jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Røvik kirke

Røvik kirke ligger i Røvik på Skålahalvøya i Molde. Kirken ble innviet i 1905, har 280 sitteplasser og er en langkirke i sveitserstil tegnet av Gabriel Smith. Den er en del av Den norske kirke og hører til Molde domprosti i Møre bispedømme.
En god del av inventaret kommer fra gamle Bolsøy kirke som ble revet i 1906, deriblant altertavle, døpefont, prekestol og kirkeklokker.


== Kilder ==
Alf Henry Rasmussen (1993). «Røvik kirke». Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 313. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) «Røvik kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Røvik kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Fabritiusalléen (Oslo)

Fabritiusalléen (5-9, 6-14) i Oslo er oppkalt etter boktrykker og forlegger Wilhelm Christian Keilhau Fabritius, født 1816. 
Fabritius eide gården Lille Borgen fra 1856 og til sin død i 1887. Han var med på stiftelsen av Den norske bokhandlerforening i 1851. Fabritius begynte som faktor i Guldberg & Dzwonkowskis boktrykkeri, et trykkeri han overtok i 1844. Fra 1848 hadde han forlagsretten til Skillings-Magazinet, Norges første illustrerte ukeblad. Det største ønsket for mange boktrykkere var å eie en egen avis, for på denne måten å ha et fast og regelmessig trykkeoppdrag. Fabritius oppnådde dette ønsket i 1860. Da overtok han forlagsretten til Aftenbladet, som tidligere hadde vært utgitt av Schibsted. 
Bjørnstjerne Bjørnson hadde vært politisk redaktør i Aftenbladet, men hadde akkurat gått av etter en del bruduljer. Han fortsatte imidlertid å skrive En glad gutt, som føljetong i avisen. Denne fortellingen vakte stor oppstandelse, noe som ga avisen en god økonomi. Men, aviser kom og gikk på den tiden og i 1878 var det så dårlig stilt at Fabritius måtte selge Aftenbladet. Etter hans død fortsatte virksomheten med hans sønn og svigersønn i ledelsen. Forlagsvirksomheten hadde tidligere ikke spilt noen særlig rolle. Det som kom fra forlaget var av ubetydelig karakter, men dette tok seg etter hvert kraftig opp, takket være samarbeidet med Albert Cammermeyers forlag. Alléen ligger ved Borgen T-banestasjon. Bystyret vedtok navnet 7. mars 1919.


== Referanser ==


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Fabritiusalléen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 161. ISBN 978-82-573-1760-7. 
Arild Svensgam (1999). «Fabritiusalléen». De er døde - men lever fortsatt i Oslo! Gateskiltene i Oslo oppkalt etter avdøde personer (2. utg.). Oslo: Galehuset forlag. s. 65. ISBN 82-992894-2-4.  [Versjon på Bokhylla.no, tilgjengelig for norske IP-adresser]
Christian Schous vei (Oslo)

Christian Schous vei (1-21, 2-24) en vei i Lofthusområdet i bydel Nordre Aker i Oslo. Veien er oppkalt etter fabrikkeier Christian Julius Schou, som bygde eiendommen Lofthus i 1880-årene på den tidligere husmannsplassen Disenstuen. Eiendommen Lofthus ble utparsellert i 1934. Hovedbygningen tilhører Evangelisk orientmisjon, hvor blant andre Lofthus misjonshjem holder til. Navnet Lofthus tok han etter stedsnavnet med samme navn i Hardanger. 
Christian Julius Schou var eier av Schous bryggeri, stiftet 1821 av Jørgen Young, men som i 1837 ble overtatt og modernisert av Christian Schou, som i 1843 begynte å brygge bayersk øl. Han hadde med stort besvær skaffet seg en gjær, som man kunne brygge såkalt undergjæret øl med. Mens gjæren tidligere hadde flytt oppå ølet i gjærkarene, sank den nye gjæren til bunns under gjæringen. Resultatet ble et øl som tålte lagring langt bedre enn før. 
I 1867 tjente Christian Schou 26 000 spesiedaler. En dyktig og betrodd veiarbeider, sysselsatt for veivesenet hele året, tjente til sammenligning opp mot 130, eller en tohundredel av Schous inntekt. 
Veinavnet ble vedtatt i bystyret 31. mai 1935.


== Kilder ==
Svensgam, Arild De er døde - men lever fortsatt i Oslo. Galehuset forlag. 1999.
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Ebbells gate (Oslo)

Se pekerside for andre forekomster av Ebbells gate.Ebbells gate  (1-7, 2-4) er en cirka 200 meter lang gate mellom Storgata og Calmeyers gate i Hausmannskvartalene i Oslo sentrum.
Gaten ble i 1877 oppkalt etter rådmann Ole Falck Ebbell (1813–1871), som var jurist og byråsjef i Kirkedepartementet i 1845 og rådmann i Christiania 1853.
1. januar 1859 ble 11 000 forstadsboere innlemmet i kjøpstaden og 15. oktober samme år rykket Ebbell inn en notis i Christiania Intelligentssedler under overskriften Nogle Ord til dem, som have at udleie Beboelsesrom for Arbeiderklassen og Fattigfolk. Sitat: «Med Bekymringen over disse (Arbeidsfolk) forener sig ægte Bedrøvelse over deres strenge Fordringer og umilde Forhold, som have Værelser til Udleie for Arbeiderklassen og Fattigfolk». Ebbell mente at utleierne tok for høye priser, forlangte at husleien skulle betales forskuddsvis, stilte strenge krav til kausjon og de tok helst ikke inn familier med barn. «Vis hjertelag», var hans oppfordring.


== Referanser ==


== Kilder ==
Svensgam, Arild. De er døde - men lever fortsatt i Oslo. Galehuset forlag. 1999
Oslo byleksikon
Jacob Erasmus Dybwad

Jacob Erasmus Dybwad (født 28. oktober 1792 på Aas i Hakadal, død 31. juli 1854) var en norsk kjøpmann og landeier.Som niåring begynte han som dreng   ved statsminister Bernt Ankers lastehandel der faren jobbet.  Fra 1812 begynte han som bordskriver og skogfullmektig hos grev Wedel Jarlsberg på Vækerø. I 1825 kjøpte Dybwad gård nr. 120 i Kirkestrædet, senere Østre gade 9 og som i dag er Karl Johans gate 3. Påskeaften samme år startet han forretning her.  Etterhvert gikk det også i trelast og skipsrederi, og han ble i 1837 en del av byens første kommunestyre. Han ble i 1846  eier av løkken Fredriksro på Hegdehaugen. Stedet var ofte godt besøkt av gjester, og på folkemunne ble stedet omdøpt til Jacobsuro. Han kjøpte løkken av en «auditør» Nicolaysen, den er kalt Dybwadløkken etter ham. I 1848 begynte Dybwad å kjøpe opp landeiendommer i Ski, Odalen og flere andre steder, og i 1853 ga han sitt firma navnet J. Dybwad & Sønner. Jacob Erasmus Dybwad døde i 1854 etter en mislykket kur ved Sandefjord bad, og sannsynligvis var det kreft han hadde.Jacob var sønn av Bertram Dybwad (1768–1844) og Abel Margrethe Lefèvre (1767-1849) som var forvalter hos Bernt Anker.
Han giftet seg 23. september 1814 med Christiane Lange  (1795–1885), i Gran kirke på Hadeland. De var foreldre til blant andre Jacob Dybwad (1823–99). Skuespilleren Per Aabel har aner fra denne slekten.


== Referanser ==
Garver Ytteborgs vei (Oslo)

Garver Ytteborgs vei (83-145, 96-102) ligger på Haugenstua i Oslo og har fått navn etter garvermester og stadshauptmann Nils Jensen Ytteborg (1792 – 1858). Veinavnet ble vedtatt av bystyret 12. desember 1958. 
På slutten av 1960-tallet ble de sjuetasjers høye OBOS-blokkene oppført i to borettslag. Det ene liggende til Garver Ytteborgs vei, det andre til Ole Brumms vei. Veien starter ved Jernkroken ved Grorud Jernvarefabrikk, går parallelt med Østre Aker vei, på sørsiden av denne, i hele sin lengde. Ved Haugenstua senter tar Ole Brumms vei av til høyre mot Haugenstua holdeplass. «Haugenstua-blokkene» begynner i Garver Ytteborgsvei med nummer 101 og går til 139. Hver av de fire blokkene har mellom fire og sju oppganger. På nordsiden av Østre Aker vei ligger strøket Smedstua. I enden av Garver Ytteborgs vei, ved krysset mellom Fossumveien og Østre Aker vei, ligger Stig skole. Herfra går det en gangvei over jernbanelinja til Høybråten. Nordover langs Fossumveien leder til Haugenstua skole og villabebyggelse på nedre Stovner.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Oslo byleksikon: Garver Ytteborgs vei
Takløk

Takløk (Sempervivum tectorum) er en flerårig, eviggrønn plante i bergknappfamilien. 


== Beskrivelse ==
Takløken er en bladrosett hvor hvert enkelt blad er sukkulent, med et elliptisk til omvendt eggformet utseende med en skarp spiss. Oversiden er vokskledt og grågrønn, mens undersiden er grårød. Kanten er bekledt med fine hår. Hver av bladrosettene er 3-8 cm i diameter, hele planten kan være opptil 20 cm bred. Planten sprer seg ved å danne tallrike siderosetter på utløpere fra jordstengelen, men også, i noe mindre grad, ved hjelp av frø. 
Blomstene sitter i en løs stand på enden av en 20-40 cm høy stengel. Hver enkelt blomster er stjerneformet og rosenrød.  Bladrosetten vil dø etter avblomstring, men har da satt flere avløpere. Rotnettet er kraftig og dybtgående.
Takløken er en hardfør art, med en usedvanlig sterk tørkeevne og stor vannlagringskapasitet i de kjøttfulle bladene.


== Utbredelse og habitat ==
Takløken kommer opprinnelig fra Sør- og Sentral-Europa, hvor den vokser på tørre, mineralfattige plasser med lite jord. Takløken er innført og naturalisert på nesten samtlige kontinenter. I Norge er den innført, men har også forvillet seg i den norske flora, og fins spredt viltvoksende på Sør- og Østlandet.


== Bruk ==


=== Brannvern ===
Det fins nedtegnelser fra 2000 år tilbake om at takløken ble dyrket på hustak. Ifølge en gammel myte var det Jupiter som ga mennesket takløken for at den skulle beskytte husene mot lyn og brann, og romerne brukte å sette ut en urne med takløker for å beskytte husene sine. 
Senere ble takløkene brukt som «brannslukningsapparat» på torvtak. Takløken dannet et teppe av rosetter, og beskyttet taket fra å bli antent av en brennende pil eller gnister fra en pipe.  Karl den store bestemte at takløken skulle dyrkes på alle tak.
I Norge var det mangel på takløk, og rosenrot ble brukt istedenfor. Rosenrot har en langt mindre effekt som brannslukker enn takløken siden den ikke vil danne et kompakt teppe.


=== Medisin ===
Takløken inneholder lindrende, organiske syrer. Allerede i oldtiden ble takløken brukt mot diaré, dysenteri og innvollsormer. Til utvortes bruk ble bladene knust og bearbeidet til salver som spesielt ble brukt mot brannsår, men også mot utslett. Den ble også brukt mot øresus og hodepine. 
Inntak av takløk i litt store mengder kan gi kvalme med oppkast eller diaré.


== Referanser ==


== Kilder ==
Norges planter bind I, s. 181-182, 1993
Den store boken om urter for kropp og sjel, Jekka McVicar, s. 182-183, 1996


== Eksterne lenker ==
(en) Takløk i Encyclopedia of Life 
(en) Takløk i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Takløk hos Artsdatabanken 
(sv) Takløk hos Dyntaxa 
(en) Takløk hos ITIS 
(en) Takløk hos NCBI 
(en) Takløk hos The International Plant Names Index 
(en) Takløk hos Tropicos 
(en) Kategori:Sempervivum tectorum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Sempervivum tectorum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sempervivum tectorum – detaljert informasjon på Wikispecies
Fristaten Sachsens forfatning

Fristaten Sachsens forfatning (Verfassung des Freistaates Sachsen) er Sachsens forfatning. Den nåværende forfatningen ble vedtatt av den forfatningsgivende statsforsamlingen den 26. mai 1992. Forfatningens forløpere var Kongedømmet Sachsens forfatning av 1831 samt Fristaten Sachsens forfatninger av 1920 og 1947.


== Eksterne lenker ==
Fristaten Sachsens forfatning av 1992 (PDF)
Fristaten Sachsens forfatning av 1920
Verfassungsurkunde für das Königreich Sachsen vom 4. September 1831
Rudolf (andre betydninger)

Rudolf kan referere til:

Rudolf (navn), et mannsnavn brukt blant annet av:
Rudolf Diesel
Rudolf Höß
Rudolf von Habsburg-Lothringen
Rudolf Lange
Rudolf Brandt
Rudolf Nilsen
Navnet som etterhvert ble gitt til den norske studentsatellitten NCUBE-1
Julenissens niende slede-rein, Reinsdyret Rudolf
Rudolf Steinerskolen i Oslo
Sanntid

Sanntid er et begrep som brukes innen kybernetikk og informatikk. Et system som opererer i sanntid har krav til reaksjonstid og responstid. Eksempler på sanntidssystemer er autopiloter og elektronisk tenning på bensinmotorer.


== Historikk ==
Begrepet sanntid stammer fra tidlig datasimulering. I dag brukes dette begrepet feilaktig og antyder at dersom en utregning er «rask nok», så utføres den i sanntid. Et sanntidssystem er et system hvor en respons skal bli utført innen oppgitte tidsintervall. Et eksempel på dette er en strømforsyning til en hjertemaskin. Hvis strømmen blir borte er det et krav om at systemet slår over innen for eksempel ett sekund. «Rask nok» kan ikke kalles et sanntidssystem.


== Sanntid i kollektivtrafikk ==
John Mauchly

John William Mauchly Jr. (født 30. august 1907, død 8. januar 1980) var en amerikansk fysiker som sammen med J. Presper Eckert utviklet ENIAC, den første generelle elektroniske digitale datamaskin.  Han var også med på å utvikle EDVAC, BINAC og UNIVAC I.  Sammen startet de den første datamaskinprodusenten, kalt Eckert-Mauchly Computer Corporation.  Han var en pioner innenfor informatikken, blant annet innenfor felter som lagrede subrutiner og programmeringsspråk.


== Referanser ==
J. Presper Eckert

John Presper Eckert (født 9. april 1919 i Philadelphia, USA, død 3. juni 1995 i Bryn Mawr) var en amerikansk vitenskapsmann og pioner innenfor informatikken.  Sammen med John Mauchly startet han den første datamaskinprodusenten, kalt Eckert-Mauchly Computer Corporation.


== Referanser ==
The Earth Charter

The Earth Charter er en erklæring om fundamentale prinsipper for å lage et rettferdig, bærekraftig og fredelig globalt samfunn for det 21. århundret.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Norsk versjon av The Earth Charter
Omega

Omega (stor bokstav Ω, og liten bokstav ω) er den 24. og siste bokstaven i det greske alfabetet. Ordets betydning er den store O, der mega på gresk har betydningen stor. Dette skiller bokstaven fra det greske alfabetets andre o, omikron, den lille O, der mikro har betydningen liten.
Tegnet Ω er også symbolet for ohm (måleenhet for elektrisk resistans)
Tegnet Ω inngår også i navnet og logoen til linjeforeninga til linjene Elektronisk systemdesign og innovasjon, og Kybernetikk og robotikk ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet; Sanctus Omega Broderskab.
Jonathan Rhys-Meyers

Jonathan Rhys-Meyers (født John Michael Francis O'Keeffe den 27. juli 1977) er en irsk skuespiller og Golden Globe-vinner for sin opptreden som Elvis Presley i CBS' miniserie Elvis.


== Biografi ==


=== Tidlig liv ===
Rhys-Meyers ble født i Dublin County i Irland, og tok opp sin mors pikenavn, Meyers, da han begynte som skuespiller. Ett år etter fødselen flyttet familien til Cork County, der han bor i dag. Han har tre yngre brødre, og de vokste alle opp i Cork med få midler. I en alder av seksten år ble Rhys-Meyers utvist fra skolen for alltid, men kort tid senere ble han «oppdaget» av agenter i en biljardhall i Cork, og han begynte sin skuespillerkarriere.


=== Karriere ===
Rhys-Meyers har opptrådt i TV-serier som Gormenghast (2000), og som Elvis Presley i CBS' 4-timers miniserie Elvis (2005). Sistnevnte rolle skaffet ham en Emmy-nominasjon, samt en Golden Globe-pris.
Han har også opptrådt i en rekke filmer, samt at han er sanger og musiker, og sang enkelte av sangene på lydsporet til filmen Velvet Goldmine. Han skal snart spille Mandrake i en film basert på Lee Falks tegneserie.
I Norge er Meyers kjent fra serien The Tudors hvor han spiller Kong Henrik VIII av England.


== Filmografi ==
En ganske alminnelig mann, (orig. A Man of No Importance) (1994)
The Killer Tongue (1996)
The Disappearance of Finbar (1996)
Michael Collins (1996)
Samson and Delilah (miniserie) (1996)
The Tribe (1996)
The Maker (1997)
Telling Lies in America (1997)
The Governess (1998)
Velvet Goldmine (1998)
The Loss of Sexual Innocence (1999)
B. Monkey (1999)
Ride with the Devil (1999)
Titus (1999)
Gormenghast (miniserie) (2000)
Prozac Nation (2002)
Tangled (2002)
Happy Now (2002)
The Magnificent Ambersons (2002)
Skru'n som Beckham (orig. Bend It Like Beckham) (2002)
The Tesseract (2002)
Octane (2002)
I'll Sleep When I'm Dead (2003)
The Emperor's Wife (2003)
The Lion in Winter (2003)
Vanity Fair (2004)
Alexander den store (orig. Alexander) (2004)
Elvis (miniserie) (2005)
Match Point (2005)
Mission: Impossible III (2006)
August Rush (2006)
The Tudors (TV-serie) (2007 – )
Brontë (2007)
Toussaint (2007)
Den 12. mann (2017)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Rhys-Meyers fanside, jrmfansite.org
(en) Jonathan Rhys-Meyers på Internet Movie Database 
(sv) Jonathan Rhys-Meyers i Svensk Filmdatabas 
(da) Jonathan Rhys-Meyers på Filmdatabasen 
(da) Jonathan Rhys-Meyers på Scope 
(fr) Jonathan Rhys-Meyers på Allociné 
(en) Jonathan Rhys-Meyers på AllMovie 
(en) Jonathan Rhys-Meyers hos Turner Classic Movies 
(en) Jonathan Rhys-Meyers hos The Movie Database 
JRM Online
Ola Bøe

Ola Pedersen Bøe (født 10. juli 1910 i Vestre Slidre, død 9. september 1986 i Bærum) var en spelemann fra Valdres.
Ola var sønn av Rangdi Jakobsdotter 1867–1934 og Per Person Bøe 1859–1922. Faren spilte hardingfele, men døde da Ola var 12 år gammel. Han lærte til gjengjeld mange slåtter av mora, som var god til å tralle, eller hulle, som det heter i Valdres. Ola fekk ellers slåtter av den eldre broren Jørgen, og regnet seg som elev av Andris Øde, Alf Moe og Olav Moe.
Ola Bøe flyttet til Oslo i 1935, og ble snart en viktig spelemann i folkemusikkmiljøet der. Han spilte i mange år fast i Valdreslaget, og var aktivt med i Laget for Folkemusikk. Av dem han kom til å lære opp, var spelemenn som Bernt Balchen jr., Trygve Bolstad og Harald Røine. 
Ola hadde en personlig spillestil, og brukte ofte hjemmelaget fele. Han var regnet som en umåtelig god dansespelemann, men det kunne ta litt tid før han ble "varm i trøya". Han kunne mange gamle slåtter på mindre brukte felestiller, og spilte med alderdommelig dåm. Han hadde også en fingersetning det var vanskelig å gjøre ham etter.
Ola Bøe vant Landskappleiken på Geilo i 1969, med ei fele han hadde fått låne av Odd Bakkerud. 
Ola Bøe spilte mye i NRK fra 1953 og utover, og det fins en rekke opptak med ham. Han ble æresmedlem i Laget for Folkemusikk, og tildelt kulturprisen for Vestre Slidre i 1982.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ola Bøe på Discogs 
(en) Ola Bøe på MusicBrainz
Antillansk gylden

Antillansk gylden (Antilliaanse gulden, symbol: NAƒ/NAf  valutakode: ANG) er myntenhet som benyttes i Curaçao og Sint Maarten. Den ble til 2010 benyttet i De nederlandske Antiller, som også omfattet Bonaire, Saba og Sint Eustatius. Frem til 1986, da Aruba fikk status aparte innenfor Kongeriket  Nederlandene, og begynte å bruke sin egen valuta (arubansk florin, valutakode AWG), ble myntenheten også brukt der.


== Historie ==

I 1828 ble den (nederlandske) gylden innført som myntenhet på Curaçao. Øyen utga sine egne mynter og sedler i den nederlandske valutaenheten. I 1940 ble på grunn av den andre verdenskrig den antillanske gylden skilt fra den (nederlandske) gylden og koblet opp mot amerikansk dollar.
På De nederlandske Antiller ble også amerikanske dollar akseptert som betalingsmiddel.


== Mynter og sedler ==
Mynter med disse valørene er i sirkulasjon:
1, 5, 10, 25 og 50 cent og 1, 2½ og 5 gylden.Sedler med følgende pålydende er i sirkulasjon:
10, 25, 50 og 100 gylden.Seddelserien ble satt i sirkulasjon i 1986 og har fugler som motiv. Opprinnelig fantes det også sedler på 5 og 250 gylden, men utgivelsen av disse ble ikke fortsatt da seddelserien ble oppgradert med nye sikkerhetsdetaljer i 1998.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Curaçao og Sint Maartens sentralbank Arkivert 6. oktober 2016 hos Wayback Machine. (engelsk)
Torleiv Bolstad

Torleiv Bolstad (født 25. oktober 1915 i Øystre Slidre, død 10. februar 1979) var en spelemann fra Valdres. Han vant Landskappleiken fire ganger, i 1947, 1957, 1970 og 1971.
Torleiv spilte mest i tradisjon etter Ola Okshovd og Engebret Beitohaugen, men satt også inne med mye tradisjon etter Jørn Hilme.
Torleiv Bolstad kom til Oslo i 1947 og ble boende der til 1960-årene, og i løpet av denne tida var han aktiv musikalsk leder for spelgruppa i Laget for Folkemusikk sammen med Kjetil Løndal. Han var kjent som en god konsertspelemann, og spilte stilrent og med et godt strøk. Han har satt teknisk standard for utføringen av spell i Valdres i senere generasjoner.
Etter at han flyttet tilbake til Valdres ble han en krumtapp for folkemusikklivet der.
Blant dem som har lært av Torleiv er Harald Røine, Trygve Bolstad og Olav Jørgen Hegge. På Jørn Hilme-stemnet deles det årlig ut et stipend fra Torleiv Bolstads minnefond, helst til en ung folkemusiker som har gjort en innsats for Valdres-tradisjonen.
Boeing F/A-18 Hornet

McDonnell Douglas (Boeing) F/A-18 Hornet er et amerikansk tomotors jagerfly / jagerbomber. Flyet ble utviklet for US Navy fra YF-17 Cobra prosjektet som Northrop hadde foreslått for US Air Force som alternativ til YF-16 (senere F-16 Fighting Falcon) under Lightweight Fighter-programmet (LWF) på 1960-tallet.
Northrop hadde ikke erfaring med å lage hangarskipbaserte fly, så de slo seg sammen med McDonnell Douglas (Boeing) for å utvikle et slikt fly under betegnelsen F-17. To varianter, en angrepsvariant og en jager, ble opprinnelig foreslått. Disse rollene ble etter hvert kombinert i F/A(Fighter/Attacker)-18 Hornet og senere F/A-18 Super Hornet, EA-18G (Growler) og nyeste F/A-18 Advanced Super Hornet.


== Brukerland ==
F/A-18 er i bruk av US Navy, United States Marine Corps, Royal Australian Air Force, Canada, Spania, Kuwait, Finland, Sveits og Malaysia.
Den opprinnelig varianten, F/A-18 (A/B/C/D), kommer til å være i bruk i USA fram til 2019, når det blir erstattet av F-35C. Denne utskiftingen vil skje gradvis fra 2012. Australia og Canada vil på sin side bytte ut sine fly med F-35A.


== Tekniske spesifikasjoner ==


== Eksterne lenker ==
(en) McDonnell Douglas F/A-18 Hornet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) F/A-18 Hornet – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Kjetil Løndal

Kjetil Løndal (født 1907 i Tuddal, død 1987 i Oslo) var en storspelemann fra Telemark.Kjetil vokste opp i Tuddal, og fikk lært mye spel av faren, Svein Løndal. Senere fikk han lære av Torstein Grotbekk, Johannes Dahle, Torkjell Haugerud og Henrik Gjellesvik.
Han flyttet til Oslo i 1939 og arbeidet i mange år som vaktmester i et område som omfattet deler av  Casparisgate og Uelandsgate.  Kjetil Løndal ble også tilkalt når vaktmesteren i Nordahl Bruns Gate 22, Talleiv Røysland, sto fast med et problem. Som vaktmester var Kjetil populær blant barna i gården, og kom til å bli en viktig inspirasjon for Lillebjørn Nilsen, som vokste opp på samme sted.
Fra 1945 til 1980 var Kjetil Løndal musikalsk leder for spelgruppa i Laget for Folkemusikk, og et par år også formann i laget. I to år satt han også som formann for Landslaget for spelemenn. I løpet av denne tida var han fast spelemann i Telelaget, og danselærer samme sted.
Kjetil var grundig, og sørget alltid for å holde fela i god stand. Når Laget skulle spille sammen, var han omhyggelig med at alle spelemennene hadde stemt felene sine skikkelig. Han var opptatt av at samspelet skulle låte best mulig. Som konsertspelemann var han ofte uslåelig. Han vant Landskappleiken fire ganger i 1956, 1958, 1959 og i 1966. Han var og god danser, og er den eneste som både har vunnet landskappleiken i spel og i dans.
Kjetil Løndal er representert på flere plater. Til hundreårsjubileet i 2007 foreligger det en solo-CD med toppspel av Kjetil Løndal.
Det er Kjetil Løndal som har preget den mest kjente varianten av hallingen Sevliden, etter en legendarisk omkamp med Hauk Buen på Vårlengtstemnet i Porsgrunn i 1964. De fleste spelemenn som lærer seg den slåtten, spiller den etter mønster av denne framføringen. 
Kjetil Løndal fikk i 1977 på sine eldre dager Kongens fortjenstmedalje i gull.


== Referanser ==