jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
RG-12

RG-12 er et sørafrikansk pansret personellkjøretøy med fire hjul, utviklet av TFM, som også er ansvarlig for Casspir.  Det produseres nå av Land Systems OMC (en underavdeling av BAE Systems) i Sør-Afrika.  De første produksjonsmodellene sto klare i 1990.
Kjøretøyet var opprinnelig beregnet på å brukes av politistyrker, men en rekke varianter har blitt tatt fram for private og militære kunder i tillegg.  Over 700 er i tjeneste med fler enn åtte land.
Pansringen skal være i stand til å stå i mot 5,56×45 mm ammunisjon (en vanlig kaliber i bruk over store deler av verden).


== Varianter ==
RG-12 CAT – med motor fra Caterpillar
RG-12 Command Vehicle – kommandovogn
RG-12 Mk2 – forbedret variant med blant annet blokkeringsfrie bremser, bedre klimaanlegg
Valkyr

Valkyr er et britisk pansret personellkjøretøy med fire hjul, utviklet av Vickers Defence Systems.  Det ble utviklet på 1980-tallet og to stykker ble levert til Kuwait før landet ble invadert av Irak.


== Eksterne lenker ==
http://www.army-guide.com/eng/product4399.html
VXB-170

VXB-170 er et fransk pansret personellkjøretøy med fire hjul, utviklet av Société  des Automobiles Berliet.  Det ble utviklet på 1960-tallet og er i tjeneste med flere politi- og militærstyrker.


== Kilder ==
Jane's Armour and artillery 1997-98, ISBN 0-7106-1542-6
BLR

BLR (spansk: Blindado Ligero de Ruedas), også kjent som Pegaso BLR 3545, er et spansk pansret personellkjøretøy med fire hjul, utviklet av ENASA.  Det er i tjeneste med flere politi- og militærstyrker.


== Kilder ==
Vu's Military Pages
TABC-79

TABC-79 er et rumensk amfibisk pansret personellkjøretøy med fire hjul.


== Se også ==
TAB-77 – bruker en del felles komponenter


== Eksterne lenker ==
Military-today.com: TABC-79 (engelsk)
TM-170

TM-170 er et tysk amfibisk pansret personellkjøretøy med fire hjul, opprinnelig utviklet av Thyssen-Henschel som nå er en del av Rheinmetall Landsysteme.  Den ble utviklet i 1978 og er i tjeneste med flere politi- og militærstyrker, blant annet i Tyskland og Kuwait.


== Beskrivelse ==
TM-170, som er basert på Mercedes-Benz Unimog, har et skrog konstruert i sveiset stål som gir beskyttelse mot riflekalbrede prosjektiler og granatsplinter, og har plass til 10 fullt utstyrte soldater. Fremdrift i vannet gis av hjulene, men vognen kan utstyres med vannjetmotorer som gir en toppfart på opptil 9 km/t.
Vognen brukes ofte uten noen bestykning, men kan utstyres med forskjellige alternativer som for eksempel et 7,62 mm maskingevær eller et tårn med 20 mm kanon. Annet tilleggsutstyr inkluderer vinsj og doserblad.


== Referanser ==
Chris Bishop, red. (1999). The Directory of Modern Military Weapons. London: Greenwich Editions. s. 84. ISBN 0-86288-237-0. Cristoffer F. Foss, red. (2007). The Encyclopedia of Tanks & Armoured Fighting Vehicles. London: Amber House. s. 263. ISBN 978-1-905704-44-6.
UR-416

UR-416 er et tysk pansret personellkjøretøy med fire hjul, utviklet av Thyssen Henschel.  Det ble utviklet på 1970-tallet og er i tjeneste med flere militærstyrker.
MOWAG MR 8

MR 8 er et sveitsisk pansret personellkjøretøy med fire hjul, utviklet av MOWAG.  Det ble utviklet på 1950-tallet på privat initiativ av MOWAG.  Det ble så testet og tatt i tjeneste med tysk politi og grensevakter.  Bussing og Henschel lisensproduserte rundt 600 kjøretøyer i Tyskland.  I tysk tjeneste ble MR 8 senere erstattet av Thyssen-Henschel TM 170.
MR 8 har et mannskap på to og kan ta med fem ekstra passasjerer.  Vognføreren sitter framme til venstre med vognkommandøren på sin høyre side.  Motoren er montert bak til venstre.


== Varianter ==
MR 8-01 SW 1
Geschutzer Sonderwagen 1 eller Kfz 91 er en ubestykket variant for tyske grensevakter.
MR 8-01 SW 2
Geschutzer Sonderwagen 2 er en variant for tyske grensevakter bestykket med en 20 mm maskinkanon i et enmanns tårn.


== Kilder ==
Foss, Christopher; Jane's AFV Recognition Handbook, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2
PSZH-IV

PSZH-IV er et ungarsk amfibisk pansret personellkjøretøy med fire hjul.  Det ligner litt på det sovjetiske oppklaringskjøretøyet BRDM-2, men har ikke hjulene under buken.
Type 6614

Type 6614 er et italiensk amfibisk pansret personellkjøretøy med fire hjul, utviklet av Fiat og OTO Melara.  Det er i tjeneste med flere politi- og militærstyrker.
GKN-Sankey AT105 Saxon

GKN-Sankey AT105 Saxon er et britisk pansret personellkjøretøy med fire hjul produsert av GKN-Sankey. Den ble produsert fra 1976 og har i tillegg til den britiske hær blitt solgt til blant annet Bahrain, Kuwait, Malaysia og Oman.
Saxon ble tatt fram for å være et enkelt og billig pansret kjøretøy for å bringe fram forsterkninger til British Army of the Rhine, de britiske styrkene i Vest-Tyskland under den kalde krigen.  Det kan holde høy hastighet på vei, og har mange felles deler med kommersielle lastebiler.  En rekke politistyrker har også brukt Saxon.


== Eksterne lenker ==
ArmyRecognition.com: Tekniske data (fransk)
Humber FV1611

Humber FV1611 er et britisk pansret personellkjøretøy med fire hjul.  Det var kjent uformelt som pig (gris).  Det ble utviklet tidlig på 1950-tallet og var i tjeneste med britiske og maltesiske styrker.
Kjøretøyet er mekanisk basert på lastebilkomponenter fra FV1600, som var i tjeneste på den tiden.
Varianter inkluderer FV1612, som var en kommunikasjons/kommandovogn, ambulanseversjonen FV1613 og panserjegeren FV1620 Hornet.


== Eksterne lenker ==
Cadillac Gage Commando Ranger

Cadillac Gage Commando Ranger er en serie amerikanske pansrete personellkjøretøyer med fire hjul.  Det ble utviklet sent på 1970-tallet og finnes i flere varianter.  Det er i tjeneste i USA og Luxembourg.  På høyden hadde det amerikanske luftforsvaret over 700 i tjeneste, hvor de ble kalt Peacekeeper.  
Rangers/Peacekeepers ble produsert tidlig på 1980-tallet på en Dodge 200 eller Dodge Ram pickup-ramme, samme som CUCV.  En oppdatert versjon kalt Peacekeeper II ble senere markedsført.  Denne var basert på rammen fra en Ford F-350.  Mange av kjøretøyene endte opp hos forskjellige politistyrker sine SWAT-avdelinger.
Kjøretøyet har skyteskår rundt 270°, og mulighet for et tårn med et M60 maskingevær på taket.  Opprinnelig hadde det en 5,9 liter Mopar-motor, som senere ble erstattet med en 5,2 liter etter som det var problemer med den førstnevnte.
Sabine Völker

Sabine Völker (født 11. mai 1973 i Erfurt) er en tysk tidligere skøyteløper.


== Meritter ==
Junior-VM
1991 – bronse
1992 – sølvVM enkeltdistanser:
1997 – sølv på 500 meter
2001 – sølv på 1000 meter
2005 – gull i lagtempo (sammen med Daniela Anschütz og Anni Friesinger)Sprint-VM:
1998 – sølv
1999 – bronse
2005 – bronseOL 2002
Sølv på 1000 og 1500 meter, bronse på 500 meterOL 2006
Gull i lagtempo


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Sabine Völker – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Sabine Völker – Olympics.com 
(en) Sabine Völker – Olympic.org 
(en) Sabine Völker – Olympedia 
(en) Sabine Völker – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sabine Völker – Speedskatingbase.eu 
(en) Sabine Völker – SpeedSkatingNews.info 
(en) Sabine Völker – SpeedSkatingStats.com 
«Nagano 1998 - Athlete profile: Sabine Völker» (engelsk). CNN/SI. A Time Warner Company. 3. februar 1998. Arkivert fra originalen 16. august 2012. Besøkt 15. oktober 2014.
Gretha Smit

Grietje «Gretha» Smit (født 20. januar 1976 i Rouveen) er en nederlandsk tidligere skøyteløper.
Smit vant overraskende sølvmedaljen på 5000 meter under OL 2002 i Salt Lake City. Før denne sesongen hadde hun ikke deltatt i konkurranser på bane på flere år, hun begynte ikke å trene igjen før de nederlandske uttakingsløpene sent i 2001.
I årene før 2002 hadde hun gjort det meget godt i maraton på skøyter. Hun ble nederlandsk maratonmester på naturis i 1995, 1998, 2000 og 2001, og på kunstis i 1999, 2000 og 2001. Under det sist avholdte Elfstedentocht i 1997, kom hun på andreplass. Hun vant også det alternative Elfstedentocht – arrangert i Finland – i 1998, 2000 og 2001.
Gretha Smit er en yngre søster til Jenita Hulzebosch-Smit. Gretha Smit var tidligere gift med skøyteløperen Miel Rozendaal.


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gretha Smit – Olympedia 
(en) Gretha Smit – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gretha Smit – Speedskatingbase.eu 
(en) Gretha Smit – SpeedSkatingNews.info 
(en) Gretha Smit – SpeedSkatingStats.com 
(en) Gretha Smit – Rollerstory.net
AMX-10P

AMX-10P er et fransk amfibisk stormpanservogn med 20 mm maskinkanon.  
Vogna har plass til ni infanterister og har et mannskap på tre.  Fremdriften i vannet er med vannjet.  
I 2005 ble en kontrakt gitt på 50 millioner euro for oppgradering av 108 AMX-10P til AMX-10PICV, nok til to regimenter.  Oppgraderingene skal gjøres i perioden 2006-2008, og er en mellomløsning fram til GIAT Industries VBCI (fransk: Véhicule Blindé de Combat d'Infanterie) hjulgående kjøretøyer blir levert. Oppgraderingen omfatter bedre pansring, modifikasjoner til rampen bak, nye torsjonsstaver i hjulopphenget og kraftigere girkasse.
Vogna er eller har vært i bruk i Frankrike, De forente arabiske emirater, Hellas, Indonesia, Qatar, Saudi-Arabia og Mexico.


== Varianter ==
AMX-10P
Milan eller HOT panservernmissiler
AMX-10P/Milan
To Milan-launchere
AMX/HOT
Tårn med fire HOT-launchere
AMX-10 TM
Trekker RT-61 120 mm bombekaster
AMX-10 PAC 90
Panservern-/ildstøttevariant med 90 mm kanon
AMX-10P Marine
Bedre amfibiske egenskaper, enten 12,7 mm mitraljøse, 25 mm maskinkanon eller 90 mm kanon
AMX-10 PC
Kommandovogn


== Litteratur ==
Christopher F. Foss. Jane's World Armoured Fighting Vehicles (1976 ed.). Macdonald and Jane's Publishers Ltd. pp. 213–216. ISBN 0-354-01022-0.
Christopher F. Foss. Jane's Tanks and Combat Vehicles Recognition Guide (2000 ed.). Harper Collins Publishers. pp. 142–145. ISBN 978-0-00-472452-2.
O'Malley, T.J. (1996). Fighting Vehicles: Armoured Personnel Carriers & Infantry Fighting Vehicles. Mechanicsburg: Stackpole Books. pp. 322–342. ISBN 978-1-85367-211-8.


== Eksterne lenker ==
(en) AMX-10 P – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) AMX-10 P – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Buffel

Buffel er et sørafrikansk minebeskyttet kjøretøy med fire hjul.  Det ble satt i tjeneste på 1970-tallet, og ble brukt for eksempel i konflikten i Angola.


== Varianter ==
Buffel
Den opprinnelige varianten.
Buffel Mk 1
Forbedret motor og frontfanger.
Log Buffel
Lasteutgave.
Moffel
Med åpent lasterom.
Unicorn
Variant produsert i Sri Lanka.
Unibuffel
Srilankisk variant av Mk 1 med motor fra Tata Motors.
Buffel Mk IIA/B
Overhalte Mk 1 med innelukket mannskapsrom, dør bak og store skuddsikre vinduer på sidene og bak.
Bulldog
Basert på lastebilen SAMIL 20 med førerplassen til høyre.
Rhino
En videreutvikling av Bulldog med føreren fullstendig innelukket i mannskapsrommet.


== Eksterne lenker ==
Casspir

Casspir er et sørafrikansk minebeskyttet kjøretøy med fire hjul. Det er usedvanlig godt beskyttet mot landminer for et kjøretøy i sin klasse.
Kjøretøyet ble brukt i gatene i Sør-Afrika under apartheid-regimet for å bryte opp protester.


== Eksterne lenker ==
(en) Casspir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
FV103 Spartan

Spartan er et britisk pansret personellkjøretøy med beltedrift, som er en del av CVR(T)-familien. Det er kjent som FV103 i det britiske forsvaret. Lastekapasiteten er på bare fire eller fem fotsoldater, noe som reflekterer dets rolle i å frakte lag av spesialister, som for eksempel panservernlag eller ingeniørlag, rundt på slagmarken.


== Eksterne lenker ==
Elfstedentocht

Elfstedentocht (IPA-uttale: [ɛɫf'steːdə(n)tɔxt]) eller Ellevebyersløpet er et skøyteløp som arrangeres med ujevne mellomrom i den nederlandske provinsen Friesland.
Løpet, som måler nesten 200 km, går over frosne kanaler, elver og innsjøer mellom elleve frisiske byer: Leeuwarden, Sneek, IJlst, Sloten, Stavoren, Hindeloopen, Workum, Bolsward, Harlingen, Franeker, Dokkum og Leeuwarden igjen. Løpet arrangeres ikke hvert år, først og fremst på grunn av at de nederlandske vintrene ofte er for milde til at vannet i kanalene fryser. Med deltakerantall på opptil 15 000 løpere setter arrangementet også meget høye krav til isens tykkelse. Regelverket krever minst 15 centimers istykkelse langs hele løypa.
Siden Elfstedentocht arrangeres så sjelden, skaper det stor spenning over hele landet når man offentliggjør at løpet skal arrangeres. Dagen før løpet reiser mange nederlendere til Leeuwarden for å ta del i den feststemte atmosfæren omkring arrangementet. Kvelden før løpet kalles «Nacht van Leeuwarden» (Leeuwarden-kvelden). Byen forvandles til en stor gatefest.


== Historikk ==

Elfstedentocht var allerede en del av frisisk tradisjon da Pim Mulier i 1890 unnfanget ideen om et organisert løp, som ble arrangert for først gang i 1909. Etter dette løpet stiftet man Vereniging De Friesche Elf Steden som skulle ta seg av organiseringen.
Løpet er arrangert 15 ganger siden 1909. Etter at eliteløperne har startet, forsøker om lag 15 000 mosjonsløpere å fullføre strekningen. 


== Vinnere ==
Sluttiden er oppgitt i timer og minutter.

1909 – Minne Hoekstra – 13.50
1912 – Coen de Koning – 11.40
1917 – Coen de Koning – 9.53
1929 – Karst Leemburg – 11.09
1933 – Abe de Vries og Sipke Castelein – 9.53
1940 – Piet Keizer, Auke Adema, Cor Jongert, Dirk van Duim  og Sjouke Westra – 11.30
1941 – Auke Adema – 9.19
1942 – Sietze de Groot – 8.44
1947 – Jan van der Hoorn – 10.51
1954 – Jeen van den Berg – 7.35
1956 – ingen vinner kåret *
1963 – Reinier Paping – 10.59
1985 – Evert van Benthem – 6.47
1986 – Evert van Benthem – 6.55
1997 – Henk Angenent – 6.49(*) Etter delt seier i 1933 og 1940, da de fremste løperne bestemte seg for å passere mållinjen hånd i hånd, hadde dette blitt forbudt av organisasjonen. Jan van der Hoorn, Aad de Koning, Jeen Nauta, Maus Wijnhout og Anton Verhoeven ignorerte denne regelen. De ble diskvalifisert, og ingen vinner ble kåret.
Kvinner fikk adgang til å delta fra 1985 (før dette kunne de bare gå i mosjonsklassen), men det er ikke utdelt noen premier. Dette vil bli endret i neste løp. Den første kvinnen som gikk i mål, var i:

1985 – Lenie van der Hoorn
1986 – Tineke Dijkshoorn
1997 – Klasina Seinstra


== De elleve frisiske byene ==
Dette er ruten til Elfstedentocht når løpet gås i urvisernes retning, som i 1985, 1986 og 1997. Avstandene mellom byene kan variere noe, avhengig av den nøyaktige løypa. Avstandene som er oppgitt her, er fra 1997.

0 km: Leeuwarden
22 km: Sneek
26 km: IJlst
40 km: Sloten66 km: Stavoren
77 km: Hindeloopen86 km: Workum
99 km: Bolsward
116 km: Harlingen
129 km: Franeker
174 km: Dokkum
199 km: Leeuwarden


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted (på nederlandsk)
Antarktisplatået

Antarktisplatået (også kalt Sydpolplatået og Polarplatået, på norsk gjerne kalt Kong Håkon VII Vidde) er et stort område sentralt på det antarktiske kontinent. Området inkluderer Sydpolen og strekker seg over 1000 km i østlig retning innover Dronning Maud Land og Australian Antarctic Territory. Platået ligger gjennomsnittlig på om lag 3000 moh. Kombinasjonen av områdets høyde og breddegrad medfører at Antarktisplatået har klodens laveste temperaturer.
Platået ble oppdaget av Robert Falcon Scott på Discovery-ekspedisjonen i 1903, mens Ernest Shackleton var førstemann på selve polplatået under Nimrod-ekspedisjonen i 1909 og navnga det King Edward VII Plateau. Roald Amundsen navnga sydpolsletta Kong Haakon VII's vidde til ære for kong Haakon da han nådde Sydpolen som førstemann 14. desember 1911. Ingen av disse navnene har senere blitt internasjonalt akseptert, men det norske navnet har en viss bruk i Norge – selvfølgelig med et ikke lite snev av nasjonal stolthet. Se nedenfor.
Det ligger en rekke forskningsstasjoner her:


== «Kong Håkon VII Vidde» ==
Roald Amundsen ga Antarktisplatået navnet «Kong Håkon VII Vidde» da han som førstemann nådde polpunktet den 14. desember 1911 (opprinnelig Kong Haakon VII's vidde). Navngivningen ble meddelt kong Haakon VII i brevs form, og Amundsen gjorde også krav på området som norsk besittelse. Dette kravet ble senere avvist av den britiske regjering, i det man hevdet at Ernest Shackleton allerede i 1909 hadde vært oppe på polplatået og tatt dette i besittelse for Storbritannia, da under navnet King Edward VII Plateau. Nimrod-ekspedisjonen nådde lengst syd på 88°23'S, 180 km fra polpunktet før de måtte vende om. Det norske kravet ble ikke gjentatt, men deler av området ligger innenfor sektoren som senere ble erklært som norsk Dronning Maud Land. Hverken det norske eller britiske navnet fikk gjennomslag, og det internasjonalt anerkjente navnet for polområdet er Antarktisplatået.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kong Håkon VII Vidde Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
South Polar Plateau SCAR Composite Gazetteer of Antarctica (Storbritannia). Katalognr. 13735
Igor Malkov

Igor Aleksejevitsj Malkov (russisk Игорь Алексеевич Малков, født 9. februar 1965) er en tidligere skøyteløper fra Sovjetunionen. Malkovs spesialitet var de lange distansene. 
Malkovs navn forbindes med to svært jevne dueller mot svenske Tomas Gustafson under OL 1984 i Sarajevo. Etter å ha måttet nøye seg med sølv på 5000 meter, bare to hundredels sekund etter Tomas Gustafson, kunne Malkov trekke det lengste strået på 10 000 meter, da han slo Gustafson med fem hundredeler. 
I mars 1984 satte Malkov verdensrekord på 10 000 meter med tiden 14.21,51. Tidligere samme vinter fikk han registrert en tid på under 14 minutter, men denne tiden ble ikke godkjent som verdensrekord av det internasjonale skøyteforbundet (ISU). 


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Igor Malkov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Igor Malkov – Olympedia 
(en) Igor Malkov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Igor Malkov – Speedskatingbase.eu 
(en) Igor Malkov – SpeedSkatingNews.info 
(en) Igor Malkov – SpeedSkatingStats.com 
(en) Igor Malkov på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
(en) Igor Malkov på The-Sports.org (mesterskaps- og noen verdenscup-resultater)
Hetland, Bjarte (29. november 2005). «Igor Malkov» (engelsk). SkateResults.com. Arkivert fra originalen 5. desember 2009. Besøkt 6. april 2016. 
Hetland, Bjarte (29. november 2005). «Igor Malkov» (engelsk). SkateResults.com. Arkivert fra originalen 19. desember 2007. Besøkt 6. april 2016. 
(no) Igor Malkov i Store norske leksikon
Pavel Pegov

Pavel Georgijevitsj Pegov (russisk Павел Георгиевич Пегов, født 29. november 1956 i Moskva) er en russisk tidligere skøytesprinter. Han representerte Sovjetunionen.
Under sprint-VM 1983 i Helsingfors, Finland kom han på andreplass, bak japaneren Akira Kuroiwa. I mars 1983 forbedret han Jevgenij Kulikovs verdensrekord på 500 meter to ganger. 25. oktober gikk han på 36,68, og neste dag forbedret han rekorden til 36,57. Samme helg satte han en legendarisk verdensrekord på 1 000 meter med tiden 1.12,58, og ble dermed den første som gikk under 1 minutt og 13 sekunder. Rekorden ble stående i 10 år.
Pegov startet sin karriere som allround-løper, med 6.-plass i det nasjonale mesterskapet i 1978 som beste resultat. Han hadde respektable personlige rekorder på de lengste distansene, og allerede ved utgangen av 1979-sesongen lå han på 16.-plass på Adelskalenderen. Etter sine sprintrekorder lå han fortsatt som nummer 25 etter sesongen 1984.
1983 var Pegovs eneste virkelig store sesong, og han la opp som aktiv løper i 1985.


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pavel Pegov – Olympics.com 
(en) Pavel Pegov – Olympic.org 
(en) Pavel Pegov – Olympedia 
(en) Pavel Pegov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Pavel Pegov – Speedskatingbase.eu 
(en) Pavel Pegov – SpeedSkatingNews.info 
(en) Pavel Pegov – SpeedSkatingStats.com 
(en) Pavel Pegov på www.ISU.html.infostradasports.com
(en) Pavel Pegov på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
«Pavel Pegov» (engelsk). SkateResults.com. Arkivert fra originalen 19. desember 2007. Besøkt 20. juni 2012.
Johnny Höglin

Hans Johnny Höglin (født 26. februar 1943 i Nykroppa i Filipstad kommune) er en svensk tidligere skøyteløper. Han vant en overraskende gullmedalje på 10 000 meter under OL 1968 i Grenoble, tre tidels sekund foran Fred Anton Maier.


== Personlige rekorder ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Johnny Höglin – Olympedia 
(en) Johnny Höglin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Johnny Höglin – Sveriges olympiske komité 
(en) Johnny Höglin – Speedskatingbase.eu 
(en) Johnny Höglin – SpeedSkatingNews.info 
(en) Johnny Höglin – SpeedSkatingStats.com 
«Johnny Höglin» (engelsk). SkateResults.com. Arkivert fra originalen 11. mars 2007. Besøkt 11. november 2015. 
(no) Johnny Höglin i Store norske leksikon
Åke Seyffarth

Karl Åke Seyffarth (født 15. desember 1919 i Stockholm, død 1. januar 1998 i Mora) er en tidligere svensk skøyteløper. Han vant gull på 10 000 meter og sølv på 1500 meter (etter Sverre Farstad) under OL 1948.
Han vant europamesterskapet 1947, det første offisielle internasjonale mesterskapet som ble arrangert etter andre verdenskrig, og samme år tok han bronse i verdensmesterskapet.


== Andre OL-meritter ==
1948  St. Moritz - delt 11.-plass i hurtigløp på skøyter, 500 meter  Sverige


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bjørnsen, Knut (1932–2008) og Jorsett, Per (1920–) (1971). «Åke Seyffarth – Syklisten som ble skøytestjerne». Skøytesportens stjerner. Oslo: Cappelen. s. 84–87. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalisert på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket.]


== Eksterne lenker ==
(en) Åke Seyffarth – Olympics.com 
(en) Åke Seyffarth – Olympic.org 
(en) Åke Seyffarth – Olympedia 
(en) Åke Seyffarth – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Åke Seyffarth – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Åke Seyffarth – Sveriges olympiske komité 
(en) Åke Seyffarth – Speedskatingbase.eu 
(en) Åke Seyffarth – SpeedSkatingNews.info 
(en) Åke Seyffarth – SpeedSkatingStats.com 
(en) Åke Seyffarth – ProCyclingStats 
(no) Åke Seyffarth i Store norske leksikon
Hansnes

Hansnes er et tettsted og administrasjonssenteret i Karlsøy kommune i Troms og Finnmark. Tettstedet ligger på nordøstsida av Ringvassøya, ytterst i Langsundet, og har 469 innbyggere per 1. januar 2022. Hansnes ligger omtrent 60 kilometer nord for Tromsø sentrum, cirka en time med bil.
Hansnes har butikker, bensinstasjon, kafé, overnattingsmulighet, båthavn, legesenter, kirke, skole, barnehage og sykehjem. Fra Hansnes er det fergeforbindelse med Vanna, Reinøya og Karlsøya. Ringvassøya har fastlandsforbindelse via Kvalsundtunnelen langs fylkesvei 863 som går fra Kvaløysletta i Tromsø kommune. 

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
turliv.no - informasjon og bilder fra båthavna på Hansnes
Julius Skutnabb

Julius «Julle» Ferdinand «Skuti» Skutnabb (født 12. juni 1889 i Helsingfors, død 26. februar 1965 samme sted) var en finsk skøyteløper. Han deltok i sitt første verdensmesterskap i 1914, men fikk karrieren avbrutt på grunn av første verdenskrig (1914–1918) og den finske borgerkrigen i 1918.
Han kom tilbake etter krigen og vant gull på 10 000 meter og sølv på 5 000 meter i de første olympiske vinterlekene i Chamonix i 1924. Samme år kom han på tredjeplass i verdensmesterskapet på hjemmebane i Helsingfors. 
I 1926 kunne han feire en ny triumf i Chamonix, der han nå vant europamesterskapet.
I OL 1928 i St. Moritz tok han igjen sølvmedalje på 5 000 meter. På dette tidspunktet var han nesten 39 år gammel, og er fremdeles tidenes eldste medaljevinner i hurtigløp på skøyter.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  Gull i hurtigløp på skøyter, 10 000 meter
1924  Chamonix -  Sølv i hurtigløp på skøyter, 5 000 meter
1928  St. Moritz -  Sølv i hurtigløp på skøyter, 5 000 meter
1924  Chamonix -  Bronse i hurtigløp på skøyter, Sammenlagt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Julius Skutnabb – Olympics.com 
(en) Julius Skutnabb – Olympic.org 
(en) Julius Skutnabb – Olympedia 
(en) Julius Skutnabb – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Julius Skutnabb – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Julius Skutnabb – Speedskatingbase.eu 
(en) Julius Skutnabb – SpeedSkatingNews.info 
(en) Julius Skutnabb – SpeedSkatingStats.com 
(no) Julius Skutnabb i Store norske leksikon