jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Manuel Urrutia Lleó

Manuel Urrutia Lleó (født 8. desember 1901 i Yaguajay, død 5. juli 1981 i Queens, New York) var jurist, dommer i Santiago de Cuba og fungerte som provisorisk president på Cuba i perioden 3. januar 1959 – 17. juli 1959. 
Urrutia var ikke medlem av noe parti eller revolusjonær gruppe som for eksempel 26. juli-bevegelsen eller El Directorio Revolucionario (Det revolusjonære direktorat), men hadde vunnet respekt hos de revolusjonære for sin juridiske integritet. Blant annet hadde han som dommer i Santiago de Cuba nektet å ilegge revolusjonære harde straffer fordi han ikke kunne se at lovverket krevde harde straffer for overtredelser begått mot president Fulgencio Batista, som ikke var blitt valgt av folket i henhold til grunnloven av 1940. En av dem som fikk milde straffer, var Frank Pais, lederen for 26. juli-bevegelsen i provinsen Oriente. 
Den revolusjonære regjeringen under president Urrutia bestod av 25 personer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Urrutia anklager Batista i 1958 for brudd på menneskerettighetene, New York Times, på www.latinamericanstudies.org (engelsk)
Denni Conteh

Denni Conteh (født 14. august 1975) er en dansk fotballspiller. Han har tidligere spilt for Molde Fotballklubb, men i juni 2006 ble han og MFK enige om at leieavtalen klubben hadde med han ikke ble forlenget.
Tidligere har han spilt for Hvidovre, Lyngby, Viborg, Strasbourg, Herfølge, Sparta Rotterdam, FC Nordsjælland og Odense Boldklub.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Denni Conteh – Transfermarkt 
(da) Denni Conteh – Dansk Boldspil-Union 
(en) Denni Conteh – FBref
Pacemaker

Pacemaker er et hjelpemiddel for å opprettholde tilnærmet normal hjerterytme hos personer som av forskjellige årsaker har mistet dette. Pacemaker består av en «kanne», dvs en liten metallboks, på ca. 3x3 cm bestående av et innkapslet batteri, sensorer for registreringer av hjerterytmen, foruten en liten pulsgenerator som via en eller flere elektroder kan sende ut små impulser til forskjellige deler av hjertet. Dette hjelpemiddelet har i dag stor utbredelse for mange hjertepasienter og kan bidra til både forlenget overlevelse og økt livskvalitet.
Den første pacemakeren ble innoperert i en hjertepasient i 1958 av den svenske legen Åke Senning.


== Se også ==
Implanterbar hjertestarter
Hjernepacemaker


== Referanser ==
Snartemofunnene

Snartemofunnene er en rekke rike gravfunn fra gården Snartemo i Hægebostad kommune, Vest-Agder.
Snartemo I kom for dagen i 1847, det oppgis å være funnet i en gravrøys, på Svartemoen i Hægebostad – antakelig er dette en feilskrift for Snartemo. Funnet inneholder bare en beinkam av ganske uvanlig form og et bronsebeslag.
Gjenstandene fra Snartemo II ble kjøpt av Stavanger museum i 1878 av en lokal oppkjøper. Sommeren etter var Oluf Rygh på feltarbeid i Holum, og han fikk da samtidig samlet inn en del opplysninger om dette funnet. Det kom fra en stor gravhaug som var ødelagt ved at det var hentet masse i den for veianlegg. Graven har ligget i sørkant av haugen, den var orientert øst-vest og skåret ned i undergrunnen under haugfyllen. Den hadde inneholdt et tveegget sverd, tre spydspisser, skjoldbule og øks, og en del andre smågjenstander. Det var også to bronsekjeler og et glassbeger og draktutstyr, samt en betalingsring av gull.
Snartemo III ble levert til Bergens Museum året etter. Funnet kom fra en gravhaug på omtrent 10 m i diameter. Et leirkar, en
jernspenne og brente bein hadde ligget i et brannflak, en tykk konsentrasjon av trekull og brente bein.
Snartemo IV ble funnet i 1916 i en stor gravhaug. I den hadde det vært et kammer bygd av rullestein, dekket av en helle. I det sto en bronsekjele som inneholdt en del brente bein og et ødelagt kvartsbryne.
Snartemo V ble funnet like sør for Snartemo II. Det var den 30. oktober 1933 at brødrene Olav og Rikard Killingland holdt på å dyrke opp et nytt jordstykke på stedet. Da kom det for dagen en stor steinhelle under flat mark. Ved nærmere ettersyn fant de at den dekket et gravkammer. Her fant de deler av et rikt gravgods, før de stanset arbeidet og varslet Universitetets Oldsaksamling. Resten av graven ble da undersøkt av preparant Louis Smedstad. Denne graven inneholdt blant annet det gulldekorerte Snartemosverdet, kniver, spydspisser, en glasskrukke, en beltespenne og gullringer. Funnet er datert til folkevandringstiden.


== Litteratur ==
Hougen, Bjørn (1. januar 1935). «Snartemofunnene : studier i folkevandringstidens ornamentikk og tekstilhistorie». Norske oldfunn (trykt utg.). Universitetets oldsaksamling. Arkivert fra originalen 13. januar 2022. Besøkt 23. desember 2015. 
Dedekam, Hans (1872-1928) (1925). To tekstilfund fra folkevandringstiden: Evebø og Snartemo : med et tillæg om hegtespænders anvendelse i dragten. Bergen. s. 36–48. 


== Eksterne lenker ==
«Snartemofunnene». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Artikkel i Aftenposten 05.09.99
Arkeologi i nord
Frå alliansar med ringsverd til kongemakt, artikkel hos Norgeshistorie.no om Snartemofunnet og Avaldsnesfunnet
Thomas Hafstad

Thomas Hafstad (født 13. mars 1974) er en norsk tidligere fotballspiller som i dag jobber som Utviklingssjef i VIF Fotball Elite. Mellom 1994 og 2008 spilte han for Tromsø, der han var innom mange roller; spiss, høyreving, midtbanespiller (indreløper/sentral/høyre) og høyreback. 
Han har spilt over 300 obligatoriske kamper for TIL, hvorav 239 Tippeligakamper. Han ble Norgesmester i 1996 etter 2-1 mot Bodø/Glimt i finalen. Hafstad har flere kamper på aldersbestemte landslag, fra U18 til U-21. Thomas var med da Norge tok bronsemedalje i EM U18 i 1992 og deltok i VM U20 i Australia året etter. 
Før han signerte for TIL i 1994 spilte Hafstad for klubbene Beisfjord, Narvik/Nor og Mjølner.
Hafstad har Uefa A-lisens og etter karriereslutt har han vært sportssjef ved Norges Toppidrettsgymnas i Tromsø avdeling fotball i 6 år og utviklingsleder i Tromsø IL i to år. Hafstad ble i 2015 daglig leder ved Kystens Mathus . i Tromsø før han i 2020 tok skrittet tilbake til toppfotballen og VIF.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Hafstad – FIFA 
(en) Thomas Hafstad – Transfermarkt 
(en) Thomas Hafstad – FootballDatabase.eu 
(no) Thomas Hafstad – Norges Fotballforbund 
(en) Thomas Hafstad – FBref
Geir H. Haarde

Geir Hilmar Haarde (født 8. april 1951 i Reykjavík) er en islandsk økonom, diplomat og politiker.
Han var Islands finansminister fra 1998 til 2005, utenriksminister fra 2005 til 2006, statsminister fra 2006 til 2009 og leder for det liberalkonservative partiet Sjálfstæðisflokkurinn fra 2005 til 2009. Han trakk seg som statsminister og partileder i 2009, etter å ha fått en kreftdiagnose. Islands økonomi var samtidig hardt rammet av finanskrisen.Haarde var Islands ambassadør i USA fra 2015 til 2019. Deretter ble han styremedlem i Verdensbanken, som representant for de nordiske og baltiske landene.


== Familie og utdannelse ==
Han ble født og vokste opp i Reykjavík med islandsk mor og norsk far. Faren var telefonteknikeren Tomas Haarde (1901–1962), som kom fra Sandeid i Ryfylke. Geir Haarde behersker også norsk.Han har bachelorgrad i samfunnsøkonomi fra Brandeis University, mastergrad i internasjonal politikk fra Paul H. Nitze School of Advanced International Studies ved Johns Hopkins University samt mastergrad i samfunnsøkonomi fra University of Minnesota.


== Karrière ==

Haarde arbeidet som økonom i Islands sentralbank fra 1977 til 1983 og som rådgiver i Finansdepartementet fra 1983 til 1987. Han var formann i Sjálfstæðisflokkurinns ungdomsorganisasjon, Samband ungra sjálfstæðismanna, fra 1981 til 1985.I 1987 ble Haarde valgt inn i Alltinget fra Reykjavík. Han var leder for Sjálfstæðisflokkurinns alltingsgruppe fra 1991 til 1998 og formann i Alltingets utenrikskomité fra 1995 til 1998. Haarde var finansminister fra april 1998 til september 2005, deretter utenriksminister frem til juni 2006.
Han ble enstemmig valgt til partileder for Sjálfstæðisflokkurinn i oktober 2005, etter at Davíð Oddsson trakk seg. Haarde hadde da vært nestleder i partiet siden 1998.
Haarde ble statsminister etter at Halldór Ásgrímsson trakk seg i 2006, og ledet opprinnelig en koalisjonsregjering mellom sitt eget parti og Framsóknarflokkurinn. Etter alltingsvalget i 2007, hvor Sjálfstæðisflokkurinn fikk økt oppslutning, ledet Haarde en koalisjon mellom Sjálfstæðisflokkurinn og sosialdemokratiske Samfylkingin.
Etter flere dagers protester mot den islandske regjeringen, og krav om regjeringens avgang, holdt han i januar 2009 en pressekonferanse der han både informerte om at han hadde fått diagnostisert spiserørskreft, og at det vil bli avholdt nyvalg. Sjálfstæðisflokkurinns forslag til valgdag ble 9. mai 2009. Få dager etter varslet han sin avgang som partileder og statsminister.Alltinget stilte Haarde for riksrett for tjenesteforsømmelse som statsminister før finanskrisen. Han nektet straffskyld. I 2012 ble Haarde frikjent på tre av fire tiltalepunkter, og kun funnet skyldig i ikke å ha holdt regjeringsmøter i en kritisk fase for økonomien. Haarde ble ikke straffet.


== Referanser ==


== Se også ==
Geir H. Haardes første regjering
Geir H. Haardes andre regjering


== Eksterne lenker ==
(en) Geir Haarde – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Geir H. Haarde hos Alltinget
Larissa (andre betydninger)

Larissa eller Larisa kan vise til:

Larisa, en by i Hellas, også stavet Larissa;
Larissa (Akhaia), en by i Hellas;
Larisa (prefektur), en administrativ enhet i Hellas, sentrert omkring byen Larissa.;
AEL 1964, en fotballklubb fra Larisa;
Larissa (mytologi), en gresk mytologisk skikkelse.
Larissa (måne), en av Neptuns måner;
1162 Larissa, en asteroide;
Larissa (festning), et venetiansk festningsverk i Argos bygget over byens gamle citadell.
Larissa (Tyrkia) antikke byruiner i Tyrkia, i umiddelbar nærhet til Menemen-distriktet i Izmir
Larissa (navn), et kvinnelig fornavn.
Saupstad skistadion

Saupstad skisenter er et skistadion ved området Saupstad/Huseby, omtrent ei mil sør for Trondheim sentrum. Trondhjems Skiskyttere og Heimdal ski har sin hjemmearena der.
Anlegget har en skytebane med 30 skiver beregnet for skiskyting og en asfaltert rulleskiløype på 2,5 km, akebakke og et langrennsstadion. Løypenettet strekker seg forbi Granåsen og frem til Nilsbyen, samt mot Lundåsen og Kattem.
Adressen til senteret er Kongsvegen 100 og parkering og inngang til senteret er ved krysset Kongevegen/Tunellvegen. For øvrig er senteret et utgangspunkt for turer både på ski, sykkel eller gåturer i hele Bymarka. Det er ikke smøringsbod der.


== Historie ==
Senteret ble anlagt av Trondheim skogforvaltning i 1986 med mål om at Saupstad skulle være et regionalt og internasjonalt skianlegg nord for Dovre. Til tross for store naturinngrep i et sårbart myrområde kom det få protester mot utbyggingen. Området hadde flere stier og turveier inn i Bymarka fra drabantbyene i nærheten, men disse var i dårlig forfatning på grunn av traséer gjennom myr, så utbyggingen av skianlegget med faste helårstraséer forbedret situasjonen for brukerne.Planleggingen og byggingen av anlegget kom til samtidig som den offentlige debatten om et fremtidig verdensmesterskap på ski skulle legges til Trondheim. Hele anlegget, med langrennsarena, løypenett, lysløyper, skibruer og publikumsfasiliteter ble dimensjonert for å arrangere et eventuelt verdensmesterskap. I 1989 ble det vedtatt at VM-anlegget skulle flyttes til Granåsen, med forbehold om at løypenettet ved Saupstad skulle integreres med dette løypenettet. Under VM på ski i 1997 fungerte anlegget sammen med Granåsen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 467. ISBN 978-82-573-1762-1. 
Christensen, Per R., Sandnes, Jørn og Sætre, Ole-Johan (2006). Fra takmark til byens grønne lunge – Trondheim bymark fra de eldste tider til i dag. Trondheim: Tapir akademisk forlag. ISBN 82-519-2122-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Rhein-Ruhr

Rhein-Ruhr-området i delstaten Nordrhein-Westfalen i Tyskland hører til de store metropolområdene i verden, og har 10,1 millioner innbyggere fordelt på 7 100 km². Det strekker seg fra konurbasjonen Ruhr i nord til Düsseldorf, Wuppertal og Köln i syd.
Det er mange ulike definisjoner av hva som hører til Rhein-Ruhr-området. Etter en av definisjonene inkluderes 130 byer; den nordligste Dülmen, den østligste Soest, den sydligste Bad Honnef og den vestligste Venlo i Nederland. Etter denne definisjonen er Rhein-Ruhr-området sete for mer enn 300 000 selskaper og 45 universiteter.


== Byer med mer enn 500 000 innbyggere ==


=== Ruhr-området (westfalsk del) ===
Dortmund


=== Ruhr-området (rhinsk del) ===
Duisburg, Essen


=== Rhindalen ===
Köln, Düsseldorf


== Byer med mer enn 100 000 innbyggere ==


=== Ruhr-området (westfalsk del) ===
Bochum
Bottrop
Gelsenkirchen
Hagen
Hamm
Herne
Iserlohn
Recklinghausen
Witten


=== Ruhr-området (rhinsk del) ===
Moers
Mülheim an der Ruhr
Oberhausen


=== Bergisches Land ===
Bergisch Gladbach
Remscheid
Solingen
Wuppertal


=== Rhindalen ===
Bonn
Krefeld
Leverkusen
Mönchengladbach
Neuss


== Eksterne lenker ==
Megacities
Rochdale AFC

Rochdale Association Football Club er en engelsk fotballklubb som spiller i Football League One. Klubben ble stiftet i 1907, og ble valgt inn i The Football League i 1921. «The Dale», som er kallenavnet til Rochdale, spiller hjemmekampene sine på Spotland Stadium i Rochdale. Byen Rochdale ligger i den engelske regionen Nordvest-England. 


== Spillerstall ==
Oppdatert 3. oktober 2022.


=== Utlånte spillere ===


== Meritter ==
Beste ligaresultat: Nr. 2 i 3. divisjon (nord) i 1923/24 og 1926/27.
Beste resultat i FA-cupen: 5. runde i 1990 og 2003.
Beste resultat i Ligacupen: Finalist i 1962.


== Klubbrekorder ==
Største seier: 8-1 over Chesterfield i 3. divisjon (nord) den 18. desember 1926.
Største tap: 1-9 mot Tranmere Rovers i 3. divisjon (nord) den 25. desember 1931.
Flest ligakamper: 317 kamper, Graham Smith fra 1966 til 1974.
Flest ligamål: 119 mål, Reg Jenkins fra 1964 til 1973.
Flest ligamål i en sesong: 44 mål, Albert Whitehurst, 1926/26 i 3. divisjon (nord).
Yngste ligaspiller: 16 år og 105 dager, Zac Hughes den 19. september 1987.
Dyreste spillersalg: Stephen Bywater, £400 000 fra West Ham United i august 1998.
Dyreste spillerkjøp: Paul Connor, £150 000 til Stoke City i mars 2001.


== Litteratur ==
Rollin, Glenda & Rollin, Jack (2004): SKYSPORTS FOOTBALL YEARBOOK 2004-05. Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7553-1311-9


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Rochdale A.F.C. – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Klubbside fra BBC
(en) Oversikt over klubbens resultater i liga og cup
(en) Uavhengig nettsted om Rochdale AFC
Marconi Company

Marconi Company var et britisk telekommunikasjon- og ingeniørselskap som teknisk sett eksisterte under dette navnet fra 1963 til 1987. Navnet ble utviklet av tidligere varianter av navnet og strukturer, og spenner fra perioden av grunnleggelsen i 1897 til 2006, og i løpet av denne tiden gjennomgikk selskapet mange forandringer, fusjoner og oppkjøp. Selskapet ble grunnlagt av den italienske oppfinneren Guglielmo Marconi under navnet The Wireless Telegraph & Signal Company. Selskapet var en pioner innenfor trådløs langdistansekommunikasjon (radiobølger) og massemediakringkasting, og utviklet seg til å bli et av Storbritannias mest suksessfulle industriselskaper.
I 1946 ble selskapet kjøpt opp av English Electric. Dette selskapet fusjonerte så inn i General Electric Company (GEC) i 1968, men Marconi beholdt navnet begge gangene.
I 1999 ble selskapets forsvarsdivisjon, Marconi Electronic Systems, kjøpt opp og slått sammen med British Aerospace til BAE Systems. I 2006 hadde det resterende selskapet (kjent som Marconi plc) store finansielle problemer, som gjorde at det kollapset, og mesteparten av verdiene ble kjøpt opp av Ericsson.
Firmaet utdannet blant annet telegrafistene til RMS «Titanic».


== Navnehistorikk ==
1897–1900: The Wireless Telegraph & Signal Company
1900–1963: Marconi's Wireless Telegraph Company
1963–1987: Marconi Company Ltd
1987–1998: GEC-Marconi Ltd
1998–1999: Marconi Electronic Systems Ltd
1999–2003: Marconi plc
2003–2006: Marconi Corporation plc


== Eksterne lenker ==
Blankvers

Blankvers, fra engelsk blank = tomt, det vil si urimet, er et femfotet, jambisk versemål uten rim eller strofedeling, som spesielt karakteriserer den elisabethanske perioden med diktere som William Shakespeare og Christopher Marlowe. 
Blankvers ble muligens introdusert av den italienske renessansedramatikeren Trissino, men har en særegen posisjon i engelsk poesi. Det kan bero på at den naturlige rytmen i det engelske språket ligger svært nær jambiske vers, og særlig på Shakespeares posisjon som poet og dramatiker. Faktisk assosieres blankvers så tett med den elisabethanske perioden at man sier at engelske skuespillere kan «snakke elisabethansk».
Det første kjente forsøket på blankvers med det engelske språket var ved Henry Howard, jarl av Surrey, i hans fortolkning av Vergils Æneiden rundt år 1554. Han var muligens inspirert av den latinske originalen ettersom klassisk latinsk poesi, akkurat som gresk poesi, ikke brukte rim, men kan også ha vært inspirert av de italienske versi sciolti som heller ikke brukte rim.
Christopher Marlowe var den første engelske forfatter som til fulle utnyttet  blankversets potensial, og dessuten etablerte det som den dominerende formen i engelsk drama i perioden under Elisabeth I og Jakob I. Den viktigste nyvinningen med engelske blankvers ble gjort av William Shakespeare som skrev de fleste av sine skuespill i utrytmisk femfotet jambe, og John Milton som skrev sitt verk Det tapte paradis (1667) i blankvers. 
Etter Milton (faktisk på slutten av hans liv) gikk blankvers av moten, og i ett og et halvt århundre var engelskmennenes best likte versemål to rimede verselinjer – kupletter (engelsk couplets). Romantiske engelske poeter som William Wordsworth, Percy Bysshe Shelley, og John Keats derimot revitaliserte blankvers som kunstart. 
Kort tid etter ble Alfred Lord Tennyson spesielt glad i blankvers og brukte formen i sitt lange, narrative (fortellende) dikt Prinsessen (1847) foruten i hans kanskje mest berømte dikt Ulysses (skrevet i 1833, men først utgitt i 1842). De amerikanske poetene Hart Crane og Wallace Stevens er kjent for å benytte blankvers i utvidede komposisjoner i en tid hvor mange andre poeter vendte seg mot frie vers.


== Eksempel på blankvers ==
Et eksempel fra Shakespeares Hamlet (1603):

To be/ or not/ to be/ that is/ the quest/ion.Det tidligste blankvers besto av slutt-stopp og regulære linjer; Gorboduc (1561), den første kjente tragedie på blankvers, illustrerer hvor monotone slike vers kan være. Marlowe var den første til å utforske dets videre ekspressive muligheter:

You stars that reign'd at my nativity,
Whose influence hath alloted death and hell,
Now draw up Faustus like a foggy mist
Into the entrails of yon labouring clouds,
That when they vomit forth into the air,
My limbs may issue from their smoky mouths,
So that my soul may but ascend to Heaven.
(Doctor Faustus)Shakespeare utviklet blankversets egenskap til også å inneholde brå, abrupt og irregulær tale, og et av de tidligste eksempler er

My lord?
A grave.
He shall not live.
Enough.
(The Life and Death of King John), 3.3
Zenerdiode

En zenerdiode er en halvlederdiode som blir sterkt ledende for spenninger over en gitt verdi, kalt diodens zenerspenning. Zenerspenningen gjelder for diodens sperreretning. I lederetningen oppfører zenerdioden seg som en vanlig halvlederdiode. Zenerdiodene blir hovedsakelig karakterisert av størrelsen på gjennomslagsspenningen (zenerspenningen, gjennombruddsspenningen, på engelsk breakdown voltage).
Det er to forskjellige fysiske fenomener som fører til sperreretningens spenningsbegrensning.
Den egentlige zenereffekten gjør seg gjeldende for spenninger under 5–6 volt. Her er det feltstyrken i krystallet som fører til at det blir ledende. For høyere spenninger skyldes spenningsbegrensningen den såkalte «lavineeffekten» (på engelsk avalanche breakdown), hvor mange elektroner slås løs av de få som løsner først.
Zenereffekten har en negativ temperaturkoeffisient og lavineeffekten en positiv. For zenerdioder hvor zenerspenningen er angitt til om lag 5,6 volt virker begge effektene samtidig og slike dioder oppviser derfor ganske temperaturstabile spenninger. De fleste småsignal bipolare transistorer oppviser en brukbar god zenerdiode i området 5–6 volt for B-E-dioden.
Zenerdioder karakteriseres også av maksimal effekt som kan tilføres dioden, i kombinasjon med hvor godt den kan kjøles.
Videre karakteristika for zenerdioder er deres dynamiske resistans, lekkstrømmen for lavere spenninger enn zenerspenningen, støyen som produseres og som nevnt temperaturkoeffisienten for spenningen. Støyen er bredbåndet og hvit med høy kvalitet (se hvit støy).
Som komponent kan zenerdioder leveres i spenningsområdet 1,5 til 100 volt, og for høyere spenninger i spesielle tilfeller. Oppdelingen av spenningsverdiene er gjerne hentet fra rekkene E6, E12 og E24 (se motstand), de leveres altså oppdelt mellom 6 og 24 verdier per dekade.
Betegnelsen kommer av navnet til den amerikanske fysikeren Clarence Melvin Zener (1. desember 1905–15. juli 1993) som oppdaget zenereffekten.


== Bruksområder ==
Zenerdioder brukes svært ofte til å fastsette en spenning til en høvelig verdi i en gitt applikasjon. En svært typisk bruksmåte er å fø dioden via en seriemotstand fra en noe varierende spenningskilde og bruke spenningen over dioden som en stabil spenning (som ikke kan belastes mye). En slik konfigurasjon kalles en parallellregulator. Koples to like zenerdioder i serie rygg mot rygg har vi fått en komponent som sammen med en strømbegrensende motstand klipper vekselspenningssignaler symmetrisk med en amplitude som ligger noe over zenerspenningen.
Zenerspenningen er ikke særlig nøyaktig, ikke særlig stabil over strømtilførsel eller temperatur. Zenerdioder brukes derfor sjelden i presisjonskoplinger. Den er ellers en billig komponent.


== Programmerbare hoppere på zenerdioder ==
En zenerdiode basert på et omvendt forspent emitterkryss for en integrert plan npn-transistor («overflate-zenerdiode») skiller seg fra diskrete zenerdioder med en liten begrensende stabiliseringsstrøm.


== Merknader ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zener diodes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons