jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Heiti

Heiti (norrønt: heiti) er i norrøn diktning særskilte poetiske ord som brukes i stedet for et mer dagligdags ord. Det er et substantiv og en form for metafor eller poetisk omskriving av et ord til et annet. Et rikelig forråd av heiti hørte med til skaldens faglige utrustning. Det finnes mengder av heiti samlet i versifiserte ramser og kanskje først og fremst fungerte som «huskerim». Det finnes en mengde heiti i Skaldskaparmål (skaldediktningens språk), det vil si Den yngre Edda. Eksempelvis kunne norrøne skalder bruke jór, «ganger» framfor det mer prosaiske hestr, «hest»; «viv» = kone. De begreper som skaldene benyttet heiti for å variere med var mann, kvinne, konge, skip, sverd, skjold og lignende. Selv krigen og skaldeskapens gud, Odin, finnes det ikke færre enn 169 forskjellige navn på.Kjenningen er en utvidet form for heiti.


== Heiti og kjenning ==
I moderne forståelse er heiti adskilt fra kjenninger ved at en heiti er et enkelt ord mens en kjenning er om omgåelse av en frase eller sammensatt ord, således er mækir en heiti for sverð, «sverd», mens ben-fúrr, «sår-ild», er kjenning for sverd. Imidlertid forsto Snorre Sturluson, som skrev på 1200-tallet, heiti i en bredere betydning som kunne omfatte kjenninger. Han samlet enklere ord, poetiske eller ikke, som ókend heiti, ukjente eller ikke kvalifiserte heiti. Disse skilte han fra omgåelser, kend heiti, kjente heiti, eller kvalifiserte heiti, det vil si kjenninger. Kjenninger, som utgår fra substantivet kenna við, det som gjøres kjennelig ved, ligger i at det begrep som skal omskrives ikke allerede må være uttrykt i det ord man går ut fra. Mens heiti er et poetisk ord som benyttes for et annet, er en kjenning en to- eller flerleddet erstatning for et vanlig prosa-substantiv.


== Referanser ==
Nyplatonisme

Nyplatonisme var en filosofisk retning som oppsto i senantikken på 200-tallet; den forener elementer fra nypythagoreisme, Platons filosofi og orientalsk forløsningslære. Selve begrepet nyplatonisme ble først innført i nyere tid for å identifisere og skille ut den platonske tradisjonen som ble initiert av Plotin og i sin hedenske form vedvarte fram til 500-tallet.Nyplatonikerne oppfattet kosmos som et hierarkisk ordnet system av værenskategorier med grader av fullkommenhet, helt ned til materien, det ondes prinsipp. Gud kan bare erkjennes i ekstasen, som er den høyeste erkjennelsesform; dernest kommer intuisjonen, og i tredje rekke den vanlige logiske tenkning. Den laveste kunnskapsform er den sansene gir oss. Ytterpunktene kan betegnes som ren ånd (Det ene) og ren materie.  Gjennom Det enes utstråling av væren ble det generert lavere kategorier, identifisert med himmelsfærenes orden utenfra og innover, av stadig økende kompleksitet og avtakende åndelighet. Mennesket stod midt mellom ytterpunktene, som både et sanselig og et åndelig vesen. 
Nyplatonikerne var på den ene side arvtagere etter sentrale greske filosofer som Platon, Aristoteles og Pythagoras, men «deira asprasjonar gjekk også ut over det reint filosofiske. Dei dyrka også fram det mangfaldige religiøse landskapet som var i ferd med å bli lagt aude under kristendommen». Filosofene «byrja å anamme religiøse rite frå dei ulike mysterietradisjonane som akkompagnement til deira filosofiske virke». Syntesen av dette førte til læren om en spesiell frelsesvei kalt teurgi, «det guddommelige arbeid». De inkluderte også tanker og fortellinger fra orfismen og anså De kaldeiske orakler som en hellig tekst. Nyplatonismen disponerte med dette for tro på astrologi, magi og okkultisme. 
Ammonios Sakkas regnes som grunnleggeren av nyplatonismen. Den fremste representanten er Plotin (204–270), og hans verk Enneadene er bevart. Etter Plotin fulgte Porfyrios (232–305), Jamblikos (245–325), Proklos (412–485) og Damaskios (ca. 465–540).
Retningen har spilt en stor rolle i filosofiens og teologiens historie, blant annet for kirkefedre som Origenes, Augustin og Bonaventura; også Thomas Aquinas er delvis preget av nyplatonismen. 
På 1500-tallet utfoldet renessansens tenkning seg i kraftfeltet mellom nyplatonismen, aristotelismen og kristendommen; blant renessansens nyplatonikere kan nevnes Nikolaus av Cusa og Marsilio Ficino.


== Referanser ==
May Lise Hoel

May Lise Solem Hoel (født 25. september 1960) fra Trondheim er en norsk kunstner. Hun er først og fremst kjent for sine fargesterke malerier, men jobber også med foto, collage, silketrykk og grafikk. Hun er autodidakt, men har bakgrunn som grafisk designer gjennom 20 år før hun begynte å male. Hoel ble en av rundevinnerne i Saatchi Gallery, Londons Showdown 2009 hvor hun også ble utstilt. Hun har også vunnet en runde i 2010 med bildet «The First Cut Is The Deepest».
Hoel er også grunnlegger og driver av det alternative visningsrommet for kunst, Trondheim Prosjektrom, som ligger på gamle Persaunet Leir utenfor Trondheim sentrum. Høsten 2011 lanserte boligprodusenten Nordbohus en boligkatalog med Hoels kunst som et sentralt element.


== Utstillinger ==
Hun har medvirket på en del kollektivutstillinger og hatt separatutstillinger i Trondheim, Oslo og Tromsø.


== «Faen Heller» ==
På 2000-tallet var Hoel aktiv i arbeid mot seksuelle overgrep og incest. 8. oktober 2003 ble Stiftelsen mot seksuelle overgrep og incest grunnlagt i forbindelse med  arrangementet, «En dag mot incest». Arrangementet bestod av et faglig seminar med påfølgende støttekonsert. 
Under stiftelsen etablerte Hoel den ideelle organisasjon «Faen Heller». I 2007 ble den tildelt 100 000 kroner som den første norske organisasjon med støtte fra The Body Shop Foundation. Per desember 2012 viser ikke organisasjonens nettside tegn til aktivitet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
May Lise Hoel Arkivert 18. februar 2020 hos Wayback Machine.
Saatchi Gallery, London
Trondheim Prosjektrom
Økonomisk institutt

Økonomisk institutt er et institutt ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo. Instituttet ble opprettet av Ragnar Frisch på 1930-tallet, og hørte opprinnelig under Det juridiske fakultet.
Instituttet har fostret to nobelprisvinnere: Frisch og Trygve Haavelmo.
Instituttet var opprinnelig et forskningsinstitutt, grunnlagt i 1932 av professor Ragnar Frisch, og hadde den gang navnet Økonomisk institutt. Faget var opprinnelig under Det juridiske fakultet, og studentene kunne den gang avlegge eksamen i «statsøkonomi». I 1934 cand.oecon.-graden innført. Fra 1966 ble faget underlagt SV-fakultetet. 
I 2000 endret instituttet navn fra Sosialøkonomisk institutt til Økonomisk institutt.
Økonomisk institutt holder til i 10., 11. og 12. etasje i Eilert Sundts hus på Blindern.


== Se også ==
Jerntriangelet (økonomi)


== Litteratur ==
Bjerkholt, Olav (2013), «Det samfunnsøkonomiske fakultet 50 år: Økonomene og de andre», Samfunnsøkonomen 127 (8):  44-54
Billy Zane

William George «Billy» Zane jr. (født 24. februar 1966 i Chicago i Illinois) er en amerikansk skuespiller som er kjent for sin rolle som Caledon Hockley i storfilmen Titanic fra 1997. Zane ble nominert til en Screen Actors Guild Award sammen med resten av ensemblet i filmen. Han har i løpet av karrieren spilt i over femti filmer og hatt roller i flere TV-serier.
Andre store roller Zane har spilt er blant annet tittelrollen i filmatiseringen av tegneserien Fantomet fra 1996, rollen som John Justice Wheeler i TV-serien Twin Peaks, samt rollen som Hughie Warriner i Terror ombord fra 1989 hvor han spilte mot Nicole Kidman og Sam Neill. Han har også opptrådt i filmer som Zoolander (hvor han spilte seg selv), Tombstone, Sniper, The Believer og Posse. Zane har hovedrollen i TV-serien The Deep End. 
Billy Zane var gift med skuespillerinnen Lisa Collins fra 1989 til 1995. Han var tidligere forlovet med modell og skuespiller Kelly Brook, som han traff under innspillingen av Survival Island.


== Filmografi ==


=== Som skuespiller ===


==== Film ====


==== Fjernsynsfilmer ====


==== Fjernsynsserier ====
Heart of the City (1986) .... Tobin
Matlock (1987) .... Eric Dawson
21 Jump Street (1987) .... Matthew Goldblatt
Crime Story (1988) .... Frankie 'The Duke' Farantino
Murder, She Wrote: A Very Good Year for Murder (1988) .... Tony Gambini
Twin Peaks (1991) .... John Justice Wheeler
Tales From the Crypt: Well-Cooked Ham (1993) ... Miles
The New Batman Adventures (1998) .... Etrigan the Demon
Boston Public (2001) .... Matthew Baskin
Charmed (2005) .... Drake
Samantha Who? (2009) .... Winston Funk
The Deep End (2010) .... Cliff Huddle


==== Videospill ====


=== Som regissør ===
Charmed (2005)


=== Som produsent ===
Fishtales (2007) (Medprodusent)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
.gr

.gr er Hellas' nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Registreringer behandles via akkrediterte registrarer og domenenavn med greske bokstaver kan også registreres.


== Se også ==
Domenenavn
Landskoder (internett)
Toppnivådomene


== Eksterne lenker ==
IANA .gr whois informasjon
Registreringsnettsted for .gr domenet
Liste over .gr akkrediterte registrarer
Krav til .gr domeneregistrering
Berliner Secession

Berliner Secession (skrives også Berliner Sezession) er betegnelsen på en tysk kunstgruppe som eksisterte fra 1898 til 1933, og på gruppens utstillingslokale. Gruppen ble stiftet 2. mai 1898. Den tok avstand fra de etablerte kunstteorier og kunstretninger, fremfor alt historismen som gruppen anså tradisjonell og overflatisk. Begrepet secesjon er avledet av det latinske secessio og betyr deling eller avspaltning.
Jugendstilen var i begynnelsen av gruppens levetid karakteristisk for gruppens eget kunstsyn. I 1910 kom det til en ny avspaltning i Neue Sezession, etter at noen av medlemmene ble avvist internt i gruppen som følge av sin ekspresjonistiske stil.
Max Pechstein var i starten en drivende kraft i foreningen som hadde flere ledere. Berømte medlemmer var blant andre Max Beckmann, Lovis Corinth (1858–1925), Max Liebermann (1847–1935), Ernst Ludwig Kirchner (1880–1938), Karl Schmidt-Rottluff (1884–1976), Erich Heckel, Edvard Munch og Emil Nolde.


== Edvard Munch og Berliner Secession ==
Den direkte foranledningen til etableringen av Berliner Secession var en utstilling av den norske kunstneren Edvard Munch i 1892. Bildene han stilte ut hos Verein Berliner Künstler (Kunstnerforeningen i Berlin), blant annet maleriet Syk Pike, vekket anstøt i det konservative kunstmiljøet i Berlin, og etter bare noen dager ble utstillingen lukket for godt i februar 1892. Dette vakte stor harme blant mer progressive kunstnere og kunstinteresserte, og ble omtalt som «der Fall Munch», «der Affäre-Munch» (begge deler betyr «Munch-saken» på norsk), eller «der Skandal-Munch» («Munch-skandalen») I norske aviser fikk saken betegnelsen «Affæren Munch». Saken førte til at en gruppe berliner-kunstnere slo seg sammen og etablerte sitt eget utstillingslokale, for å vise samtidskunst av den typen som «det gode selskap» nettopp hadde slått igjen døren for.
Munch hadde i de påfølgende årene flere utstillinger i Berliner Secessions utstillingslokale. Allerede i 1894 kunne berlinerpublikumet se Munchs malerier der, blant annet verket Livsfrisen.  Også i 1902 stilte Edvard Munch ut Livsfrisen i Berliner Secession, etter at han hadde tilbragt to måneder hos sin mesen Dr. Max Linde i Lübeck.. I 1913 stilte han ut de monumentale maleriene Historien og Alma Mater (som lenge gikk under tittelen Forskerne) i Berliner Secession. Historien ble senere montert i Universitetets Aula i Oslo; Alma Mater tilhører Munchmuseets samlinger.

		
		
		


== Se også ==
München-secesjonen
Wien-secesjonen


== Referanser ==
Solvang Kolonihager

Solvang kolonihager er det nyeste og største kolonihageanlegget i Oslo, anlagt på gården Vestre Sogn, fordelt på fem avdelinger med tilsammen 545 parseller. Vedtaket fra Oslo bystyre om opprettelsen er datert 27. august 1928.
De første 113 parsellene i avdeling 1 ble delt ut i juni 1929 blant annet til enkelte fra Hjemmets kolonihager etter utvidelsen av Bjølsenparken. Avdeling 2, 3 og 4 ble etablert året etter. Hver avdeling har sitt eget styre, men med et fellesstyre for saker av felles interesse.
Da Frogner Kolonihave la ned i 1954 leide Oslo kommune ut et nytt kolonihageområde som ble opptatt i Solvang kolonihager som avdeling 5 den 28. mai 1957.
Arkitekt Eyvind Strøm var hovedansvarlig for reguleringsplanen.
Konstituerende generalforsamling ble avholdt 29. august 1929 i Folkets Hus i Oslo, der blant annet navnet ble vedtatt. Andre forslag var: Kringsjå, Breidablikk, Solbakken og Øvre Sogn.
Solvang kolonihager er tilknyttet Norges kolonihageforbund.
Solvang kolonihager har et busstopp som heter "Solvang" som betjenes av buss 25 (Majorstuen - Lørenskog stasjon).


== Solvang kolonihager ==


== Eksterne lenker ==
«Solvang Kolonihager». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Solvang kolonihager avdeling 1
Solvang Kolonihager avdeling 2
Solvang kolonihager avdeling 3
Solvang kolonihager avdeling 4
Fremgangsmåte for å søke på kolonihage
Joachim Andreas von Stukenbrock

Joachim Andreas von Stukenbrock (født 1699 i Harz, Tyskland, død 26. september 1756 i Kongsberg) var en tysk bergverksmester, i 1732 ble han ansatt ved Kongsberg Sølvverk som berghauptmann. Han var kjent som en meget arbeidsom mann, som startet dagen ute ved gruvene allerede klokken 4 om morgenen. 
Han var også en dyktig arkitekt, noe man kan se på Kongsberg kirke. Kirken var et prosjekt han ikke fikk sett ferdigbygd, han døde fem år før innvielsen av kirken. Kirken ble fullført av hans etterfølger Berghauptmann Michael Heltzen.


== Eksterne lenker ==
(no) Joachim Andreas von Stukenbrock i Norsk biografisk leksikon
.gh

.gh er Ghanas nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.


== Andrenivå-domener ==
com.gh for kommersielle selskaper
edu.gh for skoler
gov.gh for regjeringen
org.gh for organisasjoner
mil.gh for militæret


== Se også ==
Domenenavn
Landskoder (internett)
Toppnivådomene


== Eksterne lenker ==
IANA .gh whois informasjon
Registreringsnettsted for .gh domenet
Erling Jepsen

Erling Jepsen (født i Gram i Sønderjylland i 1956) er en dansk forfatter. Faren var melkemann og moren arbeidet i deres felles butikk. Han fikk et folkelig gjennombrudd i Danmark med romanen Kunsten at græde i kor. Erling Jepsen har skrevet mye dramatikk for radio, tv og teater. 


== Utgivelser ==
1977: Kiks med kniv og gaffel (radioteater)
1980: Polledreng kommer hjem (tv-manuskript)
1981: Fars lille pige (radioteater)
1981: Freddys Bar (tv-manuskript)
1982: Hekseskud (tv-manuskript)
1989: Undulaterne (radioteater)
1991: Manden som ville lære kunsten at sprælle (radioteater)
1992: Elskende i et fodgængerfelt (skuespill)
1992: Tasketyven og kammertonen (radiospill)
1993: En farlig mand (skuespill)
1993: Med dame på og hele lortet (skuespill)
1993: Næste år bliver øllet bedre (skuespill)
1995: Når bare det kommer fra hjertet (skuespill)
1998: Muhammad Ali svigter aldrig (skuespill)
1999: Ingen grund til overdramatisering
1999: Snefnugget og øjeæblet (skuespill)
2000: Manden som bad om lov til at være her på jorden (skuespill)
2001: Dansemus (gendigtet) (satyrspill)
2001: Kuren (skuespill)
2002: Kunsten at græde i kor
2003: Anna og tyngdeloven (skuespill)
2004: Frygtelig lykkelig
2004: Manden fra Estland (skuespill)
2006: Fire spil (skuespill)
2006: Med venlig deltagelse
2008: Alting begynder i Gram (barndomserindringer skrevet sammen med Henrik Ruben Genz)
2009: Biroller
2011: Hovedløs sommer
2013: Den sønderjyske farm


== På film ==
Peter Schønau Fog filmatiserte Kunsten at græde i kor i 2007
Henrik Ruben Genz filmatiserte Frygtelig lykkelig i 2008


== Priser (utvalg) ==
2006 – Aage Barfoeds og Frank Lunds Legat
2004 – Holberg-medaljen
2002 – Danske Dramatikeres Hederspris
1999 – Jeanne og Henri Nathansens Fødselsdagslegat


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Erling Jepsen på bibliografi.dk
(en) Erling Jepsen på Internet Movie Database 
(da) Erling Jepsen på Filmdatabasen 
(da) Erling Jepsen på danskefilm.dk 
(da) Erling Jepsen på danskfilmogtv.dk 
(da) Erling Jepsen på Scope 
(en) Erling Jepsen hos The Movie Database 
Dansk videoklipp
Koichi Fukuda

Koichi Fukuda (født 1975) er en japansk-amerikansk musiker, som er gitarist, programmerer og keyboardist i det industrielle metal-bandet Static-X. Koichi forlot bandet før utgivelsen av Machine på grunn av for mange turneer. Han sluttet seg til Static-X igjen i 2005 etter Tripp Eisen ble sparket. Fukuda var medlem av det midre aggressive bandet Revolve etter han forlot Static-X.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Koichi Fukuda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Koichi Fukuda på Discogs 
(en) Koichi Fukuda på MusicBrainz 
MySpace-profil
Thomas Bradshaw

Thomas Henry Bradshaw (født 24. august 1873 i Merseyside i Liverpool, død 25. desember 1899) er en tidligere engelsk fotballspiller. Mest kjent er han fra sin tid i Liverpool FC.
Bradshaw startet sin karriere i Northwich Victoria i 1891. I oktober 1893 ble han hentet til Liverpool av managerne John McKenna og W. E. Barclay. Han fikk sin debut 28. oktober i bortekampen i 2. divisjon mot Woolwich Arsenal. Han scoret det siste målet i kampen som Liverpool vant hele 5-0. Han scoret 7 mål på de resterende 14 kampene, og var med på hjelpe Liverpool til seieren i ligaen denne sesongen. Seieren betydde ikke på denne tiden automatisk opprykk, da laget måtte spille kvalifiseringskamp mot Newton Heath, (skiftet navn til Manchester United i 1902). Liverpool vant imidlertid kampen, og dermed var opprykket sikret.
I sesongen 1894/1895 var Bradshaw den eneste Liverpool-spilleren som spilte samtlige kamper. Han scoret i tillegg 17 mål, som sørget for at han også ble lagets topscorer. Dette var imidlertid ikke nok siden Anfield-klubben endte sist i 1. divisjon, og dermed var nedrykket et faktum.
Sesongen etter skiftet han posisjon til venstreving, men han scoret likevel 12 mål for Liverpool, som nok en gang vant 2. divisjon. Denne gang slapp laget kvalifisering for opprykket til 1. divisjon.
Bradshaw spilte 1 kamp for England da de møtte Irland 20. februar 1897. Han har æren over å være den første Liverpool-spilleren som fikk en landskamp for landet sitt.
I mai 1898 ble han solgt tilbake til Northwich Victoria. Her ble han kun en kort periode siden han senere på året skiftet klubb til Tottenham. Han ble heller ikke lenge i denne klubben. Allerede i 1899 skiftet Bradshaw klubb til Thames Ironworks. (Skitet navn til West Ham i 1900).
Under en kamp i Southern League 7. oktober 1899 fikk han en skade som skulle gjøre at hans helsetilstand stadig skulle forverre seg. Han klarte imidlertid å stadig gjøre seg bemerket i det han scoret et mål i 7-0 seieren mot Dartford. Bradshaw spilte sin siste kamp noensinne 9. desember i kampen mot Millwall. Han scoret lagets mål i 2-1 tapet.
Helsetilstanden ble stadig verre, og 25. desember 1899 døde han.


== Statistikk ==


=== Kamper ===
1893-1898: Liverpool: Ligakamper – mål: 118 kamper – 45 mål.
1893-1898: Liverpool: Totalt kamper – mål: 138 kamper – 53 mål.
1899: Thames Ironworks: Totalt kamper – mål:12 kamper – 2 mål.
1897:  England: Landskamper - mål: 1 kamp - 0 mål.


=== Medaljer ===
1893/1894: 2. Divisjon – Vinner.
1895/1896: 2. Divisjon – Vinner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil på LFChistory.net
Profil på Liverpools offisielle hjemmeside
Storvoll

Storvoll er en grend i Rana kommune. E6 passerer gjennom stedet. På gården Bjøllånes ble presten Ole Tobias Olsen, Nordlandsbanens far, født. Det står en minnestein langs veien. Storvoll er det siste området i Norge sør for Pasvik der gran vokser naturlig. Nord for Saltfjellet er gran plantet.
1200 mål av Norges nordligste naturskog av gran er fredet i Grannesets statsskog.
Dalida

Dalida (født Yolanda Christina Gigliotti 17. januar 1933 i Kairo i Egypt, død 3. mai 1987 i Paris (selvmord i sitt hus i 11 rue D'Orchampt) var en fransk sangerinne og entertainer med italienske foreldre.


== Liv og virke ==
Etter å ha vunnet tittelen Miss Egypt i 1954, flyttet hun til Paris og fikk en hit med sangen Bambino i 1956. 
Dalida sang og opptrådte på flere språk som fransk, italiensk, tysk, arabisk, spansk, hebraisk, nederlandsk, engelsk, japansk og gresk. Noen av hennes mest berømte sanger er «Paroles, Paroles», «Gigi L'Amoroso» (skrevet av Georges Moustaki), «Parle Plus Bas» og «Te Amo».
Hun mottok 55 gullplater og var den første sangerinne som oppnådde en «Gull-CD». I 1997 ble hjørnet av rue Girardon og rue de l'Abreuvoir i Montmartre, Paris døpt i hennes navn og i 2001 ble hun i Frankrike hedret med et frimerke. Filmen Dalida fra 2017 handler om livet hennes.
Hun ble begravet på Cimetière de Montmartre.


== Diskografi ==
1956 Son nom est Dalida
1957 Miguel
1958 Gondolier
1958 Les Gitans
1959 Le disque d'or de Dalida
1959 Love in Portofino (A San Cristina)
1960 Les enfants du Pirée
1961 Garde-moi moi la dernière danse
1961 Loin de moi
1961 Milord (Gitt ut i Italia)
1961 Rendez-vous mit Dalida (Gitt ut i Tyskland)
1962 Le petit Gonzalès
1963 Eux
1964 Amore Scusami (Amour excuse-moi)
1965 Il Silenzio (Bonsoir mon amour)
1966 Pensiamoci Ogni Sera (Gitt ut i Italia)
1967 Olympia 67
1967 Piccolo Ragazzo (Gitt ut i Italia)
1968 Un po' d'amore (Gitt ut i Italia)
1968 Le temps des fleurs
1969 Canta in Italiano (Gitt ut i Italia)
1969 Ma mère me disait
1969 In Deutsch (Gitt ut i Tyskland)
1970 Ils ont changé ma chanson
1971 Une vie
1972 Olympia 71 (konsertalbum)
1972 Il faut du temps
1973 Sings in Italian for you (Gitt ut i Italia)
1973 Julien
1974 Olympia 74 (live)
1974 Manuel
1975 Sempre piu' (Gitt ut i Italia)
1975 J'attendrai
1976 Coup de chapeau au passé
1976 Die neuen lieder der Dalida (Gitt ut i Tyskland)
1977 Femme est la nuit
1977 Olympia 77 (live)
1977 Salma ya salama
1978 Génération 78 / Voilà pourquoi je chante / Ça me fait rêver
1979 Dédié à toi (Monday Tuesday)
1980 Gigi in Paradisco
1980 Le spectacle du Palais des Sports 1980 (konsertalbum)
1981 Olympia 81 (konsertalbum)
1982 Spécial Dalida
1982 Mondialement vôtre
1983 Les p'tits mots
1984 Dali
1986 Le visage de l'amour
1987 La magie des mots (Ikke gitt ut)
1987 Tigani bi arab (Gitt ut i Egypt)
1995 Comme si j'étais là... (remikset album)
1996 À ma manière (remikset album)
1997 Olympia 1959 (live inedit)
1997 L'an 2005 (remikset album)
1998 Le rêve oriental (remikset album)
2001 Révolution 5° du nom (remikset album)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Dalida – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dalida – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dalida på Internet Movie Database 
(sv) Dalida i Svensk Filmdatabas 
(fr) Dalida på Allociné 
(en) Dalida på AllMovie 
(en) Dalida hos The Movie Database 
(en) Dalida på Discogs 
(en) Dalida på MusicBrainz 
(en) Dalida på Spotify 
(en) Dalida på Songkick 
(en) Dalida på AllMusic
Slinningsbålet

Slinningsbålet er et sankthansbål som årlig blir laget på Slinningsodden i Ålesund for så å bli brent på sankthansaften. Bålet bygges hovedsakelig av paller, kasser og tønner.
Tradisjonen med bålet er gammel og strekker seg hundrevis av år tilbake. På den tida var det flere store sankthansbål som befant seg blant annet rundt omkring i Ålesund. Bålet bygges normalt av 30-40 ungdommer i alderen 13 til 20 år. Den høyeste utgaven som er laget er 2016-bålet som målte 47,396 meter i høyden og ble ny verdensrekord. Slinningsbålet ble presentert i NRK-dokumentaren «Det siste bålet» (2008), produsert og regissert av Dag Lausund.
I 2010 ble det gjort et rekordforsøk på verdens høyeste håndbygde bål, men rekorden ble ikke godkjent av Guinness selv om den offisielle målingen sto til 40,45m. Seks år etterpå, i 2016, ble det atter en gang forsøkt å ta rekorden en gang for alle. Etter seks måneder med planlegging og tre måneder med arbeid døgnet rundt stod endelig rekorden målt til 47,396m - avrundet til 47,4m. Bålet ble i slutten av 2016 endelig godkjent som verdensrekord av Guinness, og holdt seg frem til rekorden ble slått i mars 2019.


== Høyder (nyere historie) ==
2007: ca. 24 meter
2008: ca. 30 meter
2009: ca. 33 meter
2010: 40,45 meter
2011: ca. 28 meter
2012: ca. 33 meter
2013: ca. 27 meter
2014: ca. 33 meter
2015: ca. 34 meter
2016: 47,4 meter - Verdensrekord 
2017: ca. 36 meter
2018: ca. 38 meter
2019: ca. 38 meter
2020: ca. 34 meter


== Referanser ==