jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Streikebryteri

Streikebryteri er en ikkejuridisk betegnelse på at oppgaver som vanligvis utføres av personer som streiker, blir utført av noen andre. Historisk var streikebryteri oftest knyttet til at arbeidsgiver hentet inn ny arbeidskraft til erstatning for streikende.I mange lands lovgivning er streikebrytere særskilt beskyttet. Fagorganisasjoner anser gjerne streikebryteri som umoralsk overfor de streikende, men det er ikke forbudt. Rettspraksis har lagt til grunn at det er å regne som ærekrenkende om man blir kalt streikebryter uten at det er belegg for det.I mellomkrigstiden, men også før det, ble navnene gjerne offentliggjort i fagorganisasjonenes blader.


== Norge ==
Det har vært en rekke opprivende arbeidskonflikter i Norge hvor påstander om streikebryteri og håndtering av dette har vært omstridt. Det vises her blant annet til transportarbeiderstreiken og saudastreiken.


== Se også ==
Menstadslaget


== Referanser ==
Wincenty Kot z Dębna

Wincenty Kot z Dębna (født ca. 1395, død 14. august 1448) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Gniezno i Polen.
Han ble kreert til kardinal (pseudokardinal) den 4. april 1444 av motpave Felix V.
Han fratrådte som kardinal i 1447.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Guillaume d’Estaing

Guillaume d'Estaing  (død 28. oktober 1455) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkediakon i Metz.
Han ble kreert til kardinal (pseudokardinal) den 6. april 1444 av motpave Felix V.
Senere, i 1449 godtok pave Nikolaus V ham som kardinal.


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Blondi

Blondi (født 1941, død 29. april 1945) var Adolf Hitlers schäferhund. Han fikk tispen som gave fra Martin Bormann i 1941.
Før Blondi hadde han to schäferhunder med navn Blonda (mor (1926) og datter (ca. 1930).
Hitler var angivelig svært glad i Blondi, og lot henne sove i hans privatkammer i Førerbunkeren. I mai 1942 kjøpte Hitler en annen schäfer for å holde Blondi med selskap, og ga henne navnet Bella.
Blondi fikk et kull med valper med Paul Troosts schäfer Harras på vinteren 1945. Kort tid før sitt eget selvmord fikk Hitler henne avlivet i Førerbunkeren. Legen Werner Haase hjalp til slik at Blondi knuste en ampull med cyanid mellom tennene. Hitlers hundepasser, Fritz Tornow, tok valpene hennes ifra Goebbelsbarna, og skjøt dem i hagen til bunkeren.


== Noter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Blondi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Reichsleiter

Reichsleiter («riksleder») var et av de høyeste embeter i det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP fra 1922 til 1945. Embetsinnehaverne rapporterte direkte til Adolf Hitler og hans nærmeste medarbeidere, og utførte sitt arbeid etter ordre fra disse.
Det var tyve personer som hadde tittelen, og som sammen utgjorde Reichsleitung, partiets riksledelse. De hadde sitt hovedkvarter i Det brune hus i München. 
Tittelen ble også tatt i bruk som en paramilitær grad i NSDAP, rett under Gauleiter.


== Embetsinnehavere etter ansvarsområde ==
Førerens stedfortreder

Rudolf Hess (fra 21. april 1933)Stabsleder for førerens stedfortreder, senere leder for partikanselliet

Martin Bormann (fra 10. oktober 1933Riksforretningsfører for NSDAP, senere leder for førerkanselliet

Philipp Bouhler (fra 2. juni 1933Stabsleder for NSDAPs politiske organisasjon, senere riksorganisasjonsleder for NSDAP

Gregor Strasser (fra 1928)
Robert Ley (fra 8. desember 1928)Leder for NSDAPs utenrikspolitiske kontorer

Alfred RosenbergLeder for de forsvarspolitiske kontorer, senere NSDAPs kolonialpolitiske kontorer

Franz Ritter von Epp (fra 31. august 1933)Reichsführer-SS

Heinrich Himmler (fra 6. januar  1929)SA-Stabschef

Ernst Röhm
Viktor Lutze (fra 30. juni 1934)
Wilhelm Schepmann (fra 18. august 1943)Reichspropagandaleiter

Gregor Strasser (fra 1926)
Joseph Goebbels (fra 1929)NSDAPs rikspressesjef

Otto Dietrich (fra 1937)Leder for NSDAPs partipresse

Max Amann (fra 1922)Reichsjugendführer 

Baldur von Schirach (fra 1932)
Artur Axmann (fra 8. august 1940)Reichsarbeitsführer

Konstantin Hierl (fra 10. september 1936)Leder for NSDAPs landbrukspolitiske kontorer, senere Reichsbauernführer

Richard Walter Darré (fra 1933)
Herbert Backe (fra 1943)Fører for riksdagsfraksjonen

Wilhelm Frick (fra 10. oktober 1933)Leder for NSDAPs rettsavdeling

Hans FrankFormann for NSDAPs øverste partirett

Walter BuchStedfortreder for formannen for den øverste partirett

Wilhelm Grimm (fra 1932)Skriftfører for NSDAP, senere Leder for hoverkontoret for kommunalpolitikk

Karl FiehlerRiksskattemester for NSDAP

Franz Xaver Schwarz
Fres

En fres er en verktøymaskin med et roterende skjæreverktøy med mange egger.  En fres kan brukes til for eksempel planering av emner (slik som toppen på en bilmotor), fremstilling av tenner i tannhjul, spor i aksler og annet.
En fres kan opereres manuelt eller under kontroll av en datamaskin (se CNC).  Freser deles hovedsakelig inn i vertikale og horisontale maskiner. Moderne freser har gjerne et koordinatbord samt en eller flere digitalavlesere.


== Se også ==
Håndoverfres
Dreiebenk
Trapesgjenger


== Eksterne lenker ==
(en) Milling heads – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cutting tool – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Knesset

Knesset (hebraisk: כנסת, «forsamling») er nasjonalforsamlingen (parlamentet) i Israel, lokalisert i Jerusalem. Knesset har ett kammer, som består av 120 medlemmer, som velges for en fireårig periode. Ingen politiske partier har noen gang hatt absolutt flertall i Knesset.


== Historie ==
Knesset ble etablert på en bakketopp vest i Jerusalem i Sheikh Badr-distriktet før den arabisk-israelske krig i 1948. Bygningen ble senere finansiert av James A. de Rothschild som en gave til Staten Israel. Det ble bygd på land leid av den gresk-ortodokse kirken i Jerusalem.
Før byggingen av den permanente bygningen hadde Knesset, regjeringen, samlet seg i Den jødiske agendas bygninger i Jerusalem, Kessem kino-bygning i Tel Aviv og Froumine-bygningen i Jerusalem.


=== Tidslinje ===
14. februar 1949: Første møte i den valgte samlingen, Den jødiske agendas bygninger, Jerusalem
8. mars 1949–14. desember 1949: Kessem kino i Tel Aviv (Migdal HaOpera ble også brukt i dette tidsrommet)
26. desember 1949–8. mars 1950: Den jødiske agenda, Jerusalem
13. mars 1950: Froumine-bygningen, King Georges gate, Jerusalem.
1957: James A. de Rothschild informerer statsminister David Ben-Gurion om sin beslutning om å finansiere byggingen av en permanent bygning for Knesset
14. oktober 1958: Grunnsteinen for en ny Knesset-bygning blir lagt ned
31. august 1966: Innvielsen av den nye bygningen (I det sjette Knessets funksjonstid)
1981: Byggingen av en fløy blir startet
1992: Den nye fløyen blir åpnet
2005: Bygging av enda en ny fløy


== Liste over Knessets presidenter ==


== Mandatfordelingen etter valget i 2006 ==
1 National Union er en allianse mellom Ahi, Moledet og Tkuma.2 United Torah Judaism er en allianse mellom Agudat Israel og Degel HaTorah.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) The Knesset – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  (engelsk)
Menachem Begin

Menachem Begin (hebraisk מְנַחֵם בְּגִין), polsk: Mieczysław Biegun, (russisk: Менахем Вольфович Бегин (født 16. august 1913 i Brest-Litovsk i daværende Russland og nå Belarus, død 9. mars 1992 i Tel Aviv i Israel) var en israelsk politiker. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Menachem Begin ble født i Brest-Litovsk som den gang var en by i Tsarrussland. Etter første verdenskrig havnet byen i den polske republikk. 
I 1931 begynte han ved universitetet i Warszawa der han tok juristeksamen i 1935. 


=== Sionistisk aktivist og israelsk politiker ===
Allerede da han var 16 år ble han medlem i den sionistiske organisasjonen Betar som blant annet ordnet med at jøder kunne flytte til Palestina. I 1939 ble han organisasjonens leder. Etter den tyske innmarsjen i Polen i september 1939 flyktet Begin fra Warszawa til Vilnius som ble besatt av Sovjetunionen. Begin ble fengslet av sovjetiske myndigheter og satt i 1940-1941 i fangeleir i blant annet Sibir, hovedsakelig i Tomsk. Etter løslatelsen sluttet han seg til den polske eksilarmé i Midtøsten. Mange jødiske soldater valgte senere å forbli i Palestina, og korporal Menachem Begin var en av dem. Etter demobiliseringen i 1943 gjorde Begin seg bemerket for sin harde kritikk av den politiske sionisme som ble bedrevet av David Ben-Gurion, og gikk inn for en revisjonistisk sionisme som blant annet arbeidet for jødisk bosetting på begge sider av elven Jordan. 
Begin var leder av Irgun, en militant jødisk organisasjon som kjempet mot de britiske myndighetene i Palestinamandatet og arabiske militante. Bombingen av King David Hotel ble gjennomført i den perioden han var leder. Han var landets sjette statsminister og satt fra juni 1977 til oktober 1983.
Han fikk Nobels fredspris i 1978 sammen med Anwar Sadat etter fredsavtalen mellom Israel og Egypt. Fredsavtalen ble inngått noen måneder etter Camp David-avtalen ble signert på Camp David.
Begin var initiativtakeren til Operasjon Opera i 1981, som var et angrep på en irakisk atomreaktor som den israelsk regjeringen mistenkte skulle brukes til å lage atomvåpen.
Begins ettermæle har blitt svertet på grunn av hans ordre om å invadere Libanon i 1982. Invasjonen var en medvirkende årsak til den beryktede massakren i Sabra og Shatila i Beirut samme år, og selv om ingen israelere deltok i massakren, har blant annet Begin og Ariel Sharon blitt kritisert for å ikke ha forutsett faren for at de kristne falangistene kunne komme til å ta hevn for drapet på Libanons tidligere president Bashir Gemayel.
I 1983 trakk Begin seg fra det politiske liv. Årsakene skal ha vært hans kones bortgang samt de store tapene i Libanon. Han ble sterkt preget av depresjon og orket ikke lenger å bære de politiske byrdene det medførte å være statsminister. Yitzhak Shamir tok over etter ham og styrte Israel til 1992 med unntak av en kort periode i 1980-årene, da Shimon Peres førte en kort regjering som til slutt kollapset.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobels fredspris 1978 hos Nobelprize.org
(en) Menachem Begin hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobels fredspris 1978
Nøkkel (musikk)

En nøkkel er innen musikk et symbol på et notesystem som indikerer hvilke tonehøyder (frekvenser) de ulike linjene representerer. Den blir plassert på starten av hver notelinje og bestemmer hva noten som ligger på samme linje, skal hete. Andre noters navn bestemmes ut fra hvor langt de er fra nøkkellinjen.
Det finnes mange forskjellige nøkler, men de tre som oftest brukes i dag er:

G-nøkkel
G-nøkkelen er den nøkkelen som dekker det høyeste toneregisteret. Nøkkelens krøll (se illustrasjon) svinger rundt tonen enstrøken g. Eksempler på instrumenter som vanligvis spiller i G-nøkkel: fiolin, fløyte, klarinett, trompet, kornett, obo, engelsk horn, bratsj i høyt leie, cello i meget høyt leie og kvinnesangere som sopran, mezzosopran og alt. Tenorer bruker også ofte g-nøkkel med tilsvarende oktaveringstegn. Stemmen synges da én oktav lavere enn den er notert.C-nøkkel
C-nøkkelen dekker midtregisteret. Den karakteristiske knekken midt på nøkkelen markerer tonen enstrøken c. Nøkkelen kan i prinsippet stå på hver av de fem notelinjene, men blir i dag mest brukt på andre og tredje notelinje ovenifra (tenor- resp. altnøkkel). Eksempler på instrumenter som spiller i C-nøkkel er bratsj (altnøkkel), trombone (både alt- og tenornøkkel), cello i høyt leie (tenornøkkel) og fagott i høyt leie (tenornøkkel). Kornoter fra middelalder, renessanse og barokk ble i sin tid notert utelukkende med C-nøkkel.F-nøkkel
F-nøkkelen har to prikker som ligger på over- og undersiden til tonen lille f. Eksempler på instrumenter som vanligvis spiller med F-nøkkel: cello, eufonium, fagott, kontrabass, trombone, tuba og mannlige sangere som tenor (bruker også G-nøkkel), baryton og bass.


== Galleri ==

		
		


== Eksterne lenker ==
Vidar Sæther Hvorfor har vi f-nøkler og g-nøkler?
Brian Blood: music theory online : staffs, clefs & pitch notation, dolmetsch.com
Nøkkel (andre betydninger)

På norsk er nøkkel hovedsakelig assosiert med fysiske nøkler til låser, men ordet kan også henvise til:

Nøkkel (verktøy) – skiftenøkkel, pipenøkkel, etc.
Morsenøkkel – mekanisk apparat for å sende morsekode.
Nøkkelost – fast, gul ost krydret med spisskummen og nellik.
Nøkkel (musikk) – tegn i noteskrift som angir tonehøyden til notene.
Krypteringsnøkkel – streng av verdier som brukes for å chiffrere og dechiffrere data, eller skjema til å kode eller dekode tekst
Nøkkelperson – en person som er viktig for en organisasjon el.l.
Nøkkel (tabell) – i en tabell er en nøkkel en attributt eller en spalte som brukes i en indeks.
Nøkkel (database) – i datamodellering et identifiserende begrep (identifikator) eller en verdi for oppslag.
Bestemmelsesnøkkel – tabell av spørsmål med svar-alternativer, brukt til kategorisering, artsbestemmelse og feilsøking.
Birger Meidell

Birger Øivind Meidell (født 4. februar 1882 i Bergen, død 29. januar 1958) var en norsk forsker og politiker (Nasjonal Samling). Han var konstituert sosialminister fra 25. september 1940 til 25. september 1941.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Birger Meidell studerte i Norge, Tyskland og Frankrike, og tok forsikringseksamen ved universitetet i Göttingen i 1906. 
Han ble ansatt som aktuar i Livsforsikringsselskapet Norske Liv i 1907 og i Statens pensjonskasse fra 1913. Han var direktør for Oslo kommunale pensjonskasse 1917–24, og var fra 1923 professor i forsikringsteknikk ved Det kgl. Frederiks Universitet, senere Universitetet i Oslo. Han var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1923.


=== Nasjonal Samling, annen verdenskrig ===
Meidell ble medlem av Nasjonal Samling i 1930-årene.  Han var en av dem som Vidkun Quisling annonserte som medlemmer av en påtenkt regjering i sin radiotale under den tyske invasjonen 9. april 1940. Meidell ble da nevnt som Kirke- og undervisningsminister.
Umiddelbart etter Quislings statskupp 9.april la Meidell opp til en bredt utformet strategi for NS-herredømme i det norske samfunnet. Hans hovedidé var å vinne arbeiderne for NS og for nasjonalsosialismen. 25. september 1940 ble han utnevnt til «kommissarisk statsråd» og leder av Sosialdepartementet. I november 1940 fikk han innført en lov om arbeidsledighetstrygd, en bearbeidelse av den loven Stortinget hadde vedtatt i 1938, men som ble suspendert våren 1940. Hans strategi for å etablere kontroll over Arbeidernes Faglige Landsorganisasjon møtte sterk motstand i den NS-fiendtlige del av fagbevegelen.Etter hvert kom Meidell i konflikt med Josef Terbovens Reichskomissariat over spørsmålet om økt lønn til arbeiderne. Han fikk også motstand for sitt forsøk på å føre en uavhengig politikk overfor fagforeningene fra Quisling og den fløyen i NS som ivret for en overtagelse av alle samfunnsfunksjoner med makt. 
Meidell trakk seg som kommissarisk statsråd i september 1941 og ble deretter direktør i Norges Brannkasse. 


=== Etter krigen ===
I 1946 ble Meidell dømt til livsvarig tvangsarbeid for landssvik. Han ble benådet tre år senere.
Birger Meidell var bror av forfatteren og pressemannen Sigurd Segelcke Meidell.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Birger Meidell hos Norsk senter for forskningsdata 
Birger Meidell - Norsk biografisk leksikon
Birger Meidell - Store norske leksikon
(no) Om Birger Meidell i Norsk krigsleksikon
Smallville

Smallville er en amerikansk eventyr- og ungdomsserie som gikk på amerikansk TV fra 2001 til 2011. Serien handlet om den unge Clark Kent i årene før han ble superhelt. Tom Welling spilte hovedpersonen Clark Kent. Serien ble skapt av Alfred Gough og Miles Millar. Den ble innspilt i nærheten av Cloverdale, Britisk Columbia i Canada. Seriens hovedgruppe var ungdommer.  Serien fikk først på The WB, deretter på The CW. 
Seriens premiere i USA hadde 8,4 millioner seere, og slo dermed alle de tidligere rekordene på kanalen.I Norge gikk serien på TVNorge.


== Skuespillere og rollefigurer ==
Utdypende artikkel: Rollefigurer i SmallvilleBetegnelsene bokstav + tall, som S1, viser til Sesong 1, etc


== Handling ==
I Smallville får vi følge den unge Clark Kent (Tom Welling) i årene før han blir superhelt, mens han gjennomgår helt vanlige high school-problemer, som for eksempel vennskap, kjærlighet, forelskelser, hemmeligheter og skoleavis, samt alt det overnaturlige som skjer, og som får Clark til å innse at han er ment for noe mer enn å kun være gårdsgutt.
Historien starter på high school, hvor Clark er ulykkelig forelsket i Lana Lang (Kristin Kreuk). Hun er skolens mest populære jente, er sammen med quarterbacken på fotballaget hun er heiagjengleder for, og sist, men ikke minst: hun bærer et halskjede med det (for Clark) giftige stoffet kryptonitt – det eneste stoffet han ikke tåler. Men Lana har også en mørkere side under overflaten: hun ble foreldreløs etter meterorregnet som skjedde mange år tidligere, og er fremdeles sårbar for temaet.
I bakgrunnen lurer også en kjærlighetstriangel mellom Clark og hans to barndomsvenner Chloe Sullivan (Allison Mack) og Pete Ross (Sam Jones III), som gjør det hele ekstra komplisert. Hemmelighetene som Clark innehar gjør i tillegg at begge vennskapene settes på prøve.
Vi får også følge det spesielle vennskapet som oppstår mellom Clark og Lex Luthor (Michael Rosenbaum) når Lex kommer ut for en bilulykke, hvor Clark tilfeldigvis blir innblandet og tilsynelatende mirakuløst overlever.
Lex blir besatt av ulykken, og til tross for at de to utvikler et tett vennskap, klarer ikke Lex å holde seg helt unna å privatetterforske den merkelige insidenten. Og Lex' mistanke om at Clark er overnaturlig blir ikke akkurat mindre av at Clark alltid har noe å gjøre med alle de merkelige tingene som skjer i Smallville, landsbyen der ingenting er normalt. Dermed begynner han en langsom, men sikker ferd mot den mørkere siden av seg selv, den som en gang skal true med å ødelegge verden...


== Episoder ==
Utdypende artikkel: Liste_over_Smallville-episoder


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Smallville på Internet Movie Database 
(no) Smallville hos Filmfront 
(en) Smallville på AllMovie 
(en) Smallville på Rotten Tomatoes 
(en) Smallville på Metacritic
Emulator

En emulator er et program som kan kjøre et annet program på en maskinvare og/eller i et operativsystem hvor programmet som kjøres ellers ikke kan bli kjørt. I noen tilfeller også betegnet som virtuelle maskiner. De emulatorene som er mest brukt er emulatorer for datamaskinterminaler. For eksempel 3270 emulator som emulerer IBMs 3270 terminal. Denne var før PC-ens tid en av skjermene som ble benyttet mot IBMs stormaskiner. Emulatorer benyttes ofte av utviklere for å teste programvare laget for en spesiell maskinvareplatform på utviklerens egen maskin. Dette gjøres ofte for å lettere feilsøke.
SS «City of Flint»

SS «City of Flint» var et frakteskip tilhørende USAs handelsmarine eiet av United States Shipping Board (USSB), Emergency Fleet Corporation. og det første amerikanske skipet som ble tatt av tyskerne under andre verdenskrig.
Skipet var under kaptein Joseph H. Gainard kommando da det første gang involverte seg i krigen ved å redde 200 overlevende fra det torpederte britiske passasjerskipet SS «Athenia» i begynnelsen av september 1939.9. oktober 1939 fraktet «City of Flint» 4000 tonn smøreolje fra New York til Storbritannia og var merket som et nøytralt skip da lommeslagskipet «Deutschland» oppbragte henne omtrent 1200 mil utenfor New York. De erklærte at lasten var kontrabande og tok skipet som prise. Denne oppbringelsen var lovlig etter folkeretten . Et tysk prisemannskap malte over alle amerikanske merker og heiste det tyske flagget.
For å unngå britenes Royal Navy satte prisemannskapet kursen mot Tromsø. Norge hadde fra 3. september erklært seg nøytral. Og med senkingen av handelsskipet SS «Lorentz W. Hansen» friskt i minnet nektet de tyskerne adgang. Prisemannskapet dro så mot Murmansk og hevdet å ha havarert med påfølgende krav om nødhavn. Sovjetunionen nektet dem likevel å anløpe, for hvis det virkelig var snakk om havari kunne ikke den amerikanske besetningen være krigsfanger.
I ukene som fulgte ga USA sine handelsskip ordre om å registrere seg i andre land, slik at støtten til de allierte kunne fortsette uten å bryte nøytraliteten. Imens begynte Royal Navy å nærme seg det fangede skipet.
Prisemannskapet prøvde nå Norge på nytt, denne gangen i Haugesund. Den norske regjeringen nektet atter en gang skipet adgang og kalte den tyske besetningen for kidnappere. Med Royal Navy like i hælene hadde ikke prisemannskapet noe annet valg enn å trosse det norske avslaget og 3. november seilte de likevel inn til havn. Den tyske besetningen ble internert og den 6. november ble skipet igjen overlatt til kaptein Gainard.
«City of Flint» fortsatte å trafikkere Atlanterhavet frem til hun ble senket 25. januar 1943.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Saga Of American Freighter City of Flint
Rocky Marciano

Rocky Marciano, egentlig Rocco Marchegiano (født 1. september 1923, død 31. august 1969) var en amerikansk bokser. Marciano var verdensmester i tungvekt 1952–56 og er den eneste tungvektsmesteren som har trukket seg tilbake uten å ha tapt én eneste kamp.
Marciano ble født og vokste opp i Brockton, Massachusetts. Han debuterte som proff i 1947. Han vant de første 16 kampene på KO, hvorav ni i første runde. Hans store gjennombrudd i ringen kom da han 12. juli 1951 møtte den legendariske eks-verdensmesteren Joe Louis. Marciano vant en brutal knockout-seier i åttende runde. Et drøyt år senere erobret han VM-tittelen ved å beseire Jersey Joe Walcott på KO i runde 13 i en meget hard kamp. I returoppgjøret ble Walcott slått ut allerede i runde 1. Marciano forsvarte tittelen ytterligere fem ganger, siste gangen mot mesteren i lett tungvekt, Archie Moore, der Rocky vant på KO i runde 9. Etter denne kampen trakk Marciano seg tilbake med statistikken 49 seire (43 på KO), 0 uavgjorte og 0 tap. Marciano ble kåret til Fighter of the Year hele tre ganger av Ring Magazine. Bare Muhammad Ali har vunnet denne prisen flere ganger.
Marciano vant også det som blir betegnet som årets kamp av samme magasin, tre år på rad, fra 1952 til 1954.
I motsetning til en del andre tungvektsmestre levde Marciano et rolig privatliv uten skandaler. Han omkom i en flyulykke i 1969, bare 45 år gammel.


== Se også ==
Boksingens Hall of Fame
Liste over Ring Magazines fighter of the year
Liste over Ring Magazines fights of the year
Boksing
Tungvekt
Verdensmestere i tungvektsboksing


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Rocky Marciano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rocky Marciano på Internet Movie Database 
(en) Rocky Marciano hos The Movie Database 
(en) Rocky Marciano hos American National Biography 
(de) Rocky Marciano – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Rocky Marciano – BoxRec