jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Michael Porter

Michael E. Porter (født 1947) er professor ved Harvard Business School, og leder for dens instituttet for strategi og konkurranseevne. Han er en meget anerkjent bidragsyter innenfor fagfeltet strategi, og spesielt innenfor konkurranseevne.


== Noen av hans bidrag ==
Femkraftsmodellen (five forces)
Strategiske grupper (Strategic groups)
Verdikjede (Value chain)
Aktivitetesbasert perspektiv (activity based view), i motsetning til ressursbasert perspektiv (resource based view)
De generiske strategier for kostnadslederskap, differensiering, og fokus
Markedsposisjonerings strategier verdibasert, behovsbasert, og tilgjengelighetsbasert
Porters klyngeteori (cluster)


=== «Politikkindustrien» ===
Begrepet politikkindustrien ble i 2020 presentert som et begrep om den politiske sfære av Porter ved Harvard University og forretningskvinne og forfatter Katherine M. Gehl i boka The Politics Industry. (Politikkindustrien), med undertittel How Political Innovation Can Break Partisan Gridlock and Save Our Democracy (Hvordan innovasjon kan bryte fastlåste, politiske mønstre og redde demokratiet vårt?).
Politikkindustrien tar utgangspunkt i en voksende kritikk av om det politiske systemet i Amerikas forente stater fungerer. Porter og Gehl hevder at poltikkindustrien fungerer slik det er formet for å gjøre, ikke som en demokratisk styreform slik man vanligvis ser på det, men som en privat næring med usunn konkurranse mellom de politiske partiene Demokratene og Republikanerne. Denne politikindustrien er derfor ikke i stand til å levere løsninger som  Amerikas forente stater har behov.


== Referanser ==


== Kilder ==
NorskKonkurransefortrinn. [Oslo]: Tano. 1992. ISBN 8251829496. 
Nasjonale konkurransefortrinn Tano 1993 ISBN 8251830354
Konkurransestrategi. [Oslo]: TANO. 1987. ISBN 9788251822558. 
Om konkurranse Tano 1999 ISBN 8251838436EngelskPorter, M. (1979) "How competitive forces shape strategy", Harvard business Review, Mars/April 1979.
Porter, M. (1980) Competitive Strategy, Free Press, New York, 1980.
Porter, M. (1987) "From Competitive Advantage to Corporate Strategy", Harvard Business Review, Mai/Juni 1987, s 43-59.
Porter, M. (1996) "What is Strategy", Harvard Business Review, Nov/Des 1996.
Porter, M. (2001) "Strategy and the Internet", Harvard Business Review, Mars 2001.


== Eksterne lenker ==
Instituttet for strategi og konkurranseevne ved Harvard Business School.
René Harris

René Reynaldo Harris (født 11. november 1947 i Aiwo, død 5. juli 2008) var en naurisk politiker som var president fire ganger mellom 1999 og 2004. Han var parlamentsmedlem for Aiwo fra 1977. Han var også involvert i de største nauriske bedriftene, Nauru Phosphate Corporation (NPC) og Nauru Pacific Line (NPL).
Hans regjering var ansvarlig for oppbevaringen av australske asylsøkere på øya, Naurus medlemskap av FN, og at det ble fullverdig medlem av Samveldet. Harris har blitt kritisert av det nauriske opposisjonspartiet (Naoero Amo) og det internasjonale samfunnet for korrupsjon og brudd på menneskerettighetene.
Han ble utdannet ved Geelong College i Victoria, Australia. Før han ble valgt inn i parlamentet har Harris jobbet i NPC, og var bestyreren av NPL.  I 1992 ble han valgt til styreformann i NPC.
I 1998 ble Harris funnet skyldig i overfall etter å ha hjulpet til med å befri tre slektninger fra fengsel, med hjelp av to medskyldige. Australian Broadcasting Corporation-programmet Foreign Correspondent hevdet også at Harris som formann av NPC hadde brukt mer enn $ 231 000 på luksus, ferier og en eiendom i Melbourne. Harris eier en luksuriøs penthouse-suitei 51. etasje av Nauru House i Melbourne.
Harris ble for første gang president 27. april 1999, og forble det til 20. april 2000, da han ble erstattet av Bernard Dowiyogo, men ble igjen president 29. mars 2001 etter et mistillitsforslag mot Dowiyogo. Situasjon toppet seg i januar 2003, da begge var president to ganger hver. Dowiyogo vant til slutt «kampen», men hans død i mars 2003 begynte en ny runde med usikkerhet.
Harris fikk månedlig nyrebehandling i Melbourne for sin diabetes, som er en meget vanlig sykdom i Nauru. Han var bekymret for helsen fordi motstander Bernard Dowiyogo døde av samme sykdom, 57 år  gammel, tidlig i 2003. I desember 2003, kollapset Harris i parlamentsbygningen, men ble gjenopplivet av dr. Kieren Keke.
22. juni 2004 ble han nedstemt som president på grunn av politisk defekt, og Ludwig Scotty tok over etter ham.
Harris døde 5. juli 2008, 59 år gammel av hjertestans. Han etterlater seg en sønn og fire døtre. Hans kone døde av kreft en måned før hans død.


== Referanser ==
Nordlige guvernement

Det nordlige guvernement er et av fire guvernementer i Bahrain. Det består av deler fra de tidligere kommunene Al Mintaqah al Gharbiyah, Al Mintaqah al Wusta, Al Mintaqah al Shamaliyah, Jidd Haffs og Madinat Hamad.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.northern.gov.bh/
Derog Gioura

Derog Gioura (født 1. september 1932 i Ubenide, død 25. september 2008) var en politiker og president i Nauru. Da hans forgjenger Bernard Dowiyogo døde som president 10. mars 2003, ble han valgt fra parlamentet som assisterende president. I parlamentsvalget 3. mai stilte han som kandidat, sammen med Ludwig Scotty og Kinza Clodumar. 29. mai fikk han hjerteinfarkt, og trakk sitt kandidatur. Han ble innlagt på sykehus i Melbourne og behandlet. Samme dag ble Ludwig Scotty valgt til ny president. Etter at han hadde blitt frisk, dro han tilbake til Nauru, og støttet René Harris i hans suksessfulle mostillitsforslag mot Scotty, og ble kvinne- og familieminister.
22. juni 2004 fikk Harris et mistillitsforslag mot seg, og Gioura mistet plassen som minister, men forble parlamentsmedlem. Ved avviklingen av parlamentet i oktober 2004, mistet han imidlertid dette vervet. Ved det etterfølgende valget ble han ikke gjeninnvalgt.


== Referanser ==
Sindarin

Sindarin er et kunstig alvespråk konstruert av professor J.R.R. Tolkien. I hans verk snakkes språket av gråalvene, dvs. sindaene, i Midgard. I tredje tideverv var det mer populært enn quenya; quenya ble kun brukt i høy lære, mens sindarin ble brukt som dagligspråk (av alvene, vel å merke. Bruken av sindarin som dagligtale hos mennesker døde ut da Númenor ble utslettet. Likevel var det mer utbredt blant de lærde hos menneskene å kjenne sindarin enn quenya).
Tolkien etterlot seg mindre skriftlig materiale om sindarin enn om quenya, og mye av det han tenkte seg om språket, ble nok aldri skrevet ned, og gikk derfor tapt ved hans død. Det er derfor vanskeligere å si noe sikkert om sindarin enn quenya.


== Fiktiv historie ==
Sindarin er i slekt med quenya, men stammer ikke direkte fra det. Det utviklet seg fra språket som ble talt av teleriene, de av eldaene som ble igjen i Beleriand i Midgard. Dette språket ble siden også talt av noldoene som vendte tilbake til Midgard og noen av menneskestammene, spesielt i Hadors hus.


== Ikke-fiktiv historie ==
J.R.R. Tolkien likte det walisiske språket, og noen av de grammatiske hovedtrekkene kan spores tilbake til dette språket. Det er f.eks. prefiksforandringen, som vi verken kjenner fra de romanske eller germanske språkene.


== Grammatikk ==
Her er en oversikt over de mest oppsiktsvekkende målmerkene i sindaringrammatikk: 
Sindarin inneholder, som det øy-keltiske språket, lydmutasjon, som opprinnelig var av fonologisk opphav, men som siden ofte ble grammatiske  (f.eks.: dea [skygge] → i dhea [skyggen]).
Flertallsbygning fulgte lignende lydforandringer som tysk og til tider også walisisk (f.eks.: amon [fjell] → emyn [flertall: fjell]).  
Substantivene blir ikke tilpasset noe kasus.
Konjugasjonene av verb er lignende av tysk gjennom Affixe (f.eks: ped- [sprechen, (snakke) ordstamme] → pedithal [du wirdst sprechen (du kommer til å snakke)].
Utenom dette var det nødvendig å finne på skrift også:

Tengwar (skriften til alvene i Valinor)
Certar (runeskriften) En runeskrift i Midgard, for det meste bestående av rette linjer, og ble i det tredje tidevervet nesten bare brukt av dvergene.


== Se også ==
Planspråk:  definisjoner


== Eksterne lenker ==
Ardalambions side om Sindarin (engelsk)
Ardalambions side om Sindarin (norsk)
Guye

Guye (kinesisk: 古冶区; pinyin: Gǔyě Qū) er et bydistrikt i storbyen Tangshan i den kinesisk by i provinsen Hebei i det nordlige Kina. Befolkningen anslås (2005) til 360 000 innbyggere.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan og ender opp sør i  Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo,Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Lianzhou

Lianzhou (kinesisk: 连州市; pinyin: Liánzhōu) er et byfylke i byprefekturet Qingyuan i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Det har et areeal på 2 661 km² og teller 500 000 innbyggere.


== Kulturminner ==
Huiguangpagoden (Huiguang ta 慧光塔) i fylket ble i 2006 oppført på Listen over Folkerepublikken Kinas kulturminner.


== Økonomi og samferdsel ==
I dette fylket ligger Lianzhou kullkraftverk.
Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.
Kinas riksvei 323 løper gjennom området. Den begynner i Ruijin i provinsen Jiangxi og fører gjennom Guangdong og Guangxi og ender opp i Lincang i Yunnan, på grensen mot Burma.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lienchow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Huiguang ta jianjie
Botou

Botou (kinesisk: 泊头; pinyin: Bótóu) er en kinesisk by og byfylke i provinsen Hebei i det nordlige Kina, i byprefekturet Cangzhou. Befolkningen anslås (2000) til 550 888. 
Arealet er 977 km²; det tilsier en befolkningstetthet på 563,9 pr km². Over en tredjedel av befolkningen er huikinesere, det vil si av den kinesiske muslimske folkeminoritet.
Et eldre navn på byen er Bozhen.
Den kinesiske kommunistiske politikeren Jia Qinglin ble født her.


== Administrative enketer ==
Subdistrikter:

Jiefang (解放街道),
Hedong (河东街道),
Gulou (古楼街道)Storkommuner:

Botou (泊镇镇),
Jiaohe (交河镇),
Qiqiao (齐桥镇),
Simencun (寺门村镇),
Haocun (郝村镇),
Fuzhen (富镇镇),
Wenmiao (文庙镇),
Waliwang (洼里王镇)Kommuner:

Wangwuzhuang (王武庄乡),
Yingzi (营子乡),
Siying (四营乡),
Xixindian (西辛店乡)


== Kulturminner ==
Moskéen i Botou (Botou qingzhensi) er en severdighet som er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminnesmerker. 


== Samferdsel ==
Kinas riksveier 104 og 105 løper også gjennom Botou. Den begynner i Beijing, løper sørover og deler seg etter Dezhou. Riksvei 104 fortsetter da til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou, mens 105 løper til Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou, og ender opp i Zhuhai.


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens offisielle hjemmeside Arkivert 5. mai 2022 hos Wayback Machine.
Botou Mosque - engelsk
Botou qingzhensi – kinesisk
Changli

Changli (kinesisk: 昌黎县; pinyin: Chānglí Xiàn) er et fylke i byprefekturet Qinhuangdao i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. I 1999 hadde det et folketall på 541 826 innbyggere.


== Kulturminner ==
Pagoden ved Yuanyingtempelet (Yuanying si ta, 源影寺塔) ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Administrative enheter ==
Storkommuner:

Changli (昌黎镇), Jing'an (靖安镇), Anshan (安山镇), Longjiadian (龙家店镇), Nijing (泥井镇), Dapuhe (大蒲河镇), Xinji (新集镇), Liutaizhuang (刘台庄镇), Ruhe (茹荷镇), Zhugezhuang (朱各庄镇), Huangtianzhuang (荒佃庄镇)Kommuner:

Tuanlin (团林乡), Getiaogang (葛条港乡), Matuodian (马坨店乡), Liangshan (两山乡), Shilipu (十里铺乡)


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan og ender opp sør i  Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo,Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.


== Referanser ==
Fengrun

Fengrun (kinesisk: 丰润区; pinyin: Fēngrùn Qū) er et distrikt i storbyen i Tangshan i den kinesiske provinsen Hebei i det nordlige Kina. 
I 1999 var folketallet på 700 098 i distriktet, og i selve byen Fengrun var det i 2007 registrert 66 230 borgere.


== Kulturminner ==
Fengrun-middelskolen (Fengrun zhongxuexiao jiuzhi, 丰润中学校旧址) ble i 2006 tilføyd på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 102 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og fører gjennom provinsene Hebei, Liaoning, Jilin og Heilongjiang. Den er innom byene Qinhuangdao, Shenyang og Changchun underveis til Harbin.
Kinas riksvei 112, en ringvei som går rundt Beijings byprovins, fører gjennom området.


== Referanser ==
Wu’an (Handan)

Wu'an (kinesisk: 武安; pinyin: Wǔ'ān) er et kinesisk byfylke i byprefekturet Handan i provinsen Hebei i det nordlige Kina. Befolkningen anslås (2005) til 66 200.
I 1973 oppdaget man i storkommunen Cishan i Wu'an rester av den Cishankulturen.
Frank Herbert

Frank Patrick Herbert (født 8. oktober 1920 i Tacoma, Washington, død 11. februar 1986 i Madison i Wisconsin) var en amerikansk science fiction-forfatter. Han er best kjent for boken Dune og de fem etterfølgende bøkene i den samme serien.
Han var far til forfatteren Brian Herbert.


== Bibliografi (utvalg) ==
The Dragon in the Sea
Dune
The Green Brain
The Jesus Incident
The Dosadi Experiment
The White Plague
Man of Two Worlds


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frank Herbert – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Frank Herbert på Internet Movie Database 
(sv) Frank Herbert i Svensk Filmdatabas 
(da) Frank Herbert på Scope 
(fr) Frank Herbert på Allociné 
(en) Frank Herbert på AllMovie 
(en) Frank Herbert hos Turner Classic Movies 
(en) Frank Herbert hos TV Guide 
(en) Frank Herbert hos The Movie Database 
(en) Frank Herbert på Apple Music 
(en) Frank Herbert på Discogs 
(en) Frank Herbert på MusicBrainz 
(en) Frank Herbert hos American National Biography 
(en) Offisielt nettsted for Brian Herbert og Kevin Anderson
Reidar Aulie

Reidar Aulie (født 13. mars 1904, død 23. november 1977) var en norsk maler. 
I 1927 var han en av kunstnerne og arkitektene som etter invitasjon fra Arno Berg, daværende byantikvar i Oslo, utarbeidet forslag til hvordan hovedstadens bygningsmasse kunne bli mer fargerik og innbydende. Initiativet til dette byutviklingsprosjektet kom fra kunstneren Henrik Sørensen. I 1930-årene malte han bilder med sosialistisk innhold. Han illustrerte også flere av Ingeborg Refling Hagens bøker og malte det kjente fondbildet av Henrik Wergeland på Stein skole på Romerike (det er blant annet gjengitt i Norges litteraturhistorie bind 2). Han ble også kjent for malerier produsert under andre verdenskrig, deriblant 9. april 1940, og seinere Morgenappell på Grini. For disse bildene ble han arrestert og satt på Grini fangeleir. Han har også laget industrimotivet som ble preget på baksiden av 500-kroneseddelen utgitt av Norges Bank fra 1948–1976. I 1950 malte han fresken Arbeiderbevegelsens historie i Oslo rådhus. Fra 1958 var han professor ved Statens kunstakademi, der han siden  var direktør (rektor) fra 1965 til 1971.
Reidar Aulie var lillebroren til juristen Andreas Aulie (1897–1990).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Verk av Reidar Aulie på nasjonalmuseet.no
NRK om Reidar Aulie
Norges Bank om Norske sedler, utgave IV
Kongregasjonen for folkenes evangelisering

Kongregasjonen for folkenes evangelisering (Congregatio de Propaganda Fide, «Kongregasjonen for troens utbredelse») er en avdeling i Den romerske kurie, som er Den katolske kirkes sentrale administrasjon. Den har ansvaret for det katolske misjonsarbeid. Prefekten er kardinal Ivan Dias, som ble utnevnt i 2006.
Kongregasjonen ble opprettet 22. juni 1622 av pave Gregor XV, i bullen Inscrutabili Divinae. Den oppgave var fra begynnelsen av misjonsvirksomhet, og da spesielt koordinering av misjonsinnsatsen, retningslinjer for misjonærene, fremme av dannelsen av et lokalt kleresi og grunnleggelse av katolske institusjoner i misjonsområdene, og økonomisk støtte til områder hvor kirken er under oppbygging. 
I dag er det viktigste dokumentet for kongregasjonens arbeid Pastor Bonus fra 28. juni 1988. Der spesifiseres det at «det ligger under kongregasjonen å styre og koordinere arbeidet for folkenes evangelisering og misjonssamarbeid over hele verden, unntatt i områder som er underlagt Kongregasjonen for Østkirkene». 
Områder hvor Den katolske kirke er under oppbygging er direkte underlagt kongregasjonen. Dette var tilfelle med Norge i 1953, da Oslo katolske bispedømme ble opprettet, og vedvarte frem til 1970-årene.


== Prefekter ==
Antonio Maria Sauli (1622)
Ludovico Ludovisi (1622–1632)
Antonio Barberini (1632–1671) (1)
Paoluzzo Altieri (1671–1698)
Carlo Berberini (1698–1704)
Giuseppe Sacripanti (1704–1727)
Vincenzo Petra (1727–1747)
Silvio Valenti Gonzaga (1747–1756)
Giuseppe Spinelli (1756–1763)
Giuseppe Maria Castelli (1763–1780)
Leonardo Antonelli (1780–1795)
Giacinto Sigismondo Gerdil (1795–1802)
Stefano Borgia (pro-prefekt 1798-1800, prefekt 1802-1804)
Antonio Dugnani (1804–1805)
Michele di Pietro (1805–1814)
Lorenzo Litta (1814–1818)
Francesco Luigi Fontana (1818–1822)
Ercole Consalvi (pro-prefekt 1824-1824, prefekt 1824)
Giulio Maria della Somaglia (pro-prefekt 1824-1826)
Mauro Alberto Cappellari (1826–1831)
Carlo Maria Pedicini (1831–1834)
Giacomo Filippo Fransoni (1834–1856)
Alessandro Barnabó (1856–1874)
Alessandro Franchi (1874–1878)
Giovanni Simeoni (1878–1892)
Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1892–1902)
Girolamo Maria Gotti O.C.D. (1902–1916)
Domenico Serafini O.S.B. (pro-prefekt 1916, prefekt 1916-1918)
Wilhelmus Marinus van Rossum C.SS.R. (1918–1932)
Pietro Fumasoni Biondi (1933–1960)
Samuel Alphonse Stritch (pro-prefekt 1958)
Grégoire-Pierre XV Agagianian (pro-prefekt 1958-1960, prefekt 1960-1970)
Agnelo Rossi (1970–1984)
Dermot Ryan (pro-prefekt 1984-1985)
Jozef Tomko (pro-prefekt 1985, prefekt 1985-2001)
Crescenzio Sepe (2001–2006)
Ivan Dias (2006–)


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Aiue Boulevard

Aiue Boulevard er den største og rikeste veien på Nauru. Det er også tilholdssted for en friluftsscene som kan ha opptil 2500 tilskuere.
Boulevarden ligger i Orro, mellom hovedkvarteret til Nauru Phosphate Corporation og Aiwo-havna. Veien er uasfaltert, og det er noen forretninger på landsiden. Like ved ligger Naurus Chinatown. Friluftsscena er et populært sted for opptredener for lokale grupper og dansere, samt Baron Waqas komposisjoner.
Baron Waqa

Baron Divavesi Waqa (født 31. januar 1959 i Boe i Nauru) er en naurisk politiker som var Naurus president fra 11. juni 2013 til 27. august 2019.


== Liv og virke ==
Waqa har bachelorgrad fra University of the South Pacific og mastergrad fra Monash University – Clayton.Waqa ble valgt inn i parlamentet i valget mai 2003, sammen med blant annet Kinza Clodumar, fra valgkretsen Boe. Under Ludwig Scotty var Waqa innenriks- og utdanningsminister, men måtte gå av da Scottys regjering ble offer for et mistillitsforslag fra René Harris. Han forble imidlertid medlem av parlamentet.
23. april 2004 protesterte Waqa, sammen med Kieren Keke, David Adeang og Fabian Ribauw på den internasjonale flyplassen i Yaren, mot regjeringens politikk angående de afghanske asylsøkerne i den australske flyktningleiren. Alle fire fikk trusler om opptil 14 års fengsel på grunn av deltagelsen. Anklagene ble imidlertid droppet, og Ludwig Scotty ble gjenvalgt som president 22. juni samme år. Waqa ble da utdanningsminister.
I 2013 ble Waqa valgt til president av parlamentet. Han vant valget med 13 stemmer mot 5 for Roland Kun. I januar 2014 overlevde han et mistillitsforslag som ble fremmet etter at regjeringen hans utviste den eneste dommeren som bodde på øya og nektet å gi visum til høyesterettsjustitiarius. De to dommerne var australske. Waqa ble gjenvalgt til parlamentet i 2016 og ble innsatt som president for en ny treårsperiode.Waqa tapte sitt sete i parlamentet i valget 24. august 2019. Han ble 27. juli 2019 etterfulgt i presidentembetet av Lionel Aingimea.Ved et statsbesøk av Republikken Kinas president Tsai Ing-wen i mars 2019 ble Waqa tildelt storbånd av Den strålende jades orden.


== Referanser ==
Antonio María Rouco Varela

Antonio María Rouco Varela (født 20. august 1936 i Villalba i Spania) er kardinal, tidligere erkebiskop av Madrid og president for Den spanske bispekonferansen.


== Liv og virke ==
Han begynte som 10-åring på seminaret i Mondoñedo. I 1954 begynte han teologistudier i Salamanca, og tok sin lisensiatgrad i 1958. Han blepresteviet 28. mars 1959 i Salamanca. Han var da bare 22 år gammel, og måtte dispenseres fra den nedre aldersgrensen for ordinasjon. I 1964 tok han doktorgraden i kirkerett i München.
17. september 1976 utnevnte pave Paul VI ham til titulærbiskop av Gergi og hjelpebiskop av Santiago de Compostela. Han ble bispeviet der 31. oktober samme år. I 1983 ble han apostolisk administrator av Santiago de Compostela etter at erkebiskopen var flyttet til Madrid. 9. mai 1984 ble han erkebiskop av Santiago de Compostela, og 28. juli 1994 ble han erkebiskop av Madrid. I denne stillingen markerte han seg sterkt etter terrorangrepet i Madrid mars 2004.
21. februar 1998 ble han utnevnt til kardinalprest av pave Johannes Paul II. Han var medlem av:

Kongregasjonen for biskopene
Kongregasjonen for kleresiet
Kongregasjonen for katolsk utdannelse
Det pavelige rådet for tolkning av lovtekster
Det pavelige rådet for kulturen
Det pavelige rådet «Cor Unum»Rouco Varela var under 80 år gammel ved Johannes Paul IIs død, og hadde derfor stemmerett ved konklavet 2005. Han tilhørte den konservative delen av det spanske bispekollegiet, og var regnet som en usannsynlig kandidat til paveembetet. Noen mente allikevel at han var papabile, blant annet på grunn av at hans innsats etter terrorangrepet sterkt økte hans popularitet.
Den 4. mars 2008 ble han valgt til president i Den spanske bispekonferansen, et verv han også hadde 1999–2005.
28. august 2014 ble han innvilget avskjed som erkebiskop, samtidig som at Carlos Osoro Sierra ble utnevnt til hans etterfølger.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1852-1918) *1900
Kardinal Antonio Riberi (1897-1967) *1934
Kardinal Ángel Suquía Goicoechea (1916-2006) *1966
Kardinal Antonio María Rouco Varela (1936-2014) *1976


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på katolsk.no
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church