jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Liv Marit Wedvik

Liv Marit Wedvik (født 16. januar 1970 i Skien, død 23. mai 2015 i Risør) var en norsk countryartist og programleder.
Wedvik albumdebuterte i 2003 med Then he Kissed Me… med plateselskapet Showtime Records. Plata solgte bra, men fikk dårlige kritikker, blant annet terningkast 1 i Dagbladet. Hun var i 2006 programleder for reality-TV-serien Ville Vesten på TV3. Høsten 2007 deltok hun i reality-TV-serien Skal vi danse på TV 2 på hvor hun endte på 5.-plass.Wedvik bodde i Skien og hadde to barn.
Hun var ferdig utdannet tannlegeassistent i 1993 og hadde det som yrke ved siden av musikkarrièren.
Wedvik døde i en drukningsulykke nær Moen camping i Risør, og ble gravlagt ved Gjerpen kirke i Skien 2. juni 2015.


== Diskografi ==
2003: Then he Kissed Me...
2003: Country Jul, med Heidi Hauge og Jenny Jenssen
2003: Hitchin' a Ride
2004: Whatever You Say
2005: Home Sweet Home
2006: Riding Out the Storm
2010: Solid Ground


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Liv Marit Wedvik på Internet Movie Database 
(en) Liv Marit Wedvik på Discogs 
(en) Liv Marit Wedvik på MusicBrainz 
(no) Liv Marit Wedvik på Rockipedia 
(en) Liv Marit Wedvik på Genius — sangtekster
Cristian Zorzi

Cristian Zorzi (født 14. august 1972 i Cavalese) er en italiensk langrennsløper.
Zorzi har spesialisert seg på sprint. Han debuterte i verdenscupen i Milano i desember 1997. I mars 2000 vant han sin første verdenscupseier i Lahtis. Han har tatt totalt fire verdenscupseire (per mars 2007).
Under VM 2001 i Lahtis fikk Zorzi sølv på sprinten bak Tor-Arne Hetland. Under OL 2002 i Salt Lake City fikk han igjen medalje på sprinten, denne gang ble det bronse.
Under OL 2006 i Torino var Zorzi ankermann på det italienske laget som ble olympiske mestre på hjemmebane. Under VM 2007 i Sapporo vant han VM-gull i sprintstafett sammen med Renato Pasini.


== Meritter ==
OL

Gull 4 x 10 km stafett Torino 2006
Sølv 4 x 10 km stafett Salt Lake City 2002
Bronse sprint Salt Lake City 2002VM

Gull sprintstafett Sapporo 2007
Sølv sprint Lahtis 2001Verdenscupen langrenn

Nr 2 verdenscupen sprint 2000/01
Nr 3 verdenscupen sprint 2001/02


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cristian Zorzi – Olympics.com 
(en) Cristian Zorzi – Olympedia 
(en) Cristian Zorzi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Cristian Zorzi – Italias olympiske komité 
(en) Cristian Zorzi – FIS (langrenn) 
(en) Cristian Zorzi – FIS (skihopping)
Sofian Benzaim

Sofian Benzaim, med artistnavnet Sofian, (født 2. november 1980 i Algerie) er en norsk-algerisk soulartist. Han debuterte solo på plate i august 2005 med albumet This is Sofian på Christer Falcks C+C Records. Albumet ble produsert av Hitesh Ceon, Jonny Sjo og Kim Ofstad i 3Elementz. «Lovely» er Sofians største hit så langt. Sofian har gitt ut videoer for både «Lovely» og «45 degrees» fra albumet This is Sofian.
Sofian var lite kjent før hans eget album kom ut. På midten av 90-tallet var han fast medlem i RnB-/hiphop-gruppen Breaking Sources, med blant annet Orji, som var med i TV-programmet Idol, før han gjestet både Paperboys' single og video, «On the low» og MadCons singel og video: «Infidelity» fra 2004 albumet "It's all a Madcon". Han synger også på Madcons "Pride & Prejustice" fra albumet So Dark the Con of Man, og låta "Hope" fra 2008 albumet An InCONvenient Truth.
Han har jobbet med flere artister, blant andre Noora Noor, D'Sound, Amazone, og Diaz. Sistnevnte hadde i 2005/2006 en video-/radiohit med sangen «Mitt stille vann» med Sofian på vokal. Sofian har også varmet opp for andre artister på konserter, blant annet den franske rapgruppen Saian Supa Crew. Sofian vant årets alarmpris under Alarmprisen 2006, 250 000 kroner, og var nominert i to kategorier på Spellemannprisen og opptrådte på Gullfisken og Spellemannprisen samme år. Han er kjent som konsertartist og benytter seg ofte av fullt band: To keyboardister, gitarist, bassist, trommeslager, 3 korsangere og ofte en blåserekke ved større arrangementer.
Han signerte i januar 2007 en avtale med Mountain Music, et plateselskap drevet av Trond Fjellman, og et selskap under Universal, for utgivelse av sitt nye album.
Senere gikk han over til Carambole Records hvor han jobbet med et oppfølgeralbum med blant annet Kim Nordbæk og Lyes Abid. I 2008 valgte Sofian å legge artistkarrieren på hyllen, for å prioritere andre ting i livet.
15. mars 2019 slapp han acappellalåten Jailhouse med musikkvideo på Sony Music Norway, før han 22. mars slapp låten Eyes on the Price featuring Madcon som andre singel.


== Utmerkelser ==
2006, Alarmprisen


== Diskografi ==
2005, This is Sofian (På VG-lista)


== Eksterne lenker ==
(en) Sofian Benzaim på Internet Movie Database 
(en) Sofian Benzaim på Discogs 
(en) Sofian Benzaim på MusicBrainz
Garten

Garten er ei øy i Ørland kommune. Øya har om lag 210 innbyggere, dels i boligfelt fra 1979 og dels i eldre gårdsbebyggelse. Siden 1948 har øya vært forbundet med fastlandet med ei kort bru over Beisundet til Rønsholmen. 
Øya har oppdrettsanlegg, samfunnshus og rorbuutleie. Butikk og postkontor er nedlagt. Garten skole ble i 1976 nedlagt og Grande/Garten skole ble bygd nær tidligere Grande skole. Grande/Garten skole ble nedlagt i 2005, og elevene ble overført til Hårberg skole.
Det går ferje fra Garten til Storfosna i Ørland og til Leksa i Agdenes. Fra Storfosna går det bru videre til Kråkvåg
Garten i Fosen poståpneri ble opprettet i 1914, med handelsmannen som poståpner. Postkontoret ble nedlagt etter 1997.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Herman Solbu: Garten : i fortid og nåtid (eget forlag, 2002) – en omfattende minnebok fra første halvdel av 1900-tallet.


== Eksterne lenker ==
Veinavn i Ørland – Breivika på Garten
Knud Bergslien

Knud Larsen Bergslien (født 1827 på Voss, død 27. november 1908 i Kristiania) var en norsk maler. 
Han fikk sin kunstutdannelse i Antwerpen 1844–1852, Paris 1850–1851 og Düsseldorf 1855–1869. Knud Bergslien malte ofte bilder med motiver fra norsk folkeliv og middelalderhistorie i tillegg til portretter. 
Han overtok den private Eckersbergs malerskole i Oslo etter at Johan Fredrik Eckersberg døde i 1870, og drev den en tid. Her hadde han kjente elever som Christian Skredsvig, Edvard Munch, Gustav Wentzel, Harriet Backer, Lauritz Haaland og Halfdan Egedius. 
Hans maleri «Birkebeinerne», med den unge Håkon Håkonsson, er spesielt kjent. Til Slottet malte han i 1875 Oscar 2s kroning. Nasjonalgalleriet eier flere portrett, blant annet et av kunstnerens far, noen stilleben og et folkelivsmaleri. To av hans portretter er brukt på norske frimerker ved personjubileer: Eilert Sundt i 1964 og Halfdan Kjerulf i 2015.
Knud Bergslien var broren til billedhuggeren Brynjulf Bergslien og onkelen til maleren Nils Bergslien. De tre er minnet med et felles minnesmerke like ved kirken på hjemstedet Voss.


== Eksempler på portrettmalerier ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Knud Bergslien; Nasjonalmuseet.no
Bergslien-malerier i bildearkivet til O. Væring
Charlie og sjokoladefabrikken

Charlie og sjokoladefabrikken (originaltittel: Charlie and the Chocolate Factory) er en barnebok av Roald Dahl, utgitt på engelsk i 1964. Den ble utgitt på norsk første gang i 1972, i Oddmund Ljones oversettelse.Hovedpersonen, den fattige gutten Charlie Bucket, vinner en billett for å besøke sjokolade-fabrikken til den eksentriske Willy Wonka. 
Romanen er filmatisert to ganger: Charlie og sjokoladefabrikken (1971) med Gene Wilder som Willy Wonka og Charlie og sjokoladefabrikken (2005) med Johnny Depp som Willy Wonka. Historien er også overført til andre media: videospill, radiohørespill, teaterstykke og musikal. Elever fra Statens teaterhøgskole satte opp stykket i Frognerparken i 2000, med Trond Fausa Aurvåg som Willy Wonka. 


== Handling ==
11 år gamle Charlie Bucket, foreldrene hans og fire besteforeldre lever alle i stor fattigdom i et lite hus utenfor byen. En dag forteller Charlies bestefar Joe om den legendariske og eksentriske sjokolade-produsenten Willy Wonka og alle de fantastiske søtsakene han fant på, frem til en rekke andre sjokolade-produsenter sendte inn hemmelig spioner for å stjele hans hemmelige oppskrifter, og dette tvang Willy Wonka til å stenge fabrikken for alle utenforstående. 
Dagen etter kunngjør en avis at Willy Wonka planlegger å åpne fabrikken på nytt, og skal invitere fem heldige barn til å komme til fabrikken etter å ha funnet en Golden Ticket i en Wonka-sjokolade. De fire første billettene blir funnet av Augustus Gloop, den bortskjemte Veruca Salt, tyggegummi-avhengige Violet Beauregarde og den TV-avhengige Mike Teavee. En dag får Charlie øye på litt penger som noen har mistet i snøen. Han kjøper en Wonka-sjokolade for pengene, og finner mirakuløst den siste Golden Ticket. Billetten sier at han kan ta med seg ett eller to familie-medlemmer, og bestefar Joe får være med.
Willy Wonka ønsker velkommen til de fem barna og foreldrene deres ved fabrikken, som består av et merkelig område med forskjellige søtsaker som trosser logikken. De møter også Oompa-Loompas, små mennesker som hjelper Wonka med å arbeide i fabrikken. I løpet av en omvisning gir fire av barna etter for deres impulser, og blir kastet ut fra fabrikken på komiske måter. Augustus blir sugd opp et rør, etter å ha drukket fra elv med flytende sjokolade, Violet blåser opp til et gigantisk blåbær etter å ha tygget en ny eksperimentell tyggegummi. Veruca kastes ned i en søppel-renne. Mike krymper  ned til størrelsen på en sjokolade-stang. Oompa-Loompas synger om barnaas dårlige oppførsel hver gang en katastrofen rammer omvisningen.
Men bare Charlie blir stående igjen til slutt, og Wonka gratulerer ham for å ha "vunnet" fabrikken. Wonka forklarer at hele turen var designet for å hjelpe Wonka med å sikre en den beste personen ble valgt som arving til virksomheten hans, og Charlie var det eneste barnet hvis iboende godhet tillot ham å bestå testen. De kjører gjennom en heis kalt "Great Glass Elevator" og ser på de andre fire barna som forlater fabrikken, før de flyr til Charlies hus hvor Wonka inviterer hele Charlies familie til å komme og bo sammen med ham ved fabrikken.


== Referanser ==
Ragnhild Nilstun

Ragnhild Nilstun (født 31. januar 1943 i Lofoten) er en norsk forfatter og dramatiker. 
Nilstun vokste opp i Larvik, og er nå bosatt i Tromsø. Hun er utdannet filolog og har arbeidet i skolen og ved Universitetet i Tromsø. Hun debuterte som forfatter i 1979 med romanen Etterbyrden. I 1996 kom For mitt blikk, om den farløse Anna Figenschou på vei fra deklassert fosterbarn via husholdningslære og kjolesøm til handelsstedet Jupvaag i Finnmark. Vi følger hennes videre utvikling i For kjærlighets skyld (2002) og Min lange reise ender her (2007). 
Nilstun har også skrevet noveller og barnebøker, og er oversatt til flere språk. Barneboken Pappaen som ikke fant veien hjem er satt opp som barneteater i Tyskland og Japan.


== Bibliografi ==
Etterbyrden – roman (1979)
Gjeldsposter – roman (1981)
Den lille prinsessen som drog ut i verden – barnebok (1986)
Begjærets pris og andre noveller (1988)
Pappaen som ikke fant veien hjem – barnebok (1989)
For mitt blikk – roman (1996)
For kjærlighets skyld – roman (2002)
Min lange reise ender her – roman (2007)
Trilogien om Anna Figenschou – samlebind For mitt blikk, For kjærlighets skyld og Min lange reise ender her (2008)


== Drama ==
Pappen som ikke fant veien hjem


== Priser ==
2009 – Amalie Skram-prisen
2002 – Havmannprisen for For kjærlighets skyld


== Kilder ==
Presentasjon av Ragnhild Nilstun i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
(no) Ragnhild Nilstun hos Sceneweb 
Ragnhild Nilstun i Norske Dramatikeres Forbund
Ragnhild Nilstun i NRK Forfatter
Ragnhild Nilstun i Aftenposten Alex
Ragnhild Nilstun på Fjordgaten
Régie autonome des transports parisiens

Régie autonome des transports parisiens (RATP) er et fransk kollektivtransportselskap som har ansvar for drift av offentlig transport i og rundt Paris (Métro de Paris, forstadsbaner, buss og trikk). Gjennom datterselskapet RATP Développement SA (RATP Dev) driver selskapet også kollektivtransport over store deler av verden, deriblant busselskapene London Sovereign og London United i London.


== Historie ==
Opprrinnelig var det flere private selskaper som ivaretok kontrollen med byens transportnett. RATP ble vedtatt opprettet ved særlov av 21. mars 1948 og overtok 1. januar 1949 for Compagnie du chemin de fer métropolitain de Paris (CMP), som hadde driftsansvaret for metrolinjene, og Société des transports en commun de la région parisienne (STCRP) som hadde med bussrutene å gjøre.Tidligere hadde CMP overtatt selskapene Société du chemin de fer électrique souterrain Nord-Sud de Paris i 1930 og Ligne de Sceaux i 1937. STCRP ble opprettet 1. januar 1921 som en sammenslåing av flere uavhengige buss- og trikkelinjer i Parisområdet. Disse trikkelinjene hadde blitt overtatt av busser på det tidspunktet STCRP ble innlemmet i RATP. Ironisk nok er RATP i ferd med å bygge ut trikkeforbindelsene igjen.


== Rutenettet ==
Rutenettet RATP har ansvar for er:

Buss: 3 403 km busslinjer, hvorav 569 km innen Paris by
Trikk: 20 km trikkespor fordelt på 2 linjer
Undergrunnsbane: 211 km metro, hvorav 168 km innen Paris by, med 297 stasjoner, fordelt på 16 linjer, hvorav én linje er fullautomatisert
Forstadsbane: 115 km fordelt på 2 linjer
Kabelbane: 100 m kabelbane ved Montmartre
Ekspressbuss Trans-Val-de-Marne (TVM) – buss i egne traséer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) RATP – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Sporvognsrejser: Régie Autonome des Transports Parisiens (RATP)
Aking

Aking er en idrett som foregår ved at man ligger på en spesialkjelke, kalt rodel, og aker nedover en islagt bane. Idretten er siden 1957 internasjonalt organisert under FIL.


== Aking i Norge ==
Som konkurranseidrett er aking relativt lite utbredt i Norge; idretten rapporterer selv om under 1 000 aktive utøvere per 2016. Idretten er organisert i særforbundet Norges Ake-, Bob- og Skeletonforbund sammen med bobsleigh og skeleton. Forbundet ligger under Norges Idrettsforbund og Olympiske Komité. Akeforeningen i Oslo er Norges mest fremtredende klubb.
Norge har ofte stilt med utøvere under vinter-OL, med fjerdeplass for Rolf Greger Strøm i Innsbruck 1964 som sterkeste resultat.


== Konkurranse ==
Aking som idrett deles igjen inn i naturbaneaking og kunstbaneaking.
I Norge har naturbaneaking tidligere vært mest utbredt. Banen består av en islagt vei, med vant rundt. Svingene er lite doserte, og man er avhengig av skarpe meier. Før krappe svinger vil man som regel bremse farten ved hjelp av kraftige pigger under skoene. Tidligere var det en rekke baner som ble islagt og preparert hver vinter, men nå er det kun Midstulia i Oslo som blir preparert. Det arrangeres egne verdensmesterskap på naturbane.
Kunstbaneaking er den formen mange har sett på TV. Norges eneste bane finnes ved Hunderfossen, og ble bygget i forbindelse med OL på Lillehammer. Her er alle svinger kraftig doserte og man vil derfor aldri bremse før svingene. Meiene er sløve, for å skape minst mulig motstand. Farten kan bli svært høy, opp mot 155 km/t har blitt målt i internasjonale konkurranser.


== Fritidssyssel ==
Barneaking foregikk og foregår fortsatt ved at en trekker med seg en kjelke eller et akebrett opp en bakke, og aker ned igjen. Før biltrafikken tetnet til i de store byene i Norge, var det vanlig å bruke lengre strekninger av veinettet til aking. På enkelte strekninger var det interessekonflikt mellom de som ville ha veien sandstrødd, og de som ville ake.I Funchal på Madeira kan man ake på sleder som glir på vanlige brostein. Sledene er utstyrt med benker, og det følger med to mann med lange stenger som styrer ned noen nokså bratte gater fra endestasjonen på en av taubanene og ned til sentrum.  Denne transportmåten er en gammel tradisjon.


== Historie ==
Den første organiserte sammenkomsten for sporten fant sted i 1883 i Sveits. Skeleton, hvor utøveren ligger på magen med hodet foran, var den tidligste olympiske varianten av aking, da under navnet toboggan-løp. 
Det første offisielle verdensmesterskapet ble holdt i 1955 i Korketrekkeren, Oslo. Første gang sporten var med i OL var i 1964 i Innsbruck. Tyskland er dominerende nasjon gjennom tidene, men OL-medaljører har også kommet fra Italia, Østerrike, USA, Russland og Latvia.


== Se også ==
Akebrett, kjelke, slede
Bobsleigh


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Støpejern

Støpejern er en betegnelse på en gruppe jern-baserte legeringer med karbon og silisium, som størkner i et eutektikum. Karboninnholdet er minimum 2,1 % (vektprosent), ettersom jernlegeringer med lavere innhold defineres som karbonstål. Vanlig innhold av legeringselementer er 2,1–4 % karbon, 1–3 % silisium og inntil 0,5–1 % av andre elementer som mangan, kobber, tinn m.fl., alt etter hvilke egenskaper støpejernet skal ha.


== Bruk ==
Eksempler på bruk er maskindeler, skipsdeler, vannrør (soilrør), gategods (kumlokk) og bildeler. Sistnevnte står for en betydelig del av verdensproduksjonen av støpejern, og eksempler er motor-, styrings- og bremsedeler. Støpejern benyttes også i vedovner, stekepanner, gryter og kasseroller.


== Fremstilling ==
Støpejern lages ved at jernholdige råmaterialer, sammen med karbon og andre legeringselementer, smeltes i en smelteovn, en masovn. Når ønsket temperatur og analyse er oppnådd, blir det smeltede jernet tappet i en øse, tilført nye legeringselementer og deretter støpt i sandformer som gir den ønskede form på delen som skal lages.


== Typer ==
Støpejern inndeles i to hovedgrupper, hvitt og grått, etter utseendet på bruddflaten. I hvitt støpejern foreligger karbonet som cementitt som gir et meget hardt og slitesterkt materiale. I grått støpejern foreligger karbonet som utskilt grafitt. Grunnen til denne forskjellen er å finne i at legeringer av jern og karbon har to ulike fasediagrammer, det metastabile Fe-Fe3C og det stabile Fe-C. Enkelt sagt vil en ved rask størkning følge det metastabile systemet, mens det stabile er foretrukket ved noe senere størkning. Det er også vanlig å tilsette ympemiddel til smelten før støping for å unngå dannelse av hvitt støpejern.
Grått støpejern har igjen flere varianter, etter hvordan den utskilte grafitten opptrer. De to viktigste er flakgrafitt, omtalt som grått støpejern, og kulegrafitt som omtales som seigjern. De mekaniske egenskapene til disse to er ganske forskjellige, ettersom flakgrafitt gir høy varmelednings- og dempningsevne, egnet for motorblokker, mens kulegrafitt gir høy motstand mot plastisk deformasjon. Enkelt sagt kan en skille mellom disse ved at grått støpejern kan slås i stykker med en slegge, mens slår en på seigjern vil en knekke skaftet på slegga før støpejernet gir seg. Seigjern lages ved tilsetting av behandlingslegering til smelten før støping.
Det er også mulig å varmebehandle støpejern etter støping for å oppnå andre mekaniske egenskaper.
Tonnasjemessig er grått støpejern fortsatt størst, mens seigjern øker mest og har fått betydelig anvendelse. Eksempler er komponenter i vindmøller og annet maskingods som avløser langt dyrere løsninger med sveiste konstruksjoner.


== Se også ==
Jernovn


== Eksterne lenker ==
Furnes Jernstøperi AS - Et av nordens største jernstøperier.
|title=DigitaltMuseum: Søk:  'støpejern' |publisher=DigitaltMuseum
Haa

Haa (eventuelt Ha) er et av de 20 fylkene (dzongkhag) i Bhutan. 
Navnet Haa (uttales hah) og den eldre navneformen Has (uttales hay) gir assosiasjoner til esoterisk bortgjemthet. Et alternativt navn på dalen skal være Den bortgjemte ris-dalen.
Haa-dalen er en trang, steil nord-sørgående dal som dominerer landskapet i fylket. Det dyrkes ris, poteter og chili i dalbunnen og i terrasser i dalsidene og sidedalene. 78% av fylket er skogkledd, og skogbruket er viktig for den lokale økonomien.  Dalen ble åpnet for utenlandsk turisme i 2002, men det er langt igjen før dalen blir like godt tilrettelagt for turistnæring som de mer utviklede fylkene Paro, Thimpu og Bumthang.


== Geografi ==
Haa ligger ved Bhutans vestgrense, mot Tibet i Kina. Den  indiske hæren har en militærbase i Haadalen for å bidra til landets egen evne til å hindre kinesiske grensekrenkelser. 
Haa består av fem gewog eller underdistrikt:

Bji Gewog
Katsho Gewog
Sama Gewog
Sangbay Gewog
Uesu Gewog


== Templer ==
De to viktigste templene i fylket, det Sorte tempel (Lhakhang Nagpo) og det Hvite tempel (Lhakhang Karpo) ble angivelig bygd samtidig med Kyerchu-tempelet i Paro på 600-tallet.  Templene ligger nær hverandre på et hellig sted kalt Ri-Puensum, (Trebrødre-høyden).  Et tredje tempel Haa Gonpa ble bygd lenger opp i dalen på et sted hvor en hellig åpenbaring skal ha skjedd.


== Eksterne lenker ==
Dzongkhag profil med kart over gewog
Femårsplan 2002-2007
A History of Has (Ha) Valley av Lama Pema Tshewang, fra The Journal of Bhutan Studies Vol. 5
David Heyman

David Jonathan Heyman (født 1961 i  London) er en britisk filmprodusent.
Han startet sin karriere i filmindustrien som produksjonsassistent, før han produserte sin første film Juice i 1992. Han hadde en del suksess som produksjonsleder i USA, før han returnerte til London for å etablere sitt eget produksjonsselskap, Heyday Films, i 1997.
Han har siden produsert et stort antall filmer, og mest kjent av disse er filmene om Harry Potter, som begynte med Harry Potter De vises stein i 2001.


== Eksterne lenker ==
(en) David Heyman på Internet Movie Database 
(da) David Heyman på Filmdatabasen 
(en) David Heyman hos The Movie Database
Stupbomber

Stupbomber betegner et mindre bombefly som slipper bombelasten sin under et bratt stup mot målet for presisjonsbombing. Flyene ble ofte satt inn når fiendtlige stillinger og kjøretøy skulle ødelegges enkeltvis, siden det ofte var mer effektivt enn teppebombing fra stor høyde. Stupbomberen kan best beskrives som en form for angrepsfly da dens rolle var flystøtte og taktisk bombing. Den var også svært effektiv mot skip. Særlig i Stillehavet var flytypen populær, og svært ofte involvert i store slag (eksempelvis slaget ved Midway). Idéen oppsto under den første verdenskrig og ble brukt igjen under den andre verdenskrig. 
Den mest brukte angrepsmetoden var at flyene vant stor høyde ved å stige relativt raskt når de nådde målet sitt. Deretter rullet flyene over, og satte full fart ned mot bakken før de slapp lasten. 
De mest kjente stupbomberne var Junkers Ju 87, Stuka, Aichi D3A og Douglas SBD Dauntless. Curtiss SB2C Helldiver var en mindre kjent type.
Martin Haug

Martin Haug (født 24. september 1952) er en norsk gitarist.Han studerte med prof. Erik Stenstadvold ved Norges musikkhøgskole og tok sin diplomeksamen i 1979, og han fikk kritikernes anerkjennelse for sin debut i 1980. Siden da har han gitt en rekke konserter i Europa, Asia, USA og Sør-Amerika. 
Haug har sammen med Erik Stenstadvold gitt ut to CD-plater på selskapet Simax som begge har vakt internasjonal oppsikt. Den første ble også valgt som årets plate av italienske Il Fronnimo. Han har mottatt Statens arbeidsstipend, samt en rekke reise- og 
studiestipend.
Haug dannet i 1997 duoen A Corda med Birgitte Stærnes, som bl.a. har turnert med Rikskonsertene og gitt ut tre plater. Han er også lærer i klassisk gitar og musikkteori-fag ved St. Hallvard VGS, og skriver musikkanmeldelser for Drammens Tidende. I mer enn ti år har han ledet for Drammen Kammermusikkforening.


== Referanser ==