jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fredensborg slott

Fredensborg slott er et slott i Fredensborg på Sjælland i Danmark. Det er den danske kongefamiliens vår- og høstresidens, og er ofte brukt ved viktige statsbesøk og begivenheter i kongefamilien. Slottet er den residensen kongefamilien bruker mest.
Fredensborg slott ble tegnet og oppført av arkitekt J.C. Krieger under Frederik IV. Byggingen startet i 1719 og slottet ble innviet på kongens fødselsdag den 11. oktober 1722.
Senere er slottet bygget om og utvidet flere ganger av blant annet arkitektene Nicolai Eigtved, de Thurah og C.F. Harsdorff, samt Vargas Fredriksson.
Slottet med omgivelser ble fredet i 1918, fredningen omfatter åtte bygninger.


== Kilder ==
Kongehuset - Fredensborg
Fredensborg slott og slottshage


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Fredensborg Slot – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
James Michael Harvey

James Michael Harvey (født 20. oktober 1949 i Milwaukee i Wisconsin i USA) er en amerikansk katolsk erkebiskop. Han er prefekt for den pavelige husholdning ved Den romerske kurie.


== liv og virke ==
Harvey ble presteviet i Milwaukee den 29. juni 1975. I 1998 ble han utnevnt til titulærbiskop av Memphis. Han ble konsekrert av pave Johannes Paul II. I 2003 ble han forfremmet til titulær erkebiskop.
Som prefekt for Det pavelige hushold hadde erkebiskop Harvey formidlet til pave Benedikt XVI den kammertjener, Paolo Gabriele, som ved sin fjerning og videreformidling av dokumenter fra pavens bolig utløste den første Vatileaks-affæren i 2012. Benedikt XVI skiftet deretter ut Harvey med sin betrodde privatsekretær Georg Gänswein og utnevnte Harvey selv den 23. november 2012 til erkeprest ved patriarkalbasilikaeb San Paolo fuori le mure.I konsistoriet neste dag opptok han Harvey i kardinalskollegiet som kardinaldiakon med titteldiakoniet San Pio V a Villa Carpegna.


== Episkopalgenealogl ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio, O.P. (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
Pave Leo XII (1760-1829) *1794
Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) *1861
Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) *1901
Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) *1919
Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) *1933
Pave Johannes Paul II (1920-2005) *1958
Kardinal James Michael Harvey


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Cointreau

Cointreau er varmerkenavnet for en type likør smakssatt med appelsin. Den har likhetstrekk med Grand Marnier og blir produsert i Saint-Barthélemy-d'Anjou, en forstad til  Angers i Frankrike. 
Cointreaubrenneriet ble opprettet i 1849 av Adolphe Cointreau og hans bror Edouard-Jean Cointreau fra Angers. De laget en blanding fra søte og bitre appelsiner og ren alkohol fra sukkerbeter. De første flaskene Cointreau ble solgt i 1875. Rundt år 2000 ble det solgt ca.  tretten millioner flasker i året, i mer enn 200 land og territorier. 
Cointreau benyttes både som drikke og til matlaging. Likøren har en alkoholprosent på ca. 40. Oppskriften er en familiehemmelighet. Ved omvisninger i brenneriet er det fotoforbud. 


== Eksterne lenker ==
Cointreau offisiell webside
Hossbach-protokollen

Hossbach-protokollen er det historiske kildeskrift som det påstås fastholder de krigsplaner som Adolf Hitler fremla for ledende tyske militære i generalstaben og riksutenriksministeren på en konferanse i sitt rikskansli i Berlin den 5. november 1937. Fem dager etter konferansen utferdiget oberst Friedrich Hossbach et referat på grunnlag av sine egne stikkordsmessige notater. Det dreier seg således strengt tatt ikke om en protokoll, men om en nedtegnelse. Overleverelseshistorien til dokumentet er kompleks, og derfor anfektes dets verdi som historisk kilde, blant annet av A. J. P. Taylor.
Hitler erklærte på denne hemmelige konferansen at det tyske romspørsmål («die deutsche Raumfrage») bare kunne løses ved en krig som måtte utkjempes senest mellom 1943 og 1945. Deltagere på konferansen var krigsminister Werner von Blomberg, hærens øverstkommanderende Werner von Fritsch, marines øverstkommanderende Erich Raeder, luftvåpenets øverstkommanderende Hermann Göring, utenriksminister Konstantin von Neurath og Hitlers militæradjutant oberst Friedrich Hoßbach. På dagsordenen stod egentlig krigsøkonomien; Hitler ignorerte dette og benyttet anledningen til å legge frem sine mål.
I protokollen heter det blant annet at «løsningen på det tyske spørsmål kan bare nås ved makt». Samtidig fortalte Hitler staben at det var hans faste beslutning så snart som mulig å slå til mot Tsjekkoslovakia og Østerrike.


== Eksterne lenker ==
Hossbach-notatet (fullstendig tekst)
Carl Johan av Sverige

For kongen av Sverige og Norge 1818-1844, se Karl III Johan.Carl Johan Arthur Bernadotte af Wisborg, greve av Wisborg, (født 31. oktober 1916, død 5. mai 2012) var den fjerde sønnen av kong Gustav VI Adolf av Sverige og hans første hustru, prinsesse Margaret av Connaught.
Han ble født som Hans Kongelige Høyhet prins Carl Johan av Sverige, hertug av Dalarna, men mistet både tittel og arverett da han giftet seg med Kerstin Wijkmark i 1946. Han ble da helt enkelt hetende Carl Johan Bernadotte, men 2. juli 1951 ble han adlet til greve av Wisborg (comte de Wisborg) innen Luxembourgs adel av storhertuginne Charlotte av Luxembourg. Han var formann i Ointroducerad adels förening fra 1948 til 1963 og ble utnevnt til æresmedlem i 1963.
Kona Kerstin døde i 1987, og i 1988 giftet grev Carl Johan seg på nytt, denne gang med grevinne Gunilla Wachtmeister av Johannishus. 
Grev Carl Johan hadde ingen biologiske barn, men adopterte med sin første kone to barn:

Monica Bernadotte (født 5. mars 1948, adoptert i 1951) – var gift med grev Johan Bonde af Björnö, og har tre barn.
Christian Bernadotte (født 3. desember 1949, adoptert i 1950) – gift med Marianne Jenny og har tre barn.


== Referanser ==
Fastnøkkel

En fastnøkkel er et nøkkelverktøy som brukes for å gi økt dreiemoment til å skru passende skruehoder på bolter og muttere. Nøklene kommer i både form av lukkede og åpne, samt kombinasjonsnøkler med en lukket ende og en åpen kjeft.
Fastnøkler har fast åpning, mens skiftenøkler i motsetning har justerbar kjeft. Fastnøkler kan derfor i utgangspunktet bare brukes til skruehoder i sin tiltenkte størrelse. En fordel med fastnøkler er at de ikke glipper like lett som skiftenøkler.


== Fastnøkkel vs. skiftenøkkel ==
De fleste skiftenøkler har en tendens til å åpne seg litt mens man skrur, med det resultat at man får dårlig grep på skruen. I verste fall kan skruen begynne å glippe, med skadet og avrundet skruehode som resultat. Derfor foretrekkes ofte fastnøkler over skiftenøkler dersom man har dem tilgjengelig, særlig dersom det er snakk om høye tiltrekkingsmoment.


== Metriske størrelser ==
Vanlige metriske størrelser på skruehoder, og tilhørende fastnøkler, er:


== Blanding av metriske og tommenøkler ==
Fastnøkler i metriske størrelser og fastnøkler med tommemål går som hovedregel ikke om hverandre, med unntak av 4 mm, 8 mm og 19 mm, som henholdsvis passer ganske bra med 5/32 tommer, 5/16 tommer og 3/4 tommer. Imidlertid er det noen metriske nøkler og tommenøkler som til forveksling er svært nære hverandre i størrelse, men likevel langt nok fra hverandre til å ikke være kompatible. Blanding av metrisk og tomme kan føre til at nøkkelen ser ut til å passe, men resulterer i stygge avrundinger på skruehodet. Et kjent eksempel er den metriske fastnøkkelen på 13 mm og tommenøkkelen på 1/2 tommer (12.7 mm), som begge er vanlige på biler.


== Materiale ==
Skiftenøkler av høyere kvalitet lages ofte i stållegeringer med krom-vanadium, er ofte senkesmidd og er ofte forkrommet for enkel rengjøring og motstandsdyktighet mot korrosjon.


== Se også ==
Pipenøkkel
Skiftenøkkel


== Referanser ==
Øyvind Sørensen

Øyvind Sørensen (1887–1962) var en norsk tegner. Han regnes av flere som Norges første avistegner. 
Sørensen var ansatt i Aftenposten 1909–1914 og 1918–1962, og i VG 1914–1918. Han ble særlig kjent for sine treffsikre portretter, blant annet i Aftenpostens A-magasinet. Han tegnet også i ukebladet Urd, i vittighetspressen og i andre ukeblad og julehefter. Han illustrerte over 60 bøker, bl.a. Henrik Haugstøls bøker om det gamle Christiania. Mest kjent er hans illustrasjoner til Trangviksposten (4.–7. samling), som han ble knyttet til i 1914. Dessuten deltok han på en rekke utstillinger med frittstående arbeider, og er representert i Nasjonalgalleriet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nilsen, Harald. Forsøk på et portrett av Øyvind Sørensen : Fragmenter av en avistegners liv (Oslo, 1963).  39 s. Særtrykk av Aftenposten.
Sörensen, Øyvind. Seierens forkjempere. 63 portretter 1945 (Oslo, 1945). 166 s. Utgitt av Cammermeyers Boghandel (Gustav E. Raabe)


== Eksterne lenker ==
Bilder av Øyvind Sørensen, Oslo Museum
Brekkjern

Et brekkjern, også kalt kubein på grunn av formen, er i prinsipp en vektstang som tjener til å forsterke mekanisk kraft. Det et verktøy av jern som særlig brukes til å brekke løs trekonstruksjoner og trekke ut spiker.
Brekkjernet består av en stang som er krummet i den ene enden.  Det er vanlig at begge endene er flate. Enden med krumming har ofte et hakk slik at brekkjernet kan brukes til å trekke ut spiker som stikker litt opp.
En mindre form for brekkjern kalles spikerfjerner eller spikerjern. Snekkerhammere har gjerne en slik kløyd ende.
Brekkjern brukes ofte under innbrudd, og er nok opphav til den folkelige betegnelsen «brekk» for dette.


== Se også ==
Spett
Hammer
Vektstang
Claus Berg

For den danske billedhuggeren med samme navn, se Claus Berg (billedhugger).Claus Berg (også Berrig, født 1546, død 1614) var en norsk kannik.
Claus Berg var sønn av biskop Frants Berg i Oslo, og ble etter eget utsagn født i København. Faren satte ham i 1555 i sin fødeby Odense, hvorfra han i 1565 ble student. Mens han gikk i skole i Odense, søkte faren i 1559 om et kannikedømme i Oslo domkirke for ham, hvilket han vel ikke fikk, men derimot løfte om underhold, når han hadde studert og kunne tjene kirken. I 1570 dro han til Rostock og derfra til Wittenberg, Leipzig, Strasbourg og mange andre steder og kom i 1574 tilbake til København og derpå til Norge, hvor han visstnok kort etter fikk et kannikedømme i Hammer og ble sogneprest i Skjee i Vestfold. 
Etter å ha fått flere kongebrev på kantorens, Clemens Pedersens, kannikedømme i Oslo, synes han i 1581 å være kommet i rolig besittelse av dette, idet han avstod Skjee prestekall til hr. Clemens' sønn. Claus Berg ble samtidig kantor og var fra 1590 dessuten dekanus ved Oslo kapittel. Han døde sommeren 1614 og ble begravet i Oslo Domkirke. Han ble gift første gang i 1575 med Inger Jensdatter Bagge og andre gang i 1594 med Elsebe Olufsdatter Theiste av Bjelland, som senere giftet seg med Peder Christophersen Rytter til Fosser. I disse ekteskapene fikk han 20 barn. 
Claus Berg tilhørte den krets av litterært interesserte menn, de såkalte Oslohumanistene, som levde i Oslo på slutten av 1500-tallet, og har selv latt trykke en Vise om Fru Sophie Juels Liv og Levned og et Calendarium perpetuum etter Oslo polhøyde, samt etterlatt en interessant beretning om sin farsslekt. Claus Berg skal ha påbegynt en samling våpenskjold fra sin og ektefellenes slekter samt noen av deres slektninger. Samlingen inngår i «Nicolas Berghs våpenbok» som har navn etter hans dattersønns sønn. Claus Berg har som decanus capituli innlagt seg fortjeneste ved sin omsorg for stiftets gamle jordebok (Den røde bok) fra biskop Øysteins tid; denne forsynte han også med et register og forskjellige bemerkninger.


== Litteratur ==
Stian Herlofsen Finne-Grønn:«Nedstammer den nulevende Christiania-slegt Bergh fra Oslobispen Frantz Berg? Om paalideligheden af "Lagmand Berghs Vaabenbog". Oplysninger om slegten Wincke.» Norsk Personalhistorisk Tidsskrift, Bind II, Christiania 1920, side 16–34.


== Eksterne lenker ==
Om Claus Berg, fra Dansk biografisk Lexikon (dansk)
Terje Røed Hansen:«Dekanus i Oslo, Claus Bergs beretning om sin fedrene-herkomst, ca. 1600», Oslo 2001. Kilder Genealogi.no Arkivert 10. januar 2015 hos Wayback Machine. Effektiv lenke: [1].
Akkarbreen

Akkarbreen er en isbre på Svalbard. Breen er 4 km lang og ligger sør på Torell Land. Den er en østlig sidebre til Storbreen. Breen har navn etter blekksprutarten akkar.


== Referanser ==
Aktivbreen

Aktivbreen er en isbre på Svalbard. Den er en liten sidebre til Mittag-Lefflerbreen og ligger mellom Ramsayfjellet og Bottfjellet, helt sør på Ny-Friesland. Aktivbreen har fått navnet sitt på grunn av breens relativt høye fart sammenlignet med Passivbreen, som ligger ikke langt unna.


== Referanser ==
Guri Hjeltnes

Guri Hjeltnes (født 23. oktober 1953 i Stavanger) er en norsk historiker og journalist, og direktør ved Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter (HL-senteret). Fra 2004 var hun professor ved Institutt for kommunikasjon ved Handelshøyskolen BI og hun tiltrådte som prorektor 1. januar 2008. Hjeltnes har vært involvert i utviklingen av BIs journalistutdanningsprogram, bachelor i medieutvikling og journalistikk.


== Bakgrunn ==
Hjeltnes er dr. philos. i historie fra Universitetet i Oslo 2002. Innenfor journalistikk er hun kjent som mangeårig leder av SKUP-juryen. Hjeltnes var medlem i Brurås-utvalget som i 2003 ga en vurdering av medienes håndtering av Tønne-saken.
Hun har selv arbeidet som journalist blant annet i Arbeiderbladet, og har som historiker skrevet flere bøker, særlig omkring norsk okkupasjonshistorie. Deriblant Avisoppgjøret etter 1945, samt to bind i verket Handelsflåten i krig og Hverdagsliv. Sistnevnte ble av en historikerjury i 2015 kåret til en av de ti mest betydningsfulle norske bøkene om andre verdenskrig.
I 2004 ble hun først ansatt i avisen VG, før hun etter to måneder sluttet for å tiltre i et nyopprettet professorat i journalistikk ved BI. Hun skriver imidlertid ofte politiske kommentarer i VG fremdeles.
Hjeltnes ble i statsråd 12. august 2011 utnevnt til medlem av 22. juli-kommisjonen.Hun er gift med statsviteren Bernt Hagtvet, spesialist på totalitarisme.


== Bibliografi ==
Den norske nasjonalsosialismen – sakprosa (1982) sammen med Hans Fredrik Dahl og Bernt Hagtvet
Hver fredag foran porten – sakprosa (1984) sammen med Wanda Heger
Hverdagsliv bind 5 i serien Norge i krig ; sakprosa (1987)
Avisoppgjøret etter 1945 – sakprosa (1990)
Krigshverdag. Bilder fra norske familiealbumer 1940-1945 – sakprosa (1990)
Tokt ved første nymåne. Felttoget 1940. Invasjon med kamera og panservogn – sakprosa (1990), sammen med Odd V. Aspheim
Norsk krigsleksikon 1940-1945 – sakprosa (1995) bidragsyter og medredaktør
Handelsflåten i krig 1939-1945, bind 3: Sjømann – lang vakt – sakprosa (1995)
Handelsflåten i krig 1939-1945, bind 4: Krigsseiler – krig, hjemkomst, oppgjør – sakprosa (1997)
Ordet er fritt! En bok til Preben Munthe – sakprosa (2000) bidragsyter og medredaktør
Barn under krigen – sakprosa (2000), sammen med Berit Nøkleby
Det elegante uromoment; Hans Fredrik Dahl og offentligheten, festskrift til Hans Fredrik Dahl, Pax, 2009, redaktør sammen med Bernt Hagtvet og Henrik G. Bastiansen


== Priser ==
Norsk språkpris 1998
Sverre Steen-prisen (2009)
Anders Jahres kulturpreis (2016) for arbeidet med krigsseilernes historie (delt med Jon Michelet, Helge Jordal og Bård Rasmussen)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Guri Hjeltnes på Internet Movie Database 
(no) Publikasjoner av Guri Hjeltnes i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Guri Hjeltnes i BIBSYS
(no) Guri Hjeltnes, faglig hjemmeside ved BI
(no) Guri Hjeltnes, kort biografi på forskning.no
Julius Rosenberg

Julius Rosenberg (født 12. mai 1918 i New York City, henrettet 19. juni 1953 i Sing Sing i delstaten New York) var en amerikansk kommunist. Han ble sammen med sin kone Ethel Rosenberg anklaget for spionasje for Sovjetunionen og dømt til døden for landsforræderi og henrettet i den elektriske stol. Nikita Khrusjtsjov skrev i sine memoarer at ekteparet Rosenberg hadde overlatt atomhemmeligheter til Sovjetunionen.
Julius Rosenberg ble født i en jødisk familie, og var aktiv i Young Communist League, hvor han møtte Ethel Greenglass, som også var jødisk. De hadde to sønner. Sønnene deres var bare små da foreldrene ble henrettet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Julius Rosenberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Finn Sigurdsen

Finn Sigurdsen (født 1567, død 1627) var en norsk prest.
Finn Sigurdsen var sønn av sogneprest Sigurd Pedersen i Trøgstad og Margrethe Nielsdatter. Han var søstersønn av biskop i Oslo Jens Nielsen, som under hans skolegang og senere tok seg meget av ham, og hvis ledsager han jevnlig var på visitasreisene.
Allerede 1594 var Finn Sigurdsen ordinert prest, men synes i en lang tid ikke å ha hatt noen fast prestestilling. 1594-1597 studerte han utenlands, og i slutten av 1599 begav han seg igjen ut på reise. I Rostock, hvor han 1600 tok magistergraden, traff han den unge Jens Bjelke til Austrått, som antok ham som sin hovmester. I dennes følge besøkte han flere tyske universiteter, men de skiltes i Leipzig, hvorfra Finn Sigurdsen begav seg til Praha, hvor han gjennom en derboende slektning ventet å oppnå understøttelse hos jesuittene; han var visst allerede under sin første reise påvirket av dem. I Praha har han antagelig oppholdt seg inntil han 1602 kom tilbake til Danmark og ble rektor ved Herlufsholms skole. 
Sine katolske sympatier må han ha fått bukt med, men tillot seg som rektor et annet kjetteri, i det han ved sin skole innførte den reformerte kirkes (såkalte heidelbergske) katekisme. 
Etter knapt to års skoletjeneste oppnådde han en anselig stilling i Norge, i det han 1604 ble utnevnt til sogneprest i Tønsberg og av kongen ble forlenet med det tønsbergske prosti, en forlening som gav gode inntekter, men riktignok også forpliktet innehaveren til å dekke den lille latinskolens utgifter og forsørge de fattige i hospitalet. Finn Sigurdsen døde 1627, og da hans gravsten finnes i Lund domkirke, må han antas å være død under et besøk i denne byen. Hans hustru, Karen Hjort, var datter av hans formann som prost i Tønsberg, Rasmus Hjort. Hun ble etter hans død gift med Christen Andersen, sogneprest i Hurum.


== Referanser ==
Coffea liberica

Coffea liberica er en av de tre hovedtypene kaffebusker. Den kommer fra Liberia og har liten betydning for verdenshandelen på grunn av sin spesielle smak.


== Eksterne lenker ==
(en) Coffea liberica i Encyclopedia of Life 
(en) Coffea liberica i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Coffea liberica hos ITIS 
(en) Coffea liberica hos NCBI 
(en) Coffea liberica hos The International Plant Names Index 
(en) Coffea liberica hos Tropicos 
(en) Kategori:Coffea liberica – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Coffea liberica – detaljert informasjon på Wikispecies
Beleriand

Beleriand  var et landområdet fra J.R.R. Tolkiens Midgard, som lå i den nordvestre delen av Midgard i det første tidevervet. Opprinnelig var Beleriand bare navnet på området rundt Balarbukta, men så ble navnet gitt til hele landet. Elementet Beler/Balar refererer antakelig til maiaen Ossë, som ofte var ved Balars kyst.
Mot vest og sør hadde Beleriand en lang kyst som møtte det Storehavet Belegaer, mot nord lå høylands regionene Hithlum, Dorthonion og Himring åsene, mot øst lå fjellkjeden Ered Luin (Blåfjellene) som nådde nesten helt ned til havet i sør. Landet Nevrast i nordvest ble også noen ganger sett på som en del av Beleriand.
Elva Sirion, den største elva i hele Beleriand, rant fra nord til sør og delte Beleriand inn i Vest Beleriand og Øst Beleriand. Fra øst til vest gjennom landet løp også en rekke med åser og et plutselig fall i høyde, disse var kjent som Andram, Langmuren. (Elva sank ned i bakken ved Sirionmyrene, og så dukket den opp igjen nedenfor Andram ved Sirions porter.) Øst for Langmuren lå elva Gelion, og de seks sideelvene dens som kom fra fjellene Ered Luin, i området kjent som Ossiriand eller Landet av de syv elver. Elva Brithon og elva Nenning var de to nedre elvene i de vester områdene kjent som Falas.
I året 583 i det første tidevervet ble det aller meste av Beleriand ødelagt under Vredens krig mellom valaene og Morgoth. Bare noen svært få deler av Øst Beleriand overlevde denne krigen, og de ble kjent som Lindon. (Til tross for dette er det noe som tyder på at ikke alt var helt ødelagt i det andre tidevervet, men dette ble helt klart ødelagt ved Númenors fall.)
Det må likevel sies at gravene til både Túrin Turambar og Morwen overlevde og ligger på øya Tol Morwen, noe som oppfyller en gammel profeti. På samme måte er det også deler av Dorthonion som ble øya Tol Fuin, og åsen Himring ble stående som øya Himling. Alle disse øyene sammen ble kjent som De Vestre Øyer.


== Regioner og Kongeriker i Beleriand ==
Arvernien
Brethilskogen
Dimbar
Doriath
Estolad
Falas
Himlad
Nan-tathren (Piletrærnes land)
Talath Dirnen
Taur-en-Faroth (Jegernes skog)
Taur-im-Duinath
Thargelion
Ossiriand eller Lindon


== Byer i Beleriand ==
Belegost
Brithombar
Eglarest
Gondolin
Himring
Menegroth
Nargothrond
Nogrod
VinyamarBeleriand har hatt mange forskjellige navn i Tolkiens tidligere skrifter (se: The History of Middle-earth): Broceliand, Broseliand, Golodhinand, Noldórinan, Geleriand, Bladorinand, Belaurien, Arsiriand, Lassiriand, Ossiriand.
Hege Skjeie

Hege Skjeie (født 15. mai 1955 i Kristiansand, død 5. oktober 2018) var en norsk statsviter og professor i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo.
Hun ble dr.polit. i statsvitenskap i 1992 og ble ansatt som førsteamanuensis i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1997. Hun fikk opprykk til professor i 2000, og ble dermed Norges første kvinnelige professor i statsvitenskap.Skjeie satt i forskergruppen til Makt- og demokratiutredningen 1998–2003, og tok dissens på konklusjonen med en egen særuttalelse. I 2010 ble hun utnevnt av regjeringen til leder for Likestillingsutvalget, som blant annet foreslo opprettelsen av et likestillingsdirektorat. Hun var fra 2016 medlem av Norges kvinnelobbys ekspertutvalg for kvinne- og likestillingspolitikk. Hun var også medlem av regjeringens karantenenemnd, som avgjør spørsmål om karantene og saksforbud for tidligere statsråder, statssekretærer og politiske rådgivere.Skjeie var adjungert professor ved Aalborg Universitet og dessuten gjesteforsker ved Harvard University. Hun var også fast spaltist i Dagens Næringsliv.
I 2017 ble Skjeie tildelt den europeiske prisen «ECPG Gender and Politics Career Achievement Award». Prisen blir annet hvert år tildelt en akademiker som i særlig grad har bidratt til utviklingen av fagfeltet kjønn og politikk. Skjeie ble tildelt prisen for sin banebrytende teoriutvikling når det gjelder likestilling, juss og politikk. Tildelerne vektla særlig hennes bidrag til utviklingen av interseksjonell teori og politikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Hege Skjeie i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Hege Skjeie i BIBSYS
Hjemmeside UiO
Om Menn i mellom, Makt- og demokratiutredningen
Portrett, Apollon 2001