jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fylkesvei 2222

Fylkesvei 2222 går mellom  Tolga kommunesentrum og Storsteia i Alvdal.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 681 (Hedmark).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Tolga

 TynsetTelnesveien 

 AlvdalBrannvålsveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv2222
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
By på prefekturnivå

Med en by på prefekturnivå (地级市, dìjí shì) siktes det til en administrativ territoriell enhet i Folkerepublikken Kina. Den er en enhet som innordnes mellom provins og fylke, og som dermed er det sekundære administrative nivå. Tilsvarende med dette, det vil si også på sekundært administrativt nivå, har landet også prefekturer, ligaer og autonome prefekturer. Fra og med tidlig i 1980-årene har byer på prefekturnivå for det meste overtatt etter de gamle prefekturer som sekundære administrative enheter.  
En by på prefekturnivå er ikke en «by» i strikt forstand men snarere en administrativ enhet som vanligvis består av en bymessig kjerne (dvs en by i strikt forstand) omgitt av mindre urbaniserte og/eller landlige områder som gjerne er langt større enn den bymessige kjernen. 
Byer på prefekturnivå er nesten alltid delt opp i tertiære admininistrative enheter som fylker, byer på fylkesnivå eller andre undergrupperinger.
For å skjelne mellom byen på prefekturnivå og selve byen i strikt forstand benyttes uttrykket  市区 shìqū («urbant område») på kinesisk. 
Den første by på prefekturnivå ble dannet den 5.  november 1983. I løpet av de følgende to tiårene har byer på prefekturnivå erstattet det store flertall av de før så vanlige prefekturene, og prosessen pågår fortsatt (2006).  
De fleste provinser består utelukkende eller nesten utelukkende av byer på prefekturnivå. Av Folkerepublikkens 22 provinser og fem autonome områder er det bare tre provinser (Yunnan, Guizhou, Qinghai) og to autonome regioner (Xinjiang, Tibet) som har fler enn tre sekundære administrative enheter som ikke er byer på prefekturnivå. 
Et prefektur må oppfylle en rekke kriterier for å kunne komme i betraktning for oppgradering til by på prefekturnivå: Det må blant annet ha et bymessig senter med bymessig befolkning på over 250.000 innbyggere og en industri hvis bruttoprodukt overstiger 200 mill. RMB. 
De største byer på prefekturnivå er Baoding (i provinsen Hebei), Zhoukou (Henan), Nanyang (Henan) og Linyi (Shandong), og de har alle flere innbyggere enn Tianjin, som er den minst folkerike byprovins i landet. 
Femten store byer på prefekturnivå er blitt gitt status som subprovinsielle byer, noe som gir dem vesentlig større autonomi. 
En by på subprefekturnivå er en by på fylkesnivå med myndighet som ligger tett oppunder den som tilkommer en by på prefekturnivå.
Aleksandr Legkov

Aleksandr Gennadjevitsj Legkov (russisk Александр Геннадьевич Лёгков, født 7. mai 1983 i Krasnoarmejsk) er en russisk tidligere langrennsløper.


== Karriere ==
Legkov debuterte i mesterskapssammenheng under VM 2005 i Oberstdorf, men oppnådde skuffende plasseringer (nr. 48 og 50). Året etter deltok han i OL i Torino, og oppnådde som best en 20.-plass på femmila, som gikk i fristil.
Tour de Ski 2006/07 ble Legkovs store gjennombrudd, hvor han endte på andreplass sammenlagt, kun slått av tyske Tobias Angerer.
Legkov tok sin første pallplassering i et enkeltrenn i verdenscupen den 16. desember 2008, da han endte på en andreplass på 30 km fellesstart i La Clusaz, hvor han ble spurtslått av Tobias Angerer. Han vant sin første seier i verdenscupen på 30 km fristil, fellesstart i Rybinsk i sesongen 2006/07, den andre på 15 km fristil i Lahtis i sesongen 2008/09 og den tredje på «mini-touren» i Kuusamo sesongen  sesongen 2010/11.
Hans fjerde verdenscupseier kom 6. januar 2013 da han sikret han seg sammenlagtseieren i Tour de Ski, som første russer noen gang. Sesongen 2012/13 vant han også 50 km i Holmenkollrennene. Han tok bronse med det russiske laget i Ski-VM 2013.
Han ble olympisk mester på 50 km fristil under OL 2014 i Sotsji, og sammen med Maksim Vylegzjanin og Ilja Tsjernousov sørget de for tredoblet russisk triumf. Han fikk også sølv på 4 x 10 km stafett for Russland, og kom på tiendeplass på 15+15 km skiathlon. Den 1. november 2017 meldte imidlertid IOC at Legkov var dømt for brudd på dopingreglementet, og at hans resultater fra OL i 2014 var annullert, samt at han blir utestengt fra OL på livstid. Den 30. november besluttet Det internasjonale skiforbundet (FIS) at han også utestenges fra Verdenscupen i langrenn. Den 1. februar 2018 opphevet Den internasjonale voldgiftsretten for sport diskvalifikasjonen fra OL 2014.


== Resultater verdenscupen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Aleksandr Legkov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Aleksandr Legkov – Olympics.com 
(en) Aleksandr Legkov – Olympic.org 
(en) Aleksandr Legkov – Olympedia 
(en) Aleksandr Legkov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Aleksandr Legkov – FIS (langrenn)
Binærsøk

Binærsøk er en effektiv algoritme for å finne fram til et bestemt element i en sortert liste ved å dele listen i to for hvert steg. Algoritmen tar det midterste elementet i den sorterte listen og sammenligner med det elementet en skal finne fram til for å finne ut om det er større eller mindre. Fordi listen er sortert vet en dermed om elementet kommer før eller etter, og søker deretter i den gjenstående halvdelen på samme måte.
Her er pseudokode for en funksjon som ser på den verdien i den sorterte listen a som ligger midt mellom plasseringene left og right. Funksjonen kaller seg selv rekursivt med den ene halvdelen av listen.

function binarySearch(a, value, left, right)
    if right < left
        return not found
    mid := floor((left+right)/2)
    if value > a[mid]
        return binarySearch(a, value, mid+1, right)
    else if value < a[mid]
        return binarySearch(a, value, left, mid-1)
    else
        return mid
Gustav Aagaard

Carl Gustav Oskar Aagaard (født 18. september 1852 i Sandefjord, død 15. januar 1927) var en var en norsk forfatter og prest. Hans forfatterskap var først av religiøs natur, men han utgav senere fortellinger som tilhører den jevne underholdningslitteratur, men med kraftig understreket moraliserende tendens. Han er også kjent for sine salmer.
Gustav Aagaard var bror av forfatteren Oscar Aagaard (f. 1855).


== Verker ==
Speilbilleder (1896)
Sterke hænder (1897)
En spøgelseshistorie (1899)
I skygger og lys (1900)
Keiser Felix (1904)


== Filmografi (utvalg) ==

1921 – Felix


== Referanser ==


== Kilder ==
«Aagaard, Gustav», i Illustreret norsk konversationsleksikon, bind I, Kristiania: Aschehoug, 1907, sp. 6.
Oscar Aagaard

Oscar Aagaard (født 4. juli 1855 i Sandefjord, død 4. mai 1936) var en norsk forfatter. 
Oscar Aagaard var bror av presten og forfatteren Gustav Aagaard (1852–1927).


== Verker ==
Paa Streiftog (1893)
Underlige fyre (1894)
Fru Junos salon (1895)
Farlige farvande (1896)
Kaptein Heire og hans gutter (1898)
Martin Ligeglads meriter (1899)
Arboe & søn (1900)
Kakerlaker (1904)
Kongen i kjælderen (1906)
Hjertets Melodier (1908)


== Referanser ==
Niels Matthias Aalholm

Niels Matthias Aalholm (født 20. juni 1811 i Arendal, død 1894) var en norsk skolemann og forfatter. 
Niels Matthias var sønn av skipsfører Mathias Schrøder Aalholm (1764-1836), som senere ble kjøpmann og trelasthandler, og var selv ansatt ved en forretning i Arendal inntil 21-årsalderen. Da reiste han til Frankrike, hvor han oppholdt seg et års tid for å studere språket. Etter hjemkomsten anla han en bokhandel i fødebyen og grunnla på samme tid Arendals første avis Den vestlandske Tidende, inntil han i 1835 bosatte seg i Kristiania som boktrykker. Men alt året etter vendte han tilbake til Arendal, hvor han ble ansatt som språklærer ved den offentlige realskolen. Dette yrket beholdt han inntil han i 1882 tok avskjed.
1. april 1839 giftet han seg med Hanne Cecilie Foss (1818-1901), datter av Ole Henrik Foss (1782-1836), seilmaker, borgerkaptein og en av Arendals 4 utvalgte bystyremedlemmer. Hannes bror, Frithjof Foss (1830-1899) var også forfatter og avismann, han grunnla Norsk Handelstidende i Oslo, hvor han var redaktør. Etter å ha flyttet hjem til Arendal opprettet han Arendal Avis, som konkurrent til sin svoger Niels Matthias. Frithjof skrev blant annet bøker under psynonymet Israel Dehn. Niels Matthias og Hanne Cecilie fikk ingen barn, men var pleieforeldre til Hans Jæger, som var Hanne Cecilies søsters sønn, og som voksen ble en anerkjent forfatter og bohem. 
Niels Matthias utgav en rekke franske og tyske lærebøker, ordsamlinger, parlører og grammatikker. 1838–1847 skrev han under pseudonymet «Theodor Reginald» 3 bind Norske noveller, som hørte til samtidens mest populære skjønnlitteratur, men har nå knapt litteraturhistorisk interesse. Under forfatternavnet «Senex» utgav han også to samlinger småfortellinger: Fra hverdagslivet og Fra land og strand, som utkom 1884–1886.


== Referanser ==


== Kilder ==
Kapitlet om Aalholm i Illustreret norsk litteraturhistorie.

«Aalholm, Nils Matthias», i Illustreret norsk konversationsleksikon, bind I, Kristiania: Aschehoug, 1907, sp. 13.
Birmingham-derby

Birmingham derby, også Second City derby er betegnelsen på en kamp mellom de to fotballagene fra Birmingham, Birmingham City og Aston Villa.


== Historie ==
Klubbene møttes for første gang i 1879 da gikk Birmingham City under navnet Small Heath, og som Small Heath vant da 1-0. Birmingham vs Aston Villa blir av mange sett på som en av de mest lidenskapelige derbyene i England. Aston Villa har vunnet 41 ganger mens Birmingham City har vunnet 36 ganger.


== Eksterne lenker ==
Birminghams hjemmeside
Aston Villas Hjemmeside
Fylkesvei 2248

Fylkesvei 2248 går mellom Tunndalen og Tynset bru i Tynset.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 715 (Hedmark).


== Kommuner og knutepunkter ==

 TynsetUtbyveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv2248
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Tyburn (elv)

Tyburn er en sideelv til Themsen som i dag går i kulvert gjennom de vestlige delene av sentrale London. Den kommer fra høydedragene ved Hampstead, renner gjennom Regents Park og St. James's Park, under Buckingham Palace og ut i Themsen i Pimlico nær Vauxhall Bridge.
Mens områdene utafor City of London ennå ikke var bymessig bebygd, rant Tyburn ut i våtmarkene langs Themsen sør for dagens Green Park. Her delte den seg i to løp; et som rant ut nord for dagens Whitehall og et sør for der parlamentet ligger i dag. Mellom disse to løpene hadde det danna seg en grusrygg – Thorney – som Westminster Abbey ble anlagt på.
Fra 1200-tallet ble Tyburn tatt i bruk som vannkilde for byens befolkning. Vannet ble ledet gjennom uthulte almestokker fram til vannposter. Etter hvert som byens befolkning vokste, og de mer bynære elvene Themsen, Walbrook og Fleet – foruten kilder som Goswell og Clerkenwell – ble mer og mer forurensa, ble vannet fra den mer avsidesliggende Tyburn stadig viktigere. Vann fra Tyburn ble ledet fram til et reservoar, omtrent der Bond Street undergrunnsstasjon ligger i dag. Herfra ble det ført i lærrør til Cheapside inne i byen. En annen ledning, bygd av William Lamb forsynte Holborn. Denne lever videre i gatenavnet Lamb's Conduit Street. Londons vannforsyning undergikk en radikal forbedring med bygginga av New River i 1613, og Tyburn kunne oppgis som drikkevannskilde og uten motforstillinger omgjøres til den underjordiske kloakken den er i dag.
Tyburn ble også et navn på området omkring elva, men dette har gått mer ut av bruk til fordel for Marylebone og Mayfair. Oxford Street het tidligere Tyburn Road og Park Lane Tyburn Lane. Tyburn var ellers mest kjent som rettersted for grevskapet Middlesex mellom 100- og 1700-tallet, og  the Tyburn Tree var den folkelige betegnelsen på galgebakken som opprinnelig lå ved elvebredden, men som på 1500-tallet ble flyttet dit Marble Arch ligger i dag.
Tildekket av betong, murstein, parkanlegg og veier flyter dagens Tyburn hele veien gjennom rør i bakken, inkludert en del under Buckingham Palace, og dets løp har vært benyttet som lokal kloakk tilknyttet Londons kloakksystem. Marylebone Lane (W1) følger Tyburns løp gjennom Marylebone og buer seg derfor, i en bydel der andre gater går i rett linje.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Silent UK - Urban Exploration: River Tyburn. SilentUK.com. 2009
Autonomt prefektur (Kina)

Et autonomt prefektur (自治州 pinyin: zìzhìzhōu) er en sekundær administrativ enhet i Folkerepublikken Kina som enten har en befolkning der 50 prosent eller mer tilhører en eller flere anerkjente etniske minoriteter, eller som historisk har vært hjemstedet for slike minoriteter som betydelig befolkningsandel. Som regel har de autonome prefekturer likevel i dag en hovedsakelig hankinesisk dominans. 
Ifølge den kinesiske grunnloven kan ikke et autonomt prefektur avvikles.
Rasmus Aarflot

Rasmus Sivertsen Aarflot (født 1792, død 1845) var en norsk lensmann, redaktør og stortingsmann.
Rasmus Aarflot var sønn av lensmann og folkeopplyser Sivert Aarflot, og bror av forfatteren Berthe Canutte Aarflot. Han var først poståpner og fra 1816 lensmann i Volda. Rasmus Aarflot overtok farens boktrykkeri, og utgav forskjellige tidsskrifter til fremme av folkeopplysningen (Norsk Landboeblad); han representerte Romsdals amt på stortingene 1824, 1827–1828, 1833 og 1839, og var valgt 1845, da han døde. Aarflot stod Ivar Aasen nær; det var i hans boksamling den unge Aasen først fikk næring for sin leselyst.
Rasmus Aarflot var far til Mauritz Aarflot.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Aarflot», i Illustreret norsk konversationsleksikon, bind I, Kristiania: Aschehoug, 1907, sp. 23.


== Eksterne lenker ==
(no) Rasmus Aarflot hos Norsk senter for forskningsdata
Daniela Iraschko-Stolz

Daniela Iraschko-Stolz (født 20. november 1983) er en østerriksk skihopper og fotballspiller. 


== Idrettskarriere ==
Iraschko-Stolz har den uoffisielle verdensrekorden for kvinner, ca. 200 meter, gjort under testhopping i Kulm 29. januar 2003. Det var ikke lengdemåling i bakken da Iraschko hoppet, så lengden på hoppet er anslått omtrentlig. De fleste kilder - inkludert Iraschko-Stolz selv - oppgir lengden til 200 meter, men noen kilder anslår hoppet til 198 meter.
I 2005 vant Iraschko rennet da skihopping for kvinner for første gang sto på programmet under vinteruniversiaden i Seefeld, Østerrike. Hun gjentok denne bedriften i Pragelato, Italia, to år senere. I VM i 2009, det første VM for kvinner, ble hun nummer 4. Hun vant hopprennet i VM i 2011. 
I 2009–10-sesongen var det ingen mesterskap, men Iraschko viste seg som sesongens klart beste hopper med 13 av 18 mulige seire i kontinentalcupen. To av disse tre seirene var i kvinnenes hoppuke, som hun vant sammenlagt. Iraschko doblet dermed sitt antall med rennseire, og gikk opp på andreplass i antall seire i kontinentalcupen gjennom alle tider.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 12 i normalbakkerennet.Iraschko har også en framgangsrik fotballkarriere som målvakt for Wacker Innsbrucks kvinnelag, som har spilt flere sesonger i den østerrikske bundesligaen.


== Meritter ==


=== VM ===
2011 i Oslo: Gull i normalbakke 
2021 i Oberstdorf: Gull i lagkonkurranse


=== Andre ===
1.-plass i Holmenkollen Skifestival: 2000, 2001, 2003, 2004
1.-plass i Vinteruniversiaden 2005, 2007
Kontinentalcupen:
40 enkeltseire (sommer og vinter, pr. 2. mars 2011)
Vinner sammenlagt 2009–10
Nummer 2 sammenlagt 2007–08, 2008–09
Nummer 3 sammenlagt 2004–05
Ladies Grand Prix (tilsvarer Hoppuka)
Vinner sammenlagt 2000, 2001, 2002, 2005 og 2010.
12 seier i øvrige renn i perioden 2002-2005.


== Rennseiere ==


=== Kontinentalcupen vinter 2004-2011 (tilsvarende verdenscup) ===


=== Verdenscupen ===


== Se også ==
Kvinner i skihopping


== Fotnoter og referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Daniela Iraschko-Stolz – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Daniela Iraschko-Stolz – Olympics.com 
(en) Daniela Iraschko-Stolz – Olympic.org 
(en) Daniela Iraschko-Stolz – Olympedia 
(en) Daniela Iraschko-Stolz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Daniela Iraschko-Stolz – WorldFootball.net 
(de) Daniela Iraschko-Stolz – Soccerdonna 
(en) Daniela Iraschko-Stolz – FIS (skihopping) 
(pl) Daniela Iraschko-Stolz – skijumping.pl 
(en) Daniela Iraschko-Stolz – TheSports.org 
Liste over Holmenkollvinnere fra 1892 (PDF)
Rick Leach

Rick Leach (født 28. desember 1964 i Arcadia i California i USA) er en tidligere profesjonell amerikansk tennisspiller.
Leach vant i løpet av sin tenniskarriere 46 turneringer, alle i double. Han var som best nummer 110 på rankingen over verdens beste mannlige singlespillere og i double var han ranket som verdens beste, han toppet listen i mars 1990. Han vant ni Grand Slam-turneringer, fem i double og fire i mixed double. Han vant doubletitler i tre av fire Grand Slam-turneringer, fem i Australian Open, to i Wimbledon og to i US Open. Han spilte også to double-finaler i French Open, i 1991 double herrer og i 1997 mixed double.    
Leach deltok også på det amerikanske Davis Cup-laget i 1990 som vant cupen. Leach vant doublen sammen med Jim Pugh i finalen mot Australia.   


== Grand Slam-titler ==
 Australian Open:
Double herrer – 1988 (sammen med Jim Pugh)
Double herrer – 1989 (sammen med Jim Pugh)
Mixed double – 1995 (sammen med Natasha Zvereva)
Mixed double – 1997 (sammen med Maron Bollegraf)
Double herrer – 2000 (sammen med Ellis Ferreira) Wimbledon:
Double herrer – 1990 (sammen med Jim Pugh)
Mixed double – 1990 (sammen med Zina Garrison]) US Open:
Double herrer – 1993 (sammen med Ken Flach)
Mixed double – 1997 (sammen med Maron Bollegraf)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Rick Leach – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Rick Leach – ATP-touren 
(en) Rick Leach – ITF Tennis 
(en) Rick Leach – Davis-cupen
Mauritz Aarflot

Mauritz Andreas Aarflot (født 1821, død 1904) var en norsk redaktør og stortingsmann. Han satt 12 perioder på Stortinget. Broren og faren satt også på Stortinget. Han sluttet seg til Venstre da partiet ble etablert i 1884.Han var sønn av redaktør og lensmann i Volda Rasmus Aarflot (1792—1845), fortsatte dennes trykkeri, og utgav Postbudet og Norsk landbrugstidende. Han representerte Romsdals amt på Stortingene 1854–1888, hvor han alltid sluttet seg til Johan Sverdrup. I 1882 utgav han Odelsbonden om grundloven i dens hovedbestemmelser, et forsøk på en imøtegåelse av det juridiske fakultets betenkning om kongens sanksjonsrett i grunnlovssaker. 
Som sin far stod Mauritz Aarflot Ivar Aasen nær. Politiske fulgte han farens linje. Berthe Canutte Aarflot var hans tante.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Mauritz Aarflot hos Norsk senter for forskningsdata
Jacob Jonathan Aars

Jacob Jonathan Aars (født 12. juli 1837 i Kristiania, død 22. september 1908 samme sted) var en norsk språk- og skolemann.
Han tok filologisk embetseksamen 1860 og opprettet 1863, sammen med Peter Voss, Aars og Voss' skole i Kristiania, som etter hvert ble en av landets største og mest ansette. Aars' fag var gresk, gammelnorsk og norsk. I 1864 utkom hans Udvalgte norske oldkvad. Hans virkskomhet som norsklærer ble av epokegjørende betydning, idet hans Retskrivningsregler til skolebrug, som utkom 1866, og senere ble trykt i mange utgaver, ble autorisert som norm for dansk-norskens skrivemåte i Norge. Vinteren 1886–1887 fungerte han som universitetslærer i gresk. Han var formann for Bymålslaget 1906-1908.
Aars' interesse for gresk åndsliv satte frukt i det populær-filosofiske verket Sokrates skildret gjennem oversættelser af Platon (1881). En del vitenskapelige filologiske undersøkelser offentliggjorde han i forskjellige tidsskrifter. Han var medlem av flere komiteer til utredning av pedagogiske spørsmål og reformer.
Jacob Jonathan Aars var far til Kristian Birch-Reichenwald Aars og Harald Aars.


== Verker ==
Oldnorsk formlære (1862)
Retskrivningsregler til skolebrug (1866)
Om skæbnen hos Homer (1877)
Lidt om vort sprog og dets udtale (1880)
Sokrates skildret gjennem oversættelser af Platon (1881)
Das Gedicht des Simonides in Platons Protagoras (1888)
Græsk literaturhistorie (1889)


== Referanser ==


== Kilder ==
«Aars, Jacob Jonathan», i Illustreret norsk konversationsleksikon, bind I, Kristiania: Aschehoug, 1907, sp. 25.


== Litteratur ==
Festskrift utgit i anledning av Aars og Voss' skoles femti aars jubilæum (1913)
Sven Aarrestad

Sven Aarrestad (født 8. oktober 1850 i Varhaug på Jæren, død 19. januar 1942 i Arendal) var en norsk avholdsmann og Venstre-politiker. Han var landbruksminister i Norge 1906–08.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Aarrestad ble født på Varhaug, som lå i Hå kommune, men flyttet med foreldrene til Time kommune som fireåring.
Han utdannet seg som folkeskolelærer og virket 1878–1891 som førstelærer ved Sande høyere allmennskole i Vestfold. 


=== Politiker ===
I 1891 ble han valgt som venstremann til stortingsrepresentant for Jarlsberg og Larviks amt og slo seg ved samme tid ned som gårdbruker i Sande. Han representerte Jarlsberg og Larviks amt 1892–1894 og (som «Samlingsmann») 1906–1909. 7. november 1906 ble han utnevnt til statsråd og ledet Landbruksdepartementet. Fra 23. oktober 1907 var han også sjef for Revisjonsdepartementet. Han fratrådte – sammen med resten av regjeringen Løvland – 19. mars 1908 og ble samme år utnevnt til amtmann i Nedenes amt. 1900–1909 var han medlem av Venstres landsstyre.
Aarrestad gav flere ganger støtet til viktige foranstaltninger innenfor landbruket (bl. a. dannelsen av Norsk Landmandsforbund), men størst betydning hadde han som forkjemper for avholdssaken. I 1883 ble han redaktør for avholdsbladet Menneskevennen, og han var formann i Det norske totalavholdsselskap  1887–1927; i det hele ble han etterhvert avholdspartiets ledende mann i Norge.
Sven Aarrestad var opphav til den såkalte Aarrestadlinjen i forbudsspørsmålet. Tilhengerne av denne ønsket at alkoholsalget skulle samles i monopoler ved folkeavstemning, og at disse med tiden skulle legges ned – også med folkeavstemning. Aarrestad ønsket ikke i første omgang et nasjonalt forbud, fordi han var bekymret for motreaksjoner fra de langt mindre tørrlagte bykommunene. Hans motstandere innen avholdsbevegelsen mente at en nasjonal folkeavstemning var godt nok mandat, og at helsegevinstene ved et brennevinsforbud ville være tilstrekkelig til å sikre at forbudet vedvarte.
Aarrestad ble av kongen 18. mars 1908 forfremmet til kommandør av 1. klasse av St. Olavs Orden «for statsborgerlig og embedsfortjeneste». Han var i 1901 blitt utnevnt til ridder av 1. klasse. Aarrestad var også innehaver av storkors av Dannebrogordenen.


== Verker ==
Bibelen og Afholdssagen (1889)
Samlagsspørgsmaalet (med Andreas Lavik, 1895)
Praktisk sundhedslære for skole og hjem (1900)
Vort Stræv mod Rusdrikkene: Indlæg i Døgnets Strid (1905)
Avholdsfolket og det nye ølet: foredrag (1913)
Elisabeth Edland: et liv i det godes tjeneste (1920)
Straum og bakevje: ymse innlegg i striden um forbodet (1922)
Ta lærdom av livet (1923)
Min stilling til forbudet i 1911 (1926)
Om avvæpning (1927)
Den store sak i vår tid (1930)
Spredte trekk fra kampen om forbudet i Norge (1933)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Sven Aarrestad hos Norsk senter for forskningsdata 
Sven Aarrestad hos Store norske leksikon

(da) Artikkelen bygger på det danske Salmonsens konversationsleksikon 2. utgave (1915–1930).