jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sjernarøy

Sjernarøy er en tidligere selvstendig kommune i Rogaland fylke, opprinnelig del av Hinderaa formannskapsdistrikt.


== Historie ==
Sjernarøy ble egen kommune da Hinderaa kommune ble delt 1. januar 1868. Sjernarøy hadde ved opprettelsen 922 innbyggere.
1. januar 1965 ble Sjernarøy slått sammen med Fisterøyene i Fister, en del av Jelsa og Finnøy kommune til den nye Finnøy kommune. Sjernarøy hadde ved sammenslåingen 819 innbyggere.


== Beliggenhet ==
Bjergøyna er den største av de sju øyene og er forbundet til Aubø med bru. Fra Aubø er det bru over til Eriksholmen, videre til Kyrkjøy, Tjul, Nord-Talgje og Helgøy. Nord-Hidle er den eneste av Sjernarøys syv øyer uten broforbindelse.


== Annet ==
Blant personer som kommer fra Sjernarøy kan nevnes forfatteren Alfred Hauge og politikeren og teologiprofessoren Berge Furre.


== Se også ==
Sjernarøyene


== Eksterne lenker ==
Sjernarøy kommune på arkivportalen.no
Sannidal

Sannidal er en tidligere kommune i Kragerø i Vestfold og Telemark, opprettet i 1837 som Sandøkedal formannskapsdistrikt.
1. januar 1882 ble Sannidal delt da Skåtøy ble skilt ut som egen kommune. Etter fradelingen hadde Sannidal 2 186 innbyggere.
1. januar 1960 ble Sannidal slått sammen med Skåtøy og Kragerø til den nye Kragerø kommune. Sannidal hadde ved sammenslåingen 2 604 innbyggere.


== Se også ==
Kil, tettsted i Sannidal
Sannidal kirke


== Eksterne lenker ==
(en) Sannidal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Sannidal historielag
Horst-Wessel-Lied

‎Horst-Wessel-Lied eller Horst Wessel-sangen, opprinnelig kalt Die Fahne Hoch, er en tysk, nasjonalsosialistisk kampsang. Sangen var Tysklands andre nasjonalsang sammen med Deutschlandlied i perioden Nazipartiet regjerte fra 1933 til 1945. Etter Tysklands nederlag i andre verdenskrig ble sangen forbudt av de allierte, og det er fremdeles forbud mot å fremføre den i Tyskland og Østerrike.


== Bakgrunn ==

Den ble skrevet av den unge nasjonalsosialistiske aktivisten Horst Wessel en gang mellom 1927 og 1929 under tittelen Die Fahne Hoch («Fanen høyt!»). Sangen romantiserer kampen, volden og kameratskapet i de nasjonalsosialistiske gatetroppene som ble kalt Sturmabteilung (SA).
Etter at Wessel ble drept i en krangel med kommunister i 1930, ble han ansett som «nazimartyr». Sangen hans ble da omdøpt til Horst Wessel Lied og tatt i bruk som det tyske nasjonalsosialistiske partiets partisang. Den ble på mange måter en nasjonalsang nummer to i det nasjonalsosialistiske Tyskland etter den tradisjonelle (og dagens) Deutschlandlied.
Melodien er ikke komponert til sangen, og har usikker opprinnelse. Den er antakelig delvis omskrevet fra en tidligere melodi. Blant mulige opphav er det vanlig å nevne både Étienne-Nicolas Méhuls opera Joseph fra 1807 og den populære salmen O store Gud fra 1890-årene. Andre hevder at melodien stammer fra den gamle matrossangen Zum letzten Mal wird der Appell geblasen. Sangen ble utgitt på flere grammofonplater med et kitsjpreget marsj- og korarrangement.
De allierte forbød både teksten og melodien da de tok over makten i Tyskland i april 1945, og sangen er, med noen unntak, fortsatt forbudt å fremføre både der og i Østerrike.


== Sangtekst ==

Rotfront («Rød Front») henviser til Roter Frontkämpferbund, en paramilitær organisasjon som ofte blir forbundet med Tysklands kommunistiske parti (KPD). Det var vanlig at nasjonalsosialistenes Sturmabteilung og kommunistenes Rød Front angrep hverandre i voldsomme gatesammenstøt som etter 1930 utviklet seg til regulære gatekamper. Reaktion var en henvisning til den konservative og den sosialdemokratiske tyske regjeringen i Weimar-republikken som flere ganger forgjeves prøvde å sette en stopper for SA. Knechtschaft («tjenerskap») henviser til det som nasjonalsosialistene mente var Tysklands «slaveri» under Versaillestraktaten, fredsavtalen etter første verdenskrig som forlangte at Tyskland skulle betale store krigsskadeerstatninger, og der landet måtte avstå store grenseområder og koloniene i utlandet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Internet Modern History Sourcebook - The Horst Wessel Song
Compiere

Compiere er et programvaresystem for ERP (enterprise resource planning) beregnet for små og mellomstore bedrifter. Compiere er basert på åpen kildekode og leveres av selskapet Compiere Inc.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Compiere på Sourceforge
Grønknuten naturreservat

Grønknuten naturreservat (11 707 daa) består av et høyereliggende barskogområde med urørt preg og ble opprettet 9. juli 1993 og endret ved kgl.res. 14. februar 2014 med hjemmel i lov 19. juni 2009 nr. 100 om forvaltning av naturens mangfold (naturmangfoldloven) § 34, jf. § 37 og § 62. Fremmet av Klima- og miljødepartementet. Naturreservatet ligger i Holleia, på grensen mellom Modum og Ringerike kommuner i Viken. Forvaltningsmyndighet er Fylkesmannen i Buskerud.


== Beskrivelse og formål ==
Grønknuten naturreservat er delt mellom Ringerike og Modum kommuner. Reservatet ligger i området rundt Grønknuten (som har fantastisk utsikt), Rudskollen, Spillhaugkollen og de høyeste toppene i de nordlige høyereliggende delene av Holleia, som oftest kalt Høg-Holleia. Dette er et stykke sør for Sokna i Ringerike og øst for Hamremoen i Krødsherad kommune. Den nordlige delen (som er noe større enn den sørlige) ligger i Ringerike, mens den søndre delen ligger i Modum.Store deler av toppområdene er tildels rike og nesten helt grandominerte. I de rikere partiene finnes småbregnegranskog, med innslag av storbregnegranskog i nord- og østhellinger. I sydskråninger og sol-eksponerte steder forekommer en del lågurtgranskog. Forøvrig forekommer også blåbærgranskog. I Stakemyrdalen finnes kompakt og tildels grov granskog med høgstaudegranskog som dominerende type. Reservatet omhandler dessuten en del myrområder. Området er også et viktig friluftsområde.Formålet med fredningen er å bevare et stort, høyereliggende barskogområde med et urørt preg. Området har et variert naturgrunnlag med variasjon i naturtyper, økosystemer og arter, og til å være et høyereliggende barskogområde utgjør relativt rik barskog en stor del av arealet. Dette gir området særlig betydning for biologiske mangfold. Det er en målsetting å beholde verneverdiene i mest mulig urørt tilstand, og eventuelt videreutvikle dem.


== Vann og tjern ==
Innenfor verneområdet ligger det en rekke småvann og tjern, som her listes i alfabetisk rekkefølge. Flere av dem har godt fiske. Ørret og abbor er vanlig, men det er også røye i noen av vannene. Fisk på 0,5–1 kg er ikke uvanlig, det finnes ørret der på 4–5 kg og mer. Tyristrand Jeger- og Fiskerforening disponerer fisket i samtlige vann, og de setter ut kultivert fisk i noen av dem.
Bergsvatnet, Store
Bergsvatnet, Vesle
Damtjern, Nedre
Damtjern, Øvre
Gampedalstjern
Kroktjern
Kvigetjern, Nedre
Kvigetjern, Øvre
Sandumsetertjerna
Sautjern
Stortjern
Svarttjern
Volltjern
Østertjern


== Topper ==
Høg-Holleia inneholder de høyeste toppene på Holleia. Under er de mest kjente listet i alfabetisk rekkefølge.

Grønknuten (681 moh.)
Rudskollen (712 moh.)
Spillhaugkollen (703 moh.)


== Se også ==
Naturvernområder i Ringerike
Grønknutkoia (DNT Ringerike)


== Referanser ==


== Kilder ==
Fylkesmannen i Buskerud


== Eksterne lenker ==
Grønknuten naturreservat (faktaplakat)
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Gullerudtjern naturreservat

Gullerudtjern naturreservat (257 daa) ble fastsatt ved kgl.res. 13. desember 2002 med hjemmel i lov av 19. juni 1970 nr. 63 om naturvern § 8, jf. § 10, § 21, § 22 og § 23. Fremmet av Miljøverndepartementet. Naturreservatet ligger cirka 4 km sør for Hønefoss, i Ringerike kommune, Viken.
Formålet med fredningen er å bevare et skogområde som økosystem med alt naturlig plante- og dyreliv, samt tilhørende kransalgesjø (Gullerudtjern). Av spesielle kvaliteter kan nevnes at dette er et kalkskogområde med en svært rik flora av sjeldne og truede marklevende mykorrhiza-sopp. Det vokser blant annet knotblom i sørvestenden av tjernet. Det er funnet 29 rødlistede arter i området, og flere har en begrenset forekomst i Norge og i Europa for øvrig.Like sørøst for naturreservat ligger også Ultvedttjern naturreservat, som er fullstendig omgitt (beskyttet) av Ultvedt landskapsvernområde.


== Se også ==
Naturvernområder i Ringerike


== Referanser ==


== Kilder ==
Fylkesmannen i Buskerud
Hurum-/Burudåsen naturreservat

Hurum-/Burudåsen naturreservat (406 daa) bevarer et tverrsnitt av kalkfuruskog­utformingene og ble opprettet 9. juli 1993 og danner en markert nord-sør gående kalkrygg (cuesta) øst for Steinssletta og ligger i Ringerike og Hole kommuner i Viken.Åsen er dominert av en forholdsvis urterik kalkfuruskog med gjennomgående betydelig moseinnslag. Det finnes fragmenter av kalktørrenger. Burudåsen har et av de mest velutviklede partier med lavdominert kalkfuruskog på Ringerike, spesielt ytterst på åsryggen i sørvest. Området har geologisk og geomorfologisk interesse og utgjør et av de mest karakteristiske landskapselementene (questa) på Ringerike.


== Se også ==
Naturvernområder i Ringerike


== Referanser ==


== Kilder ==
Fylkesmannen i Buskerud
Karlsrudtangen naturreservat

Karlsrudtangen naturreservat (cirka 900 daa, hvorav cirka 650 daa vannareal) er et naturreservat i Ringerike kommune, Viken fylke. Naturreservatet ligger i  Nordfjordens (Tyrifjorden) nordlige del, ved Sognas utløp (ferskvannsdelta). Naturreservatet har status som ramsarområde og inngår i Tyrifjorden våtmarkssystem IBA. Området er spesielt betydningsfullt for vadende trekkfugler og andre våtmarksfugler.Reservatet ble opprettet 28. juni 1985 for å bevare et rikt våtmarksområde, som er del av et større våtmarkssystem (Nordre Tyrifjorden våtmarkssystem). Ramsarområde fra 1996. Forvaltningsplanen ble vedtatt 28. mai 1997.Innsjøområdet er svært langgrunt. Vegetasjonen består av strandeng med gras, starr og elvesnelle, samt partier med krattvegetasjon. På utsiden går strandenga gradvis over i sand/mudderbunn med frodig vannplantevegetasjon. Har særlig betydning som trekkrasteplass for våtmarksfugl. 61 våtmarksarter er påvist.


== Se også ==
Naturvernområder i Ringerike


== Referanser ==


== Kilder ==
(no) Karlsrudtangen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
Kulpåsen naturreservat

Kulpåsen naturreservat (360 daa) bevarer en rik og fuktig barskog og huldrestry og ble opprettet 9. juli 1993 og er en liten åsrygg mellom Løvlia og Gyrihaugen på Krokskogen og ligger i Ringerike kommune. Området inneholder en rik og fuktig granskog. Det er også en relativt stor populasjon av laven huldrestry innenfor lokalteten. Kulpåsen ligger i et viktig friluftsområde.


== Se også ==
Naturvernområder i Ringerike


== Referanser ==
Lamyra naturreservat

Lamyra naturreservat er en gjensnørt og nå gjengrodd gammel meandersjø (kroksjø) i Ringerike og Hole kommuner i Viken fylke. Naturreservatet (myrreservat) ligger nord og øst for Lamoen ved Storelva, kort unna og litt sør for Juveren, og har status som ramsarområde.Reservatet inngår i Tyrifjorden våtmarkssystem IBA og har stor betydning for trekkfugler og som hekkeområde for mange ulike arter av våtmarksfugler. Størstedelen av reservatet ligger i Ringerike kommune, men kroksjøen strekker seg også inn over grensen til Hole kommune. Den delen ble imidlertid først vernet den 27. mars i 2020.Reservatet ble opprettet 21. mars 1975 for å verne en velutviklet gjengrodd meander med ekstremrikmyr, som er meget sjelden i Norge. Området er en del av en nesten gjengrodd kroksjø av Storelva. Det har en vegetasjon som er karakteristisk for Østlandets kalkmyrer med svartorsumpskog. Det har også limnologisk og ferskvannsøkologisk interesse.
Mostjern, som ligger innenfor reservatet, og områdene omkring har kulturhistorisk interesse med Jørgen Moes barndomshjem. Her finner vi en særegen og variert flora med bestand av skavgras (Equisetaceae hyemale) og takrør (Phragmites australis). Dette er et viktig område for fuglelivet. Enkeltbekkasin er en typisk vadefugl som holder til i dette området. Måkearter som fiskemåke, hettemåke og makrellterne finnes også. Diverse hullrugere som laksand, kvinand, skogdue, kattugle og flere spettefuglarter trives også i de varierte skogarealene en finner innenfor verneområdet.


== Se også ==
Naturvernområder i Ringerike


== Referanser ==


== Kilder ==
(no) Lamyra naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
Mørkgonga naturreservat

Mørkgonga naturreservat (cirka 1 539 daa) er et naturreservat i bratthenget langs Krokskogsplatået ned mot Steinsfjorden i Viken. Litt nord i reservatet, rett vest for Gyrihaugen, ligger selve Mørkgonga, et gjel, altså en markert sprekk i lavaplata som dekker Krokskogen. Reservatet på 1 564,9 daa (kartmål) ble opprettet 7. desember 2001, og utgjøres av løvskog og barskog i kløfter og skrenter. Kartverket benytter skrivemåten Mørkganga.
Størsteparten av naturreservatet ligger i Ringerike kommune, men en liten del strekker seg også inn i Hole kommune. Området har velutviklet edelløvskog (alm-lindeskog), ospeskog og interessant klippevegetasjon. Sjeldne og plantegeografisk interessante arter finnes i området. I kløfter og skrenter med gammel barskog er det også store verneverdier. Hele skrenten er geologisk interessant, da mange geologiske lag kommer til syne og forteller en interessant historie.


== Fotogalleri ==

		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Naturvernområder i Ringerike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mørkgonga – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ramberget naturreservat

Ramberget naturreservat (2 150 daa) er et markert åsparti opp mot Ramberget, på vestsiden av Sperillen i Vestre Ådal og cirka 5 km sør for Nes i Ådal, i Ringerike kommune i Viken. Høyden varierer omkring 150–542 moh. Det er få spor etter eldre hogster, og enkelte partier har urskognært preg. Reservatet ble fastsatt ved kgl.res. av. 9. juli 1993 og skal bevare et barskogområde som dekker et vidt høydespenn, med et bredt spekter av vegetasjonssamfunn. Lokaliteten inneholder en rik ligradient med barskog med tildels høy bonitet, fra 150 til 480 moh.De øverste partiene består av karrig furuskogvegetasjon. Furuskogen avløses brått av kompakt granskog dominert av blåbær som går over i mer bregnerik utforming. Denne går raskt over i lågurtgranskog. Skogen har et urørt og naturlig preg.


== Se også ==
Naturvernområder i Ringerike


== Referanser ==


== Kilder ==
Fylkesmannen i Buskerud
Spålen-Katnosa naturreservat

Spålen-Katnosa naturreservat (20 298 daa iht. Naturbase, 20 100 daa iht. forskriften) omhandler myr, vann og vassdrag med få tekniske inngrep. Reservatet ble opprettet 23. juni 1995, men forskriften ble endret ved kgl.res. 14. februar 2014 med hjemmel i lov 19. juni 2009 nr. 100 om forvaltning av naturens mangfold (naturmangfoldloven) § 34, jf. § 37 og § 62. Fremmet av Klima- og miljødepartementet.Naturreservatet ligger sentralt i Nordmarka, med mer enn halvparten av reservatet i Ringerike kommune og resten fordelt i Lunner og Jevnaker kommuner, alle i Viken fylke.Området preges av skogkledde åser og store vann, blant annet vannet Katnosa. Terrengformasjonene er vide og rolige, med enkelte bratte skrenter og dalsider. Skogbunnen er næringsrik og skogbildet domineres av gran. Deler av skogen er naturskog. Inneholder sjeldne lavarter og stort mangfold av plantearter og vegetasjonstyper.Området er særlig viktig for friluftslivsopplevelser i et landskap som preges både av villmark og rike kulturhistoriske minner.


== Se også ==
Naturvernområder i Ringerike
Katnosa gård
Sinnerdamshytta
Spålen


== Litteratur ==
Sverre Grimstad: Nordmarka – merker og mysterier. Andresen og Butenschøn Oslo 2008. ISBN 978-82-7981-053-7


== Referanser ==
Ultvedttjern naturreservat

Ultvedttjern naturreservat (185 daa) er et tjern, ei kalkmyr, med tilstøtende del av bekkedraget) ble opprettet 20. juni 1986 og ligger i et kupert kalkåslandskap cirka 2 km nord for Steinsfjorden, i Ringerike kommune. Naturreservatet er fullstendig omgitt av Ultvedt landskapsvernområde.
Formålet med fredning er å bevare ei kalkmyr som voksested for sjeldne og interessante plante- og dyrearter, blant annet blanktjønnaks og ferskvannssnegle. Et videre formål er å bevare en sjelden Chara-sjø, en meget kalkrik innsjø med kalkutfelling og forekomst av kransalger.


== Se også ==
Ultvedt landskapsvernområde
Naturvernområder i Ringerike


== Kilder ==
Fylkesmannen i Buskerud


== Referanser ==
Sogna

Sogna, eller Sokna, er ei elv som dannes ved utløpet av innsjøen Sognevannet i Strømsoddbygda, øverst i Soknedalen i Ringerike. I dag er elva tilnærmet uregulert, men i tidligere tider var Soknavassdraget viktig for tømmerfløtingen, som lokalt kalles «brøtning». Vassdraget ble i 1993 vernet mot kraftutbygging gjennom Verneplan IV for vassdrag.Strømsoddbygdvassdraget omfatter en rekke småvann og de mindre elvene Buvasselvi (elvestrekningen mellom Buvatnet og Frisvatnet), Frisvasselva, Sandvasselva (elvestrekningen mellom Sandvannet og der elva møter Frisvasselva), Strømsoddelva (dannes der Frisvasselva og Sandvasselva møtes og renner ut nord i Sognevannet) og Kollsjøvassdraget (vann- og elvestrekningene fra Blankvannet ned til Sognevannet).
Fra Sognevannet, som ikke lenger er regulert, renner Sogna ned mot Sokna, der den renner sammen med Verkenselva fra Rudsvassdraget. Sognevassdammen ble revet våren 1985.. Sogna fortsetter langs dalbunnen i Soknedalen, der flere småelver renner ut på veien, ned til utløpet i nord i Nordfjorden i Tyrifjorden. Ved utløpet (i deltasonen) ligger også det internasjonalt viktige våtmarksområdet Karlsrudtangen naturreservat, som er et såkalt ramsarområde.


== Elvemusling ==
I en del elver i det tidligere Buskerud fylke er det undersøkt forekomst av den rødlistede elvemuslingen. Av disse elvene er Sogna den med høyest tetthet av elvemusling. Buskerud var dessuten det fylket i Sør-Norge med den største populasjonen av elvemuslinger, og Norge har halvparten av Europas gjenværende bestander. Derfor er elvemusling en ansvarsart for Norge. Muslingen er dessuten en viktig indikatorart for vannkvaliten i elvene og en nøkkelart, fordi den har stor effekt på økosystemet der den lever. Derfor er den også en paraplyart, siden så mange andre levende organismer er avhengige av muslingens vannrensende evner. Elvemusling er og en perlemusling, og i tidligere tider var den en svært viktig ressurs som produsent av perler, spesielt i Norge, Sverige og Russland.


== Badeplasser ==
Sogna er sommerstid ei svært populær badeelv, der det på godværsdager gjerne yrer av liv langs elvebredden. Den mest populære badeplassen er utvilsomt plassen Heiern (også kalt Heiernstranda lokalt), ca. 6 km fra Hønefoss langs gamle riksvei 7 mot Hallingdal, men det er også en rekke andre badeplasser langs elva. I så måte finnes det en flott badeplass ved både Tranby, Kvernvollen på Veme og ved Sørgefoss (den siste langs Sandakerveien mellom Sandaker bru og Ask).


== Vannføring ==
NVE har målestasjon ved Garhammerfoss (Nr:12.114.0) i Sogna, der det samles inn statiske data for vannføringen i elva. Middelvannføring for dette målepunktet er ukjent. Høyeste vannføring som er målt ved Garhammerfoss er 114 m³/s. Vannføringenes flomverdier er lagd fra data samlet i perioden fra og med 1937 til og med 2007:

Middelflom (84 m³/s)
5-årsflom (106 m³/s)
10-årsflom (124 m³/s)
50-årsflom (163 m³/s)


== Se også ==
Soknavassdraget


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vannføring for Garhammerfoss Nr:12.114.0 (NVE)
Giuseppe Vallemani

Giuseppe Vallemani (født 9. juni 1648 i Fabriano i Italia, død 15. desember 1725 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert in pectore til kardinal i mai 1706 av pave Klemens XI, publisert i august 1707.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Filippo Antonio Gualterio

Filippo Antonio Gualterio (født 24. mars 1660 i Fermo, død 21. april 1728 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet det pavelige diplomati, blant annet som nuntius i Frankrike. Dessuten var han erkebiskop av Imola 1701–1709 og av Todi 1709–1714.
Han ble kreert til kardinal i mai 1706 av pave Klemens XI, med Santa Cecilia som tittelkirke.
Han var nevø til kardinal Carlo Gualterio (kreert 1654).


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi var:

Kardinal François de Joyeuse (1562-1615) *bispeviet 1586
Kardinal François d'Escoubleau de Sourdis (1574-1628) *1599
Biskop Jean-François de Gondi (1584-1654) *1623
Biskop Étienne de Puget (1623-1668) *1624
Kardinal Toussaint de Forbin de Janson (1631-1713) *1656
Erkebiskop François de Mailly (1658-1721) *1698
Kardinal Filippo Antonio Gualterio (1660-1728) *1700


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Orazio Filippo Spada

Orazio Filippo Spada (født 23. desember 1659 i Lucca i Italia, død 28. juni 1724 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet det pavelige diplomati, blant annet som nuntius i Köln, Østerrike og Polen. Han ble sendt til keiser Leopold for å megle fred etter at den spanske tronfølgekrig var brutt ut, men lyktes ikke ettersom keiseren antok at Roma støttet Frankrike. Senere ble han erkebiskop av Lucca 1704–1714, og av Osimo 1714–1724. 
Han ble kreert til kardinal i mai 1706]av pave Klemens XI.
Han var grandnevø av kardinal Giambattista Spada.


== Referanser ==
Juan Tomás de Boxadors y Sureda de San Martín

Juan Tomás de Boxadors y Sureda de San Martín (født 3. april 1703 i Barcelona i Spania, død 16. desember 1780 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var dominikanernes generalmester.
Han ble kreert til kardinal i november 1775 under pave Pius VIs fjerde konsistorium.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Ignazio Gaetano Boncompagni-Ludovisi

Ignazio Gaetano Boncompagni-Ludovisi (født 18. januar 1740 i Rimini i Italia, død 9. august 1790 i Bagni di Lucca nær Lucca) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal in pectore i juli 1775 under pave Pius VIs tredje konsistorium, publisert i november samme år, med Santa Maria in Via Lata som titulus. Han var lekmann og mottok aldri noen vigsler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/bbonlud.html
Francesco Maria Banditi

Francesco Maria Banditi (født 8. september 1706 i Rimini i Italia, død 27. januar 1796 i Benevento) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Benevento 1775–1796.
Han ble kreert til kardinal in pectore i juli 1775 under pave Pius VIs tredje konsistorium, publisert i november samme år.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504–1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532–1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566–1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi (1595–1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) *1666
Kardinal Gasparo Carpegna (1625–1714) *1670
Kardinal Fabrizio Paolucci (1651–1726) *1685
Kardinal Francesco Barberini den yngre (1662–1738) *1721
Kardinal Annibale Albani (1682–1751) *1730
Kardinal Federico Marcello Lante Montefeltro Della Rovere (1695–1773) *1732
Kardinal Lazzaro Opizio Pallavicini (1719–1785) *1754
Kardinal Francesco Maria Banditi (1706–1796) *1732


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Cardinals of the Holy Roman Church