jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Oslos ordfører

Oslos ordfører er leder av Oslo bystyre. Ordføreren leder bystyrets møter og er kommunens rettslige representant. Hun er også byens fremste folkevalgte representant og kommunens ansikt utad.Ordføreren har kontor i vestre tårn i Oslo rådhus.Oslo (tidligere Kristiania) ble utvidet med områder overført fra Aker kommune i 1859 og 1878. Kommunene ble slått sammen i 1948. Ordførere i Aker fremgår av liste over ordførere i Aker.


== Liste ==
Liste over ordførere i Oslo er en oversikt over ordførere i Oslo. 


== Se også ==
Liste over ordførere i Aker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oslo kommune: Tidligere ordførere
Anne Eriksen

Anne Eriksen (født 17. juli 1958) er norsk folklorist. Hun har siden 1996 vært professor i folkloristikk ved Institutt for kulturstudier, Universitetet i Oslo. Hun har spesielt forsket på folkereligiøsitet, historiesyn, fortidsforståelse, kollektiv erindring og minnepolitikk. De siste årene har hun dessuten forsket på medisinhistorie og 1700-tallet. 
Eriksen er svært produktiv, og har gitt ut en lang rekke bøker og artikler. Hennes bok Det var noen annet under krigen. 2. verdenskrig i norsk kollektivtradisjon ble av en historikerjury i 2015 kåret til en av de ti viktigste norske bøkene om andre verdenskrig. 
Eriksen var fra 1992 til 2001 redaktør for Norveg. tidsskrift for folkloristikk.


== Bibliografi ==
2014 From Antiquities to Heritage. Transformations of Cultural Memory. Berghahn Books.  ISBN 978-1-78238-298-0
2014 (med Ragnhild Evang Reinton og Maria Charlotta Göran) Tingenes tilsynekomster. Kulturproduksjon, materialitet og estetikk. Novus Forlag.  ISBN 978-82-7099-731-2
2013 (med Bjarne Rogan) Etnologi og folkloristikk. En fagkritisk biografi om norsk kulturhistorie. Novus Forlag.  ISBN 978-82-7099-723-7
2010 Museum. En kulturhistorie ISBN 978-82-530-3225-2
2006 Tradisjon og fortelling. En innføring i folkloristikk ISBN 82-530-2904-7
2002 Mariakult og helgendyrkelse i moderne katolisisme ISBN 82-530-2378-2
1999 Historie, minne og myte ISBN 82-530-2088-0 [En artikkelsamling om historieforståelse.)
Anne Eriksen (1997). Minner fra Den evige stad. Skandinavers reiser til Roma 1850-1900. Pax forlag. ISBN 82-530-1908-4.  [Lengre anmeldeslse av boken i Samtiden. Handler om latinlærde nordmenns forestillinger om Roma på 1800-tallet]
1995 Det var noen annet under krigen. 2. verdenskrig i norsk kollektivtradisjon. ISBN 82-530-1744-8. Anmeldelse av Ivo de Figueiredo i Apollon (Ikke om krigen i seg selv, men om hvordan den ble husket i ettertid.)
1986 Lovekirker i Norge etter reformasjonen. Magistergradsavhandling i folkeminnevitenskap. Universitetet i Oslo. 1986.


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Anne Eriksen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Anne Eriksen i BIBSYS
Satyr

For den norske black metal-musikeren med pseudonymet Satyr, se Sigurd Wongraven

En satyr er sammen med silénen det mannlige motstykket til nymfen i gresk mytologi. Satyren er en bukkeaktig skapning i menneskeskikkelse. Satyrer var skogsguder, som bodde i skog og daler. De hadde horn og klauver. Satyrene ledsaget skogsguden Pan. Satyrer er halv guddommelige vesner ifølge gresk mytologi, og de er opprinnelig natur-demoner med trekk fra mennesker og dyr (både menneskelig og dyrisk)
Satyrer hadde menneskelige overkropper, bortsett fra bukkehornene på hodet, og til bein hadde de en bukks bakbein. De hadde også gjerne mye, krøllete hårvekst og bukkeskjegg.


== Satyroman ==
Satyr i sosialt eller psykologisk henseende betegner en mann med ualminnelig stort sexbehov, som benytter enhver mulighet for å erobre en hvilken som helst kvinne, uansett alder og utseende, da det er det seksuelle begjær som styrer atferden. En satyr er også dominerende og meget viljesterk. En slik satyr kan også kalles satyroman og atferdstrekket eller lidelsen satyrisme, satyriasis eller hyperseksualitet.


== Se også ==
Silén
Hyperseksualitet


== Eksterne lenker ==
(en) Satyrs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Satyr – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
John Silén

John Fredrik Silén (født 19. juni 1869, død 3. oktober 1949) var en finsk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm. 
Silén vant en olympisk bronsemedalje i seiling under OL 1912 i Stockholm. Han var med på den finske båten «Heatherbell» som kom på tredje og siste plass i 12-metersklassen bak den norske båten «Magda IX» og «Erna Signe» fra Sverige. Mannskapet på «Heatherbell» var; Max Alfthan, Erik Hartvall, Jarl Hulldén, Sigurd Juslén, Ernst Krogius, Eino Sandelin og John Silén.
Det var tre båter i 12-metersklassen, en svensk, en finsk og en norsk. Den norske båten «Magda IX» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Den svenske båten «Erna Signe» kom på andreplass og den finske «Heatherbell» kom på tredje og siste plass etter å ha kommet sist i begge seilasene.


== OL-medaljer ==
1912  Stockholm -  Bronse i seiling, 12-metersklassen


== Eksterne lenker ==
(en) John Silén – Olympics.com 
(en) John Silén – Olympic.org 
(en) John Silén – Olympedia 
(en) John Silén – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) John Silén – databaseOlympics.com (arkivert)
Syrinx

Syrinx (gresk: Σύριγξ) var i gresk mytologi en nymfe og en av støttespillerne til Artemis, og kjent for sin dydighet.

Da Syrinx ble forfulgt av en amorøs Pan, en gresk guddom, løp hun til elvebredden av Ladon i Arkadia og tryglet om støtte fra elvens nymfer. Som svar på bønnen ble hun omformet til hule sivplanter som gir fra seg hulkende lyder når gudens frustrerte pust blåser gjennom dem. Pan kuttet flere rør fra planten og lagde sin første panfløyte, og som derfor også er kjent som syrinx (Ovid, Metamorfoser). Det engelske ordet for sprøyte (som også består av et hult rør) er syringe og har sin opprinnelse i syrinx. 
Et kjent musikkstykke for solofløyte, skrevet av Claude Debussy, heter også Syrinx. Navnet er i tillegg en betegnelse på det nedre strupehodet og fuglers lydgenererende organ.
Daimon

Daimon (gresk: δαίμων; «gudelignende kraft, skjebne, gud»)  er en guddom, ånd eller et særskilt vesen som viser sin kraft i naturen. Begrepet har hatt litt forskjellig betydning, men er i dag særlig brukt om naturguddommer eller naturdemoner i gresk mytologi, som for eksempel nymfer, satyrer, siléner, Priapus, Pan, musene og kentaurer. Ordet daímōn har også gitt navn til det jødisk-kristne demon-begrepet.


== Skiftende betydning ==
Det greske ordet δαίμων eller daímōn betyr «gud» eller «ånd» og ble skrevet daemon/dæmon på latin. 
Opprinnelig brukte grekerne deriblant dikteren Homer og skaldene, ordet daímōn om enhver guddom. Da de etter hvert ble kjent med østlige folkeslag og deres gudelære, ble imidlertid daímōn først og fremst en betegnelse på en mellomform mellom mennesket og de egentlige gudene, altså et lavere gudevesen. Seinere, det vil si etter Platon, ble daímōn både i litteraturen og i folketroen et uttrykk for et dobbeltvesen, eller en beskyttende ånd som alle mennesker hadde. Daímōnene kunne også betraktes som en vandrende ånd, som tok bolig i mennesket og utgjorde dets sjel. Enkelte rasjonaliserende senstoikere omdefinerte daímōn fra å være en selvstendig åndeskikkelse, til å bli det guddommelige og fornuftige i mennesket. Sokrates' daimónion åpenbarte seg som en stemme som advarte ham mot det han ikke burde gjøre. 
I klassisk litteratur kan demon betegne både en «god demon» og en «ulykkesdemon». I kristendommen ble begrepet derimot bare brukt om hedenske guder og andre onde åndsmakter, og ordet kom dermed til å få et utelukkende negativt innhold. Demon betyr derfor på norsk i dag først og fremst «ond ånd».Lavere guddommer og ånder, som likner på grekernes demoner, har for øvrig forekommet med skiftende betydning i all folketro.


== Referanser ==
Småbrekke

Småbrekke er et sted i Bergsdalen, ved Dale i Vaksdal kommune i Hordaland. Gården Småbrekke fikk Vaksdal kommunes miljøvernpris for 1997 for "flott skjøtsel av gard og kulturlandskap, og tilrettelegging for friluftsliv" og Anton Mindes Ærespris for Framifrå Gardsdrift i 1998.
Vaksdal kommune arrangerer vilkmarksleir for barn ved Småbrekkevannet hver sommer.
Fra Småbrekke kan man gå langs en vei/sti kalt Militærvegen. Da vil man først nå Moastølen, en idyllisk liten seter som egner seg for turer med små barn. Følger man stien videre i et variert og vakkert landskap, vil man etter ca. 2,5 timers gange nå DNT-hytten Gullhorgabu.  Denne turen kan man gå både sommer og vinter. Egner seg også for pulk om vinteren.


== Eksterne lenker ==
Osterfjord Reiselivslag: Vilmarksleir for barn på Småbrekke Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
Images and Words

Images and Words er Dream Theaters andre studioalbum.
Albumet ble utgitt den 7. juli, 1992 og var bandets første album med vokalist James LaBrie i besetningen. Albumet i sin helhet ble en kommersiell suksess, og solgte til gull i USA og platina i Japan. 
Images and Words er Dream Theaters første album som ikke inneholder et eneste instrumentalt spor.


== Sporliste ==
«Pull Me Under» – 8:15 (musikk av Dream Theater, tekst av Moore)
«Another Day» – 4:24 (Dream Theater og Jay Beckenstein, Petrucci)
«Take the Time» – 8:21 (Dream Theater)
«Surrounded» – 5:30 (Dream Theater, Moore)
«Metropolis Pt.1: The Miracle and the Sleeper» – 9:32 (Dream Theater, Petrucci)
«Under a Glass Moon» – 7:04 (Dream Theater, Petrucci)
«Wait for Sleep» – 2:32 (Moore)
«Learning to Live» – 11:31 (Dream Theater, Myung)


== Besetning ==
James LaBrie – Vokal
Kevin Moore – Keyboard
John Myung – Bass
John Petrucci – Gitar
Mike Portnoy – Trommer, Perkusjon
Jay Beckenstein – Saksofon på «Another Day»


== Eksterne lenker ==
(en) Images and Words på Discogs 
(en) Images and Words på MusicBrainz 
(en) Images and Words på Encyclopaedia Metallum 
(en) Images and Words på Spotify 
(en) Images and Words på Last.fm 
(en) Images and Words på Genius — sangtekster 
(en) Images and Words på AllMusic
Hesiod

Hesiod (gresk: Ἡσίοδος Hesiodos) var en tidlig gresk poet, rhapsod og bonde fra Boiotia, som kan ha levd omkring 700 f.Kr.-600 f.Kr.. Han regnes som forfatter av to verk som er blant de viktigste kildene til gresk mytologi og det gamle greske samfunnet: Arbeid og dager og Theogonien.
Det er uenighet hvorvidt Hesiod faktisk har levd; muligens er han det oppfunne og mytiske opphavet til en samling tekster skapt og overbrakt på folkemunne, tilskrevet «Hesiod» etter at de hadde blitt samlet og nedtegnet i det syvende eller åttende århundre f.Kr., på samme måte som Homers verker. Hesiod og Homer, som Hesiod ofte blir sammenlignet med, er ansett for å være de tidligste greske poetene hvis verker har overlevd siden Herodots tid (Historier, 2.53).
Tidlige historikere diskuterte hvem som levde først, og noen utgivere har til og med brakt dem sammen i en innbilt poetisk konkurranse. Aristarkus hevdet Homers forrang, en påstand som generelt ble akseptert senere i antikken. Dagens forskere er uenige om hvem som levde tidligst, om noen av dem i det hele tatt har levd; i alle fall skal begge ha levd i århundret før bokført historie og noen nøyaktig tidfestelse blir dermed spekulativ. Herodot innrømmer at hans dato for de to er hans egen oppfattelse.
Hesiods verk tjener som en viktig kilde for kunnskap om gresk mytologi, landbruksteknikker, arkaisk gresk astronomi og den antikke kalenderen. Hans viktigste diktsamling heter Arbeid og Dager. Dette verket inneholder også en del biografiske opplysninger om Hesiod selv, noe som styrker teorien om at han var en faktisk person. Et annet styrkende indisium er navnet Hesiod; det er ikke et vanlig gresk navn (det var for øvrig heller ikke Homer) og dets betydning er høyst usikker (det kan bety «den som kaster stemmen»).
Hesiod skrev den greske mytologiske skapelsesberetning i diktet Theogonien, som betyr Gudenes fødsel. I begynnelsen var Kaos – det store intet. Deretter kom Gaia og Eros, jorden og lengselen.


== Noter ==


== Nordiske oversettelser av Hesiod ==
Hesiod, Theogonien; Arbeid og Dager; Skjoldet, gjendiktet av Aslak Rostad. Gyldendal Norsk Forlag 2014. ISBN 978-82-05-44660-1
Hesiodos, Theogonin; och Verk och dagar; tolkade av Ingvar Björkeson; inledning och kommentar av Sture Linnér. [Parallell gresk og svensk tekst]. Stockholm 2003: Natur och Kultur. ISBN 91-27-09678-5
Hesiod, Theogonien; Værker og dage; Skjoldet; ved Lene Andersen. Klassikerforeningens kildehæfter 1999. ISBN 87-89504-31-3


== Eksterne lenker ==
Theogonien

Theogonien (gresk: θεογονία, theogonía; ordrett gude-tilblivelse) er en skapelsesberetning fra gresk mytologi, skrevet av Hesiod omkring 700 f.Kr.
Diktet er en syntese av forskjellige lokale tradisjoner, samlet i en fortelling om hvordan gudene ble til og hvordan de opprettet permanent kontroll over kosmos. Mens de fleste slike skapelsesberetninger knytter seg opp mot konkrete forhold i verden, som å utpeke et folk eller en kongeslekt som spesielt utvalgt, unnlater Theogonien å gjøre dette. I stedet utpekes Zevs som gudenes og kosmos' konge. 
Verket er ikke en definitiv kilde til gresk mytologi, men gir et bilde av en dynamisk tradisjon slik den var da Hesiod skrev.
Av form er diktet en hymne til Zevs og musene. Paralleller til De homeriske hymnene viser at den er utviklet fra en hymnetradisjon knyttet til dikterkonkurranser.


== Nordiske oversettelser ==
Hesiod, Theogonien; Arbeid og dager; Skjoldet, gjendiktet av Aslak Rostad. Gyldendal Norsk Forlag 2014. ISBN 978-82-05-44660-1
I antologiene I begynnelsen (2000) og Greske myter og mysterier (2003) i serien Verdens hellige skrifter
Hesiodos, Theogonin och Verk och dagar; tolkade av Ingvar Björkeson; inledning och kommentar av Sture Linnér. [Parallell gresk og svensk tekst].  Stockholm 2003: Natur och Kultur. ISBN 91-27-09678-5
Hesiod, Theogonien; Værker og dage; Skjoldet; ved Lene Andersen. Klassikerforeningens kildehæfter 1999. ISBN 87-89504-31-3


== Eksterne lenker ==

(en) Theogony – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Johann Christian Fabricius

Johann Christian Fabricius (født 7. januar 1745, død 3. mars 1808) var en danskfødt naturvitenskapsmann. Han står som autor, det vil si at han gav mange organismer vitenskapelige navn. Han var opprinnelig en student hos Carl von Linné.  
Fabricius klassifiserte mange organismer og videreførte dermed arbeidet til Linné. Han forsket mye på sopper, noe Linné hadde gjort svært lite med. Han forsket også mye på insekter, der hans verk Systema entomologiae, sistens insectorum classis, ordines, genera, species adiectis synonymis, locis, descriptionibus, observationibus fra 1775 utmerker seg som den første «moderne» insektklassifikasjonen og la grunnlaget for mange senere klassifikasjoner. Han beskrev svært mange insektarter, både fra Europa og fra resten av verden.
Den offisielle autorforkortelsen innenfor botanikk er J.Fabr.


== Noen viktige arbeider ==
Her er noen av Fabricius viktigste arbeider.
Systema entomologiæ (1775)
Genera insectorum (1776)
Species insectorum (1781)
Mantissa insectorum (1787)
Entomologia systematica emendata et aucta (1792–1799)
Systema eleuthatorum (1801)
Systema rhyngotorum (1803)
Systema piezatorum (1804)
Systema antliatorum (1805)
Systema glossatorum (1807)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Tuxen S. L. 1967. The entomologist J. C. Fabricius. Annual Review of Entomology vol.12:1-15
Fjerde makedonerkrig

Den fjerde makedonerkrig (150 f.Kr. – 148 f.Kr.) var den endelige krigen mellom Roma og Makedonia. Krigen brøt ut som følge av at Andriscus tilegnet seg den makedonske tronen ved å hevde at han var Perseus' sønn. Perseus var den siste kongen av Makedonia, avsatt av romerne etter den tredje makedonerkrig i 168 f.Kr.. Andriscus ble, etter å ha hatt litt suksess tidlig i krigen, endelig slått av den romerske generalen Caecilius Metellus i slaget ved Pydna i 148 f.Kr.
Hekatonkheirer

Hekatonkheirer (gresk Ἑκατόγχειρες, «hundrearmede», latin Centimani) var vesener fra et opphavelig tid i gresk mytologi; tre uhyrer av ufattelig styrke og grusomhet, overlegen selv titanene. Deres navn er avledet fra greske ἑκατόν (hekaton; «hundre») og χείρ (kheir; «hånd»/«arm»), «hver av dem hadde hundre armer og femti hoder».


== I kildene ==
Hesiods dikt Theogonien forteller at de tre hekatonkheirer ble voktere av portene til Tartaros, en del av den greske underverden. Hekatonkheirerne var tre brødre ved navn Briareios, Gyges og Kottos. De var sønner av Uranos og Gaia og brødre til kyklopene og titanerne.
I Vergils Æneiden,
hvor helten Aineias blir likt av en av dem, Briareios, de kjempet på titanenes side enn med de olympiske gudene. Her fulgte Vergil et tapt korintisk epos framfor den mer kjente fortellingen til Hesiod.
Andre redegjørelser, som Kallimakhos, Hymne til Delos (141), har gjort Briareios til en av angriperne av Olympen, og etter at han var blitt beseiret, ble han gravlagt under fjellet og vulkanen Etna på Sicilia.


== Myten ==
Et sammendrag av myten er som følgende: 
Hekatonkheirenes størrelse og deres grusomhet skremte deres far Uranos så mye at han kastet dem ned i Tartaros, den dypeste delen av underjorden. Dette ga stor smerte til Gaia, deres mor, og hun fødte enda flere gigantiske barn som var like stygge, kyklopene (de enøyde), som også ble kastet ned i Tartaros. Bare titanene klarte å unngå å bli forvist da de ikke var like stygge å se på. Da Kronos, den yngste av titanene, tok tronen fra sin far, etter å ha kastrert og drept ham, og ble den neste herskeren av universet, håpet hans mor Gaia at Kronos ville befri sin brødre fra Tartaros. Han verget seg å gjøre det og Gaia spådde da at han ville møte en lignende skjebne som sin far. Med sin hustru Rhea fikk Kronos de første olympiske gudene, og de gjorde snart opprør mot ham
Zevs drepte fangevokteren Campe og befridde de hundrearmede fra Tartaros. Med deres hjelp, og hjelp fra sine andre brødre lyktes Zevs å velte Kronos og styrte titanene. De ble stengt inn i Tartaros. Bare noen få mannlige titaner slapp unna ettersom de hadde stilt seg på gudenes side. Zevs, den nye herskeren i universet, satte de hundrearmede til å vokte titanene i Tartaros.


== Referanser ==
Mnemosyne

Mnemosyne (gresk: Mνημοσύνη), fra gresk mneme, «minne, hukommelse», og kilde til en rekke ord som blant annet mnemoteknikk, var personifiseringen av begrepet hukommelse i gresk mytologi. Hun tilhørte titanene og var datter av de opphavelige guddommene Gaia (Jorden) og Uranos (Himmelen). Hun ble betraktet som den som hadde skapt språket og ordene. Som titan var hun også gudinne for tid. Hun representerte minnet som var påkrevd, før alfabetet og skriftkunsten ble innført, som var nødvendig for å bevare og gjengi historier og fortellinger. Se muntlig litteratur.


== Musene ==
Med Zevs ble hun mor til de ni musene, gudinner som beskyttet kunstartene og inspirerte kunstnerne. Zevs og Mnemosyne sov sammen med Zevs i ni påfølgende netter for å avle de ni musene:

Kalliope (episk diktning)
Kleio (historieskrivning)
Erato (lyrisk diktning eller kjærlighetspoesi)
Evterpe (elegisk diktning)
Melpomene (tragedie)
Polyhymnia (mimisk kunst, hymner)
Terpsikhore (dans)
Thalia (komedie)
Urania (astronomi)I Hesiods Theogonien mottok konger og poeter deres kraft i form av autoritativ tale fra deres besettelse av Mnemosyne og deres særlige forhold til musene.


== Hukommelsens basseng ==
Mnemosyne hadde også herredømme over et basseng i Hades, motpart til elven Lethe, i henhold til en rekke av greske gravinskripsjoner fra 300-tallet f.Kr. som ble skrevet i daktylisk heksameter. Døde sjeler drakk fra Lethe slik at de ikke skulle glemme sine tidligere liv når de ble reinkarnert. Innvidde ble oppmuntret til å drikke fra elven Mnemosyne når de døde framfor Lethe. Disse inskripsjonene kan ha vært forbundet med orfisk poesi.Tilsvarende, de som ønsket å konsultere undergrunnsorakelet til Trofonios i Boiotia ble oppfordret til å drikke vekselvis fra to kilder som ble kalt for «Lethe» og «Mnemosyne». Hun var således en mindre orkelgudinne. Et tilsvarende opplegg er beskrevet i Myten om Er på slutten av Platons dialog Staten, ca 380 f.Kr.. Teksten gir en redegjørelse for kosmos og for livet etter døden som i stor grad har preget ettertiden.
Mnemosyne er tidvis forvekslet med gudinnen Mneme eller sammenlignet med Memoria.


== Referanser ==
Junko Iwao

Junko Iwao (岩男 潤子 Iwao Junko, født 18. februar, 1970) er en seiyū og sanger fra Beppu, Oita i Japan.


== Roller ==
Ayashi no Ceres – Ceres
Blue Seed 2 – Valencia Tachibana
Card Captor Sakura – Tomoyo Daidouji
Devilman Lady – Devilman Lady
Devilman Lady – Jun Fudou
Evangelion: Death & Rebirth – Horaki Hikari
Evangelion: End of Evangelion – Horaki Hikari
Hyper Speed Grandoll – Hikaru Amagi
Key The Metal Idol – Key (Tokiko Mima)
Mahou Tsukai Tai OVA – Akane Aikawa
Mahou Tsukai Tai TV – Akane Aikawa
Mai HiME – Akane Higurashi
Mai Otome – Akane Soir
Neon Genesis Evangelion – Horaki Hikari
New Cutey Honey – Natsuko
Tales of Phantasia THE ANIMATION – Mint Adnade
To Heart – Serika Kurisugawa
To Heart ~ Remember my Memories ~ – Serika Kurusugawa


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Junko Iwao – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Junko Iwao på Internet Movie Database 
(en) Junko Iwao på AllMovie 
(en) Junko Iwao hos The Movie Database 
(en) Junko Iwao hos Behind The Voice Actors 
(en) Junko Iwao på Apple Music 
(en) Junko Iwao på Discogs 
(en) Junko Iwao på MusicBrainz 
(en) Junko Iwao på Spotify 
(en) Junko Iwao på Last.fm 
(en) Junko Iwao på Genius — sangtekster 
Junko Iwao på Twitter 
Junko Iwao på Facebook 
Junko Iwao på YouTube 
Junko Iwao på Ameblo
Sylarnas Fjällstation

Sylarnas Fjällstation (Sylstationen) er en turisthytte som drives av Svenska Turistföreningen. Sylarnas Fjällstation ligger rett øst for Sylmassivet i Sylan.


== Eksterne lenker ==
Sylarnas Fjällstation - Svenska turistföreningens hjemmeside om hytten.
Ceres (manga)

Ceres (セレス) er tegneseriefigur i en japansk tegneserie, manga, kalt Ceres, Himmelsk legende (Ayashi-no-Seresu eller Ayashi-no-Ceres, 妖しのセレス). Figuren har navn etter Ceres, en fruktbarhetsgudinne i romersk mytologi, men serien har ingen likhet med gudinnen bortsett fra navnet.
Som tegneseriefigur er Ceres en tennyô (himmelsk kvinne), som giftet seg med et menneske, Mikagi. Mikagi utviklet seg til å bli veldig overbeskyttende, og tillot til slutt ikke at Ceres forlot huset, eller hadde kontakt med andre. De fikk tre barn sammen, en sønn og to døtre. Etter sigende skal Ceres være over 3000 år gammel.


== Se også ==
Ayashi no Ceres