til i Oklahoma City i Oklahoma, og spiller hjemmekampene i Chesapeake Energy Arena. Frem til 2008 het klubben Seattle SuperSonics. Klubben blir for øyeblikket sett på som en av de beste i verden, og kom i 2012 helt til finalen i NBA-playoffs, men tapte der mot Miami Heat. Oklahoma City Thunders direktør heter Sam Presti, mens det er Scott Brooks som trener klubben.


== Seattle SuperSonics ==
Oklahoma City Thunders forgjenger, Seattle SuperSonics ble stiftet i 1967. Klubbens høydepunkt kom da de vant NBA-sluttspillet i 1979. I tillegg til dette hadde de to opptredener i NBA-finals som endte med tap. I 2007 ble SuperSonics solgt til en gruppe investorer fra Oklahoma City for $300 millioner, noe som førte til at klubben ble flyttet foran 2008/09-sesongen. Eierne gikk med på å etterlate navn, logo og farger til et eventuelt fremtidig nytt lag i Seattle, mens eiendeler som spillere, trofeer og championship-bannere ble med til Oklahoma City. 
3. september 2008 ble navn, farger og logo til den nye klubben, Oklahoma City Thunder presentert.


== Oklahoma City Thunder ==


=== 2008/09 ===
Det startet dårlig for OKC den første sesongen. Etter kun 3 seire på de første 32 kampene var laget på vei mot den dårligste vinn/tap-prosenten i ligaens historie. Heldigvis for dem klarte de å vinne 20 av de siste 50 kampene, noe som gjorde at de endte sesongen på 23 seire og 59 tap, noe som var tre seire mer enn de hadde den siste sesongen i Seattle. Mye av æren for den gode sesongavslutningen ble gitt til ansettelsen av den nye hovedtreneren Scott Brooks


=== 2009/10 ===
Sommeren 2009 draftet Oklahoma City Thunder James Harden og Serge Ibaka i den årlige NBA-draften. Disse to unge spillerne skulle vise seg å passe godt inn sammen med Kevin Durant, Russell Westbrook og Jeff Green, tre andre gode unge spillere som allerede var i klubben. Denne gjengen var sterkt delaktig da klubben til slutt endte regular season med 50 seire og 32 tap, noe som betydde en økning i 27 seire fra sesongen før. Dette førte også til at de nådde playoffs for første gang i klubbens historie, som åttende og siste lag i Western Conference. Laget superstjerne Kevin Durant endte også sesongen som ligaens yngste toppscorer noen sinne, og fikk med dette sitt virkelige gjennombrudd. 
I sluttspillet møtte Thunder regjerende mester Los Angeles Lakers i første runde. Mange trudde Lakers ville leke seg gjennom og vinne 4-0 i best-av-syv-serien, men Thunder ga god motstand, og fikk med seg to seire. Pau Gasol avgjorde serien i kamp 6, med et skudd i aller siste sekund av kampen.


== Spillerstall ==
Sist oppdatert 16. januar 2015


== Hall of Fame ==
De følgende fire personene har hatt tilknytning til klubben, og er innvalgt i Naismith Memorial Basketball Hall of Fame:

Patrick A. Ewing
Dennis Johnson
David O. Thompson
Leonard R. «Lenny» Wilkens
Gary Payton


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Oklahoma City Thunder – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gutta Boys

Gutta Boys var en norsk barne- og ungdomsserie på syv episoder som gikk på NRK1 våren 2006. Den ble produsert for NRK av Monster Film AS, og TV-serien ble som første norske serie Emmy-nominert i 2006 (sammen med Den lille redningsskøyta Elias, som også ble nominert i samme kategori samme år). Serien var basert på en serie lettlestbøker av Axel Hellstenius.
Serien hadde premiere på NRK den 4. mars 2006, mens siste episode ble sendt 15. april samme år. Gutta Boys ble kåret til beste barne- eller ungdomsprogram under Gullruten 2007.


== Om serien ==
Arne, Bjørn Tore (Bønna), Petter og Eivind er i tolvårsalderen og befinner seg i overgangen mellom barn og ungdom. De tester grensene for rett og galt, vennskap og lojalitet.


== I rollene ==
Jonas Olsen (Arne)
Bjørn Skalpe Bjørnli (Bønna)
Sondre Vegheim (Petter)
Olav Endresen Haukeli (Eivind)
Marie Haagenrud (Mette)
Anita Høyer Wester (Hilde),
Machilla Kolltveit Tambwe (Faisa)
Anna Bache-Wiig (Arnes mor)
Thorbjørn Harr (Arnes far)
Henrik Mestad (Nils Jacob)
Kåre Conradi (Bønnas far)


=== Bak serien ===
Regi: Arild Andresen
Manus: Axel Hellstenius


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gutta Boys  hos Filmfront
(en) Gutta Boys på Internet Movie Database
Ingen norsk Emmy-pris (Aftenposten, 2006)
Bryn kirke

Bryn kirke er en langkirke fra 1861 på Rykkinn i Bærum kommune i Viken fylke.
Byggverket er i tegl og har 400 plasser. Arkitekt P.H. Holtermann. Ved kirken ligger Bryn kirkegård. Kirken er veikirke og sognekirke for Bryn menighet.


== Historikk ==
Kirken var ferdigbygget i 1861 og ble åpnet med stor seremoni 28. juni 1861. Gunder Kristensen Krydsby fra Lommedalen fraktet de to kirkeklokkene fra Kristiania med hest og vogn.
Ringeriges Ugeblad (nå Ringerikes Blad) skrev: «Alledere tidlig paa Morgenen saaes store Skarer ad alle Veie at begive sig til Kirken. Omtrent 800 Adgangstegn vare uddelte. Kl 9½ aapnedes Kirken, hvorved de, som havde Adgangstegn kom ind og indtog sine Pladse. Kl 10 avgik Processionen fra Gaarden Bryn. Den bestod af Provstiest Præster, 10 i Tallet. Bygdens nye og særdeles vakre Kirke blev indviet.»
Noe av inventaret ble kjøpt nytt, noe ble mottatt som gaver og noe ble overført fra den mye eldre kirken Tanum kirke. Utsmykkingen av koret i kirken ble utført av Emanuel Vigeland, som var bror til den  mer berømte Gustav Vigeland.
Kirken ble restaurert i 1959-60 ved arkitekt Finn Bryn. I 2007-2008 ble kirkespiret reparert, og det ble da funnet en gammel skriftrull i bjelkelaget, som fortalte hvor kirkens grunnstein var lagt, hvem som hadde deltatt i byggingen av kirken og hvem som hadde bekostet arbeidet.
Den 70 mål store kirkegården er planlagt utvidet med 60 mål og gravearbeidene er igang. Gravingen avdekket en rekke arkeologiske funn fra eldre jernalder fra 500 år f. Kr. og frem til middelalderen, bl. a. to automatisk fredede kulturminner bestående av graver og bosettingsspor fra jernalderen.


== 150-årsjubileet ==
I jubileumsåret 2011 vil det bli arrangert konserter, utstillinger og jubileumsgudstjeneste i kirken. Jubileumsskrift redigeres av Bjørn Sandvik.


== Litteratur ==
T. J. Bakken: Bryn kirke 1861 – 1961. Forlaget Land og Kirke 1961.
Alf Henry Rasmussen (1993). «Bryn kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 697. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Bryn menighets hjemmeside
(no) «Bryn kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Bryn kirke i «Norges kirker»
«Bryn kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Barentssekretariatet

Barentssekretariatet er et interkommunalt selskap eid av Nordland og Troms og Finnmark fylkes­kommuner. Barents­sekretariatets primær­oppgave er å støtte norsk-russiske samarbeids­prosjekter i norsk og russisk del av Barentsregionen. Det er Utenriksdepartementet som hvert år bevilger rundt 30 millioner kroner til Barents­sekretariatet som brukes til prosjekt­finansiering av norsk-russiske samarbeids­prosjekter. Siden 1993 har Barentssekretariatet vært med og finansiert av over 3 000 norsk-russiske samarbeids­prosjekter. Barents­sekretariatet er også et kompetansesenter på norsk-russisk samarbeid og bistår både offentlige og private aktører med hjelp innenfor relaterte tema. 
Sekretariatet ble opprettet i oktober 1993, for å fungere som sekretariat for Norges periode som formannskap i Barentsregionen (1993–1995). Sekretariatet fortsatte driften som et prosjekt under Utenriks­departementet, inntil det i 1999 ble det overtatt av de tre nordligste fylkes­kommunene som et inter­kommunalt selskap. Barentssekretariatets hovedkontor ligger i Kirkenes. I tillegg har sekretariatet kontor i Murmansk, Arkhangelsk og Naryan Mar. I november 2022 besluttet selskapet å legge ned kontorene i Russland som følge av landets invasjon av Ukraina.Sekretariatsleder er Lars Georg Fordal som overtok denne stillingen 1. september 2016. 


== Barentsnews/BarentsObserver ==

Nettstedet BarentsObserver ble først etablert som internettbasert nyhetstjeneste i oktober 2002 under navnet Barentsnews av journalist Atle Staalesen i Kirkenes. I september 2003 skiftet nettstedet navn til BarentsObserver. Fra 2005 til 2015 ble BarentsObserver drevet av Barentssekretariatet. I oktober 2015 sluttet alle ansatte i BarentsObserver og startet det uavhengige nyhetsnettstedet The Barents Observer. BarentsObserver ble som en konsekvens nedlagt som nyhetsstjeneste.
BarentsObserver.com var en åpen internettbasert nyhetstjeneste med nyheter om og fra Barentsregionen. Nettstedet publiserte nyheter fra Norge, Sverige, Finland og Russland. Nyhetsnettstedet BarentsObserver ble ikke redigert ikke etter Redaktørplakaten. 


=== Oppsigelsessaken 2015 ===
Høsten 2015 valgte styret for Barentssekretariatet å avskjedige daværende redaktør Thomas Nilsen. Konflikten mellom redaktør og eiere skyldtes lang tids uenighet og ordskifte om hvorvidt nettstedet skulle redigeres og organiseres i tråd med prinsippene i Redaktørplakaten. Nilsen etablerte deretter The Independent Barents Observer. 
Konflikten og oppsigelsessaken fikk stor oppmerksomhet i norske medier og reaksjoner fra de norske presseorganisasjonene Norsk Redaktørforening og Norsk Journalistlag.


== Se også ==
Barentsregionen
Barentssamarbeidet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
BarentsObserver.com — Nyheter om Barentsregionen på engelsk og russisk.
Sergej Ivanov

For den russiske landeveissyklisten, se Sergej Ivanov (syklist).
Sergej Borisovitsj Ivanov (russisk: Сергей Борисович Иванов; , født 31. januar 1953 i Leningrad) er en russisk etterretningsoffiser og politiker. Han har blant annet vært første visestatsminister og forsvarsminister i Russland.
Ivanov snakker engelsk og svensk. Han er gift og har to sønner.


== Oppvekst ==
Sergej Ivanov ble født 31. januar 1953 i daværende Leningrad (St. Petersburg), faren døde da Sergej var spedbarn og gutten vokste opp sammen med moren som var ingeniør, i en såkalt Kommunalka som er en fellesleilighet hvor flere familier deler kjøkken og bad.
Ivanov fullførte i 1975  utdannelsen som oversetter ved filologisk fakultet på Statsuniversitetet i Leningrad med hovedfag i engelsk og svensk. I løpet av studietiden hadde han en periode som utvekslingsstudent ved Ealing Art College i London hvor han studerte engelsk, og han har uttalt at det var fascinasjonen for musikken til grupper som The Beatles, Pink Floyd og Led Zeppelin som fikk ham til å studere engelsk.


== Karriere ==
Sergjev Ivanov fortsatte på skolen til KGB sitt første direktorat (utenriksetterretning) i Minsk hvor han fikk undervisning i kontraspionasje og jus. Etter å ha fullført disse kursene ble han i 1976 overført til KGBs avdeling i Leningrad hvor han ble venn og kollega med Vladimir Putin.
Sent på 1970-tallet ble Ivanov overført til utenriksetterretningen, det er lite informasjon fra denne perioden, men han skal hatt poster i Afrika og Europa. I 1981 fullførte han et høyere KGB studie.
Fra november 1984 til august 1990 var Ivanov stasjonert ved den sovjetiske ambassaden i Helsingfors. Etter Helsingfors var Ivanov stasjonert en kort periode i Nairobi (Kenya).Etter Sovjetunionens fall høsten 1991 ble KGB omorganisert og utenriksetterretningen ble overført til en ny organisasjon – SVR. Sergei Ivanov jobbet seg gjennom gradene i SVR, på midten av 1990-tallet var han en av de yngste generalene i organisasjonen og i 1998 ble han utnevnt til visedirektør for Europa-avdelingen.
Da Vladimir Putin ble leder av FSB (den russiske etterfølgeren til KGB) i 1998 utnevnte han Sergej Ivanov til visedirektør i FSB med ansvar for avdelingen for analyse, prognoser og strategisk planlegging. Den 15. november 1999 utnevnte president Boris Jeltsin han til sekretær for det nasjonale tryggingsrådet. 28. mars 2001 ble han utnevnt til forsvarsminister, 14. november 2005 ble han en av flere visestatsministre, og 15. februar 2007 ble han utnevnt til første visestatsminister. President Putin sa da at Ivanov ville få for stort ansvar som første visestatsminister til å kunne skjøtte jobben som forsvarsminister, og han forlot stillingen som forsvarsminister. Han ble etterfulgt som forsvarsminister av Anatolij Serdjukov.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sergei Ivanov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Profile: Sergei Ivanov – fra Pravda
Männen som kan efterträda Putin – fra Aftonbladet
Sergei, Beatles fan, eyes Putin’s throne – fra The Times
Store lendemuskel

Store lendemuskel (musculus psoas major) er en muskel hos mange virveldyr og hos mennesker. 
Den ligger foran bakre ende av 12. ribbe og prosessene ut på sidene av virvlene i korsryggen og på siden av de samme ryggvirvlene. Muskelen går forover langs kanten av det lille bekken, foran fremre kant av bekkenbenet, like foran hoftekula, og fester seg på lårbenet femur ved den nedre/mindre trokanter. Muskelen er en av hovedmusklene til å bøye i hofteleddet. 
Denne muskelen danner indrefileten og er en av de møreste musklene på slakt. Det er derfor det dyreste kjøttet.
Daniela Hantuchová

Daniela Hantuchová (født 23. april 1983 i Poprad i daværende  Tsjekkoslovakia) er en slovakisk kvinnelig profesjonell tennisspiller


== Grand slam titler ==
 Wimbledon:
Mixed double 2001 (sammen med Leos Friedl)
 Australian Open
Mixed double 2002 (sammen med Kevin Ullyett)
 French Open:
Mixed double 2005 (sammen med Fabrice Santoro)
 US Open:
Mixed double 2005 (sammen med Mahesh Bhupathi)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Daniela Hantuchová – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Daniela Hantuchová – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Daniela Hantuchová – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Daniela Hantuchová – Olympics.com 
(en) Daniela Hantuchová – Olympedia 
(en) Daniela Hantuchová – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sk) Daniela Hantuchová – Slovakias olympiske komité 
(en) Daniela Hantuchová – WTA Tennis 
(en) Daniela Hantuchová – ITF Tennis 
(en) Daniela Hantuchová – FedCup
Visittkort

Visittkort er internasjonalt et kort som inneholder en persons navn eller visuelle kjennetegn.
Visittkort ble brukt når man gikk på visitt, og de man ikke skulle besøke ikke var hjemme, hushjelpen, eller annen person tok da i mot kortet, så kunne man hvem som var der. Det ble også mottatt hvis huseier var utilpass eller ikke tok i mot besøk.
Et internasjonalt visittkort skal ikke inneholde adresse, telefonnummer o.l.
På engelsk heter det calling card eller visiting card. På norsk bruker man visittkort om det engelskmenn kaller business card.
Standard størrelse for en visittkort i Norge er 90x55mm.


== Norge ==

I dagens Norge blir betegnelsen visittkort mest brukt om kort med adresse og annen kontaktinformasjon. Et visittkort inneholder vanligvis giverens navn, firmatilknytning (ofte med logo) og kontaktinformasjon som adresse, telefonnummer. e-postadresse og hjemmeside. Ikke uvanlig har det også et portrett.


== Se også ==
vCard, elektronisk visittkort
Carte de visite
Asker kirke

Asker kirke er en langkirke fra 1879 i Asker kommune, Viken fylke. Kirken er prostikirke i Asker prosti. 
Asker menighet og sogn omfatter Asker sentrum og Skaugum. For kronprinsfamilien på Skaugum blir kirkebesøkene ofte lagt til kirken her. 
Bygget har 600 plasser.
Sokneprest i Asker fra 2014 til 2019, var Tor Øystein Vaaland. Sokneprest siden 2019 er Karoline Astrup. 


== Kirkebyggets historie ==
Gamle Asker kirke fra 1100-tallet var bygget med tykke steinvegger og brant ned i 1878. Det ble besluttet å rive ruinene, men mye av inventaret ble reddet ved brannen, blant annet altertavlen fra 1724 og døpefonten fra 1715. Altertavlen fremstiller nattverden og er malt av Lars Sivertsen i 1724. 
En ny langkirke bygd i teglstein i nygotikk, sto ferdig på samme plass året etter, i 1879. Arkitekt var Jacob Wilhelm Nordan. Siden er det gjort flere forandringer blant annet for å tilpasse den nygotiske stilen til det gamle barokkinventaret. Med bidrag fra Tilla og Otto Valstad ble interiøret forandret og gjenåpnet i 1930. 

		
		


== Interiør ==
Treskjæreren Lars Sivertsen står for mye av interiøret. Prekestolen er fra 1716. Døpefonten fra 1705 har en arkantusskål båret av en engel. Hans altertavle «Nattverden» fra 1724 ble rekonstruert på Norsk Folkemuseum etter brannen i 1878.
Kirken har flere glassmalerier: Fra 1955 «Betlehem» av Frøydis Haavardsholm, fra 1956 fire motiv med evangelistene av Borgar Hauglid, og fra 1991 «Enken i Sarepta» og «Frelst gjennom vannet» av Veslemøy Nystedt Stoltenberg


== Kirkegården og minnestøtter ==

Foran kirken står en statue av kronprinsesse Märtha laget av Dyre Vaa i 1957.
Minnestøtten over falne fra Asker ved Asker kirke er en minnestøtte som til minne om 34 unge fra Asker som ga sitt liv for et fritt Norge under andre verdenskrig. Flere år har det vært minnemarkering ved støtten på frigjøringsdagen 8. mai. Det er også taler, sang og bekransning ved minnestøtten 17. mai.


== Litteratur ==
Mille, Stein; Asker kirke, Asker kommune i Akershus. Bevaring av kirkens barokke inventar. – NIKU Oppdragsmelding 100: 2000 16 s.
Hans Christen Mamen (1979). Kirke og menighet i Asker. Ved Asker kirkes hundreårsjubileum. Asker menighetsråd. ISBN 82-990602-0-6. 
Hans Christian Mamen (1954). Asker kirke ved 75-årsjubileet. Asker menighetsråd. 
Alf Henry Rasmussen (1993). «Asker kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 699. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Asker menighets nettsted på kirken.no
«Asker kirke» på kirken.no
(no) «Asker kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Asker kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
«Asker kirke» på norgeskirker.no
«Asker kirke» på kirkekonsulenten.no
Hele historien (TV2)

Hele historien er en norsk portrettserie som gikk på TV 2 Zebra og TV 2 fra 2005 til 2007. Serien portretterte kjente norsk personlighet innen kultur, sport og finans.


== Kjendiser som blir portrettert ==


== Referanser ==
Pain

Pain er et industrielt metal-band fra Sverige. Bandet startet som et hobbyprosjekt av frontmann Peter Tägtgren, som ønsket å slå sammen metall med techno. Tägtgren, som også er vokalisten til Hypocrisy og produsenten i sitt eget The Abyss-studio, er det eneste faste medlemmet. Pain debuterte i 1996, og har siden det gitt ut tre nye album og en DVD. I februar 2006 rapporterte blabbermouth.net at Pain var signert med Roadrunner Records.


== Diskografi ==


=== Album ===
Pain – (1997)
Rebirth – (2000)
Nothing Remains The Same  – (2002)
Dancing With The Dead – (2005)
Psalms Of Extinction – (2007)
Cynic Paradise – (2008)


=== DVD-er ===
Live Is Overrated – (2006)


== Medlemmer ==


=== Nåværende medlemmer ===
Peter Tägtgren – Vokal, alle instrumenter (1996–) Michael Bohlin-gitar


=== Tidligere medlemmer ===
Michael Bohlin – Gitar (Live)
Mathias Kamijo – Gitar (Live)
Andrea Odendahl – Gitar (Live)
Johan Husgafvel – Bass (Live)
Saroth (Yngve Liljebäck) – Bass (Live)
Alla Fedynitch – Bass (Live)
Horgh (Reidar Horghagen) – Trommer (Live)
David Wallin – Trommer (Live)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Pain (band) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pain (band) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pain på Apple Music 
(en) Pain på Discogs 
(en) Pain på MusicBrainz 
(en) Pain på Encyclopaedia Metallum 
(en) Pain på Spotify 
(en) Pain på Last.fm 
(en) Pain på AllMusic
Ditlef Eckhoff

Ditlef «Diffen» Eckhoff (født 21. juni 1942 i Stokke) er en norsk jazzmusiker (trompet) kjent fra en rekke innspillinger og sentral i Oslos jazzmiljø.
Eckhoff ledet egne besetninger, vant NM i jazz (1958), startet Tønsberg jazzklubb (1958) og ble 1. leder i Tønsberg Society of Jazz & Poetry (1967). I tiden fra 1959 (Oslo) spilte han med Einar Iversen (1959), Kristian Bergheim (1959), Arild Wikstrøm, Egil Kapstad og Egil Johansen. Han studerte pedagogikk og trompet ved Norges musikkhøgskole (1969–74) og medvirket i Universitetets storband hvor han var leder 1974-1976).  Eckhoff spilte med internasjonale storheter som Phil Woods/George Russell (1967), Dizzy Gillespie (Kongsberg Jazzfestival, 1971),  Red Mitchell/Kenny Drew (NRK Radio, 1973), Dexter Gordon (Vossajazz 1975), og Horace Parlan (1980/83).
Den senere tid har han ledet egen kvintett og flyttet til Nice i Frankrike.


== Utgivelser ==
Live fra Jazz Alive (1980) med Knut Riisnæs saksofon, Ole Jacob Hansen trommer, Eivin Sannes piano og Kaj Hartvigsen bass.
Impressions of Antibes live fra bl.a. Cosmopolite med Eric Reed (Gemini Records, 1997).
Pastor'n & Diffen (Hi-Di, 1998) med Einar Iversen piano, Odd André Elveland saksofon, Mats Eilertsen bass og Ole Jacob Hansen trommer.
Merry Christmas (1999).  Med Jan Erik Kongshaug gitar og Sture Janson/Harald Johnsen bass (istedenfor Elveland og Eilertsen)
Jazz au bord de mer (2007).  Med Jan Berger gitar og Eddy Gaulein-Stef bass.


== Eksterne lenker ==
Biografi i Jazzbasen
Diskografi i Jazzbasen
Vardåsen kirke

Vardåsen kirke er kombinert arbeidskirke og barnehage på Borgen i Asker. Kirken ble innviet i mars 2004 og var tegnet av arkitekt Terje Grønmo. Kirken tilhører Asker prosti i Oslo bispedømme.Fasaden er i lys teglstein. Innvendig er veggene i kirkerommet i betong, med interiørdetaljer i lys ask. 
Kirken ble tildelt utmerkelsen Betongtavlen i 2004. Dette er en pris som deles ut av Norsk Betongforening i samarbeid med Norske arkitekters landsforbund til bygg der materialet betong er benyttet på en «miljømessig, estetisk og fremragende måte».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vardåsen menighet på kirken.no
«Vardåsen kirke» på kirken.no
(no) «Vardåsen kirke». Kirkesøk. Den norske kirke.
Skifte

Skifte er et av de eldste juridiske begrepene vi har, og betyr kort og godt «deling» – det være seg deling av et konkursbo mellom boets kreditorer, deling av et felleseie mellom to ektefeller som skilles, arvingenes deling av et dødsbo, osv. For deling av jord, se jordskifte.
Sentrale lover for skifte; skifteloven, arveloven, ekteskapsloven, arveavgiftsloven, panteloven osv.
Skifteretten er en domstol som nå er avskaffet (på lik linje med byrett og herredsrett) og erstattet av Tingretten.


== Eksterne lenker ==
Om dødsfall og arv, fra domstol.no Arkivert 15. januar 2011 hos Wayback Machine.
Lov om skifte, fra Lovdata