jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bobsleigh

Bobsleigh eller bobsled er en vinteridrett der to eller fire personer kjører en kjelke med meier gjennom en spesialbygget, smal, kurvete islagt bane. Moderne bobbaner bør være minst 1500 meter lange og ha minst 15 kurver, og det er ikke uvanlig med hastigheter opptil 130 km/t. Farten drives av tyngdekraft etter et kraftfullt tilløp fra utøverne. Løpet består av å finne det ideelle sporet gjennom banen. Dette gjøres blant annet gjennom små, myke, kontrollerte vektforskyvninger sidelengs.
Kjøring med bobsleigh oppstod i Sveits. De første konkurransene ble avholdt på snøunderlag. Tidlig var kjelkene bemannet med fem til seks personer, men dette ble endret til toer- og firerbob i 1930-årene. Kjelkenes maksimallengde er henholdsvis 2,7 og 3,8 meter for toer- og firerbob. Maksimalvekten, inkludert mannskapet, er 390 kg og 630 kg – man kan bruke metallvekter for å kompensere for manglende vekt. Før vektgrensen ble innført i 1952, var deltakerne på bobsleighlagene vanligvis svært tunge.
Bobsleigh har vært en olympisk gren siden det første vinter-OL i 1924. Kvinnene deltok for første gang i Salt Lake City i 2002. 


== Bobsleigh-baner ==
Det finnes tolv baner som brukes til konkurranse på toppnivå:

Igls, Østerrike. 1220 m, 98 m høydeforskjell, 14 prosent maksimal helling
Calgary, Canada. 1475 m, 121 m høydeforskjell, 15 % maksimal helling
Cesana, Italia. 1435 m, 117 m høydeforskjell, 9,2 % gj.snittlig fall
La Plagne, Frankrike. 1507 m, 124,5 m høydeforskjell, 14,5 % maksimal helling
Altenberg, Tyskland. 1413 m, 122 m høydeforskjell, 15 % maksimal helling
Königssee, Tyskland. 1250 m, 117 m høydeforskjell
Winterberg, Tyskland. 1325 m, 110 m høydeforskjell, 14,5 % maksimal helling
Cortina d'Ampezzo, Italia. 1350 m, 120,5 m høydeforskjell, 16 % maksimal helling
Nagano, Japan. 1762 m, 112,5 m høydeforskjell, 15 % maksimal helling (kun japansk)
Lillehammer, Norge. 1365 m, 114 m høydeforskjell, 15 % maksimal helling
St. Moritz, Sveits. 1722 m, 129 m høydeforskjell, 15 % maksimal helling
Lake Placid, USA. 1,455 m, 107 m høydeforskjell
Salt Lake City, USA. 1340 m, 103,9 m høydeforskjell


== Eksterne lenker ==
 (en) Bobsleigh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Norges ake-, bob- og skeletonforbund
James Hall

James Hall (født 17. januar 1761 i Dunglass, død 23. juni 1832 i Edinburgh) var en britisk geolog. Han regnes som grunnleggeren av eksperimentell geologi.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hall ble født i East Lothian i Skottland, som sønn av baronetten av Dunglass, og arva tittelen etter faren 15 år gammel. Han fikk studere ved universitetene i Cambridge og Edinburgh. Seinere ble han sendt til militærakademiet i Brienne i Frankrike, og gikk der samtidig med Napoléon Bonaparte.


=== Karriere ===
Hall ble ikke militær. I stedet skulle han vie sitt liv til geologien. Han ble en del av det geologiske fagmiljøet rundt James Hutton og John Playfair i Edinburgh. 
I begynnelsen var Hall skeptisk til Huttons plutonisme. Han mente at det ikke var bevist at bergarter som inneholdt krystaller kunne dannes ved smelting og størkning. Da han en dag hørte om en glassmelte som ved et uhell hadde blitt liggende og kjølne langsomt, at den hadde «tapt enhver likhet med glass, og fullstendig hadde antatt steinstruktur», ble han mindre sikker.
I 1797 bestemte han seg for å prøve ut Huttons teorier, og han gjennomførte en serie med elegante laboriatorieeksperimenter som viste en gang for alle at vanlige bergartsdannende mineraler kunne dannes ved størkning. Han fikk glass til å krystallisere i laboratoriet; deretter prøvde han hornblende fra ei gruve utafor Edinburgh. Han fikk mineralet til å smelte i en masovn. Når han lot smelta kjølne raskt, ble det som mørkt glass. Lot han det derimot kjølne langsomt, ble det til en substans som var «på alle måter ulikt glass … grovt, steinaktig og krystallinsk.»
Han fortsatte med stykker av en gabbroid bergart som på engelsk kalles «whinstone» og basalt fra ulike steder, bl.a. Island, smelta dem i en smeltedigel og lot dem størkne ved ulike temperaturer. Han kom samtidig fram til at whinstone og basalt hadde samme kjemiske sammensetning. Han gjorde også forsøk med metamorfose, idet han viste at kalsitt går over til marmor uten smelting når den blir utsatt for stort trykk under oppvarming. Med disse forsøka grunnla Hall den eksperimentelle geologien.
Hall var ikke bare laboratoregeolog; han drev også et utstrakt feltarbeid. Blant annet besøkte han Italia og Alpene, og noterte seg likheten mellom unge lavabergarter der og gamle bergarter hjemme i Skottland. Han utga et stort antall skrifter om geologiske emner, men også et verk om gotisk arkitektur.
Hall hadde også en politisk karriere; mellom 1807 og 1812 var han parlamentsmedlem, valgt fra St. Michaels’s i Cornwall. Han var også president for Royal Society i Edinburgh.


== Verker ==
Experiments on whinstone and lava. (1805)
Account of a series of experiments, shewing the effects of compression in modifying the action of heat. Edinburgh, 1805
On the revolutions of the earth’s surface. Edinburgh, 1813
Essay on the origin, history and principles of Gothic Architecture. London, 1813


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) James Hall hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) James Hall hos The Peerage
Reddalsvannet

Reddalsvannet er en innsjø vernet som naturreservat i Reddal i Agder. Vannet er vernet på grunn av den store fuglebestanden. Vannet har forbindelse med havet gjennom Reddalskanalen og Landvikvannet. Kanalen ble laget i 1877, da vannet ble tappet ned til havnivå slik at 3000 dekar dyrkingsjord ble vunnet. Andre kilder oppgir at 1300 dekar matjord ble vunnet.Av fiskearter kan man finne gjedde, sik, sørv, abbor og ål.


== Referanser ==
Provo

Provo er en by i Utah County i staten Utah. Byen ligger i Utah Valley i 1387 meters høyde over havet nær Wasatch Range. Byen har 105 166 innbyggere (2000) og er dermed den tredje største by i Utah etter Salt Lake City og West Valley City. I byen ligger Brigham Young University, et privat universitet som eies og ledes av Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige. 


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Provo, Utah – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fylkesvei 652

Fylkesvei 652 (Fv652) går mellom Eidså i Vanylven og Volda sentrum. Veien (unntatt fergestrekningen) er 35,2 km lang.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Møre og Romsdal fylke ===

VanylvenSyvdefjordvegen 

Rovdestranda 

VoldaVelsvikvegen 

 Ferge fra Lauvstad (20-30 min, 1 tur/time) (Volda–Lauvstad)
 til Volda


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Vegliste Møre og Romsdal

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv652
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldingerFergeinfo Volda-Lauvstad
Møre og Romsdal Fylkesbaatane
Fylkesvei 5891

Fylkesvei 5891 (Fv5891) går mellom Straumshamn og Fyrde i Volda.
Veien er et fergefritt alternativ til riksvei 651 mellom Volda og Straumshamn. På sørsida av Voldsfjorden (Fyrde – Straumshamn) er den så smal at den ikke er et godt alternativ, mens veien på nordsida imidlertid har hatt relativt god standard. I 1999 vedtok Stortinget at den framtidige stamveien (E39) mellom Nordfjord og Volda skulle gå mellom den vestre delen av Hornindal og Austefjord i Volda. Byggestart for veien var i januar 2009. 22. september 2012, ble strekningen mellom Geitvik og Hornindal (Kvivsvegen) åpnet. Fra våren 2014 da Hjartåbergtunnelen og resten av utbyggingen ble ferdig er også strekningen mellom Volda sentrum og Geitvik en del av E39.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft fikk den status som fylkesvei.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 651.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Møre og Romsdal fylke ===

VoldaBjørnesetvegen 

Høydalsvegen 

Fyrdsvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
«Vegliste Møre og Romsdal oktober 2020» (PDF). Vegvesenet. Oktober 2020. Besøkt 4. mars 2021. 
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5891
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 615

Fylkesvei 615 (Fv615) går mellom Storebru i Kinn og Sandane i Gloppen.
Veien ble åpnet i 1989, da den siste delen av veien mellom Hestenesøyra og Hyen stod ferdig.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.


== Kommuner og knutepunkter ==


=== Vestland fylke ===

KinnHyevegen 

GloppenHyevegen 

Hyen stadion
HyenSørstrandsvegen 

DevikaRygg


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv615
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Lake Placid

Lake Placid er en småby og utfartssted i New York, USA med 2 638 innbyggere (2000). Byen ligger ved Mirror Lake nær sørenden til innsjøen Lake Placid. Byen har et areal på 3,9 kvadratkilometer.
Stedet er best kjent for å ha arrangert vinter-OL både i 1932 og 1980, og også Ski-VM 1950. Lake Placid var den første byen i USA som arrangerte to OL. Los Angeles ble den andre da de arrangerte sitt andre sommer-OL fire år senere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Lake Placid, New York – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en)  Lake Placid hos Wikivoyage
Caravan

Caravan er et britisk progrock/jazz–band fra Canterbury i England som ble stiftet i januar 1968. Bandet ble stiftet av Pye Hastings, Richard Sinclair, Dave Sinclair, og Richard Coughlan.
Caravan hadde sin storhetstid fra 1968 og inn i 1970-tallet som en av mange band fra Canterbury–området som også inkluderte blant andre Soft Machine. Et av kjennetegnene for Canterburyband er at de blander sjangrene Psykedelia og jazz. Caravan var et av de ledende progrock–bandene som kom ut fra 1960-tallet, men klarte ikke bli mer enn et kult-band med en stabil og lojal fanskare bak seg. Likevel klarte de å selge en del album, spesielt i universitetsområder fordi de fikk et godt rykte på seg, og fordi de skapte liv i musikkbladene. 
De fikk kun et album inn på albumlistene i England. Bandet ble offisielt oppløst i 1983, men har siden holdt det gående med utgivelser og enkelte spillejobber.


== Medlemmer ==

Stephen Miller
Richard Coughlan
Pye Hastings
Geoff Richardson
Dave Sinclair
Richard Sinclair
Jan Schelhaas


== Diskografi ==
1968 – Caravan
1970 – If I Could Do It All Over Again I'd Do It All Over You
1971 – In the Land of Grey and Pink
1972 – Waterloo Lily
1972 – For Girls That Grow Plump in the Night
1974 – Caravan and the New Symphonia
1975 – Cunning Stunts
1976 – Blind Dog at St. Dunstans
1977 – Better by Far
1980 – The Album
1982 – Back to Front
1991 – Radio One Live in Concert BBC 1975
1992 – Live 1990
1994 – Cool Water
1995 – Battle of Hastings
1996 – All Over You
1997 – Live: Canterbury Comes to London
1998 – Live in Holland: Back on the Tracks
1998 – Songs for Oblivion Fishermen
1998 – Ether Way
1998 – Show of Our Lives
1999 – Surprise Supplies
1999 – All Over You Too
1999 – Headloss
2000 – The HTD Years
2000 – Where But For Caravan Would I?
2002 – Green Bottles For Marjorie
2002 – Live at Fairfield Halls, 1974
2003 – The Unauthorised Breakfast Item
2013 – Paradise Filter
2021 – It’s None Of Your Business


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Caravan (English band) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Caravan på Discogs 
(en) Caravan på MusicBrainz 
(en) Caravan på Songkick 
(en) Caravan på Last.fm 
(en) Caravan på AllMusic 
(en) Offisiell Caravan Continental side
A Live Record

A Live Record er et progrockalbum fra 1978 fra bandet Camel. Utgivelsen var det første konsertalbumet fra Camel og er et dobbeltalbum komponert sammen av innspillinger fra tre forskjellige turnéer. 
Utgivelsen er et konsertsamlealbum med sanger fra tidligere album som er tatt opp under konserter. Disk 1 inneholder innspillinger fra turnéen etter utgivelsen «Mirage» i 1974 og turnéen etter «Rain Dances» i 1977. Spor 1 til 4 er fra Rain Dances–turnéen mens spor 5 og 6 er fra Mirage–turnéen.
Side to inneholder hele utgivelsen «The Snow Goose» live med originalbesetningen av Camel fra et fullsatt «Royal Albert Hall» i London akkompagnert av London Symphony Orchestra med John Brown som dirigent og David Bedford som komponist. Innspillingen er av meget høy kvalitet og er sett på som Camels beste album av fansen, og et av de mest betydningsfulle progrock-konsertalbumene som finnes. 


== Sporliste ==


=== Disk 1 ===
«Never Let Go» (7.21) – konsertopptak fra Hammersmith Odeon i London, oktober 1977.(Andrew Latimer)
«Song Within a Song» (7.01) – konsertopptak fra Hammersmith Odeon i London, oktober 1977.(Peter Bardens, Andrew Latimer)
«Lunar Sea» (8.56) – konsertopptak fra Colston Hall i Bristol, oktober 1977.(Peter Bardens, Andrew Latimer)
«Skylines» (5.38) – konsertopptak fra University of Leeds i oktober 1977.(Peter Bardens, Andrew Latimer, Andy Ward)
«Ligging at Louis'» (6.34) – konsertopptak fra Marquee Club i London i oktober 1974.(Peter Bardens)
«Lady Fantasy» (14.15) – konsertopptak fra Marquee Club i London i oktober 1974.(Peter Bardens, Doug Ferguson, Andrew Latimer, Andy Ward)


=== Disk 2 ===
Camel fremførte hele «The Snow Goose» i et fullsatt Royal Albert Hall akkompagnert og av London Symphony Orchestra og ledet av David Bedford den 17. oktober 1975:

«The Great March» (1.45)
«Rhayader» (3.07)
«Rhayader goes to Town» (5.13)
«Sanctuary» (1.09)
«Fritha» (1.23)
«The Snow Goose» (3.02)
«Friendship» (1.35)
«Migration» (3.52)
«Rhatader Alone» (1.47)
«Flight of the Snow Goose» (2.59)
«Preparation» (4.10)
«Dunkirk» (5.26)
«Epitaph» (2.35)
«Fritha Alone» (1.22)
«La Princesse Perdue» (4.46)
«The Great March» (1.50)(Alle låter er skrevet av Peter Bardens og Andrew Latimer).


== Personell ==
Andrew Latimer – Gitar, fløyte og vokaler
Peter Bardens – Keyboards, orgel, vokal
Mel Collins – Fløyte, saksofon
Doug Ferguson – Bass
Richard Sinclair – Bass, vokal (bare på disk 1)
Andy Ward – Trommer, perkusjon


=== Annet personell ===
Rhett Davies – Medprodusent
John Brown – Dirigent for London Symphony Orchestra på disk 2
David Bedford – Komponist


== Utgivelsesdetaljer ==
1978 Storbritannia, London 820 727-1, Decca R7/8, DBC-R 7-8, LP
1993 Storbritannia, Deram 844 122-2, CD


== Eksterne lenker ==
(en) A Live Record på Discogs 
(en) A Live Record på MusicBrainz 
(en) A Live Record på AllMusic
Richard Sinclair

Richard Sinclair (født 6. juni 1948 i Canterbury) er en engelsk bassist, gitarist og vokalist kjent fra progrockgruppene Caravan og Camel.


== Liv og virke ==
Richard Sinclair har i løpet av årene jobbet med mange musikere. Han startet å spille for en gruppe kalt Wilde Flowers i 1963, hvor han ble til 1966. Den musikkstilen som han og andre innenfor samme region og tid sto for har blitt karakterisert som «Canterbury-sounden». Neste stopp ble Caravan, som han var med på grunnlegge sammen med blant annet fetteren Dave Sinclair. Han var delaktig på albumene Caravan (1968), If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You (1970), In the Land of Grey and Pink (1971) og Waterloo Lily (1972). Sinclairs neste innspilling ble med en annen progrockgruppe, Hatfield and the North hvor han spilte bass på deres album fra 1973 med samme navn. I 1974 arbeidet han med Robert Wyatt på hans album Rock Bottom, mens han deretter jobbet med det neste Hatfield and the North-albumet Rotter's Club i 1975. I 1976 jobbet han med Kevin Ayers' album Odd Ditties.I 1977 begynte Sinclair å jobbe med et annet progrockband som het Camel. Han arbeidet med deres album Rain Dances fra 1976 og Breathless fra 1978. Han var også delaktig i de påfølgende turneene og han ble samtidig kreditert på livesamlealbumet «A Live Record» som kom ut i 1978.Etter den siste turneen med Camel gikk han tilbake til studio med Hatfield and the North og ga ut albumet «Afters» som ble utgitt i 1980. I 1982 var han med å utgi National Healths album D.S. Al Coda. Hans neste innspilling kom ikke før 1988 da Cahoots med Phil Miller ga ut albumet Split Seconds. I 1992 opprett han en ny gruppe som ble kalt for Caravan of Dreams med Andy Ward og ga han ut albumene Caravan of Dreams i 1992, An Evening of Magic i 1994. Det samme året utga han også det første soloalbumet R.S.V.P.
Etter flere år i Canterbury, hvor han jobbet med ulike soloprosjekter, flyttet han i august 2006 til Italia. Sinclair gjestet for øvrig Oslo Prog Festival ved Sogn Studentby på sensommeren 2005, hvor han holdt en intim konsert med Oslo-bandet Panzerpappa.


== Bandbiografi ==
1964–1965: The Wilde Flowers (med Kevin Ayers, Robert Wyatt, Hugh Hopper et al.)
1968–1972: Caravan
1972–1975: Hatfield and the North
1976: Sinclair and the South
1977–1979: Camel
1982–1984: In Cahoots
1988: Skaboosh
1991–93: Caravan of Dreams
1994–1996: R.S.V.P. (med Pip Pyle, Didier Malherbe og Patrice Meyer)
2005–2006: Hatfield and the North


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Richard Sinclair på Discogs 
(en) Richard Sinclair på MusicBrainz 
(en) Richard Sinclair på Songkick 
(en) Richard Sinclair på AllMusic
Salo Grenning

Salo Grenning (født 5. april 1918 i Bergen, død 1. februar 1986), best kjent under signaturen Pedro,  var en norsk avistegner og bokillustratør. I 1945 ble han ansatt i avisa Verdens Gang (VG) der han tegnet karikaturer, portretter og kommentartegninger i over 30 år.


== Biografi ==

Salo Grenning het opprinnelig Salo (Salomon) Goldfarb, men tok etternavnet Grenning i 1945. Kunstnernavnet/psevdonymet «Pedro» ble tatt i bruk i 1940.
Pedro ble utdannet ved School of Art i Belfast, BKHS og SHKS under Per Krohg.
Goldfarb forlot Norge om bord på MK «Motig I» som la ut fra Turøy 9. februar 1941 (skipper var Shetlands-Larsen) og ankom Lerwick på Shetland 11. februar . I Storbritannia gikk han inn i Brigaden i Skottland. Som løytnant tjenestegjorde han i Hærens overkommandos Operative Liaisonkorps som liaisonoffiser ved den britiske 52. divisjon/155. brigade/241. ingeniørkompani (241 Field Company Royal Engineers) og 243. kompani. 
Under Operasjon Market Garden i 1944 utrettet han i kampene på Walcheren en bragd som førte til at han ble «Mentioned in Despatches». Det skjedde ved Middelburg, der han fikk den tyske kommandanten til å overgi seg betingelsesløst. Overgivelsen skjedde da Goldfarb ved en feil kjørte rett inn i Middelburg og ble møtt av en tysk general som viftet med hvitt flagg. Generalen ville ikke overgi seg til en løytnant, og Grenning kalte opp sjefen over radio og lot som sjefen var oberst - da overga den tyske generalen seg. Goldfarb ble høyt dekortert for sin innsats.Signaturen «Pedro» ble tatt i bruk som dekknavn under annen verdenskrig da han oppholdt seg i London og tegnet for Norsk Tidend.
I 1945 ble han ansatt i avisa Verdens Gang der han tegnet karikaturer, portretter og kommentartegninger. Fra 1953 og i over 30 år lagde han «Pedros ukerevy», en karikaturkavalkade over ukas begivenheter i VG.Pedro illustrerte også et stort antall bøker, deltok på en mengde utstillinger, blant annet Høstutstillingen. Hans tegninger er innkjøpt av Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Montreal Museum of Fine Arts og andre samlinger.
Pedros tegninger var på 2010-tallet fortsatt i daglig bruk som små vignetter på VGs leserbrevside.


== Utmerkelser ==
For sin krigsinnsats var Grenning dekorert med blant annet Deltagermedaljen med rosett og den britiske Defence Medal. Han ble også hedret med Mentioned in Despatches.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Salo Grenning i BIBSYS
(no) Salo Grenning i Norsk biografisk leksikon
Arbeidermaktgruppa

Arbeidermaktgruppa (AMG) var opphavlig en trotskistisk utbrytergruppe fra Sosialistisk Ungdom. Den drev i flere år selvstendig arbeid, spesielt med fagligpolitisk innretting. Gruppen vektla også militærpolitikk sterkt, og i 1986 gikk saken der AMG-medlem Steinar Nørstebø var tiltalt for å drive antimilitaristisk propaganda helt til Høyesterett
I 1985 gikk en betydelig del av AMG og startet Internasjonale Sosialister, og AMG begynte å orientere seg mot andre miljøer, særlig de delene av Arbeidernes Kommunistparti som i størst grad gikk inn for å bryte med partiets tradisjoner. På landsmøtet i Rød Valgallianse (RV) i 1991 hvor RV ble fristilt fra Arbeidernes Kommunistparti, var medlemmer av AMG til stede og gjorde det klart at dens medlemmer ville arbeide aktivt i RV. Selv om AMG bare besto av noen titalls personer, var medlemmenes inntreden i RV en viktig markering av at RV tok sikte på å være «et samlende parti for revolusjonære i Norge» som det heter i et senere landsmøtevedtak. Etter noen år som en organisert gruppe internt i RV gikk AMG i oppløsning midt på 1990-tallet. Blant de fremtredende AMG-medlemmene i RV på dette tidspunktet kan nevnes Anders Ekeland, som nå er med i Sosialistisk Venstreparti (SV), Steinar Nørstebø, Rune Soma, Jan Otto Jacobsen og Roar Ellingvåg.
Enkeltpersoner fra Revolusjonært Forbund, AMG og tidligere medlemmer av Internasjonale Sosialister gikk vinteren 1999/2000 sammen i organisasjonen Forbundet Internasjonalen (FIN), tilknyttet Fjerde Internasjonalen (USFI). FIN ble splittet i 2003, da én fraksjon ville likestille arbeid i RV og SV, mens en annen ville prioritere arbeidet i SV. En mindre gruppe fortsatte i FIN.


== Eksterne lenker ==
Nettsida til Forbundet Internasjonalen
Avistegning

Avistegning er en samlebetegnelse på flere typer tegninger brukt på redaksjonell plass i dagspressen. Det kan være politiske kommentarer og satire, portretter og karikaturer, hverdagskommentarer, reportasjetegninger, rettstegninger, teatertegninger, inntrykk fra by og land, vitsetegninger og tegneserier.


== Kjennetegn ==
De viktigste kjennetegnene ved en avistegning er at den er like aktuell som dagens avis og at den formidler til leseren det den skal på en effektiv måte. Avistegninger kan derfor bretraktes som «ferskvare» og «døgnfluer», og blir gode samtidsdokumenter. Flere tegninger har dessuten kvaliteter som gir dem et lengre liv og i enkelte tilfeller klassikerstatus. Avistegnerne står ofte nokså fritt i forhold til å formidle sine egne tolkninger og syn på en sak, og særlig de politiske kommentartegningene kan være mye skarpere og mer poengterte enn skrevne leder- og kommentarartikler. Det er likevel flere eksempler på sensur, injuriesaker og konflikter med bakgrunn i avistegninger. Et av de mest kjente eksemplene fra nyere tid er striden rundt de tolv danske Muhammedkarikaturene i Jyllands-Posten i 2006.
Avistegningene viser et rikt spekter av personlige uttrykk, og et regelmessig bidrag fra samme tegner kan i høy grad prege en avis' visuelle profil og publikums inntrykk av avisa. Avistegning er på mange måter en form for journalistikk, og avistegnerne har sin anerkjente plass ved siden av journalistene, enten de er fast ansatt eller arbeider frilans med mer eller mindre hyppige oppdrag.


== Historikk i Norge ==
De første karikaturtegnerne kom fra vittighetspressen til avisene tidlig på 1900-tallet. Da avisene endret fokus fra meningsformidling til mer vekt på nyheter rundt 1910, ble foto og tegninger vanligere, også til underholdningsstoff. I nyere tid har en rekke illustratører tegnet for aviser, gjerne til feature-stoff.
Flere norske avistegnere er medlemmer i foreningen FECO Norway, en norsk avdeling av Federation of Cartoonists Organisations, internasjonal nettverksorganisasjon for avistegnere, tegneserieskapere og illustratører som jobber redaksjonelt. FECO Norway ble opprettet i 2009.
Kunstgalleriet Avistegnernes hus i Drøbak i Akershus ble opprettet i 1999. Det stiller særlig ut avistegninger, tegneserier og illustrasjonskunst.


== Norske avistegnere ==
Personene i lista er i hovedsak ordnet etter året de er født.


== Se også ==
Tegnekunst
Karikatur
Vittighetsblader
Vitsetegning
Avistegnerprisen
Illustrasjon
Pressefoto


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Political cartoons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Noen avistegnere presentert i Avistegnernes hus i Drøbak
Avistegnernes julehefte 2006 med flere eksempel-tegninger