jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Waupaca County

Waupaca County er et fylke i den amerikanske delstaten Wisconsin. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Shawano County i nord, Outagamie County i øst, Winnebago County i sørøst, Waushara County i sørvest, Portage County i vest og mot Marathon County i nordvest.
Waupaca Countys totale areal er 1 982 km² hvorav 37 km² er vann. I 2000 hadde fylket 51 731 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Waupaca. 
Fylket har fått sitt navn etter et menominee-ord som betyr hvit sandbunn eller modig, ung helt.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Waupaca County, Wisconsin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fotballklubben Arendal

Fotballklubben Arendal (stiftet 29. mai 2000) er et tidligere fotballag fra Arendal i Aust-Agder, som gikk konkurs i 2008. Klubben spilte i lyseblå drakter og hadde Lunderød stadion som hjemmebane. FK Arendal var et samarbeid mellom Arendal BK, Favør, Grane, Hisøy, Rygene, Sørfjell, Trauma og Øyestad.


== Historikk ==
Arendal vant 3. divisjon i både i 2003 og i 2006 og rykket opp i 2.divisjon. Begge sesongene rykket laget ned igjen etter en sesong.


=== Konkurs ===
Grunnet sviktende økonomi gikk FK Arendal til skifteretten mandag 2. juni 2008 og erklærte seg konkurs, etter åtte år, syv sesonger og to gjestevisitter i 2. divisjon.


== Kjente spillere ==
Karim Aoudia
Helge Bjønsaas
Morten Knutsen
Armin Sistek
Kenneth Udjus
Tor-Marius Gromstad


== Arkivet ==
Arkivmateriale etter fotballklubben Arendal befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal. Arkivet omfatter en klubbfane, diplomer og noen bilder. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Arkiv etter Fotballklubben Arendal på Arkivportalen
Frøyland

Frøyland er en gård i Time kommune på Jæren i Rogaland. Den utgjør største delen av arelaet av tettstedet Kvernaland. Her finner man blant annet det nesten 1 mil lange Frøylandsvatnet, Frøyhallen og Frøyland stadion med kunstgressbaner. Området består av store, fruktbare jordbruksarealer og boligområder. Frøyland IL er et aktivt idrettslag for området. Frøyland er også navnet på skolekretsen for tettstedet. Det har vært flere perioder med diskusjon om navnet på stedet.
Togrenda

Togrenda er et sted i Ås kommune i Akershus i Viken fylke. Inntil 2015 var Togrenda regent som et eget tettsted. Fra 2016 regnes stedet som en del av tettstedet Ski, og ligger ved østenden av Bunnefjorden omtrent elleve kilometer nord for sentrum av kommunesenteret Ås. Nordover så møter du Oslo men nærmeste by del er Holmlia.


== Referanser ==
Joos de Moor

Joos de Moor (født rundt 1548, død 18. februar 1618 i Vlissingen) var en nederlandsk admiral som levde i det 16. århundre. Han er best kjent for sin innsats i kampen mot Spania i Zeeland mellom 1572 og -74 og deltagelsen i Leidens befrielse under åttiårskrigen, 3. oktober 1574.
Joos de Moor var sønn av Zeelands første viseadmiral, Jan de Moor. Han var gift med Aernouldine Wigaers, og sammen fikk de sønnene Josias og Abraham. Hans far og sønner falt i strid med spanjolene (1573, 1624, 1630), mens barnebarnet Cornelis falt under en trefning med kapere fra Dunkerque i 1639.
I 1572 deltok de Moor i vanngeusenes første aksjoner ved Vlissingen med kapteins rang innen Zeelands admiralitet. I 1573-'74 slåss han mot den spanske flåten ved Antwerpen og Reimerswaal under beleiringen av Rammekens. 3. oktober 1574 deltok han i befrielsen av Leiden under åttiårskrigen.
Han ble forfremmet til viseadmiral i 1588, og samme år stengte han Alessandro Farnese, hertug av Parma og Piacenza, og hans hær inne i Dunkerque og forhindret dermed at den spanske armada transporterte den til England. I 1600 kommanderte han en eskadre som støttet Republikken av de Syv Forente Nederlandenes hær ved oppmarsjen som fant sted forut for slaget ved Nieuwpoort. Under slaget ved Sluis drepte han Frederico Spinola, kommandør av den spanske flåten i Nederlandene, og beseiret hans tolv skip, hvorav åtte galeier, da de prøvde å bryte ut fra Sluis 26. mai 1603. de Moor førte da kommandoen fra «de Zwarte Galei».
Joos de Moor nevnes i Zeelands nasjonalsang som en av provinsens store sønner.
Grand tourer

Grand tourer (engelsk) eller gran turismo (italiensk) (GT) er en høytytende bil designet for langdistansekjøring. En hvilken som helst bil denne beskrivelsen passer på er teknisk sett en grand tourer, men den tradisjonelle stilen er en to-dørs coupé med enten to eller fire seter.
En grand tourer skiller seg fra en sportsbil ved at den er større, tyngre og ikke går så mye på kompromiss med komfort for fartens skyld. Av denne grunnen har den ofte motoren foran i bilen, da dette gir mer plass innvendig enn om motoren sitter midt i bilen. Den har også ofte en mykere fjæring. En grand tourer minner også om en sportsbil, da de begge har firehjulstrekk eller bakhjulstrekk, og ordet "sportsbil" brukes ofte om grand tourer-biler såvel som egentlige sportsbiler. Svært kraftige grand tourer-biler, som Ferrari 599 GTB Fiorano og Mercedes-Benz SLR McLaren, kan også ansees som superbiler.
Betegnelsen GT brukes noen ganger om klasser i standardbilracing, for eksempel Gruppe GT3.


== Eksempler på grand tourer-biler ==
Aston Martin DB9
Aston Martin V8 Vantage (2005)
Audi A5
Bentley Continental GT
BMW 6-serie
Citroën SM
Ferrari 599 GTB
Ferrari 612 Scaglietti
Ford Mustang
Holden Monaro
Jaguar XK8
Mercedes-Benz CL-Klasse
Pontiac GTO
Porsche 928
Subaru SVX
Toyota Supra
Toyota Soarer
BMW 3-series GT


== Se også ==
Liste over racerbaner i Norge
Artur

Artur eller Arthur er et engelsk mannsnavn av keltisk opprinnelse som kanskje betyr sterk som en bjørn (keltisk artos – bjørn) det kan også komme fra gælisk (klippe) eller fra det latinske slektsnavnet Artorius en fjerde forklaring er fra norrønt Tors ledsager. Artur er kjent fra sagaen om kong Arthur.
Artur har navnedag den 28. august i Norge, 13. april i Sverige og 31. oktober i Finland.


== Utbredelse ==
Arthur var et vanlig navn i England fra 1500-tallet og fram til første halvdel av 1900-tallet.

Arthur var et populært navn i USA fra midten av 1800-tallet til midten av 1900-tallet.

Artur er i dag et vanlig navn i Estland og Polen. Variantene Arttu og Artturi er mye brukt i Finland, mens Arturo er vanlig i Maxico og Spania, og Arthur er vanlig i USA.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Artur  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
I Norge var Arthur blant de mest populære navnene på guttebarn født rundt år 1900.


== Kjente personer som heter Artur ==
Arthur C. Clarke, britisk forfatter
Arthur Conley, amerikansk sanger
Kong Arthur, sagnkonge
Arthur Ashe, amerikansk tennisspiller
Arthur Conan Doyle britisk forfatter
Arthur Miller, amerikansk forfatter
Arthur Rubinstein, polsk pianist
Arthur Schnitzler, østerriksk forfatter
Arthur Schopenhauer, tysk filosof
Arthur Arntzen,norsk forfatter, journalist og komiker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Artur
(en) Think Baby Names: Artur
Ole Gløersen

Ole (Oluf) Gløersen (født ca. 1673 i Skjeberg, død i Fredrikshald 1734 (begravet 18. mai). Ole Gløersen var en velhavende kjøpmann og sagbrukseier på Fredrikshald, og han eide en gård på byens nordside. 
Gløersen eide også et privilegert sagbruk i Tistedalen og eksporterte trelast. Under den store nordiske krig mot Karl XII bidrog han blant annet til utrustning av forsvarsskip. Han underskrev 25. oktober 1719 sammen med borgermester Hans Olsen Paasche, rådmann Christopher O. Paasche, Jens Munk o.s.v. søknad om skadeerstatning for den brente by.
Gløersens velstand fikk en knekk ved krigen, især da hus med avling på gårdene østre Rønneld og Oremo også ble brent. Ved hjelp av støtte fra staten og toll og skattefritak kom han seg etterhvert igjen økonomisk. I 1723 ble nytt sølvtøy innkjøpt, det eksisterer delvis ennå, samtidig lot han seg male sammen med sin hustru.
Ole Gløersen er stamfar for Gløersenslektens agnatiske hovedgren. Han var gift omkring 1700 med Sidsel Cathrine Philipsdatter Hage. De hadde en datter, Karen Debes, og en sønn, Erik Gløersen.


== Kilder ==
A.T.Gløersen: Stamtavle av Slægten Gløersen – Samt oplysninger om beslægte familier. Fabritius, Kristiania, 1897
Cato Holmsen: Slegten Gløersen med sidelinjer. Oslo, 1929


== Eksterne lenker ==
Fredrikshald (Halden) bys befolkning 1660- 1730 – borgerskap i Fredrikshald
Sagbruksprivilegiene av 1680 – Norges tekniske museum
Baring

Baring er en bankierfamilie i Tyskland og Storbritannia, som opprinnelig stammer fra  Bremen. I 1717 åpnet John Baring et handelsselskap, som utviklet seg til Barings Bank, Londons ledende bank på 1800-tallet, som bl.a. finansierte USAs kjøp av Louisiana fra Napoleon i 1803. Den ærverdige banken gikk konkurs i 1995 på grunn av en mislykket gigantspekulasjon foretatt av en underordnet ansatt.
Tallrike etterkommere etter John Baring ble opptatt i den britiske adelstanden, bl.a. baronene Revelstoke, baronene og jarlene Northbrook, baronene Ashburton, Howick av Glendale og jarlene Cromer.
Til den tyske grenen av familien hører den anerkjente historikeren Arnulf Baring.
Arnulf Baring

Arnulf Baring (født 8. mai 1932 i Dresden, død 2. mars 2019 i Berlin) var en tysk jurist, journalist, statsviter, samtidshistoriker og forfatter.


== Liv ==
Baring tilhørte den tyske grenen av den tysk-britiske bankierfamilien Baring. Han studerte jus i Hamburg, Berlin, Freiburg, New York og Paris. I 1966 ble han vitenskapelig assistent ved Otto-Suhr-Institut ved Freie Universität Berlin og fikk i 1969 en lærestol i statsvitenskap der. I 1976 ble han professor i samtidshistorie og internasjonale studier. Han ble emeritert i 1998.
Baring var medlem av SPD, men ble ekskludert fra partiet i 1983 etter at han hadde støttet den liberale politikeren Hans-Dietrich Genscher i valgkampen. På 1990-tallet ble han kjent for sine nyliberal-konservative og markert patriotiske anskuelser. Han støtter ikke noe bestemt parti, men sto nær den liberale Friedrich-Naumann-Stiftung. Spesielt krever han liberale reformer av velferdsstaten.


== Verker ==
Kanzler, Krisen, Koalitionen. Siedler, Berlin 2002, ISBN 3-88680-762-2
Es lebe die Republik, es lebe Deutschland! Stationen demokratischer Erneuerung 1949 – 1999. Deutsche Verlags-Anstalt, Stuttgart 1999, ISBN 3-421-05194-1
Scheitert Deutschland? Der schwierige Abschied von unseren Wunschwelten, Deutsche Verlags-Anstalt, Stuttgart 1997, ISBN 3-421-05095-3
Machtwechsel – Die Ära Brandt-Scheel, Deutsche Verlags-Anstalt, Stuttgart 1982, ISBN 3-421-06095-9
Im Anfang war Adenauer. Die Entstehung der Kanzlerdemokratie, München 1982, ISBN 3-423-10097-4


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.arnulf-baring.de/
(de) Verk av og om Arnulf Baring i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Barings Bank

Barings Bank var en av de eldste forretningsbankene i England, og ble grunnlagt i 1763 av Sir Francis Baring. Bankens forløper var et handelsselskap grunnlagt i 1717 av John Baring. Bankierfamilien Baring stammet fra Bremen i Tyskland, og flere grener av familien i Storbritannia ble adlet. I 1806 overtok Alexander Baring, 1. baron Ashburton firmaet. Banken gikk konkurs i 1995 etter at en av dens ansatte, den da 28 år gamle Nick Leeson, tapte 1,4 milliarder pund på en mislykket spekulasjon.
Terje Sagvolden

Terje Sagvolden (født 12. februar 1945, død 12. januar 2011) var en norsk psykolog. 
Han ble dr. philos. i 1979, og fra 1993 var han professor ved Det medisinske fakultet, Universitetet i Oslo, professor i bistilling ved Universitetet i Tromsø og adjunct professor ved UMBC University of Maryland Baltimore County. Sagvolden var særlig kjent for sin forskning på ADHD. Han samarbeidet særlig med den amerikanske forskeren A. Charles Catania i bruk av operant atferdsanalyse, også kalt atferdsvitenskapenes 'elektronmikroskop' på grunn av sin sensitivitet, i forskning på ADHD og ADHD-lignende atferd hos mennesker og dyr. 
Sagvolden var også sterkt opptatt av formidling og hjelp til forskere i utviklingsland. Fra 2005 til sin død var han sjefredaktør for det internett-baserte fagtidsskriftet Behavioral and Brain Functions som utgis av BioMed Central. 


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Terje Sagvolden i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Sagvoldens viktigste internasjonale publikasjoner
Intervju med Sagvolden i Forskning.no
Tidsskriftet Behavioral and Brain Functions
Aviskronikk: Fakta om ADHD
Stuart Pearce

Stuart Pearce (født 24. april 1962 i Hammersmith i London) er en engelsk fotballtrener og tidligere fotballspiller. 


== Karriere som trener ==
Den siste klubben Pearce spilte for var Manchester City, der han var spillende trener en sesong. Han tok over som trener i klubben etter at Kevin Keegan forlot City of Manchester Stadium. Hans første sesong som trener startet lovende, men på slutten av sesongen tapte laget ni av ti kamper og plasseringen ble deretter. 
Pearce fikk sparken i City 14. mai 2007, dagen etter at ligaen var over. 
Han ble landslagssjef for England U-21 i februar 2007, samtidig som han var manager for Manchester City. Han førte England til finalen i U21 EM i 2009 hvor de tapte 0-4 for Tyskland.  Han fikk ikke forlenget kontrakten i juni 2013 etter U-21 EM i Israel da England tapte alle sine tre kamper i gruppespillet.  De tapte blant annet 1-3 for Norge.Han overtok som manager for Nottingham Forest 1. juli 2014,men fikk sparken som manager 2015 etter en rekke dårlige resultater.


== Karriere som spiller ==
I starten av karrieren avslo han et tilbud fra Hull City og spilte for den lokale klubben Wealdstone utenfor ligasystemet i stedet. Han ble der et av de største navnene utenom ligasystemet.
I 1983 fikk Wealdstone et bud på Pearce på 30 000 pund (mye for en spiller fra en klubb utenfor ligasystemet på den tiden) fra Coventry City, og han gikk dit med en gang.
Der ble han etablert som en hardtspillende venstreback før Brian Clough kjøpte ham til Nottingham Forest to år etter. Han spilte i Nottingham Forest i over ti år, for det meste som kaptein og supporternes yndling. Han var også i en periode spillende manager.
Han gikk så til Newcastle United i 1997 og spilte der en sesong før han gikk til West Ham. I 2001 gikk han til Manchester City for å spille under Kevin Keegans ledelse. Der debuterte han med en scoring i den første kampen da laget vant 3–0 over Watford.
Han hadde skåret 99 mål som profesjonell spiller før sin aller siste kamp i karrièren 21. april 2002.  Manchester City spilte hjemme mot Portsmouth og fikk straffespark fire minutter på overtid.  Pearce tok straffesparket, men skjøt over og endte med 99 mål.
Han spilte 78 kamper og laget fem mål for England i løpet av sin karrière.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Stuart Pearce – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Stuart Pearce – Olympedia 
(en) Stuart Pearce – FIFA 
(fr) Stuart Pearce – LÉquipe 
(en) Stuart Pearce – Transfermarkt 
(en) Stuart Pearce – Transfermarkt (manager) 
(en) Stuart Pearce – national-football-teams.com 
(en) Stuart Pearce – Soccerbase.com 
(en) Stuart Pearce – Soccerbase.com (manager) 
(en) Stuart Pearce – FootballDatabase.eu
Aizkraukle

Aizkraukle (også kalt Ascheraden og Stučka) er en regional by i Latvia, på østbredden av Daugava.  Den har hatt bystatus siden 1967, og ble opprinnelig bygget for å huse arbeidere til vannkraftverket i nærheten. Navnet Stučka hadde det i sovjettiden, etter en latvisk kommunist.  I 1991 fikk det tilbake navnet Aizkraukle, som er et lokalt historisk navn.
Det lokale næringslivet sysler med kraftproduksjon, trearbeider, trykking og jordbruk.  I nærheten finnes ruiner etter et slott fra middelalderen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aizkraukle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Carl Nesjar

Carl Nesjar (født Carl Carlsen 6. juli 1920 i Larvik, død 23. mai 2015 i Roma) var en norsk maler, grafiker og billedhugger. 


== Liv og virke ==
 
Nesjar utdannet seg ved Pratt institute i New York City i perioden 1935–38, ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole og ved Kunstakademiet.
Han debuterte i Larvik Kunstforening i 1940 og hadde siden et utall utstillinger med grafikk, fotografi, maleri og skulptur i viktige gallerier over hele verden.

Hans mest kjente offentlige arbeid er betongrelieffet på Høyblokka og Y-blokka i Regjeringskvartalet i Oslo, som han laget i samarbeid med Pablo Picasso i perioden 1956–1971. De to kunstnerne samarbeidet om en rekke utsmykninger i naturbetong, blant annet i Barcelona, Saint Hilaire, Marseille, Stockholm og Chicago.
Nesjars helårsfontener, som utnytter vannspillet i sommerhalvåret og isens mer stabile formverden vinterstid, finnes ved Moderna Museet i Stockholm, i OL-byen Lake Placid i USA, på Universitetet i Buffalo og flere andre steder. En modell av en Nesjar-fontene ble i 2020 gjengitt på et norsk frimerke, i anledning Nesjars 100-årsdag.Hans arbeider er innkjøpt av og henger i dag blant annet i Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Henie-Onstad Kunstsenter, Oslo kommunes kunstsamlinger, Louisiana kunstmuseum ved København, Moderna Museet i Stockholm og i Museum of Modern Art i New York.
Nesjar fikk Statens Garantiinntekt for kunstnere i 1978 og ble utnevnt til æresborger av Larvik i 2001. 
Carl Nesjar ble i 2011 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden «for hans omfattende kunstneriske virke». Han var også ridder av den franske Ordenen for kunst og litteratur.Carl Nesjar var i en periode gift med kunstneren Inger Sitter. Han bodde i New York, Frankrike, Sverige, Spania og Nederland.
Nesjar var med i kunstnergruppen Terningen, et fellesskap for norske kunstnere som malte abstrakt.


== Litteratur ==
Carl Nesjar. «Betongfrisene i Barcelona : Et samarbeid med Pablo Picasso». I: Byggekunst 1962, s 225-32
Carl Nesjar. Redigert av Einar Wexelsen. Labyrinth press, 2008. - 144 s. ISBN 978-82-7393-076-7. Utgitt i forbindelse med en retrospektiv utstilling i Haugar Vestfold Kunstmuseum 2008
Sylvia A. Antoniou. «Nesjar og Picasso». I: Kunst+; nr 2, 2010, s. 18-21
Sylvia A. Antoniou. «Fontener». I: Kunst+; nr 2, 2010, s. 22-25. Omhandler Carl Nesjars fontener
Sylvia A. Antoniou. Et samarbeid i betong : Carl Nesjar og Pablo Picasso. Icefount Publishing, 2009. - 96 s. ISBN 978-82-998056-1-2
Svein Thorud. Carl Nesjar : nye malerier. Icefount, 2010. 75 s. + 1 DVD. ISBN 978-82-998056-2-9
Sylvia A. Antoniou. Samtaler med Carl Nesjar : betongdekorasjonene i regjeringsbygningene i Oslo = Conversations with Carl Nesjar : the concrete decorations in the government buildings, Oslo. Icefount, 2012. 72 s. ISBN 978-82-998056-4-3
Hugo Lauritz Jenssen. Høyblokken : en bygningsbiografi. Forlaget Press, 2013. - 200 s. ISBN 978-82-7547-577-8


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carl Nesjar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Inger Sitter

Inger Solveig Sitter (født 18. oktober 1929 i Trondheim, død 11. mars 2015 på Tjøme) var en norsk grafiker og maler. Hun var en av Norges mest kjente og sentrale kunstnere.


== Liv ==
Sitter vokste opp i Antwerpen, der familien bodde da faren var styrmann i Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab. Familien flyttet tilbake til Norge i 1939, og da hun var 15 år gammel, begynte hun i 1945 på Statens kunstakademi i Oslo. Der var hun elev av Per Krohg, Axel Revold og Jean Heiberg.  Året etter flyttet familien tilbake til Antwerpen, og hun fortsatte på Institut Supérieur des Beaux-Arts i Antwerpen fra 1946 til 1950. I 1948 var hun elev ved André Lhotes malerskole i Paris. Hun deltok på Høstutstillingen første gang i 1948. Hun var elev av Stanley William Hayter, Atelier 17 i Paris 1954–55 og 1956–57.
I en tiårsperiode var hun gift med kunstneren Carl Nesjar, som hun møtte i 1953. De fikk en datter i 1958. I store deler av sitt liv var hun bosatt i utlandet. Hun hadde et hus i landsbyen Villa Faraldi i Nord-Italia, og bodde senere i den gamle bydelen i Antibes i Sør-Frankrike, fem minutters gange fra Picassomuseet.


== Arbeid ==
Sitter hadde sin gjennombruddsutstilling i Galleri Per i 1956, og ble karakterisert som nonfigurativ modernist. Hun holdt separatutstillinger i Galleri Haaken 1964, Kunstnernes Hus 1974, Henie-Onstad Kunstsenter 1987. I 2007 hadde hun en retrospektiv utstilling i Haugar Vestfold Kunstmuseum i Tønsberg, og i anledning av at hun fylte 80 år, arrangerte Trondheim kunstmuseum en større retrospektiv utstilling i 2009. Hun hadde også separatutstilling i Galleri Brandstrup i oktober 2009.
Sitter var med på å utføre dekorasjoner til Regjeringsbygningen sammen med Carl Nesjar og Odd Tandberg. Sitter utførte store dekorative arbeider til Norges Handelshøyskole, Bergen (1967), NLH, Ås (1971) og til cruiseskipet Norway (1980). Verket «In the picture» (1964) er kåret til et av Morgenbladets 12 viktigste kunstverk.
Sitter var den første kvinnelige professor ved Statens kunstakademi i Oslo fra 1981 til 1984.  Kunstpolitisk var hun også svært aktiv. Hun ble medlem av Norsk kulturråd da det ble grunnlagt i 1964, og satt i styret til 1968. Hun var med å stifte Sosialistisk Kulturarbeiderlag i 1968. Fra 1976 til 1982 var hun medlem av Formidlingsutvalget (Gjørv-utvalget).


== Utmerkelser ==
I 1999 ble hun utnevnt til ridder av St. Olavs Orden «for fortjeneste av norsk billedkunst». Hun ble i 2010 forfremmet til kommandør.I 2011 ble hun tildelt Norsk kulturråds ærespris og Vestfold fylkeskommunes Kunstnerpris. I 2014 ble hun tildelt Sør-Trøndelag fylkes kulturpris.
Sitters maleri «Komposisjon i rødt» (1957) ble i 2008 gjengitt på et norsk frimerke, i serien Norsk kunst I.


== Bibliografi ==
Gunnar Danbolt og Nils Chr. Geelmuyden: Inger Sitter – et portrett, Aschehoug forlag 2009, ISBN 9788203236990


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Inger Sitter hos Sceneweb 
(no) Inger Sitter i listen.no - bilder og utstillingshistorikk
(no) Bærum kunstforening: Inger Sitter
(no) Galleri Amare om Inger Sitter
(no) Lotte Sandberg: Pionérens slitasje. Anmeldelse av utstilling og bok i Aftenposten Kultur fredag 9, oktober 2009 side 12.
Alūksne

Alūksne er en regional by i Latvia, på bredden av sjøen Alūksne nær Latvias grenser mot Estland og Russland.  Det har hatt bystatus siden 1920.  Det er også kjent som Marienburg, Aluliina, Aluliin, Mariburg eller Marinburg. Det er hovedsete for Alūksne kommune og var også hovedsete for Alūksnes fylke. Byen hadde 8 057 innbyggere i 2011.


== Historie ==
Regionen ble først befolket av finsk-ugriske folkeslag, og fra rundt 700–1100 av latgaliere. Årstallet for etableringen av permanent bosetning, da kjent som Olysta, Alyst eller Volyst, oppgis i Pskovs krønike til å være 1284. 
Latgalierne ble overvunnet av Sverdbroderordenen i 1342. De bygde en borg kalt Marienburg på en øy i sjøen, og denne fungerte som beskyttelse for handelsrutene fra Riga til Pskov. Byen som oppsto nær borgen ble også kjent som Marienburg.
Marienburg ble erobret av styrkene til Ivan IV av Russland i 1560 under den livlandske krig. Den ble innlemmet i Polen-Litauen i 1582, og en del av Sverige i 1629.
Ernst Glück, en protestantisk prest, var den første som oversatte Bibelen til latvisk. Han opprettet også den første latviske språkskolen i Vidzeme i 1683. Den er nå Alūksne Museum.
Den russiske hæren under Boris Sjeremetijev erobret byen under den store nordiske krig i 1702. Da ble også omgivelsene rasert, og alle innbyggerne deportert. Dette inkluderte Glück og hans fosterdatter Marta Skavronska, som senere ble Katarina I av Russland.


== Galleri ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Alūksne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Slaget i Bois Belleau

Slaget i Bois Belleau («Belleau-skogen», engelsk: Belleau Wood) fant sted under første verdenskrig ved Marne i Frankrike i perioden 1. juni 1918 til 26. juni 1918.
Slaget ble utkjempet mellom USAs andre og tredje infanteridivisjon, samt enheter fra den franske 6. armé og det britiske IX korps, mot styrker fra Tysklands 10., 28., 87., 197. og 237. divisjon.
På alliert side spilte de amerikanske marineinfanteristene en stor rolle, hvor spesielt den fjerde marinebrigade under kommando av general James Harbord utmerket seg.
Slaget var den siste større trefningen på Vestfronten under første verdenskrig.
Franskmennene ga senere skogområdet, hvor kampene fant sted, et nytt navn, Bois de la Brigade de Marine, til ære for det amerikanske marineinfanteriet.