Liste over Finlands statsoverhoder

Liste over Finlands statsoverhoder omfatter flere typer statsoverhoder, som avspeiler Finlands ulike statsformer gjennom historien. 
Fra 1249 var Finland en del av det svenske riket. Etter Sveriges tap mot Russland i den såkalte finskekrigen (1808–09) måtte Sverige avstå Finland, og fra 1809 til 1917 var Finland et storfyrstedømme under det russiske keiserriket. Ved tsar-Russlands fall og den russiske revolusjon i 1917 ble Finland selvstendig. I en overgangsperiode fra 1917 til 1919 ble det forsøkt ulike modeller for statsform og statsoverhode, inntil man i 1919 festet seg ved en valgt president. 
Finlands president utøver sitt embete i henhold til bestemmelser i den finske grunnloven, som ble totalrevidert i 2000: vedkommende er øverstkommanderende for de finske styrkene, og styrer republikkens utenrikspolitikk. Presidenten velges for en periode av 6 år, og kan gjenvelges én gang. Presidenten tiltrer på den første dagen i måneden, i måneden etter valget. Statsministeren er presidentens stedfortreder.
Valget har tidligere vært gjennomført som indirekte valg, og ved unntakssituasjoner har presidenten blitt valgt av Riksdagen; valget skjer fra 1994 som direkte valg.


== Del av Sverige 1249–1809 ==
I perioden fra 1249 til 1809 var det nåværende Finland en integrert del av det svenske riket. Tittelen Storfyrste av Finland var en del av den svenske kongens titulatur fra 1581 til 1809. For en liste over de svenske kongene; se Liste over Sveriges monarker.
Den første kjente generalguvernør i Finland var Claes Eriksson Fleming, fra 1594. Av særlig betydning for Finland regnes grev Per Brahe d.y. (1602–1680), som var generalguvernør fra 1637–40 og 1648–54, og som grunnla både byer og læresteder.


== Russisk storfyrstedømme 1809–1917 ==

Tsaren var representert i Finland av en generalguvernør. Nikolai I. Bobrikov, som var guvernør 1898-1904 utmerket seg særlig ved sin brutale opptreden overfor den gryende finske separatismen.
Den provisoriske russiske regjeringen fra mars til november 1917 var representert ved de to siste generalguvernørene: Mikhail A. Stakhovitsj fra 31. mars til 17. september 1917 og Nikolaj V. Nekrasov fra  17. september 1917 til bolsjevikregjeringens inntreden 7. november 1917.


== Overgangstiden 1917–1919 ==

Da båndene til Russland ble brutt i og med oktoberrevolusjonen 7. november 1917 ble Johannes Lundson (Ungfinska partiet) fungerende statsoverhode, i kraft av sin stilling som president for Riksdagen.
Under den finske borgerkrigen var Svinhufvud både statsoverhode og statsminister i den parlamentarisk baserte regjeringen, som hadde militær støtte i de de hvites paramilitære styrker. Kullervo Manner og Otto Ville Kuusinen var forgrunnsfigurer i Finlands sosialdemokratiske parti, og ledet opprørsregjeringen for de røde. De to var slik sett statsministre i den ikke anerkjente Finske sosialistiske arbeiderrepublikk fra januar til mai 1918.
Fra oktober til desember 1918 var Fredrik Karl av Hessen valgt konge av Finland. Han rakk aldri å besøke Finland, og frasa seg tronen da det ble klart at stemningen både i Finland og hans hjemland Tyskland var imot monarkier. Etter Tysklands nederlag i første verdenskrig hadde dessuten hans rolle som garantist for en tysk-finsk allianse tapt sin betydning for Finland. Svinhufvud gikk av som riksforstander da det ble klart at hans plan om et tysk-orientert monarki ikke lot seg gjennomføre.


== Finlands presidenter 1919– ==
Det er vanskelig å påpeke statistiske mønstre i en gruppe på tolv personer, men det er noen trekk som kan påvises: Seks av presidentene hadde vært statsminister før de ble president (Svinhufvud, Kallio, Ryti, Paasikivi,  Kekkonen og Koivisto), og alle seks var sittende statsminister idet de ble valgt. Av de  seks som var født før 1883, hadde fire finnifisert enten hele navnet sitt, eller bare fornavnet (Ståhlberg, Relander, Kallio og Paasikivi) i løpet av oppveksten. Syv av de tolv var/er jurister (Ståhlberg, Svinhufvud, Ryti, Paasikivi, Kekkonen, Halonen, Niinistö) ; to var bønder (Relander og Kallio); og dertil kommer en sosiolog/bankmann (Koivisto), en offiser (Mannerheim) og en lærer/diplomat (Ahtisaari). 
Da Koivisto ble president i 1982, var han den første sosialdemokraten; og begge hans etterfølgere var også sosialdemokrater. 
Mannerheim, Ryti, Kekkonen og Halonen var blant de fem første i Yles kåring av 100 Suuret suomalaiset (Store finner) i 2004. Mer oppsiktsvekkende var det at Ahtisaari ikke var på listen i det hele tatt. Heller ikke Relander nådde opp i kåringen.


== Se også ==
Liste over Finlands statsministre
Generalguvernører i Finland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) president.fi/sv Presidentens offisielle nettsted
(en) Finlands nasjonalbiografi. Biografier over samtlige.
(en) Tihonen, Seppo: The Finnish Presidency as an Institution, 1999. Politisk-historisk kommentar og biografier