jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Serafer

Serafer er en kategori engler som er omtalt i Bibelen. Det hebraiske ordet serafim (hebraisk: שרפים) er et substantiv i flertall som er avledet av verbet saraf som betyr «brenner», fra verbet "lisrof" (hebraisk: לשרוף).


== Bibelens beskrivelse ==
 Serafene nevnes følgende steder i Bibelen:
Jesaja 6:2 – «Serafer stod omkring ham. Hver av dem hadde seks vinger. Med to dekket de ansiktet, med to dekket de føttene, og med to holdt de seg svevende.»
Jesaja 6:6 – «Da fløy en av serafene bort til meg. I hånden hadde han en glo, som han hadde tatt med en tang fra alteret.»Serafene er ifølge Jesajas bok 6:2 beskrevet som åndeskapninger med seks vinger som har sin plass omkring Guds trone i himmelen. I og med at de utfører sin tjeneste ved Guds trone, så har de sannsynligvis en meget høy stilling i den himmelske rangordning. Serafer betyr bokstavelig «de brennende», så de utstråler sannsynligvis et brennende lys.
Bibelen sier ikke noe om antallet på serafene. Jesaja 6:3 sier at serafene ropte til hverandre, noe som tyder på at de stod på hver side av tronen. De ropte «Hellig, hellig, hellig er Herren, Allhærs Gud. All jorden er full av hans herlighet.», noe som tyder på at de har som oppgave å kunngjøre Guds hellighet overalt i universet, også på jorden.


== Kultur ==
Serafer blir brukt som symbol og motiv i allegorier, emblemer og våpenskjold. De har gitt navn til den svenske Serafimerordenen som har serafer i ordenskjedet.


== Litteratur ==
Hellemo, Geir; Guds billedbok, virkelighetsforståelse i religiøse tekster og bilder, Oslo 1999 ISBN 82-530-2034-1
Nes, Solrunn; Mysteriets formspråk, Bergen 2000 ISBN 82-419-0266-2 s. 93


== Eksterne lenker ==
De hellige verneengler, Katolsk.no
StarDust om engler
Det himmelske hierarki
Stanford Encyclopedia of Philosophy
Tone Åse

Tone Åse (født 24. februar 1965) er en norsk sanger fra Bergen. Hun er ansatt som førsteamanuensis ved Institutt for musikk (NTNU).
Etter endt lærerutdanning studerte hun klassisk sang ved Trøndelag musikkonservatorium og i Tromsø, og tok hovedfag ved Jazzlinja (NTNU) (2007).Hun ble med i Kvitretten (1991) som ga ut to plater, og med Eldbjørg Raknes har hun fortsatt samarbeidet derfra. Åse overtok Sosialistisk Kor i Trondheim (1994), er også delaktig i Trondheim Voices, samt har opptrådt med Trondheim Jazzorkester. I Live Maria Roggens «Liveband» har hun medvirket (2006), og med Ingrid Storholmen fremførte hun «Samtalen» på Olsokdagene 2006.
Hun leder kvartetten BOL med ektemannen Ståle Storløkken (piano), Tor Yttredal (saksofon) og Tor Haugerud (trommer) (Silver sun, Curling Legs, 2001); i ny trioform (Yttredal forlatt) laget de bestillingsverk til Trondheim kammermusikkfestival 2003. Senest opptrådte de på Varangerfestivalen 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tone Åse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tone Åse på Internet Movie Database 
(en) Tone Åse på Discogs 
(en) Tone Åse på MusicBrainz
Behemot

Behemot (hebraisk: בהמות‎, behemoth, Bəhēmôth, Behemot, B'hemot; arabisk: بهيموث Bahīmūth eller بهموت Bahamūt) er betegnelsen på et dyr som nevnes i Jobs bok kapittel 40 i den hebraiske Bibelen (det gamle testamente). Det omtales som et fryktinngytende og uovervinnelig vesen skapt av Jahve. Dyret har av flere blitt tolket som en flodhest.


== Beskrivelse ==

Teksten i Jobs bok:

Se Behemot: Jeg skapte både henne og deg. Hun eter gress som en okse. Se for en kraft hun har i hoftene, og for en styrke i bukmusklene! Hun strekker ut halen, stiv som en seder, og lårsenene er fast flettet. Beina er som bronserør, knoklene som jernstenger. Hun er Guds fremste verk, av skaperen fikk hun sitt sverd. Fjellene gir henne føde, alle villdyrene leker der. Hun hviler under lotusplanter, i ly av siv og sump. Lotusen gir skygge, piletrærne ved elven omgir henne. Om elven fosser, er hun like rolig, trygg selv når Jordan bruser mot hennes gap. Hvem tør åpenlyst angripe henne og dra en snor gjennom nesen?I apokryftene er Behemot et mytologisk dyr, skapt på den femte dag samtidig med Leviatan. Begge spiller en sentral roll i ofiternes gnostiske system.Ifølge en jødisk legende er behemot, leviatan og fuglen ziz noen uhyrer som skal spille en rolle på dommens dag. Da skal de til slutt bli drept og servert som mat.


== Tolkninger ==
Folbildet til Behemot skulle kunne være et virkelig dyr, ofte identifisert med en vannbøffel, elefant eller flodhest. Visse forskere anser imidlertid at disse dyr ikke stemmer med beskrivelsen, for eksempel en hale som et sedertre, og beskrivelsen skulle da fremst være symbolsk og ikke zoologisk. Noen mener beskrivelsen passer til en dinosaur, som en sauropod.Den vanligste oppfatningen er at beskrivelsen er inspirert av flodhesten. Flodhesten var i det gamle Egypt symbol for kaoskreftene og det går i linje med fremstillingen i Jobs bok.


== Litteratur ==
B.F. Batto: «Behemoth.» I: K. van der Toorn; B. Becking; Pieter W. van der Horst (utg.): Dictionary of Deities and Demons in the Bible. Leiden, Boston, Köln, 21999, ISBN 9-00-411119-0, s. 165-169.
Norbert Borrmann: Lexikon der Monster, Geister und Dämonen. Berlin 2000, ISBN 3-89602-233-4.
Fred Hartmann: Das Geheimnis des Leviathan. Schwengeler, 2005, ISBN 978-3-85666-374-2.


== Annet ==
I romanen Mesteren og Margarita av Michail Bulgakov, heter katten Behemot


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behemoth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Leviathan and Behemoth article in the Jewish Encyclopedia
Putting God on Trial – The Biblical Book of Job contains a major section on the literary use of Behemoth.
Omar Gooding

Omar Gooding (født 19. oktober 1976 i The Bronx i New York City i New York) er en amerikansk filmskuespiller. Han ble først kjent etter å ha spilt komedien Ghost Dad. Siden den gang har han spilt i en Baby Boy, The Ernest Green story, og Smart Guy.


== Bakgrunn ==
Gooding ble født i The Bronx i New York City. Faren hans Cuba Gooding er også skuespiller slik som hans bror, Cuba Gooding jr., som blant annet har spilt i MacGyver. 


== Personlig liv ==
Gooding ble i 1995 arrestert for pistolbesittelse. Han ble da sittende inne i 18 måneder. Han spilte rollen som Sweet Pea i filmen Baby Boy (2001). Skuespilleren Angell Conwell spilte kjæresten hans, Kim. Da filmingen av Baby Boy var ferdig, ble de samboere. Han har en pitbull som heter «Xeena».


== Eksterne lenker ==
(en) Omar Gooding på Internet Movie Database 
(da) Omar Gooding på Scope 
(fr) Omar Gooding på Allociné 
(en) Omar Gooding på AllMovie 
(en) Omar Gooding hos The Movie Database 
(en) Omar Gooding hos Behind The Voice Actors
Östen Warnerbring

Östen Warnerbring (født 22. november 1934 i Malmö, død 18. januar 2006 på Gran Canaria) var en svensk jazzmusiker (klarinett og saksofon) og vokalist, kjent som «Östen med rösten».


== Bakgrunn ==
Ved siden av annet arbeid var han aktiv i Nalenbandet, debuterte på plate med Sweet Lorraine (1951), samt drev eget danseband, før han ble musiker på heltid i 1963. Sammen med Eva Rydberg (1943–) utgjorde han duoen «Curt og Majken» fra 1979, og var ofte å se på «Berns och Hamburger Börs» i Stockholm. 
Han representerte Sverige i Eurovision Song Contest 1967 med låten «Som en dröm», som endte på åttendeplass. I 1970-årene turnerte han med Cornelis Vreeswijk (1937–1987), Berndt Egerbladh (1932–2004) og Ernst Hugo Järegård (1928–1998).
Han ga ut nærmere 30 plater. De siste plateutgivelsene hans var Musik vi minns (2001), 18 bästa (2002), og i 2003 Piraten, Bombi Bitt och jag, med tekster av Fritiof Nilsson Piraten, sammen med Jan Andren trio.I 1993 var han gjest hos Rune Larsen i TV-programmet Casablanca. Samme høst gjestet han Vidar Lønn-Arnesen i programmet Da Capo!. Han ble i 1996 kåret av Aftonbladet til Sveriges mest populære sanger. 
Han døde på Gran Canaria i Spania i 2006 på et hotell der han underholdt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Östen Warnerbring – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Östen Warnerbring på Internet Movie Database 
(sv) Östen Warnerbring i Svensk Filmdatabas 
(en) Östen Warnerbring på Apple Music 
(en) Östen Warnerbring på Discogs 
(en) Östen Warnerbring på MusicBrainz 
(en) Östen Warnerbring på SoundCloud 
(en) Östen Warnerbring på Spotify 
(en) Östen Warnerbring på Last.fm 
(no) Östen Warnerbring på Rockipedia 
(en) Östen Warnerbring på Genius — sangtekster 
(en) Östen Warnerbring på AllMusic 
warnerbring.com
Sune Nordgren

Sune Nordgren (født  8. mars 1948 i Lund) er en svensk museumsmann. Han var direktør for Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design 2003–2006. Han har tidligere bl.a. vært direktør ved Baltic Centre for Contemporary Art i Gateshead i England.
Nordgren ble født i Lund, men vokste opp i Åhus i Skåne. Mellom 1970 og 1974 utdannet han seg ved Grafikskolan Forum i Malmø og arbeidet i nærmere ti år som kunstner, formgiver og illustratør. I 1975 startet han sammen med sin kone Marianne kunsttidsskriftet Kalejdoskop og tre år senere, i 1978, Kalejdoskop Förlag. Han har også arbeidet som kunstkritiker for Sydsvenskan, Dagens Nyheter og i radiokanalen P1 for Sveriges Radio. Fra 1986 til 1989 ledet han flere kunstprogrammer for Sveriges Television. I 1990 ble han så sjef for Malmö Konsthall, og seks år senere, i 1996, direktør for International Artists' Studio Program in Sweden i to år. I 1998 ble han sjef for og fikk ansvaret for å bygge opp Baltic Centre for Contemporary Art i Gateshead. Han ble utnevnt til direktør for det norske Nasjonalmuseet i 2003, og fikk ansvaret for sammenslåingen av Arkitekturmuseet, Kunstindustrimuseet, Museet for samtidskunst, Nasjonalgalleriet og Riksutstillingene til en felles institusjon.
Nordgrens tid som direktør for Nasjonalmuseet har vært omdiskutert. I norske aviser er han blitt anklaget for manglende kunstfaglig kompetanse, spesielt for å kunne lite om norsk kunsthistorie. Han er dessuten blitt kritisert for store underskudd, for samarbeidsproblemer, og for å ta all kritikk personlig. En av Nasjonalmuseets utstillinger måtte stenge på grunn av bemanningssituasjonen. En av hans fremste kritikere har vært tidligere kulturminister Lars Roar Langslet. Nordgren ga senere til kjenne at han ikke visste at Langslet hadde vært kulturminister.
Da han annonserte sin avgang, uttalte Nordgren selv til Aftenposten at «kritikken har vært sterk og til tider så personrettet at jeg av og til har følt meg demonisert, men dette er ikke grunnen til at jeg har valgt å si opp stillingen.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sune Nordgren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sune Nordgren på Internet Movie Database
Gjør døren høy

«Gjør døren høy», opprinnelig versjon «Macht hoch die Tür, die Tor macht weit» er en adventshymne som tilkom i Østpreussen i Tyskland på 1600-tallet. 


== Bakgrunn, spredning ==
Den ble til på luthersk grunn, men er blitt populær også blant katolikker og anglikanere og andre..
En kjent oversettelse til engelsk ble foretatt i 1853 av Catherine Winkworth: Lift up your heads, ye mighty gates.Den norske versjonen er skrevet av Magnus Brostrup Landstad.
Teksten stammer fra Georg Weissel (1590–1635) og ble forfattet i 1623 i anledning innvielsen av Altroßgärter Kirche i Königsberg. Den melodi den senere er blitt kjent med finner man for første gang i Freylinghausen'schen Gesangbuch (1704).Teksten er inspirert av det som står i Salmenes bok 24:7. Teksten beskriver Jesus som verdens konge og frelser. Salmen brukes mye til jul.


== Innspillinger (i utvalg) ==
Olav Werner med Hermund Tronvik, orgel, «Dereux» Kirkeorgel. Innspilt 2. november 1965. Utgitt på EP-platen Julens budskap i ord og toner (Odeon GEON 79)
Nidarosdomens Guttekor på I Wish (2008)


== Litteratur ==
Werner Krause: Es kommt der Herr der Herrlichkeit. Wie das Adventslied „Macht hoch die Tür“ entstand. 4. Auflage. Johannis, Lahr 2004, ISBN 3-501-18304-6.
Martin Gotthard Schneider, Gerhard Vicktor (Hrsg.): Alte Choräle – neu erlebt. Kreativer Umgang mit Kirchenliedern in Schule und Gemeinde. Kaufmann, Lahr 1993, ISBN 3-7806-2277-7, S. 144 ff.
Karl Christian Thust: Die Lieder des Evangelischen Gesangbuchs, Band I: Kirchenjahr und Gottesdienst (EG 1–269). Kommentar zu Entstehung, Text und Musik. Bärenreiter, Kassel u.a. 2012, ISBN 978-3-7618-2245-6, S. 10–12.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Macht hoch die Tür – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 

(en) Fritt tilgjengelige noter av Gjør døren høy i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
Macht hoch die Tür im Liederprojekt – Noten und Text des Liedes, gesungene und Mitsing-Fassung, SWR2-Beitrag
Macht hoch die Tür', die Tor' macht weit – Noten und Text des Liedes
Macht hoch die Tür in der christlichen Liederdatenbank
Melodi
Ziz

Ziz er et mytisk vesen i form av en stor fugl. Den omtales i noen jødiske legendetradisjoner. 
Det snakkes noen ganger om at ziz er et vesen som ble skapt for å verne om alle fugler. Denne kjempefuglen beskrives i legendene som et uhyre som sammen med leviatan og behemot skal bli drept på dommens dag. Deretter skal de bli servert som mat på den store festen som blir holdt for de rettferdige. 


== Se også ==
Fugl Rokk
Foreningen norske jazzmusikere

Foreningen for norske jazzmusikere (1979–1997) var en norsk interesseorganisasjon, etablert av Norsk jazzsenter for å gi musikerne en representasjon og motvekt til det mer generelle Norsk jazzforbund.  Foreningen fikk statsstøtte (1981), og arrangerte flere arrangement, bl.a. ved Oslo Jazzhus, bl.a. bestillingsverk av Jan Gunnar Hoff (1987) samt årlige sommerkurs i jazz ved Toneheim folkehøgskole.
Til 10-årsjubileet arrangerte de et 12-timers «åpent hus» med 15 band samme sted, den 20. mai 1989.
Det delte ut prisen Årets jazzmusiker, som ble gitt til

1988 Eivin One Pedersen, trekkspill
1989 Audun Kleive, trommer
1990 Bjørn Kjellemyr, bass
1991 Per Jørgensen, trompet
1992 Jon Christensen, trommer
1993 Jon Balke, piano
1995 Vigleik Storaas, piano
1996 Frode Gjerstad, saksofonEn annen pris var Åretz jazzklubb, gitt til 
New Orleans Workshop i 1991,
Oslo Jazzhus i 1992, Bergen jazzforum i 1993 og
Bø jazzklubb i 1995.
Av ledere kan nevnes Carl Morten Iversen (1979-81, 89-93), Per Husby (1983–85), Erik Balke, Jan Gunnar Hoff og til sist Kari Rolland.
I 1997 ble den slått sammen med Norsk jazzforbund, i det nye Norsk jazzforum.
Gottfried John

Gottfried John (født 29. august 1942 i Berlin, død 1. september 2014 ved München) var en tysk skuespiller.
Han ble internasjonalt kjent for rollen som general Oumorov i James Bond-filmen GoldenEye fra 1995. Han spilte også en av de sentrale rollene i Rainer Werner Fassbinders filmatisering av Berlin Alexanderplatz, en av de lengste filmer som er produsert. Johns rollefigur het Reinhold Hoffmann. Han har også spilt i en rekke andre Fassbinder-filmer.
I 2000 spilte han rollen som Julius Cæsar i den fransk-tyske filmen Asterix & Obelix møter Cæsar, og mottok for rollen den bayerske filmprisen.
I august 2006 hadde han rollen som Jonathan Jeremiah Peachum i Klaus Maria Brandauers oppsetning av Bertolt Brechts Tolvskillingsoperaen i Berlins Admiralspalast.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gottfried John – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gottfried John – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gottfried John på Internet Movie Database 
(sv) Gottfried John i Svensk Filmdatabas 
(da) Gottfried John på Filmdatabasen 
(da) Gottfried John på Scope 
(fr) Gottfried John på Allociné 
(en) Gottfried John på AllMovie 
(en) Gottfried John hos The Movie Database
Morihei Ueshiba

Morihei Ueshiba (植芝盛平, født 14. desember 1883, død 26. april 1969) var en japansk kampkunstner og grunnlegger av kampformen aikido. Han blir ofte omtalt som Kaiso (grunnlegger) eller O Sensei (翁先生, «Store mester»).Ueshiba behersket flere tradisjonelle japanske kampformer. Hans egen, aikido, skiller seg fra annen kampkunst ved at den møter aggresjon med harmoni og ikke-vold.


== Referanser ==
Admiralspalast

Admiralspalast er et tradisjonsrikt forlystelsessted i Friedrichstrasse 101/102 i Berlin. Det ble gjenåpnet sommeren 2006 etter omfattende oppussingsarbeider.


== Historie ==
Admiralsgartenbad ble bygget i 1873 over en saltkilde av arkitektene Walter Kyllmann og Adolf Heyden.
I 1910 ble bygningen revet, og etter planer av Heinrich Schweitzer og Alexander Diepenbrock ble det bygget et ispalass. Året etter ble huset åpnet under navnet Admiralspalast, og ble et av de store forlystelsesstedene i Berlin. I tillegg til en isarena og badeanlegg i en sidebygning inneholdt Admiralspalast en stor kafé og et lystspillteater. De rikt utsmykkede badene var åpne dag og natt. På isarenaen ble det oppført «isballetter», som var komponert av sjefen for husorkesteret, Julius Einödshofer, selv.
Omkring ti år senere ble konseptet for huset endret. Etter ombyggelser ble Admiralspalast under ledelse av Hermann Haller et revyteater. Det ble åpnet med revyen Drunter und drüber, som Walter Kollo komponerte musikken for. Frem til 1931 ble det oppført en rekke revyer der. Senere ble det hovedsakelig oppført operetter. Johannes Heesters spilte her «Danilo» i Die lustige Witwe. I 1939 ble Admiralspalast slått sammen med Metropol-Theater i Behrenstraße, og i 1944 ble teateret stengt.
Etter annen verdenskrig tok Deutsche Staatsoper midlertidig i bruk bygningen, som stort sett var uskadet. Etter at operaen i 1955 flyttet tilbake til sin gjenoppbyggede bygning i Unter den Linden, ble Admiralspalast sete for Metropol-Theater. Frem til stengningen i 1997 ble det oppført operetter og musikaler av et fast husensemble i den store salen, med 1 400 plasser.
Den politiske kabareten Die Distel har fra 2. oktober 1953 blitt oppført i et forhus til Admiralspalast.
Etter å ha stått tomt i noen år overtok Falk Walter i 2005 bygningskomplekset, og igangsatte en større restaurering. Admiralspalast skulle gjenoppstå i gammel glans med teater, luksusbad, kafé, restaurant og nattklubb. Ved restaureringen ble det brukt originale marmorfliser, som hadde vært lagret i et depot i Lichtenberg.
Gjenåpningen fant sted 11. august 2006 med oppførelsen av Tolvskillingsoperaen, regissert av Klaus Maria Brandauer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
admiralspalast.de
Geschichte des Admiralspalastes
Geschichte des Admiralspalastes
Klaus Wolfermann

Klaus Wolfermann (født 31. mars 1946 i Altdorf bei Nürnberg) er en tysk spydkaster.
Han vant gull under OL 1972 i München, og ble tysk mester seks år på rad (1969–1974).
5. mai 1973 satte han ny verdensrekord i spydkast med et kast på 94,08 m i Leverkusen.


== OL-medaljer ==
 1972  München -  Gull i  friidrett, spydkast menn  Vest-Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Klaus Wolfermann – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Klaus Wolfermann – Olympics.com 
(en) Klaus Wolfermann – Olympic.org 
(en) Klaus Wolfermann – Olympedia 
(en) Klaus Wolfermann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Klaus Wolfermann – Track and Field Statistics
Marlon Devonish

Marlon Devonish (født 1. juni 1976 i Coventry) er en britisk friidrettsutøver (sprinter).
Karrierens foreløpige høydepunkt kom under OL 2004 i Athen, der Devonish var med på å ta gull på 4 x 100 m stafett sammen med Jason Gardener, Darren Campbell og Mark Lewis-Francis. I finalen slo de storfavorittene USA med ett hundredels sekund, med tiden 38,07.
Under EM i friidrett 2002 i München tok Devonish bronse på 200 meter, en meritt han gjentok fire år senere under EM i Göteborg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marlon Devonish – Olympedia 
(en) Marlon Devonish – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Marlon Devonish – Storbritannias olympiske komité 
(en) Marlon Devonish – Commonwealth Games Federation 
(en) Marlon Devonish – Commonwealth Games Federation 
(en) Marlon Devonish – World Athletics 
(en) Marlon Devonish – Diamond League 
(en) Marlon Devonish – Track and Field Statistics
Slaget ved Trois-Rivières

Slaget ved Trois-Rivières ble utkjempet den 8. juni 1776 i den amerikanske uavhengighetskrigen. En britisk hær under guvernøren i Quebec, Guy Carleton, forfulgte en amerikansk styrke og beseiret et motangrep ledet av John Sullivan.
Den amerikanske hæren i Canada led et alvorlig tap i det katastrofale angrepet på Quebec by på nyttårsaften i 1775. En stor flyt av forsyninger og forsterkninger gjorde at amerikanerne klarte å opprettholde et nærvær i nærheten av Quebec i 1776, men overlegent britisk artilleri umuliggjorde en beleiring. Sykdom tynnet ytterligere ut hæren.
En unnsetningsskvadron fra Royal Navy seilte i mai inn i Quebec havn. Carleton la fem regimenter sammen med tyske tropper fra Braunschweig til sin kommando og seilte ut mot amerikanerne. Sullivan var allerede i ferd med å trekke seg tilbake mot Montréal.
Carleton satte etter dem og Sullivan satte i gang et motangrep ved Trois-Rivières, rundt halvveis til Montreal. Selv om hans menn ble kraftig beseiret av det profesjonelle britiske infanteriet, klarte nesten hele Sullivans beseirede hær å unnslippe til Montreal av den overforsiktige Carleton.
Men dette gav bare midlertidig trygghet. Britiske avdelinger hadde operert i utkanten av Montreal hele våren, lyktes i å få okkupantene i kamp og tok nesten 500 fanger ved Les Cèdres og Vaudreuil. Ute av stand til å kontrollere området, forlot general Arnold Montreal den 15. juni etter å ha forsøkt å brenne byen. Hans brev til Sullivan sa at «la oss slutte...og sikre vårt eget land før det er for sent.»
Oksywie

Oksywie er en bydel i byen Gdynia i Polen. Oksywie var tidligere en egen by og er eldre enn byen som den nå inngår i. Byen var tidligere den første havnebyen (basen) for den polske marinen.
Gnarls Barkley

Gnarls Barkley er en duo mellom DJ og produsent Danger Mouse (Brian Burton) og vokalist CeeLo Green (Thomas Callaway).
Deres første album, St.Elsewhere, ble sluppet av Warner Music den 24. april 2006 i England og den 9. mai i USA av Atlantic/Downtown Records.


== «Crazy» ==
Deres første singel, «Crazy», er samplet fra låten «Nel Cimiterio Di Tuscon» (1968) av Gianfranco Reverberi.
Den ble en kjempehit da den først ble spilt på BBC Radio 1 av DJ. Zane Lowe. Duoen er blitt kjent for sine kostymer. De opptrådte på MTV Music Awards 2006 i Star Wars-kostymer, inkludert en gruppe med Opprører-piloter, Imperiekrigere, Stormtroppere, Chewbacca, Jango Fett, Obi-Wan og Cee-Lo som en umaskert Darth Vader.


== St.Elsewhere ==
Gnarls Barkleys første album St. Elsewhere inneholder følgende låter:
"Go-Go Gadget Gospel"
"Crazy"
"St.Elsewhere"
"Gone Daddy Gone"
"Smiley Faces"
"The Boogie Monster"
"Feng Shui"
"Just a Thought"
"Transformer"
"Who Cares?"
"Online"
"Necromancer"
"Storm Coming"
"The Last Time"


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Gnarls Barkley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gnarls Barkley på Internet Movie Database 
(en) Gnarls Barkley på Apple Music 
(en) Gnarls Barkley på Discogs 
(en) Gnarls Barkley på MusicBrainz 
(en) Gnarls Barkley på Spotify 
(en) Gnarls Barkley på Songkick 
(en) Gnarls Barkley på Last.fm 
(en) Gnarls Barkley på Genius — sangtekster 
(en) Gnarls Barkley på AllMusic
Boris Henry

Boris Henry (født 14. desember 1973 i Völklingen) er en tidligere tysk friidrettsutøver. Han var i flere år blant verdens ledende spydkastere, og fikk to ganger bronsemedalje i VM i friidrett.


== Meritter ==
VM 1995: Bronse (86,08)
EM 2002: Bronse (85,33)
VM 2003: Bronse (84,74)
EM 1994: 11.-plass (76,88)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Boris Henry – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Boris Henry – Olympics.com 
(en) Boris Henry – Olympic.org 
(en) Boris Henry – Olympedia 
(en) Boris Henry – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Boris Henry – World Athletics 
(en) Boris Henry – Track and Field Statistics 
Boris Henrys hjemmeside
T.R. Knight

Theodore Raymond Knight (født 26. mars 1973 i Minneapolis i Minnesota) er en amerikansk skuespiller. Han har rollen som George O'Malley i TV-serien Grey's Anatomy. Han er åpent homofil.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) T.R. Knight på Internet Movie Database 
(da) T.R. Knight på Scope 
(fr) T.R. Knight på Allociné 
(en) T.R. Knight på AllMovie 
(en) T.R. Knight hos The Movie Database 
(en) T.R. Knight hos Internet Broadway Database 
(en) T.R. Knight hos Internet Broadway Database