jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kannesteinen

Kannesteinen er en spesiell stettformet stein som ligger i fjæra i bygda Oppedal på vestsiden av Vågsøy i Vestland fylke. 
Kannesteinen har blitt forma av havet og bølger gjennom tusener av år. Prosessen omtales gjerne som Marin abrasjon. Steinen er om lag 3 meter høy. Kannesteinen er en severdighet som tiltrekker mange turister, spesielt i sommerhalvåret. 
Steinen er formet av bølger, is og steiner, og slipt med vannbevegelsene. Av denne grunn er ikke steinen like spektakulær sett fra siden.
Det er i senere år tilrettelagt for bedre tilgang for skuelystne, en grussti leder til en treplatting som gir god vinkel til fenomenet. Stien og terrassen har rullestolvennlig utforming.

		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Kannesteinen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Kannesteinens hjemmeside»
Rystestølen

Rystestølen er et overnattingssted som ligger på fjellet mellom bygdene Raudeberg og Kvalheim i Vågsøy kommune.
Rystestølen var tidligere et gammelt gårdsfjøs som ildsjeler på Raudeberg har restaurert. Nå er det overnattingsmuligheter og kokemuligheter der. Den ligger nesten oppe på flata på Kvalheimsfjellet. Rystestøylen er 432 moh.
Skongenes fyr

Skongenes fyr ligger i Kinn kommune i Vestland. Fyret ble opprettet i 1870, og har nok betydd mye for båttrafikken på det værharde Stadhavet. Fyret var bemannet frem til 1985. Da ble fyret automatisert og avfolket. Staten eier bygningene, og fyret består av fire bygninger som omkranser et indre tun.


== Eksterne lenker ==
Norsk fyrhistorisk forening - Skongenes fyrstasjon
Refvik

Refvika er en bygd på øya Vågsøy Kinn kommune i Vestland. 
Bygda ligger i en botn, der selve bebyggelsen i hovedsak er konsentrert mellom havet og en mindre innsjø innerst i botnen. Bebyggelsen er etablert på en sandgrunne, tidligere havbunn som i dag ligger 3–4 moh. Bebyggelsen i dag skiller seg fra tidligere bebyggelse av dalen. Tidligere var bebyggelsen som et typisk norsk bygdetun, der de fleste hus og løer var samlet rundt gården Tunet. Den 22. august 1872 brant hele tunet ned til grunnen, etter at to gutter lekte med fyrstikker i en løe og mistet kontrollen over ilden. Mennene i bygda dro tidlig ut for å fiske denne dagen, og var hjelpeløse vitner til at tunet brant ned til grunnen. I alt ble 84 hus og løer offer for flammene, over 100 personer ble husløse. Kun et hus og tre løer ble revet og flyttet i tide. Som en konsekvens ble nybebyggelsen flyttet til respektive teiger, slik at en eventuell ny brann ikke skulle skape samme ødeleggelser.
I dag er det i overkant av 110 fastboende i Refvika.
I nordvestlig retning ligger en 1,5 km lang sandstrand, Refviksanden. Den ble på 80-tallet kåret til landets fineste av avisen Dagbladet, og er et yndet reisemål for både lokalbefolkningen og tilreisende. 


== Eksterne lenker ==
Refvik i ord og bilder
Konklavet 1958

Konklavet 1958 ble innkalt etter Pius XIIs død 9. oktober 1958. Det åpnet 25. oktober i Det sixtinske kapell. På den fjerde dagen, i den ellevte avstemningen, ble kardinal Angelo Roncalli valgt, og tok navnet Johannes XXIII.
Det var 55 kardinaler ved Pius XIIs død. Da det ikke ble innført øvre aldersgrense for stemmerett ved konklaver før i 1970, var samtlige stemmeberettiget. To kardinaler døde under sedesvakansen; Celso Costantini den 17. oktober og Edward Mooney den 25. oktober, tre timer før konklavet åpnet. To andre ble nektet utreisetillatelse fra kommunistiske land. Det var dermed 51 kardinaler som ble samlet til konklavet. 


== Kardinalelektorer ==
Eugène Tisserant
Clemente Micara
Giuseppe Pizzardo
Benedetto Aloisi Masella
Federico Tedeschini
Marcello Mimmi
Jozef-Ernest Van Roey
Manuel Gonçalves Cerejeira
Achille Liènart
Pietro Fumasoni Biondi
Maurilio Fossati O.Ss.C.G.N.
Elia dalla Costa
Ignace-Gabriel I Tappouni
Santiago Luis Copello
Pierre-Marie Gerlier
Grégoire-Pierre XV Agagianian
James Charles McGuigan
Clément-Emile Roques
Carlos Carmelo Vasconcellos Motta
Norman Thomas Gilroy
Francis Joseph Spellman
José María Caro Rodríguez
Teódosio Clemente de Gouveia
Jaime de Barros Câmara
Enrique Pla Deniel
Manuel Arteaga Betancourt
Joseph Frings
Ernesto Ruffini
Antonio Caggiano
Thomas Tien-ken-sin S.V.D.
Augusto Álvaro da Silva
Gaetano Cicognani
Angelo Giuseppe Roncalli
Valerio Valeri
Pietro Ciriaci
Maurice Feltin
Carlos María de la Torre
Georges-François-Marie Grente
Giuseppe Siri
John Francis D'Alton
James Francis McIntyre
Giacomo Lercaro
Stefan Wyszyński
Benjamín de Arriba Castro
Fernando Quiroga Palacios
Paul-Emile Léger P.S.S.
Crisanto Luque Sánchez
Valerian Gracias
Joseph Wendel
Nicola Canali
Alfredo Ottaviani


== Fraværende ==
József Mindszenty, i asyl i den amerikanske ambassaden i Budapest, Ungarn, siden 1956
Alojzije Stepinac, i husarrest i Krásic, Jugoslavia
Vedvika

Vedvika er en liten bygd på nordsiden av Vågsøy i Sogn og Fjordane fylke, mellom Halsøyra og Refvik.
Beboerne har sitt arbeid utenfor bygda, i Måløy eller Raudeberg, men tidligere var det jordbruk som preget bygda. Melkeproduksjon og sau var mest utbredt da, men i senere tider har bøndene i Vedvik lagt mer vekt på storfe.
På 1500–1600 tallet var det 3 gårder i Vedvik. 
I 1830-årene var det økt til 15 stykker.
De eldste gårdsnavnene er: Hola, Telvikja, Sætra, Horn, Riseng, Myrane, Rinden, Steinane, Breisethola, Mosolen, Steinagarden, Kvia, Bakken og Hammaren.
Den første skolen lå i Geilane og var ferdig i 1902.
Senere fikk Refvik et skolehus i 1922.
Vedvik fikk ny skole i 1957.
Skolen i Vedvik ble lagt ned i august 2002, men er blitt et grendehus. Der har de fester (Ribbefest og krabbefest), bingo og Vedvik brassband øvde.


== Eksterne lenker ==
Vedvik i ord og bilder
Guds ords selskap

Guds ords selskap (latin Societas Verbi Domini, forkortes S.V.D., kalles Verbittene eller Steylermisjonærene) er en katolsk kongregasjon. 
Den ble opprettet 8. september 1875, og godkjent av Den hellige stol 25. januar 1901. Stifteren, den i 2003 saligkårede pater Arnold Janssen, kunne ikke opprette noe hus for kongregasjonen i hans fedreland Tyskland på grunn av den antikatolske Kulturkampf som var fremherskende politikk der, så hovedkvarter og seminar ble lagt til bydelen Steyl i den nederlandske byen Venlo ikke langt fra den tyske grense. 
Kongregasjonen er opprettet for å drive misjonsvirksomhet, men den driver også skoler, for eksempel Fu Jen katolske universitet på Taiwan.


== Publikasjoner ==
Pico, for barn inntil 11 år
Weite Welt, for 11- til 15-årige
Stadt Gottes, familietidsskrift
Monumenta Serica, et sinologisk fagtidsskrift


== Litteratur ==
Bianca Horlemann: «The Divine Word Missionaries in Gansu, Qinghai and Xinjiang, 1922-1953: A Bibliographic Note», i: Journal of the Royal Asiatic Society 19 (2009) |, s. 59-82
Louis-Nazaire Bégin

Louis-Nazaire Bégin (født 10. januar 1840 i La Pointe-Lévis Québec i Canada, død 19. juli 1925 i Québec) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Québec (1898–1925).
Han ble kreert til kardinal av Pius X i 1914, med Santi Vitale, Valeria, Gervasio e Protasio som tittelkirke.
Han kom for sent til konklavet 1914 og til konklavet 1922 på grunn av den lange reisetiden.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
Pave Pius IX (1792-1878) *1827
Biskop Armand-François-Marie de Charbonnel, O.F.M. Cap. (1802-1891) *1850
Erkebiskop John Joseph Lynch, C.M. (1816-1888) *1859
Kardinal Elzéar-Alexandre Taschereau (1820-1898) *1871
Erkebiskop Louis Nazaire Bégin (1840-1925) *1888


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church
Aparecida

Aparecida kan vise til:

Aparecida (Paraíba) – en brasiliansk kommune i delstaten Paraíba
Aparecida (São Paulo) – en brasiliansk kommune i delstaten São Paulo
Aparecida de Goiânia – en brasiliansk kommune i delstaten Goiás
Aparecida d'Oeste – en brasiliansk kommune i delstaten São Paulo
Aparecida do Rio Doce – en brasiliansk kommune i delstaten Goiás
Aparecida do Rio Negro – en brasiliansk kommune i delstaten Tocantins
Aparecida do Taboado – en brasiliansk kommune i delstaten Mato Grosso do Sul
Felix-Raymond-Marie Rouleau

Felix-Raymond-Marie Rouleau (født 6. april 1866 i Isle-Verte i Canada, død 31. mai 1931 i Québec) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Québec (1926–1931).
Han ble kreert til kardinal av Pius XI i 1927.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504–1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532–1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566–1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595–1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649–1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675–1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693–1769) *1743
Kardinal Alessandro Mattei (1744–1820) *1767
Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770–1837) *1819
Kardinal Giacomo Filippo Fransoni (1775–1856) *1822
Kardinal Carlo Sacconi (1808–1889) *1851
Kardinal Edward Henry Howard of Norfolk (1829–1892) *1872
Kardinal Mariano Rampolla del Tindaro (1843–1913) *1882
Kardinal Rafael Merry del Val y Zulueta (1865–1930) *1900
Erkebiskop Pietro di Maria (1865-1937) *1906
Kardinal Felix-Raymond-Marie Rouleau (1866-1931) *1923


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Bangladeshisk taka

Taka er myntenheten i Bangladesh. 1 taka = 100 paisa. 
Taka finnes i 8 forskjellige seddelverdier: 2, 5, 10, 20, 50, 100, 500 og 1000 taka.
Valutakoden til taka er BDT.


== Eksterne lenker ==
Historiske sedler fra Bangladesh (på tysk, engelsk, fransk)
Kapusinerordenen

Kapusinerordenen (latin Ordo Fratrum Minorum Capuccinorum, forkortes O.F.M.Cap., kalles Kapusinerne) er en katolsk orden.


== Historie ==
Den ble grunnlagt av Matteo di Bassi av Urbano i 1525, som en reformert utbrytergren av fransiskanerordenen. Regelen ble godkjent i 1529. Navnet viser til den spisse struthetten eller kabussen, capuche, som medlemmene bærer. 
Ordenen ble en sentral aktør i motreformasjonen, med sin strenge observans av ordensregelen. De har nå mildnet noe på kravene, men er fortsatt regnet som den strengeste orden innenfor «Fransiskanerfamilien». 


== Noen kjente kapusinere ==
Jeremiah Benettis, italiensk forfatter på 1t00-tallet
Cesare Bonizzi, heavy-metal band -leder og sanger
Raniero Cantalamessa, forfatter, predikant for Det pavelige hus
Charles J. Chaput, erkebiskop av Philadelphia (2011–2020), erkebiskop av Denver (1997–2011)
Patri Fidiel, maltesisk dikter
Henri de Grèzes, historiker og forfatter
Heribert Jone, tysk kanonist og moralteolog
Konrad av Parzham, tysk helgen
Seán Patrick O'Malley, kardinal-erkebiskop av Boston (fra 2003)
Vinkenti Pejev, bulgarsk prest
Abbé Pierre, fransk motstandsmann,stifter av Emmausbevegelsen
Pio av Pietrelcina, italiensk skriftefar og stigmatisert åndelig veileder, helligkåret
Ignazio Persico, misjonær, kardinal
Lucian Pulvermacher, skismatisk sedevakantist
Antonio de Sedella, leder av den spanske inkvisisjonn i Louisiana (1788), rektor av St. Louis-katedralen (1795–1829)
Emerich Sinelli, fyrstbiskop av Wien (1681–85)
Yannis Spiteris, erkebiskop av Corfu (fra 2003)
Dávid Bartimej Tencer, biskop av Reykjavik (fra 2015)
François Leclerc du Tremblay, frater og politiker omtalt som «den grå eminense» (1577–1638)
Sebastian Englert, frater, arkeolog og etnograf som utforsket Påskeøya  (1888–1969)
Dhaka

Dhaka, før kalt Dacca (bengali: ঢাকা; IPA: /ɖʱaka/) er hovedstaden i Bangladesh. Den er samtidig den administrative hovedstaden for både en provins og et distrikt med samme navn som byen. Byen hadde i 2014 anslått å ha i overkant av 17 millioner innbyggere i storbyområdet, hvorav om lag 7 millioner bodde innenfor bygrensene.Dhaka ligger ved elva Buriganga (Ganges og Brahmaputra) og er det industrielle, kommersielle og administrative senteret i Bangladesh, med produksjon av jute, ris og tekstiler.
Norges ambassade i Dhaka ble etablert i 1972.


== Historie ==
  
Det har vært bosetning i dette området siden det 1. århundre, og byen har opp gjennom historien vært en del av flere imperier. Byen var under buddhistisk styre under Palariket, hinduistisk styre under Senariket og senere islamsk styre under Bengalsultanatet. Veksten skjøt likevel ikke fart før byen ble underlagt Mogulriket sent i det 16. århundre. Under Shaista Khans styre vokste befolkningen til nærmere en million. Under Mogulrikets styre var byen også en kortere periode kjent som Jahangir Nagar og var fra 1610 provinsen Bengals hovedstad Byen var på denne tiden  sentrum for verdens handel med musselin.
I 1793 falt Dhaka under Det britiske ostindiske kompanis styre. Den moderne byen utviklet seg kraftig under det britiske styret på 1800-tallet, og ble snart den nest største byen i Bengal etter Calcutta. I forbindelse med delingen av India i 1947 ble Dhaka den administrative hovedstaden i Øst-Pakistan, og senere,  i 1972, hovedstad for det selvstendige Bangladesh.


== Geografi ==
Dhaka ligger sentralt plassert i Bangladesh på den østlige bredden av elva Buriganga. Byen ligger på nedre del av Ganges-deltaet og metropolområdet dekker et areal på 360 kvadratkilometer. Dhaka District har et areal på 1463,60 kvadratkilometer, og er avgrenset av distriktene Gazipur, Tangail, Munshiganj, Rajbari, Narayanganj, Manikganj. Tropisk vegetasjon og fuktig jord preger landet, som er flatt og omtrent på havnivå. Dette gjør at Dhaka er utsatt for flom i løpet av monsunsesongen på grunn av kraftig regn og sykloner.


=== Klima ===
Dhaka har et varmt, vått og fuktig tropisk klima. Etter Köppens klimaklassifisering vil området falle inn under tropisk savanneklima. Byen har en distinkt monsunsesong, med en årlig gjennomsnittstemperatur på 25° celcius og månedlige middeltemperaturer varierer mellom 18° i januar og 32° i mai. Omtrent 87% av den årlige gjennomsnittlige nedbøren på 2123 mm faller mellom mai og oktober. Økende luft- og vannforurensning som kommer fra trafikk og industriavfall er alvorlige problemer som påvirker folkehelsen og kvaliteten på livet i byen. Sjøer og våtmarksområder rundt Dhaka står overfor ødeleggelse ettersom disse blir fylt opp for å konstruere høyhus og annen bebyggelse. Kombinert med forurensningen truer en slik erosjon av naturlige habitater med å ødelegge mye av det regionale biologiske mangfoldet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dhaka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) ঢাকা – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Knut Hauge

For diplomaten, se Knut Hauge (diplomat)Knut Hauge (født 31. mai 1911 i Lomen, død 13. april 1999) var en norsk forfatter og bonde fra Vestre Slidre. Han oppnådde store salgstall og anerkjennelse fra litteraturkritikere, hans forfatterskap ble belønnet med priser, og han nevnes fremdeles med rette som "en av Norges mest leste og minst omtalte forfattere". 
Særlig hans historiske romaner nådde ut til et vidt publikum. Romanen Ein roman om kjærleiken og om døden (1976) er blant de mestselgende bøker på nynorsk noensinne.
Hauges hovedverk er Sagaen om Ulfsætta. Den kom i 8 bind og omfatter Kross og kvitsymre, Dei løynde kjeldene, Ulfssønene, Tidevatn, Spelemannen Siljufløyt, Einsame ulvar, Juvet og Enno ein vår.  Disse forteller historien om Ulfsætta fra 1700-tallet til vår egen tid.
Da Hauge var død i 1999, ble det funnet en bunke med dagbøker og amatørfoto. Dette materialet er samlet i boka Diktardraum som er utgitt på eget forlag av barnebarnet Kari Hauge.


== Bibliografi ==
No går det bra! – skuespill (1939)
Krossen under Torfinshø. Roman frå 1750 åra – roman (1948)
Verda var atter ung – roman, (1950)
Helten og brotsmannen – skuespill (1951)
Andris Eivindson Vang og verket hans. Eit 100-års skrift – biografi (1951)
Garden i eventyret – skuespill (1954)
Nymåne over Filefjell – roman (1955)
Vesle Bill i aktivitet – skuespill (1956)
Vandring i sommarland – (1959)
Vestre Slidre sparebank : 1860-1960. Litt om banken og bygda si soge gjennom hundre år – sakprosa (1960) (sammen med Andris Hamre)
Møte i grenselandet – skuespill (1960)
Pekka, elva og eventyret – (1962) (illustrert av Borghild Rud)
Jerven – skuespill (1962)
Kross og kvitsymre – roman (1965)
Dei løynde kjeldene. Soga om Ulf Audunsson og Sara Ivarsdotter 1755-1800 – roman (1967)
Brev fra Rognerud – (1967) (utgitt under pseudonymet Ola)
Nye brev fra Rognerud – (1968) (utgitt under pseudonymet Ola)
Ulfssønene. Roman frå 1800-1850 – roman (1969)
Brev frå havet. Tretten noveller om kjærleik – noveller (1970)
Tidevatn. Roman frå siste delen av 1800-åra – roman (1971)
Lomen stavkyrkje frå ca. 1200-åra og fram til 1970 – sakprosa (1971)
Spelemannen Siljufløyt : Per Ulfssons barndom – roman (1973)
Einsame ulvar : Per Ulfssons ungdom – roman (1975)
Ein roman om kjærleiken og om døden – roman (1976)
Juvet. Per Ulfssons mogne år – roman (1978)
Enno ein vår. Boka om Per Ulfssons seine år – roman (1980)
Veng og Vale og Siv – noveller (1982)
Nå blomstre Smiuheggen. Brev fra Rognerud – (1983) (illustrert av Gunnar Bratlie)
For lenge lenge sidan. Stemningar og streif frå ei tid som var (1985) (illustrert av Einar Sigstad)
Vandring i Valdres – (1988 (illustrert av Egil Torin Næsheim)
Prolog til ei svunnen tid. Roman frå 1920-30 åra – roman (1989) (illustrert av (Håkon Aasnes)
Diktardraum. Dagbok 1931-1940 – dagboksnotater (2003) Posthumt utgitt.


== Priser ==
Sunnmørsprisen 1965, for Kross og kvitsymre
Mads Wiel Nygaards legat 1967
Melsom-prisen 1968
Aschehougprisen 1977
Doblougprisen 1986


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Opplandsarkivet
Oppland Arbeiderblad: Diktardraum, – dagboknotater av Knut Hauge
Vänern

Vänern er Sveriges største innsjø, både når det gjelder flateinnhold (5 650 km²) og volum (153 km³). Vänern er den største innsjøen i EU og den tredje største innsjøen i Europa etter Ladoga og Onega. I hele verden er den nummer 26 i størrelse. Den ligger 44 meter over havet. Gjennomsnittlig dybde er 27 m, og største dybde 106 m.
Dens viktigste tilløp er elva Klarälven som starter i Norge. Den heter Trysilelva på norsk side.
Vänern ligger mellom landskapene Västergötland, Dalsland og Värmland.
Følgende byer ligger langs Vänern: Vänersborg, Lidköping, Mariestad, Kristinehamn, Karlstad, Säffle og Åmål
Vänern er en del av Göta kanal og er forbundet med Nordsjøen/Skagerrak ved Göteborg gjennom Göta älv på den sydvestlige side, og med innsjøen Vättern ved Karlsborg via Göta kanal.
Lurö skjærgård, som ligger sør for Värmlandsnäs, er Europas største ferskvanns-skjærgård.
Vänern er svært fiskerik, med 35 ulike fiskearter, og egen laksestamme.


== Se også ==
Liste over innsjøer i Skandinavia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Vänern – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Vänern – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Haurakigolfen

Haurakigolfen er en del av kysten på Nordøya i New Zealand. Gulfen ligger mellom Auckland, Coromandelhalvøya og Hauraki slettene.


== Beskyttet beliggenhet ==
Vannet i gulfen er den del av Stillehavet som den er forbundet til i nord og øst. Gulfen er godt beskyttet fra selve havet av øyene Great Barrier Island og Little Barrier Island i nord, og halvøya Coromandel i øst.
Tre store sund knytter gulfen til Stillehavet. Disse er kalt Colville Channel, Craddock Channel og Jellicoe Channel. Nord for Auckland stikker flere halvøyer ut i gulfen. Den største er Whangaparaoa Peninsula. 


== Øyer ==
I den vestre delen av gulfen ligger en kjede av øyer i munningen til Waitemata Harbour, en av Aucklands to havner. Disse øyene inkluderer Ponui Island, Waiheke Island og den kjegleformede Rangitoto Island (en dormende vulkan). Sistnevnte er knyttet til den mye eldre øya Motutapu Island av en gangbro.  
Andre øyer som ligger i gulfen inkluderer Browns Island, Motuihe Island, Pakihi Island, Pakatoa Island, Rakino Island og Rotoroa Island. Rund øyene Rangitoto Island og Waiheke Island ligger det et knippe små øyer i le av Coromandelhalvøya.


== The Firth of Thames ==
I den søndre enden av Hauraki gulfen ligger det et stort basseng kjent som Firth of Thames. I dette renner det ut flere elver og den skiller store deler av Coromandel fra fastlandet.
Muhammad Zia-ul-Haq

Muhammad Zia ul-Haq (født 12. august 1924, død 17. august 1988) var en pakistansk offiser og politiker. Han var Pakistans president fra 1978 til 1988.
Han ble født i Britisk India i 1924, som sønn av Muhammad Akhbar. Han meldte seg inn i den britiske British Indian Army og steg raskt i rang. Han kjempet mot Tyskland under andre verdenskrig og da Pakistan frigjorde seg ble han major i den nyetablerte pakistanske hæren. Fra 1967 til 1970 var han stasjonært i Jordan, hvor han trente opp nasjonale styrker, noe som viste seg viktig i forhold til å slå ned opprøret Sorte september i Jordan mot kong Hussein av Jordan i 1970. 
Zia ul-Haq ble deretter sjef for den pakistanske hæren og grep makten i Pakistan gjennom et statskupp i juli 1977 og innledet en islamisering av samfunnslivet. Statsminister Zulfikar Ali Bhutto ble satt i fengsel og henrettet i 1979. Etter gisselaksjonen i Teheran ble Pakistan USAs viktigste partner i regionen. Under Ronald Reagan kom en god del amerikanske militær og økonomisk til Pakistan, men utover på 1980-tallet økte den politiske motstanden i USA fordi Pakistan ble antatt å utvikle atomvåpen. Zia ul-Haq lovet ved flere anledninger frie valg, men disse løftene ble aldri innfridd. Han omkom i en flyulykke i 1988 under uklare omstendigheter.Zia-ul-Haq ble gravlagt i Islamabad ved Faisal-moskeen.


== Referanser ==
Jean-Marie-Rodrigue Villeneuve

Jean-Marie-Rodrigue Villeneuve, O.M.I. (født 2. november 1883 i Montréal i Canada, død 17. januar 1947 i Alhambra i California i USA), var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Québec (1931–1947).
Han ble kreert til kardinal av Pius XI i 1933.
Han deltok under konklavet i 1939 som valgte pave Pius XII.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
Pave Pius IX (1792-1878) *1827
Biskop Armand-François-Marie de Charbonnel, O.F.M. Cap. (1802-1891) *1850
Erkebiskop John Joseph Lynch, C.M. (1816-1888) *1859
Kardinal Elzéar-Alexandre Taschereau (1820-1898) *1871
Erkebiskop Louis Nazaire Bégin (1840-1925) *1888
Erkebiskop Louis Joseph Napoléon Paul Bruchési (1855-1939) *1897
Erkebiskop Joseph-Guillaume-Laurent Forbes (1865-1940) *1913
Kardinal Jean-Marie-Rodrigue Villeneuve, O.M.I. (1883-1947) *1930


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church