jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Everton FC

Everton Football Club er en engelsk fotballklubb fra byen Liverpool som spiller i FA Premier League. Everton har spilt 116 sesonger i den øverste divisjonen, noe som er rekord. Everton har vunnet seriemesterskapet ni ganger og har vært i den øverste divisjonen siden 1954. Klubben var en av grunnleggerne av Premier League i 1992.
Everton ble stiftet i 1878 og var en av tolv klubber som startet The Football League i 1888. Klubben vant sitt første seriemesterskap to sesonger senere. Etter tre ligatitler og to FA-cup-titler i 1920- og 1930-årene, opplevde Everton lite sportslig suksess før en oppblomstring i 1960-årene da klubben vant to ligamesterskap og FA-cupen én gang. Midten av 1980-årene representerte deres siste periode med suksess med seriemesterskap i 1984/85 og 1986/87 samt FA-cup-triumf i 1984. I 1985 vant de den europeiske cupvinnercupen. Klubbens siste store trofé var FA-cupen i 1995. Klubbens supportere er kjent som Evertonians. Everton har en stor fanbase og et tilskuersnitt på over 36 000 mennesker per kamp. Evertons rivaler er naboen Liverpool FC, og kampene mellom disse to klubbene er kjent som Merseyside Derby. Liverpool FC ble dannet i 1892 av en utbrytergruppe bestående av Evertons tidligere president og et par spillere. Tvisten resulterte også til at Everton forlot Anfield, deres hjemmebane på den tiden. Klubben har holdt til på sin nåværende hjemmebane, Goodison Park, siden 1892. Planer om å flytte til en ny 50 000-seters utvidet stadion i Kirkby på Liverpool-grensen ble blokkert av en offentlig høring i 2009, men det er nå nytt stadion under bygging på Bramley Moore Dock, beregnet klar for innflytting i 2025.
Klubbens hjemmedrakter har tradisjonelt vært royalblå og hvit siden 1901–1902-sesongen. Deres mest kjente spiller er Dixie Dean som scoret 60 ligamål i 1927–1928 sesongen.


== Meritter ==
Vinner av 2. divisjon: 1930/31.
Finalist i FA-cupen: 1893, 1897, 1907, 1968, 1985, 1986, 1989 og 2009.
Finalist i Ligacupen: 1977 og 1984.
Finalist i League Super Cup: 1986.
Finalist i Simod Cup: 1989.
Finalist i Zenith Data Systems Cup: 1991.


== Trenerstab 2021/22-sesongen ==


== Spillerstall ==
Oppdatert 29. januar 2023


=== Utlånte spillere ===


== Toppscorere ==


== Kjente spillere ==

 Nigel Martyn
 Dixie Dean
 Ray Wilson
 Howard Kendall
 Alan Ball
 Mick Lyons
 Bob Latchford
 Gary Lineker
 Tony Cottee
 Peter Beardsley
 Wayne Rooney
 Paul Gascoigne
 Neville Southall
 Graeme Sharp
 Andy Gray
 Duncan Ferguson
 Olivier Dacourt
 Marco Materazzi
 Thomas Myhre
 Andrej Kantsjelskis


== Evertons managere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Everton FC – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Klubbside fra BBC
(en) «Oversikt over klubbens resultater i liga og cup». Arkivert fra originalen 1. august 2012. 
(en) Nettsted om Everton (Liverpool Echo)
(en) Uavhengig nettsted om Everton (ToffeeWeb)
(en) Uavhengig nettsted om Everton (NSNO)
(en) Nettsted om Everton (Everton-mad)
(en) Klubbside fra Soccerbase
(no) Hjemmesiden til Evertons norske supporterklubb
Åre

Åre kan referere til:

Åre (redskap) som brukes til roing eller padling
Padleåre
Åre (ildsted), åpent, innomhusSteder:
Åre kommune i Sverige
Åre (tettsted) i Åre kommune
Åre Östersund lufthavn
Årefjorden, fjordarm i ytre OslofjordTransportkanaler:
Blodåre
Lymfeåre
Transportåre
VannåreÅre (geologi):
Diamantåre
Gullåre
Kobberåre
Sølvåre
Musikk:
Åre (album)


== Se også ==
Årehinne (pekerside)
Gysingevargen

Gysingevargen var en ulv som drepte ni barn og ei voksen kvinne i Sverige i 1820/1821.
Det hendte folk hadde ulv på gårdene i gamle dager, fordi de ga status til bonden. Dessuten fikk han offentlig skuddpremie for dyret om (når) det ble avlivet. De tok gjerne dyra som valper, direkte fra hiet, og alet dem opp på gården. Der sto de gjerne lenket i en kraftig kjetting hele døgnet.
Gysingevargen var en slik ulv. De tok ham fra et ulvehi i Gysingetraktene i 1817, sammen med to andre valper, og der vokste de tre opp på hver sin storgård. Mot slutten av 1820 klarte imidlertid den ene ulven å komme seg løs, og mellom 30. desember 1820 og 27. mars 1821 drepte ulven ni barn og ei 19 år gammel kvinne i grensetraktene mellom Gästrikland og Dalarna i Sverige. I tillegg skadet den 15 andre barn.


== Se også ==
Vanlig gråulv
Taubåt

Taubåt, bukserbåt eller slepebåt) er en båt som brukes til å taue, slepe eller manøvrere andre båter, lektere, større skip, farkoster og konstruksjoner/installasjoner til og fra havn eller kai eller et annet bestemmelsessted. Taubåter brukes også som sikring under fart i trange eller andre krevende farvann, når en taubåt ligger bak et fartøy som krever det på grunn av sikkerhetsbestemmelser i området kalles det for eskortekjøring. Taubåter brukes også til å trekke av skip som har grunnstøtt. Av og til kan de også bistå med slep av skip med motorhavari eller andre skader til havn eller til verksted. Felles for så vel små som store, havgående taubåter er at fremdriftsmaskineriet er dimensjonert for å gi størst mulig trekkraft.
Fartøy som er 8 meter eller lenger skal være sertifisert for slep.


==== Brannberedskap ====
Mange taubåter er utstyrt med brannkanoner som kan brukes til å slukke branner på skip. Noen av taubåtene er også utstyrt med røykdykkerlag. Det vil si at de kan komme om bord i et brennende fartøy for å redde mannskap eller slukke brann, frem til lokalt brannvesen kommer til skipet.


== Se også ==
Skyvende bukserbåt


== Litteratur ==
Knut W. Engebretsen: Taubåtfart på Glomma – En bok om slepebåtene i Fredrikstad og Sarpsborg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tugboats – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tugboat – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Linus (pave)

Linus (død 79) var pave fra ca. 68 til sin død. Han var den andre pave, rett etter Apostelen Peter.
Ifølge Tertullian ble Peter etterfulgt av Klemens I, men dette er i strid med alle andre kilder, og det er ingen grunn til å feste lit til det. Det er uklart når Linus ble pave. Peter led martyrdøden i 64 eller 67, og de fleste kilder sier at han ble pave i 67 eller 68. Den hellige stol skriver i sin offisielle paveliste at det var i 68. Eusebius av Cæsarea hevder det var i 69, Catholic Encyclopedia sier 64, Liber Pontificalis 56 og Den liberianske katalog 55. Det er mulig at han var Peters hjelpebiskop fra 55 eller 56, og at dette er årsaken til den tidlige dateringen i noen kilder. 
Ifølge Ireneus av Lyon, i Adversus haereses III.iii.3, var pave Linus identisk med den Linus som nevnes av Paulus i Andre brev til Timoteus, 4,21. Det er ikke sikkert om dette er en korrekt påstand, eller om det er en senere navneforveksling. 
Svært lite er kjent om hans liv. Han skal ha blitt født i Volterra i Toscana. Foreldrene het muligens Herculaenus og Claudia. En del skrifter ble tidligere attribuert til Linus, men disse har vist seg å være fiktive eller usikre. Det ble lenge hevdet at han nedfelte et påbud om at kvinner skulle dekke til hodet i kirken, men dette regnes nå som svært tvilsomt. En beretning om Peters og Paulus' martyrier, på latin, ble også lenge hevdet å være Linus' verk, men det er fastslått av det ble skrevet i det 6. århundre. 
Det er også noe uklarhet omkring når han døde. De fleste mener det var i 79, men dateringen varierer i enkelte kilder mellom 67 og 81. Ifølge Liber Pontificalis døde han som martyr, mens Ireneus sier han døde en naturlig død. Siden det ikke pågikk noen kristenforfølgelse på hans tid, er det usannsynlig at han led martyrdøden. 
Hans minnedag er den 23. september. Dette er dødsdagen som er oppgitt i Liber Pontificalis, og den er således knyttet til det tvilsomme martyriet. Datoen har likevel blitt beholdt, da man ikke har bedre alternativer som gjør det hensiktsmessig å gjøre om på tradisjonen. Han skal ha blitt gravlagt på Vatikanhøyden, og det ble i 1615 funnet en innskrift i nærheten av Peters grav som nevner en Linus, men antikvaren Franceco Maria Torrigio som gjorde funnet, nevner at disse fem bokstavene fremstod som siste del av et lengre navn (som f.eks Aquilinus eller Anullinus).


== Referanser ==
Sagesund

Sagesund er en bosetning i Tvedestrand kommune i Agder, i midten av Oksefjorden, hvor det bor omtrent 50 personer på helårsbasis. Sagesund er svært populært om sommeren, hvor antallet beboende er minst fordoblet. Oksefjorden Tennisklubb ligger et steinkast unna, og tilbyr både tennis og sandvolleyball.
Sagesund ligger i en beskyttet fjord, som gjør stedet idyllisk, samt svært egnet for vannsport som vannski og wakeboard. Området er også særlig egnet for turer i skogen til de mange idylliske vannene. Sagesund ligger på den populære Sørlandsruta, som er en merket sykkelløype fra Kragerø til Lillesand/Kristiansand.
I nærheten av Sagesund er det også ganske mange fine topper man lett kan finne fram til. I dag er spesielt Sagesund satt på kartet av galleriet i Sagesund. Et lite sjarmerende galleri, som har utstilling hver sommer av bilder av kjente norske kunstnere. 


== Transport ==
Sagesund ligger 6,2 kilometer sørøst for Tvedestrand på fylkesvei 411. Det går busser flere ganger daglig fra Tvedestrand.


== Navn ==
Navnet Sagesund stammer fra at det pleide å være et sagbruk som ble drevet av bekken som rant ut ifra Sagekjenna til Kilen. 


== Eksterne lenker ==
Sørlandsruta
Centro-Oeste

Centro-Oeste beskriver den sentral-vestre regionen i Brasil som består av delstatene Goiás, Mato Grosso og Mato Grosso do Sul samt Distrito Federal hvor Brasils hovedstad Brasília ligger.


== Fakta ==
Areal: 1.612.077,2 km² (28,3%)
Befolkning: 11.616.750 innb. (7,2 innb./km²; 6,4%)
BNP: ~40bi US$ (8%)
Klima: Savanneklima (varmt, med relativt lite nedbør gjennom året) øst og nordøst i regionen. Tropisk i vest.
Største byer: Brasília (2.043.169); Goiânia (1.090.737); Campo Grande (662.534); Cuiabá (483.044); Aparecida de Goiânia (335.849); Anápolis (287.666), Corumbá (95.704)
Økonomi: Lobbyvirksomhet, turisme, landbruk og kvegdrift.


== Se også ==
Delstater og regioner i Brasil
Talcahuano

Talcahuano er en kommune og en havneby i regionen Biobío sentralt i Chile. Byen hadde om lag 253 000 innbyggere i 2003. Byen er en universitetsby. I tillegg finnes det fiskeindustri, oljeraffineri og Chiles viktigste marinebase.
Byen ble offisielt grunnlagt 5. november 1764, men området er først nevnt så tidlig som i 1544 da oppdageren Juan Bautista Pastene fant munningen av Bío-Bío-elven. I 1601 beordret Chiles guvernør Alonso de Ribera byggingen av et fort på stedet hvor Talcahuano i dag ligger. Byen er oppkalt etter indianerhøvdingen Talcahueñu.
Kommunen har et areal på 148,29 km².


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Talcahuano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Talcahuano – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
thno.info
ASMAR - Astillero de Talcahuano
Temuco

Temuco er en by sentralt i Chile. Den har 260 878 innbyggere (2002). Byen er et handels- og jordbrukssentrum.


== Historie ==
I 1552 nådde Pedro de Valdivia området, men grunnleggelsen av bosetninger der i mapuchenes område viste seg helt mislykket. Mange nybyggere og soldater ble drept i sammenstøtene. Pedro de Valdivia falt selv i 1553 i slaget ved Tucapel. Da Pelantaro i 1592 ble valgt til mapuchenes nye toqui. ble samtlige europeiske bosettinger sør for elven Biobio ødelagt. Fra 1602 trakk spanjolene seg tilbake fra området.
Etter den chilenske uavhengigheten ble festningen Temuco offisielt grunnlagt den 24. februar 1881, for å kunne kontrollere bedre det mapucheområde som nettopp var blitt erobret.En historisck jernbanebro med 11 buer på 35 m krysser elven Río Cautín. Byggingen ble betrodd den belgiske ingeniør Gustave Verniory (en elev av Gustave Eiffel). Broen kunne krysses for materialier i 1896, stod ferdig i mai 1898 og ble åpnet av president Federico Errázuriz Echaurren den 13. november 1898.
Den 22. mai 1960 ble Chile rammet av et kraftig jordskjelv (verdens kraftigste som var blitt målt til da) med en styrke på 9,5 momentmagnituder. I Temuco var styrken på 8,0.


== Referanser ==
Punta Arenas

Punta Arenas er en by og kommune helt sør i Chile. Kommunen har 131 592 innbyggere (2017). Punta Arenas er hovedstad i Region XII Magallanes y de la Antártica Chilena. Den ligger ved bredden av Magellanstredet, og er verdens sørligste by med over 100 000 innbyggere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Punta Arenas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sudeste

Sudeste er den sørøstlige regionen i Brasil og består av delstatene Espírito Santo, Minas Gerais, Rio de Janeiro og São Paulo. Dette er den mest velstående regionen av Brasil og står for omkring 60 % av Brasils BNP.


== Fakta ==
Areal: 927 286 km² (12 %)
Befolkning: 72 300 000 innbyggere (77,96 innb /km², 38 %)
BNP: ~320bi US$ (58,5 %)
Klima: Tropisk langs kysten og i nordvest. Halvtørt i nord og temperert klima i sør.
Største byer: São Paulo (10 405 867); Rio de Janeiro (5 851 914); Belo Horizonte (2 232 747); Guarulhos (1 071 268); Campinas (968 172); Nova Iguaçú (915 366); São Gonçalo (889 828); Duque de Caxias (770 865); São Bernardo do Campo (701 289); Osasco (650 993); Santo André (648 443); São José dos Campos (538 909); Contagem (537 806); Ribeirão Preto (505 053); Uberlândia (500 488); Sorocaba (494 649); Niterói (458 465); Juiz de Fora (456 432); Santos (412 243), Vila Velha (357 952), Bauru (310 000), Vitória (291 941)


== Se også ==
Delstater og regioner i Brasil
Thomas Fasting

Thomas Fasting (født 25. februar 1769 på Lista, død 21. november 1841) var en norsk sjøoffiser og statsråd. Han var leder av sjøforsvaret våren 1814, statsråd uten portefølje 13. oktober til 4. november samme år, medlem av statsrådsavdelingen i Stockholm i sju perioder mellom 1817–1836, og minister for sjøforsvaret i åtte perioder mellom 1815–1839, samt leder for departementet for hæren i 1828–30 og 1832–33.Før han startet sin politiske løpebane hadde han i 25 år vært knyttet til den danske marinen blant annet som sjef på orlogsfartøyet «Ærøe» i Dansk Vestindia. Han hadde også vært deltaker under slaget på reden i København i 1801.Fasting var innehaver av Dannebrogordenen og Sverdordenen.


== Statsrådsposter ==
13. oktober 1814 supplert inn i statsrådet etter at Christian Frederik hadde lagt ned kronen; uten portefølje; fratrådte 4. november etter kongevalget
Fra 31. mars 1815; sjef for det nyopprettede Marinedepartementet
Fra november 1817; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra desember 1818; sjef for Marinedepartementet
Fra mai 1820; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra august 1821; sjef for Marinedepartementet
1.–21. mai 1824; også sjef for Revisjonsdepartementet
Fra august 1824; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra 16. september 1825; sjef for Marinedepartementet
Fra september 1826; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra oktober 1826; sjef for Marinedepartementet
Fra desember 1828; også sjef for Armédepartementet
Fra januar 1830; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra januar 1831; sjef for Marinedepartementet
Fra august 1832; også sjef for Armédepartementet
Fra juli 1833; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra september 1834; sjef for Marinedepartementet
Fra juni til november 1836; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra desember 1836; sjef for Marinedepartementet
Avskjed fra statsrådet 17. oktober 1839


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Thomas Fasting hos Norsk senter for forskningsdata
Marinedepartementet

Marinedepartementet i Norge ble opprettet 17. november 1818 og erstattet det tidligere 7. departement for sjømilitæretaten. Havne- og kanalvesenet, som tidligere hadde hørt inn under 5. departement, ble lagt inn under det nye departementet. Karantenevesenet hadde ikke hørt inn under noe departement tidligere, men ble nå lagt innunder Marinedepartementet.
Ved kongelig resolusjon 6. juni 1861 ble Marinedepartementet og Postdepartementet slått sammen til Marine- og postdepartementet, mens Karantenevesenet ble lagt inn under Indredepartementet.
1. september 1885 ble departementet slått sammen med Armédepartementet til Forsvarsdepartementet.


== Statsråder ==
Jens Schow Fabricius (konst.), 1818
Thomas Fasting, 1818–1820
Jonas Collett, 1820
Mathias Otto Leth Sommerhielm, 1820–1821
Thomas Fasting, 1821–1824
Poul Christian Holst, 1824–1825
Thomas Fasting, 1825–1826
Hans Hagerup Falbe, 1826–1827
Thomas Fasting, 1827–1830
Nicolai Johan Lohmann Krog, 1830–1831
Thomas Fasting, 1831–1833
Nicolai Johan Lohmann Krog, 1833–1834
Thomas Fasting, 1834–1836
Nicolai Johan Lohmann Krog, 1836
Thomas Fasting, 1836–1839
Hans Christian Petersen, 1839–1840
Valentin Christian Wilhelm Sibbern, 1840–1841
Hans Christian Petersen, 1841–1843
Valentin Christian Wilhelm Sibbern, 1843–1844
Hans Christian Petersen, 1844–1845
Henrich Herman Mejer Foss, 1845–1848
Ole Wilhelm Erichsen, 1848–1852
Niels Andreas Thrap (konst.), 1852–1853
Hans Christian Petersen, 1853
Ole Wilhelm Erichsen, 1853–1856
Henrik Steffens Hagerup, 1856–1857
Hans Christian Petersen, 1857
Henrik Steffens Hagerup, 1857
Hans Christian Petersen, 1857–1858
Henrik Steffens Hagerup, 1858–1859
Hans Christian Petersen, 1859–1860
Jacob Worm Skjelderup (konst.), 1860
Ketil Motzfeldt, 1860
Harald Nicolai Storm Wergeland, 1860–1861
Ketil Motzfeldt, 1861
August Christian Manthey, 1861


== Kilder ==
Riksarkivet: Marinedepartementet 1819-1861
regjeringen.no: Norske regjeringer 1814–1905
Ulykkene i Vestisen

Ulykkene i Vestisen rammet flere norske skuter i Vestisen mellom Grønland og Jan Mayen mens de deltok i den årvisse selfangsten i april/mai.
Rundt 7.-9. april 1917 forsvant sju fangstskuter og over 80 mann omkom. Blant skutene var «Admiralen» og «Arctic» fra Ålesund. 18. august dro «Flemsøy» med Johannes Brandal og  Johan Olsen ut for å lete etter spor. De fant en fangstbåt og en skipsside.Under en orkan 9.-10. april 1933 forliste sju skuter og tretten mann omkom. Elleve omkom fra «Håkon» av Tromsø med besetning på 22 og Olaf Eriksen som skipper. To menn ble slått overbord, en fra «Susan» av Hammerfest og Anders Vik fra Hillesøy på Tromsøskuten DS «Selis» (som ikke forliste).I april 1939 forsvant «Polar» og «Vikfjeld» fra Tromsø med 28 mann.Omkring 5. april 1952 var det 53 norske fangstskuter i Vestisen, hvorav sju forliste i en kraftig storm. Av disse forsvant fem: «Ringsel», «Brattind» og «Vårglimt» fra Troms og «Buskøy» og «Pels» fra Sunnmøre, og 78 mann omkom. Tross mange døgns omfattende søk med fly og marinefartøyer fant man ingen spor etter skutene. Det første fartøyet som forliste, var Møre-skuten «Vestis», men mannskapet berget seg.


== Se også ==
Norske katastrofer og store ulykker


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kjell Nyström; Per Øynes (1968). Alarm i Vestisen: Beretningen om 1952-mysteriet da 5 selfangstskuter forsvant sporløst. Aschehoug. 
Asbjørn T. Aagaard; Hilde Aagaard (1995). Vesterisen 1952. H. Aagaard. ISBN 82-993655-0-3.  [Dagboknotater publisert av Hilde Aagaard]
Arnold Farstad (2001). Mysteriet i Vestisen: selfangsttragedien som lamslo nasjonen. Samlaget. ISBN 8252158498.
Dorchester

Dorchester kan vise til:


== Steder i England ==
Stedsnavnet Dorchester er opprinnelig fra England, og spredde seg med puritanere som utvandret fra Dorset. 

Dorchester, Dorset, administrasjonsbyen i Dorset, England
Dorchester-on-Thames, landsby i Oxfordshire, England
herunder Dorchester bispedømme
The Dorchester, luksushotell i London


== Stedet i Amerikas forente stater ==
Dorchester, Massachusetts
Dorchester, Illinois
Dorchester, Nebraska
Dorchester, New Hampshire
Dorchester, Texas
Dorchester, Wisconsin
Dorchester,, Maryland


== Steder i Canada ==
Dorchester, Ontario
Dorchester, New Brunswick
Pinneleken

Pinneleken (engelsk: Poohsticks) er et spill som går ut på at deltakerne samtidig slipper pinner i en elv på den ene siden av en bro for så å gå på andre siden av broen for å se hvilken av deltakernes pinne som har kommet først frem.

Leken ble først nevnt i A. A. Milnes Huset på Bjørnehjørnet (1928), den andre av bøkene om Ole Brumm.
Det har siden 1984 vært arrangert et årlig verdensmesterskap i pinneleken (The World Poohsticks Championships) på Little Wittenham Bridge ved landsbyen Dorchester-on-Thames i Oxfordshire i England. Mesterskapet hadde opprinnelse som en innsamlingsaksjon for Royal National Lifeboat Institution og blir organisert av Sinodun Rotary Club. Det 30. verdensmesterskapet som skulle vært arrangert i mars 2013 ble avlyst med planlagt nytt arrangement i oktober.Poohsticks Bridge i Ashdown Forest utenfor Hartfield i East Sussex, England, har fått navn etter leken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmesiden til Verdensmesterskapet i pinneleken Arkivert 13. mai 2013 hos Wayback Machine. (en)
Historien om Ole Brumm-pinneleken og litt annet
Pooshsticks Bridge. Privat reisebeskrivelse og bilder. (en)
Utjevningsmandat

Utjevningsmandat er et mandat (en partirepresentant) som blir tildelt for å sikre at de politiske partiene ved et stortingsvalg får en større forholdsmessig representasjon etter stemmetallene på landsbasis enn det tildelingen av distriktsmandater tilsier. Ordningen med utjevningsmandater brukes også blant annet ved valg til Folketinget i Danmark, og til Sveriges riksdag og regionvalg i de svenske regionene.


== Norge ==
Det politiske valgsystemet ved stortingsvalg har flere ganger ført til en skjev fordeling mellom partiene. Dette skyldes at valgoppgjøret skjer fylkesvis, slik at hvis 4–5 mandater fra et valgdistrikt (fylke) skal fordeles på 7–8 partier, kan det ikke bli en mandatfordeling som fullt ut representerer de stemmeberettigedes stemmer. Flere partier kan derfor ikke bli representert. For å rette på dette ble det i 1989 innført en ordning med åtte utjevningsmandater.For at et parti skal kunne få et utjevningsmandat må det ha passert en sperregrense, det vil si oppnådd en oppslutning på minst fire prosent på landsbasis (Grunnloven § 59). Det er derimot ingen sperregrense for valget av distriktsrepresentantene.Fra og med stortingsvalget 2005 ble det innført ett utjevningsmandat fra hvert fylke, og den gamle ordningen med åtte utjevningsmandater fordelt på hele riket falt bort. 
Det velges dermed 169 stortingsrepresentanter: 150 som distriktsrepresentanter og 19 som utjevningsrepresentanter.
Ordningen med utjevningsmandater kan medføre at et parti som oppnår lav oppslutning i et fylke likevel mottar et utjevningsmandat der på grunn av oppslutningen i resten av landet. Ved valget i 2005 fikk Venstre 5,9 prosent av stemmene på landsbasis og fikk i alt 10 mandater, hvorav fire utjevningsmandater. Ett av Venstres utjevningsmandater gikk til Finnmark, hvor representanten Vera Lysklætt ble valgt inn selv om partiet i fylket kun mottok 826 stemmer, eller 2,2 prosent av stemmene. Med andre ord ble Lysklætt innvalgt av Venstres velgere i andre fylker enn Finnmark – partiet hadde et stort antall reststemmer i det sentrale østlandsområdet som virket inn her. Høyre mottok til sammenligning 3 439 stemmer i Finnmark, en oppslutning på 9,3 prosent og lå nærmest til å vinne et mandat (Sosialistisk Venstreparti lå nærmest til å tape sitt mandat, med 4 768 stemmer), men mistet likevel sitt ene finnmarksmandat.En ordning med utjevningsmandater ved fylkestingsvalgene, for å sikre representasjon fra alle kommuner i et fylke, ble praktisert fra 1975 til 1999.


== Sverige ==
Fra og med 1970 brukes et lignende system med utjevningsmandater ved valg til Sveriges riksdag og til regionvalg, tidligere kalt landstingsvalg (valg til de svenske fylkestingene). Det er det en sperregrense på fire prosent til Riksdagen, og en grense på tre prosent i regionvalgene. Siden 1976 er det 39 utjevningsmandater i riksdagsvalget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.regjeringen.no 2009: Valgoppgjør: hvem blir valgt ved stortingsvalg