jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Skopje

Skopje (makedonsk: Скопје, albansk: Shkup eller Shkupi , romanes: Skopiye) er hovedstaden og den største byen i Nord-Makedonia.  Byen er det politiske, kulturelle, økonomiske og akademiske senter i landet.
Byen er flerkulturell og har forskjellige folkeslag. Mesteparten er makedonere, deretter kommer etniske albanere, sigøynere og etniske serbere.Dagens Skopje er en moderne storby med flere historiske monumenter. Byen ligger ved bredden av Vardar-elven og mellom fjellene Vodno og Skopska Crna Gora. Byen er 8 km bred og 32 km lang og hadde 668 518 innbyggere i 2006.


== Historie ==
Byen utviklet seg raskt etter andre verdenskrig, men fremgangen ble avbrutt av et kraftig jordskjelv som rammet byen i 1963.
Den 26. juli 1963 kl. 05.17 ble byen jevnet med jorden av et kraftig jordskjelv målt til 6,1 grader på Richterskalaen. 2 487 mennesker omkom (1 070 mennesker ble funnet i ruinene og 1 417 mennesker ble meldt savnet) og mer enn 4 000 ble skadd. Over 90 % av byens bygninger lå i ruiner, og mer enn 20 000 mennesker ble hjemløse.
Skopje (dengang het det Scupi) var i gamle dager hovedstaden i kongeriket Dardania. Senere ble byen erobret av serberne (1282), deretter av tyrkerne (1392) og den ble en sentral by i Det osmanske riket (på makedonsk kalt Det ottomanske riket). Senere ble den igjen en del av Serbia under Balkankrigene (1912–1913) og deretter ble den del av Kongeriket av Serbere, Kroater og Slovenere (1918). Dette siste skiftet senere navn til Jugoslavia (1929).
I 1991 ble den jugoslaviske republikken Makedonia en selvstendig stat.


== Næringsveier ==
Skopje er et handelssentrum for tobakk, ull, frukt og grønnsaker som dyrkes i områdene rundt byen. I det gamle Jugoslavia var Skopje en viktig produsent av jernprodukter inntil jernverket ble stengt. Skopje Universitet ble åpnet i 1949.


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Skopje – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Skopje – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Alpin kombinasjon

Alpin kombinasjon er en gren i alpin skiidrett. Øvelsen kombinerer den kraft- og utholdenhetskrevende øvelsen utfor eller super-G med den teknisk krevende disiplinen slalåm, to svært forskjellige konkurranseformer. 
Øvelsen bestod tidligere av et utforrenn (én omgang) og et slalåmrenn (to slalåmomganger). I verdenscupen var kombinasjonsøvelsen vanligvis ikke en separat øvelse, men en summering av et utfor- og et slalåmrenn som ble arrangert på samme sted, men på forskjellige dager. Antallet kombinasjonskonkurranser i verdenscupen varierer. For herrene er kombinasjonsøvelsen fast bestanddel under Lauberhornrennene i Wengen og inntil 2017 også i Hahnenkammrennene i Kitzbühel.
Under verdensmesterskap og olympiske leker er kombinasjonen blitt arrangert som selvstendig øvelse siden 1985, uavhengig av de egentlige utfor- og slalåmrennene. Utfor- og slalåmrennet blir arrangert i løpet av én dag, med noe forkortede løyper. Fra 2021 arrangeres kombinasjonen under VM som super-G og slalåm i stedet for utfor og slalåm.


== Superkombinasjon ==
Superkombinasjonen ble innført som et alternativ til den tidligere formen for alpin kombinasjon. Superkombinasjonen bestod av et (sterkt forkortet) utforrenn eller super-G og én slalåmomgang, som ble arrangert samme dag med kort tidsavstand. Superkombinasjonen ble arrangert for første gang 14. januar 2005 i Wengen. fra og med sesongen 2013/2014 ble alle kombinasjonsrenn i verdenscupen arrangert som superkombinasjon. Til og med sesongen 2012/2013 var kombinasjonen i Hahnenkammrennene i Kitzbühel sammenlagtresultatet av det ordinære utforrennet og det ordinære slalåmrennet. Fra 2014 til 2016 ble kombinasjonen også der avholdt som en superkombinasjon. Den bestod av det ordinære super-G-rennet etterfulgt av en egen slalåmomgang arrangert som flomlysrenn.FIS har bestemt at øvelsen heter alpin kombinasjon da det som tidligere het superkombinasjon er blitt den vanlige formen for avvikling av rennene.


== Referanser ==
Justin Warsylewicz

Justin Warsylewicz (født 19. oktober 1985 i Regina, Saskatchewan) er en canadisk skøyteløper.
I februar 2004, 18 år gammel, ble han canadisk allroundmester, etter at han tidligere samme år vant junior-VM. 
Han deltok under OL 2006 i Torino, der han var med på ta sølv for Canada i lagtempo. 


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Justin Warsylewicz – Olympedia 
(en) Justin Warsylewicz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Justin Warsylewicz – Speedskatingbase.eu 
(en) Justin Warsylewicz – SpeedSkatingNews.info 
(en) Justin Warsylewicz – SpeedSkatingStats.com 
Fotografier av Justin Warsylewicz
Devonøya

Devonøya (engelsk: Devon Island) er den nest største av Dronning Elizabeth-øyene i arktisk Canada, og er med sine 55 247 km² verdens største ubebodde øy.
På grunn av sitt strenge arktiske klima har øya en svært artsfattig flora og fauna. Den har en liten stamme av moskusfe; ellers finnes noen få arter av mindre pattedyr og fugler. Sommertemperaturene overstiger sjelden 10°C, og vekstsesongens lengde er 40-55 dager. Om vinteren kan temperaturen gå ned til -50°C.
Berggrunnen består av prekambriske gneiser og paleozoiske leirskifre. En interessant geologisk struktur er Haughton-krateret, som ble dannet ved et meteorittnedslag for 23 millioner år siden. Meteoritten har hatt en anslått størrelse på 2 km i diameter, og krateret – som i dag er en innsjø – måler 20 km i diameter.


== Historie ==
Øya har i perioder vært bebodd av inuitter, men har siden 1936 ikke hatt fast bosetting. Kanadiske myndigheter etablerte i 1924 Dundas Harbour (74°31'N 82°30'V) som en utpost for å kontrollere utenlandsk hvalfangst og annen aktivitet. I 1933 ble stasjonen utleid til Hudson's Bay Company. Den var periodevis bemannet til 1951.
Siden 2004 har NASA gjort geologiske, hydrologiske, botaniske og mikrobiologiske studier på øya som et ledd i sin forskning på planeten Mars.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Devon Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kart Arkivert 15. april 2012 hos Wayback Machine.
NASA Haughton-Mars project
Ellef Ringnes’ øy

Ellef Ringnes' øy (engelsk: Ellef Ringnes Island) er en av Sverdrupøyene i arktisk Canada. Den har et flateinnhold på 11 295 km², og er en av verdens største ubebodde øyer. På vestkysten av øya ligger værstasjonen Isachsen.
Den norske oppdageren Otto Sverdrup utforska øya omkring 1900 og ga den navn etter Ellef Ringnes, den ene av bryggerieierne som hadde støttet ekspedisjonen økonomisk. Naboøya ble oppkalt etter broren Amund Ringnes. Norge gjorde krav på øya fra 1902, men frafalt kravet i 1930.
Ellef Ringnes' øy er det foreløpig siste landområdet som har hatt den magnetiske nordpol. I 1994 fastslo canadiske vitenskapsmenn at den magnetiske polen lå på øya. Den har siden flytta seg ut i Polhavet, og ligger i dag ca. 400 km nord-nordvest for øya.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ellef Ringnes Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kart Arkivert 5. januar 2013 hos Wayback Machine.
Sverdrupøyene

Sverdrupøyene er en gruppe øyer på vestsiden av Ellesmereøya og utgjør en mindre del av den canadiske øygruppen Dronning Elizabeth-øyene lengst nord i Canada. De største øyene er Axel Heibergs land, Ellef Ringnes' øy og Amund Ringnes' øy. Øyene er ubebodde, bortsett fra en værstasjon på Ellef Ringnes' øy. Administrativt hører øygruppen til Nunavut-området.
Øyene ble gitt navn av den norske oppdageren Otto Sverdrup, som på den andre store ekspedisjonen med polarskuta Fram kartla dette arktiske området i årene 1898 - 1902. Øyene var tidligere kjent og periodevis besøkt av inuitter. På vegne av Norge gjorde Sverdrup offisielt krav på de tre øyene Ellef Ringnes' øy, Amund Ringnes' øy og Axel Heibergs land i 1928. Norske myndigheter viste til å begynne med liten interesse for de tre ugjestmilde øyene og ville først og fremst bruke kravet som en brekkstang i forhandlingene om andre polarområder. 
I april 1929 ga norske myndigheter Sverdrup beskjed om at han kunne starte forhandlinger med Canada om en personlig kompensasjon for å frafalle kravet om øyene. 5. november 1930 anerkjente Norge Canadas rett til Sverdrupøyene. Bare 14 dager senere anerkjente Storbritannia Norges rett til Jan Mayen. At Norge ikke sto hardere på kravet om å beholde øyene skuffet Otto Sverdrup stort. 
Det canadiske parlamentet betalte til slutt 67 000 dollar for Sverdrups dagbøker og kart. Pengene var også betaling for arbeidet Sverdrup hadde utført i forbindelse med ekspedisjonen. Dagbøkene ble senere tilbakeført til Sverdrups familie, men kartet er sporløst forsvunnet.


== Eksterne lenker ==
Detaljert kart Arkivert 5. januar 2013 hos Wayback Machine.
Otto Stern

Otto Stern (født 17. februar 1888 i Sohrau, Kongeriket Preussen, død 17. august 1969 i Berkeley, California, USA) var en tysk fysiker og nobelprisvinner. Ti år etter at han flyktet fra hjemlandet til USA, ble han tildelt Nobelprisen i fysikk «for hans bidrag til utviklingen av den molekylære strålingsmetoden og hans oppdagelse av det magnetiske momentet til protonet»Stern fullførte sine studer ved Universitetet i Breslau i 1912 med en doktorgrad i fysikalsk kjemi. Han fulgte så Albert Einstein til Karlsuniversitetet i Praha og senere til ETH Zürich. Stern mottok sin habilitasjon ved Johann Wolfgang Goethe-Universität i Frankfurt am Main i 1915 og i 1921. Han ble senere professor ved Universitetet i Rostock, som han forlot i 1923 for å jobbe med det nylig grunnlagte Institut für Physikalische Chemie ved Universitetet i Hamburg.
Etter at han gikk av fra stillingen ved Universitetet i Hamburg i 1933 på grunn av den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen, ble han professor i fysikk ved Carnegie Institute of Technology, og senere professor emeritus ved University of California, Berkeley.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysikk 1943 hos Nobelprize.org
(en) Otto Stern hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 1943
Lagoa Santa (Minas Gerais)

Lagoa Santa er en by og kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil. Byen ligger 37 km. fra delstatshovedstaden Belo Horizonte og har om lag 45 000 innbyggere (2004). Lagoa Santa ble grunnlagt i 1733. På midten av 1800-tallet hadde den danske naturforskeren og paleontologen Peter Wilhelm Lund og den norske tegneren og maleren Peter Andreas Brandt base i byen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lagoa Santa (Minas Gerais) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Isidor Isaac Rabi

Isidor Isaac Rabi  (født 29. juli 1898 i Rymanów i Galicia i Østerrike-Ungarn, nå Polen, død 11. januar 1988 i New York) var en amerikansk fysiker. Han ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1944 «for hans resonansmetode for å ta opp de magnetiske egenskapene til atomkjerner».


== Publikasjoner ==
Rabi, Isidor Isaac (1960). My life and times as a physicist;. Claremont College. s. 55. 
Rabi, Isidor Isaac (1970). Science: The Center of Culture. New York: World Publishing Co. 
Rabi, Isidor Isaac (1969). Oppenheimer: The Story of One of the Most Remarkable Personalities of the 20th Century. Scribner's. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysikk 1944 hos Nobelprize.org
(en) Isidor Isaac Rabi hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 1944
Amund Ringnes’ øy

Amund Ringnes' øy (engelsk: Amund Ringnes Island) er en av Sverdrupøyene i arktisk Canada. Øya har et flateinnhold på 5 255 km² og er ubebodd.
Øya ble kartlagt under Otto Sverdrups Fram-ekspedisjon mellom 1898 og 1902, og fikk navn etter Amund Ringnes, den norske bryggerieieren som hadde støtta ekspedisjonen økonomisk. Naboøya Ellef Ringnes' øy fikk navn etter broren Ellef Ringnes. Norge gjorde krav på disse øyene fra 1902, men frafalt kravet i 1930.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart Arkivert 5. januar 2013 hos Wayback Machine.
Right To Play

Right To Play er en internasjonal organisasjon som bruker lek som verktøy for å beskytte, utdanne og styrke barn i utviklingsland.  
Organisasjonen har forpliktet seg til artikkel 31 i FNs Barnekonvensjon, med særlig fokus på barns rett til lek. Denne rettigheten omfatter alle barn uansett bakgrunn, etnisitet, kjønn eller status.Lek er livsviktig for barns trivsel, helse og utvikling. For barn som er rammet av krise og konflikt, gir leken rom til å bearbeide opplevelser og normalisering av hverdagen. Lek er også et viktig middel for læring og motivasjon, noe som resulterer i at flere barn går på skole.  
Når barn deltar i lek får de bedre selvtillit og styrket evne til å utøve sine rettigheter. Lek gir trygghet, skaper glede og samhold. Det er derfor Right To Play kaller det for den livsviktige leken.
Right To Play er tilstede i 14 land, og sørger for at 2,3 millioner barn som vokser opp i fattigdom, på flukt eller i krise hvert år får lek inkludert i sin hverdag. 
Organisasjonen ble etablert 29. november 2000 i forlengelsen av Olympic Aid. Organisasjonen har i dag prosjekter i Afrika, Asia og Midtøsten. Hovedkontoret ligger i Canada med tilhørende nasjonskontor i Canada, England, Nederland, Norge, Sveits, Sverige, Tyskland og USA. 


== Økonomisk støtte ==
Right To Play har en samarbeidsavtale med Norad som støtter prosjekter i Jordan, Libanon, Palestina, Etiopia, Mosambik og Tanzania. Avtalen er på fire år og dekker tidsrommet 2016-2019. I tillegg til avtalen med Norad har Right To Play samarbeid med en rekke bedriftspartnere, idrettsarrangement, skoler, idrettslag og toppidrettsutøvere.   


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Right To Play – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisielt nettsted Norge
Flypostavisen Nytt fra Norge

Flypostavisen Nytt fra Norge var en ukeavis beregnet på nordmenn i utlandet. Avisen, som ble grunnlagt i 1954 etter et stortingsvedtak, ble utgitt av en stiftelse der Utenriksdepartementet og en rekke organisasjoner sto bak. Et styre bestående av pressesjef Oddvar Aas, UD, skipsreder Chr. Østberg, Rederiforbundet og Elgar H. Ottersen, Sjømannsforbundet ble nedsatt. De utnevnte redaksjonssekretær i Utenriksdepartementet, Odd Hjorth-Sørensen, til redaktør. Tor Jenssen var redaksjonssekretær og William R. Flood forretningsfører. Avisen utga sitt første nummer den 12. januar 1955. Den ga en oversikt over forrige ukes nyhetsbilde i Norge. I utgangspunktet var hovedtyngden av leserne sjøfolk, men dette endret seg noe etter hvert. Odd Hjorth-Sørensen var redaktør ut 1958, hvoretter Tor Jenssen (Dagre) overtok.
I 1974 fikk Nytt fra Norge i oppdrag av Utenriksdepartementet å opprette pressekontoret Norinform. Hensikten var å styrke informasjonsarbeidet rettet mot utenlandske journalister og opinionspåvirkere. Kontoret ga blant annet ut avisen Norway Now på tre språk.
Etter hvert som internett vokste fram, ble behovet for analog informasjon stadig redusert. I 1996 besluttet Utenriksdepartementet å avvikle Norinform, og i 2003 var det Nytt fra Norges tur.  Ragnvald Berggrav var ansvarlig redaktør da selskapet ble nedlagt.
I 2011 tok en kanadisk nettside navnet «Nytt Fra Norge» og bruker den til å viderebringe nyheter fra mange norske aviser. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
www.nyttfranorge.ca
Annus horribilis

Annus horribilis er et latinsk uttrykk som betyr «et fryktelig år». Det er et ordspill på annus mirabilis, som betyr «et vidunderlig år».


== Opprinnelse ==
Uttrykket annus horribilis ble brukt i 1891 i en anglikansk publikasjon for å beskrive 1870, det år de den katolske kirke definerte dogment om pavens ufeilbarlighet.


== Dronning Elizabeth II ==
Uttrykket er blitt særlig kjent etter at dronning Elizabeth II brukte det i en tale 24. november 1992 ved markeringen av 40 år på tronen. Hun sa: «1992 is not a year on which I shall look back with undiluted pleasure. In the words of one of my more sympathetic correspondents, it has turned out to be an Annus Horribilis.» Dette året var nok spesielt ille, blant annet på grunn av:

I mars dette året ble det kjent at hennes sønn, Andrew, hertug av York, skulle skille seg fra kona Sarah Ferguson.
Senere samme år ble det publisert bilde av en toppløs Sarah som kysset sin nye venn.
I april skilte dronningens datter, prinsesse Anne, seg fra sin mann, Mark Philips.
I november var det en omfattende brann på Windsor Castle.
I desember ble det gjort kjent at prins Charles og Diana tok ut separasjon.


== Kofi Annan ==
FNs generalsekretær Kofi Annan brukte uttrykket i en tale 21. desember 2004 og sa: «There's no doubt that this has been a particularly difficult year, and I am relieved that this annus horribilis is coming to an end.» Kommentatorer mente at han tenkte på problemene med korrupsjon i Irak i programmet Olje for mat. At året skulle bli ytterligere forverret ved tsunamien i Asia, kunne han ikke vite da han sa det.


== Referanser ==
Utenlandssendingen

Utenlandssendingen var det populære fellesnavnet på NRKs sendinger beregnet på sjøfolk og nordmenn i utlandet. Disse sendingene startet i 1948 med sendinger over Fredrikstad kringkaster, senere Kvitsøy kringkaster. Leder fra starten og gjennom mange år var Gunnar Nygård. Senere kom Einar Lia, som var der til avdelingen ble nedlagt.Avdelingen ble nedlagt den 31. desember 2001.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Stemmen fra Norge – Einar Lie
radionorge.jankrogh.com: Lydsnutt fra Utenlandssendingen (oktober 1990)
Percy Williams Bridgman

Percy Williams Bridgman (født 21. april 1882, død 20. august 1961) var en amerikansk fysiker. Han ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1946 «for oppfinnelsen av et apparat for å produsere ekstremt høyt trykk, og for de funn han gjorde innen høytrykkfysikk ved hjelp av dette». Mineralet bridgmanite er oppkalt etter han.


== Bibliografi ==
Bridgeman, Percy Williams (1914). «A Complete Collection of Thermodynamic Formulas». Phys (engelsk): 273–281. doi:10.1103/PhysRev.3.273. 
Bridgman, Percy Williams (1922). Dimensional Analysis. Yale University Press. 
Bridgman, Percy Williams (1925). A Condensed Collection of Thermodynamics Formulas. Harvard University Press. 
Bridgman, Percy Williams (1927). The Logic of Modern Physics. Beaufort Books. 
Bridgman, Percy Williams (1934). Thermodynamics of Electrical Phenomena in Metals and a Condensed Collection of Thermodynamic Formulas. MacMillan. 
Bridgman, Percy Williams (1936). The Nature of Physical Theory. John Wiley & Sons. 
Bridgman, Percy Williams (1938). The Intelligent Individual and Society. MacMillan. 
Bridgman, Percy Williams (1941). The Nature of Thermodynamics. Harper & Row, Publishers. 
Bridgman, Percy Williams (1952). The Physics of High Pressure. G. Bell. 
Bridgman, Percy Williams (6. januar 1956). «Probability, Logic and ESP». Science (engelsk): s. 16. 
Bridgman, Percy Williams (1959). The Way Things Are. Harvard Univ. Press. 
Bridgman, Percy Williams (1962). A Sophisticate's Primer of Relativity. Routledge & Kegan Paul. 
Bridgman, Percy Williams (1964). Collected experimental papers. Harvard University Press. 
Bridgman, Percy Williams (1980). Reflections of a Physicist. rno Press. ISBN 040512595X. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysikk 1946 hos Nobelprize.org
(en) Percy Williams Bridgman hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 1946
Edward Victor Appleton

Edward Victor Appleton (født 6. september 1892 i West Yorkshire i England, død 21. april 1965 i Edinburgh i Skottland) var en britisk fysiker og nobelprisvinner.
12. mai 1927 ble han innvalgt som medlem av Royal Society.Han ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1947 for sitt arbeid innen ionosfærisk fysikk. Fra 1949 til sin død i 1965 var han rektor og visekansler ved University of Edinburgh.
I 1947 ble Appleton tildelt Haakon VIIs Frihetskors «for fremragende fortjenester av Norges sak under krigen».I 1974 ble Radio and Space Research Station omdøpt til The Appleton Laboratory til ære for mannen som hadde gjort så mye for å etablere Storbritannia som en ledende kraft innen ionosfæriske forskning. Han hadde også vært involvert ved stasjonen, først som forsker og deretter som sekretær for Instituttet for industriell og teknisk forskning. 


== Priser (utvalg) ==
1933 – Hughesmedaljen
1946 – Faradaymedaljen
1947 – Nobelprisen i fysikk
1950 – Royal Medal


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysikk 1947 hos Nobelprize.org
(en) Edward Victor Appleton hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 1947
Patrick Maynard Stuart Blackett

Patrick Maynard Stuart Blackett, baron Blackett (født 18. november 1897 i London, død 13. juli 1974 i London) var en britisk fysiker. Han ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1948 «for hans utvikling av Wilsonkammermetoden, og hans etterfølgende oppdagelser innen kjernefysisk og kosmisk stråling».


== Publikasjoner ==
Fear, War, and the Bomb: The Military and Political Consequences of Atomic Energy (1948)
Atomic Weapons and East-West Relations (1956)


== Priser (utvalg) ==
1956 – Copleymedaljen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Patrick Blackett – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Patrick Maynard Stuart Blackett hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Patrick Maynard Stuart Blackett hos The Peerage 
(en) Nobelprisen i fysikk 1948 hos Nobelprize.org
(en) Patrick Maynard Stuart Blackett hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysikk 1948
Tyskebukta

Tyskebukta (tysk: Deutsche Bucht, nederlandsk: Duitse Bocht, frisisk: Dútske Bocht, dansk: Tyske Bugt) er havbukta mellom Danmark, Tyskland og Nederland som utgjør den sørøstre delen av Nordsjøen. Doggerbank regnes som den nordlige avgrensninga av Tyskebukta. Vadehavet er her rundt 10 til 12 kilometer bredt.Bukta er grunn, med svakt skrånende bunn nordover. Største dyp er 56 m, sørvest av Helgoland. En rekke store elver munner ut i Tyskebukta; fra nord mot sør: Eider, Elben, Weser og Ems. 
En av verdens mest trafikkerte seilingsleder går gjennom den sørlige delen av Tyskebukta. Samtidig er mye av kysten og de kystnære områdene gitt beskyttelse gjennom ulike vernetiltak, for eksempel fuglefredningsområdet Östliche Deutsche Bucht og Vadehavet nasjonalpark, som for en stor del er nasjonalpark. 


== Referanser ==